google/wiki40b huggingface dataset:
Jēkabs Alksnis (ārsts)

Dzīves gājums

Dzimis 1870. gada 22. (9.) augustā Durbes pagasta "Ķiviļos" galdnieka ģimenē. Mācījās Durbē privātskolā, tad Liepājas ģimnāzijā (1886—1890). Studēja medicīnu Tērbatas universitātē (1890—1895), iestājās studentu korporācijā Lettonia. Pēc diploma iegūšanas bija ārsts Lazdonā (1896–1897), tad karaklausībā (1897—1903). Pēc tam papildinājās Sanktpēterburgas Kara medicīnas akadēmijā (1903—1907), līdztekus piedalījās Krievijas-Japānas karā (1904—1905). 1907. gadā atgriezās dzimtenē, bija kara ārsts Liepājā (1907–1910). Liepājas slimnīcu komisijas vadītājs (1910—1914), Liepājas latviešu biedrības priekšnieks, ķirurģijas privātklīnikas vadītājs (1912—1914). Pirmā pasaules kara laikā kara ārsts dažādās vietās (1914—1918). Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā atgriezās Liepājā, kur strādāja par pilsētas slimnīcas virsārstu. Latvijas brīvības cīņu laikā bija Latvijas Apsardzības ministrijas Sanitārās daļas priekšnieks, vēlāk Landesvēra latviešu daļu kara ārsts, Lejaskurzemes kara apgabala vecākais ārsts pulkvedis (1919—1920). Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes docents (1920), profesors (1924), pirmais ķirurģijas katedras vadītājs, Medicīnas fakultātes dekāns (1931—1933). Latviešu ārstu biedrības priekšnieks (1929—1932). Latvijas Ārstu Žurnāla dibinātājs un izdevējs (1923—1939, 1942—1944). Kauņas universitātes goda doktors (1933).
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1948. gadā uz Angliju. Miris 1957. gada 7. martā Londonā.
Halle

Vēsture

Saskaņā ar vēstures dokumentiem, pilsēta ir bijusi Hanzas savienībā vismaz kopš 1281. gada. 1694. gadā te tika dibināta Halles universitāte, kas 20. gadsimtā ir apvienojusies ar Vitenbergas universitāti, izveidojot Mārtiņa Lutera Halles-Vitenbergas universitāti.

Cilvēki

Hallē ir dzimis komponists Georgs Frīdrihs Hendelis.
Analogais dators

Analogais dators (angļu: analog computer) ir datora veids, kas izmanto elektriskās, mehāniskās, hidrauliskās vai citas fizikālās īpašības, lai modelētu problēmu, kura jāatrisina. Šajā datorā katrai matemātiskai operācijai parasti atbilst kāds fizikālais likums, kas nosaka matemātisku atkarību starp ieejas un izejas fizikālajiem lielumiem.
Salīdzinot ar ciparu (digitālajiem) datoriem, analogie datori ir vienkāršāki, ar lielu ātrdarbību, tos viegli programmēt, tomēr to pielietošanas jomas ir šauras un rezultāti nav tik precīzi. Pārejot no viena veida uzdevumiem uz citiem, nepieciešams izmainīt datora struktūru.
Visbiežāk sastopami ir elektriskie analogie datori. Ir arī hibrīdie datori, kuros ciparu dators apvienots ar analogo.
Šņaucamā tabaka

Šņaucamā tabaka ir pulverveida tabaka, kuru parasti šņauc caur degunu.
Durbes kokle

Vēsture

Kokli 1895. gadā etnogrāfiskajā ekspedīcijā Grobiņas apriņķa Durbes pagasta Rutku ciema „Roņos” Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisija saņēma no aptuveni astoņdesmitgadīgā baznīcas pērmindera Jukuma Bokuma, kura vectēvs Jūlijs Bokums to esot atradis Apaļu ciemā.
Jukums Bokums kokles dibenā ievilcis gadskaitli „1710”, kad tā no Lielajā mērī izmirušajām tuvējām „Dinku” mājām Apaļu ciemā atnestas uz „Roņiem” un kokle turpmāk atradusies pie Bokumu dzimtas. Jau tad tajā viscaur esot bijušas 48 dažādos laikos ievilktas zīmes. Latviešu etnogrāfs Matīss Siliņš tās uzskatījis par senlatviešu alfabētu, kas atvasināts no sengrieķu alfabēta, pielīdzinot to ģermāņu rūnām un slāvu glagolicai. Sānos esošās zīmes Siliņš atšifrējis kā „Doarbe Dieviņa kankļa” un „Kanklojait suminot tik (Dieviņu)”, kur vārda „Dieviņš” vietā ievilkta tā zīme. Citi pētnieki, tostarp latviešu muzikoloģe Īrisa Priedīte, gan Siliņam nepiekrīt un uzskata tās par īpašuma zīmēm, norādot, ka gandrīz visi kokles dibenā esošie iegriezumi atrodami Augusta Bīlenšeina apkopotajos bišu koku apzīmējumos.
Stora Enso

Vēsture

1998. gadā Zviedrijas kalnrūpniecības un kokapstrādes uzņēmums Stora Kopparbergs Bergslag apvienojās ar Somijas meža produktu uzņēmumu Enso, izveidojot Stora Enso. 
2000. gadā Stora Enso nopirka ASV uzņēmumu Consolidated Papers. 2007. gadā Ziemeļamerikas nodaļa tika pārdota.

