Mažorela dārzs

Vēsture

Mažorela dārzu projektēja franču mākslinieks Žaks Mažorels (1886-1962), Nansī Art Nouveau mēbeļu izgatavotāja Luija Mažorela dēls.  Žaks Mažorels kā jauns un daudzsološs gleznotājs 1917. gadā tika nosūtīts uz Maroku, lai atgūtos no slimības. Pēc īsa laika posma Kasablankā viņš devās uz Marrākešu un, tāpat kā daudzi viņa laikabiedri, iemīlēja spilgtās krāsas un ielas dzīvi, ar ko viņš tur sastapās. Pēc ceļojuma pa Ziemeļāfriku un Vidusjūru viņš nolēma pastāvīgi apmesties Marrākešā.
1923. gadā, tikai četrus gadus pēc laulības ar Andrā Longīvilu, Mažorels iegādājās četru akru platību, kas atradās uz palmu birzs robežas Marrākešā un uzcēla māju marokāņu stilā. 1931. gadā viņš arhitektam Polam Sinuāram pasūtīja villu kubisma stilā. Pakāpeniski viņš iegādājās papildu zemi, paplašinot savu saimniecību par aptuveni 10 akriem.  Apkārtnē ap rezidenci Mažorels sāka stādīt krāšņu dārzu, kas kļuva pazīstams kā Jardins Majorelle (Mažorela dārzs). Dārzs kļuva par viņa dzīves darbu, un viņš veltīja sevi tā attīstībai gandrīz četrdesmit gadus.
Dārza uzturēšana izrādījās dārga un 1947. gadā Mažorels atklāja dārzu sabiedrībai ar ieejas maksu, kas paredzēta, lai segtu uzturēšanas izmaksas. Reizēm viņš pārdeva zemes gabalus, lai finansētu augošo dārzu. Pēc laulības šķiršanas 1950. gados Mažorels bija spiests pārdot māju un zemi.  Pēc tam dārzs tika atstāts novārtā un iznīka. Dārzu un villu 1980. gados atklāja modes dizaineri Īvs Senlorāns un Pjērs Beržē, kas ķērās pie tā atjaunošanas un glābšanas. 
Savas dzīves laikā Mažorels ieguva ievērojama orientālistu gleznotāja reputāciju. Lai gan Mažorela akvareļi mūsdienās lielā mērā ir aizmirsti, dārzs paliek kā viņa radošais šedevrs. Īpašais košais kobalta zilais tonis, kuru iedvesmojuši Marrākešā un berberu ēkās izmantotās krāsainās flīzes, tika plaši izmantots dārzā un tā ēkās, un tas nosaukts viņa vārdā par bleu Majorelle — Mažorela zilo.  Pirms nāves Mažorels patentēja šo krāsu ar savu vārdu.

Dārzi un komplekss

Dārzi un ēkas veido kompleksu, kur atsevišķas ēkas ir veltītas dažādiem muzejiem un izstādēm apmeklētāju piesaistei. Dārzi, kas aptver divus ar pusi akrus, ir pieejami sabiedrībai katru dienu, un tajos ir svarīga kaktusu un skulptūru kolekcija. Villā atrodas berberu muzejs, kā arī Mažorela gleznu kolekcija. Mažorela bijusī darbnīca ir kļuvusi par Marrākešas Islāma mākslas muzeja atrašanās vietu, kurā atrodas Ziemeļāfrikas tekstilizstrādājumu kolekcija no Senlorēna personīgās kolekcijas, kā arī keramika un rotaslietas.
Joprojām notiek dārza kompleksa attīstība. Peļņa no dārziem tiek izmantota jaunu projektu finansēšanai. 2017. gada oktobrī publikai tika atvērts Īva Senlorāna muzejs kā cieņa dizainera mantojumam un viņa saiknei ar Marrākešu. Dārzi ir nozīmīgs tūrisma objekts Marrākešā, piesaistot vairāk nekā 700 000 apmeklētāju gadā.

Organizācija un vadība

Kopš 2010. gada īpašums pieder Pjēra Beržē un Īva Senlorāna fondam, Francijas bezpeļņas organizācijai, un kopš 2011. gada to pārvalda Mažorela dārzu fonds, bezpeļņas organizācija Marrākešā. Pjērs Beržē bija Dārza fonda direktors līdz savai nāvei 2017. gada septembrī.

Galerija

Dārzā sastopamas vairāk nekā 15 putnu sugas, kas ir endēmas Ziemeļāfrikai. Tajā ir daudz strūklaku un ievērojama kaktusu kolekcija.

Īvs Senlorāns

No 1980. līdz 2008. gadam dārzs piederēja Īvam Senlorānam un Pjēram Beržē. Kad Īvs Senlorāns nomira 2008. gadā, viņa pelni tika izkaisīti Mažorela dārzā.