Kartons

1994. gadā Latvijā Enso Oy dibināja uzņēmumu Pakenso Baltika SIA. 1996. gadā Rīgā tika uzcelta gofrētā kartona lokšņu un iepakojuma ražotni. Uzņēmums piegādā kartonu arī lokšņu pārstrādes rūpnīcām Igaunijā un Lietuvā. Līdz ar Enso apvienošanos, uzņēmums nonāca Stora Enso īpašumā. 1999. gadā mainīts nosaukums uz SIA Stora Enso Packaging.

Koksne

1997. gadā dibināts uzņēmums SIA LUMIFOREST. Tas nodarbojās ar apaļkoku iepirkšanu. 1999. gadā mainīts nosaukums uz SIA Stora Enso Mežs. 
1999. gadā dibināts uzņēmums SIA Puumerkki Latvia. Tas nodarbojās ar zāģmateriālu tirdzniecību. 2003. gadā mainīts nosaukums uz SIA Puumerkki. Tas piederēja SIA Stora Enso Timber. 
2001. gadā Igaunijas uzņēmums AS Sylvester dibināja meitas uzņēmumu AS Launkalne Sawmill. Launkalnes pagastā tika uzcelta kokzāģētava.  2003. gadā Igaunijas uzņēmums Stora Enso Timber nopirka AS Sylvester, līdz ar to Launkalne Sawmill nonāca Stora Enso īpašumā. Tajā pašā gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz SIA Stora Enso Timber.
2003. gadā dibināts uzņēmums SIA Rets Baltic. 2005. gadā mainīts nosaukums uz SIA Stora Timber Trading. Tas piederēja Igaunijas uzņēmumam Stora Enso Eesti. 
2009. gada nogalē SIA Stora Enso Timber tika pievienoti visi Stora Enso koksnes uzņēmumi Latvijā: Stora Enso mežs, Puumerkki un Stora Enso Timber Trading. Jaunā uzņēmuma nosaukums — AS Stora Enso Latvija.
2014. gada maijā Launkalnes kokzāģētavā sākta termokoksnes ražošana. Gadā plānots apstrādāt 10 tūkstoši kubikmetru termokoksnes, un tā būs pirmā ražotne Latvijā, kur termokoksne tiks ražota tik lielos apjomos.
Roja

Nosaukums

Vārda Roja cilme ir saistīta ar Rojas upes grīvas nosaukumu līvu valodā (brīvā tulkojumā - "Duļķupe").

Vēsture

Līdz 13. gadsimtam Rojas apvidus atradās līvu apdzīvotās Vanemas zemē. Rakstu avotos pirmo reizi minēta 1387. gadā Rīgas arhibīskapa ziņojumā kā osta un tirdzniecības centrs, kad tā kopā ar Roņu salu piederēja pie Rīgas domkapitula Dundagas draudzes novada. 1434. gadā novadu pievienoja Kurzemes bīskapijas zemēm. 16. gadsimtā Roja bija viena no trim Kurzemes ostām, kurām piešķīra tiesības sūtīt preces uz ārzemēm.
1873. gadā Rojā tika dibināta Lubezeres jūrskola.
1969. gadā Rojai piešķīra pilsētciemata tiesības. 20. gadsimta otrajā pusē Roja bija otra lielākā Talsu rajona apdzīvotā vieta.
Rojas osta ir 7. lielākā osta Latvijā pēc kravu apgrozījuma (2008). Ciemā atrodas vidusskola, mūzikas un mākslas skola, bērnudārzs, Rojas kultūras centrs, bibliotēka, Jūras zvejniecības muzejs, sporta centrs, kā arī Rojas katoļu baznīca.
Kopš 2011. gada Rojā norisinās vasaras kinofestivāls RojaL, kur filmas tiek demonstrētas arī uz ekrāna pludmalē.
Kims Kirhens

Tour de France

Piecas reizes piedalījies Tour de France velobraucienos. 2004. gadā viņš ierindojās 63. vietā, bet 2005. gadā viņš pēc 10. posma izstājās. Viņš piedalījās arī 2007. gadā, kad finišu sasniedza 7. vietā no uzvarētāja spāņa Alverto Kontadora atpaliekot 12 minūtes. Pēc Aleksandra Vinokurova izmešanas no komandas saistībā ar asiņu pārliešanu, Kirhens tika atzīts arī par 15. posma uzvarētāju.
Viņš pašlaik piedalās arī 2008. gada Tour de France velobraucienā, kur ierindojās 7. vietā un četrus posmus valkāja līdera krekliņu. 2009. gada sacensības viņš ierindojās 57. vietā.
2016.—2017. gada Pasaules kauss biatlonā — 3. posms

2016.—2017. gada Pasaules kausa biatlonā 3. posms notika no 2016. gada 15. decembra līdz 18. decembrim Nove Mesto, Čehijā.
Aknīstes ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogam ir horizontāls dalījums augšdaļā. Vairoga apakšpusē uz zaļa fona attēlota zelta brieža galva, tā ir atsauce uz Zemgales heraldisko zīmi. Augšdaļā uz melna fona atrodas horizontāla sudraba josla, kas ir upes apzīmējums.
Monitors

Monitors (ekrāns) ir elektroniska ierīce, kas vizuāli attēlo datorā apstrādāto informāciju. Monitors ir viena no svarīgākajām informācijas attēlošanas iekārtām. Tā ir ierīce, kas nodrošina datora dialogu ar lietotāju.
Jānis Elsiņš

Sporta karjera

Elsiņš līdz 1993. gadam mācījās Murjāņu sporta skolā, kur sāka nodarboties ar bobsleju. Viņa treneri bija Aina Ziediņa, Vilnis Trupavnieks, Jānis Skrastiņš, Rihards Kotāns, Ivars Čākurs. 1995. gada Pasaules čempionātā ieguva 14. vietu divniekā un 15. vietu četriniekā. 1996. gada Pasaules čempionātā ieguva 16. vietu divniekā, bet Eiropas čempionātā 12. vietu divniekā un 29. vietu četriniekā. 1997. gada Pasaules čempionātā ieguva 10. vietu četriniekā, bet Eiropas čempionātā 12. vietu četriniekā. 1998. gada Eiropas čempionātā ieguva 7. vietu divniekā un 6. vietu četriniekā. 1999. gada Pasaules čempionātā ieguva 8. vietu četriniekā. 2000. gada Pasaules čempionātā palika 18. vietā četriniekā, bet Eiropas čempionātā 20. vietā četriniekā.
Savukārt 1998. gada Nagano ziemas olimpiskajās spēlēs divnieku ekipāža Prūsis/Elsiņš bija piektajā vietā. Četrinieku ekipāžu sacensībās sportists ieguva sesto vietu. 
1997/1998 sezonā 3.vieta pasaules kausa kopvērtējumā divnieku ekipāžām, kopā ar Sandi Prūsi.
1994.gadā Pasaules čempions bobsleja startos divnieku ekipāžām, kopā ar Rodžeru Lodziņš.
Pēc sporta karjeras beigšanas mācījās Latvijas Policijas akadēmijā.
Varāni

Izskats un īpašības

Varāni ir spēcīgi veidotas ķirzakas, ar garu kaklu, masīvu asti, labi attīstītām kājām un gariem nagiem. Tiem ir 9 kakla skriemeļi, šāds pats  kakla skriemeļu daudzums ir vēl tikai čūskķirzakām, bet pārējām ķirzakām ir 8 vai mazāks skaits skriemeļu. Varāniem ir arī gara, dziļi šķelta mēle, kas tiek izmantota hemorecepcijai — smaržu uztverei. Varāni var būt ļoti dažāda lieluma. Mazākais ir īsastes pundurvarāns (Varanus brevicauda), kas ir 20 cm garš un kas sver 20 g. Lielākais ir Komodo varāns, kura ķermeņa garums var sasniegt 3 m, bet svars 70 kg.

Uzvedība

Varāni ir aktīvi gaišajā dienas laikā. Gandrīz visas varānu sugas ir plēsīgi gaļēdāji, lai gan dažas sugas barojas ar augļiem, piemēram, Sjerramadres meža varāns (Varanus bitatawa) un olīvzaļais varāns (Varanus olivaceus). Daži lielo sugu varāni barojas arī ar maitu, piemēram, Komodo varāns un ūdens varāns (Varanus salvator) mēdz meklēt apbedītus cilvēkus un baroties ar līķiem. Varāni vairojas, dējot olas, kuru daudzums atkarībā no sugas var būt 7—37. Mātīte olas izdēj koka dobumā vai zemes iedobē un nosedz ar augsni.
Alpu rase

Alpu rase ir viena no eiropeīdās rases lokālajām rasēm, tās ziemeļu un dienvidu atzara pārejas forma. Mūsdienās netiek plaši atzīta. Dažkārt uzskatīts par Balkānu-Kaukāza rases atzaru. Raksturīgākās fiziskās pazīmes ir tumši vai kastaņbrūni mati, jauktu nokrāsu acis, plata seja, brahicefālija, vidējs augums. Izplatīta starp pamatiedzīvotājiem Šveicē un pierobežas novados Francijā, Vācijā, Austrijā un Itālijā. Austrumu virzienā izplatības areāls dažkārt tiek vilkts pa Dņepru vai pat Pamiru.
Kā pirmais šo atzaru izdalījis franču antropologs Žoržs Lapužs (Georges Vacher de Lapouge) kā homo alpinus. Dažkārt saukta par Rietumeiropas, alpinīdu, austrumu, rietumalpinīdu rasi. Alpinīdu austrumu atzaru dažkārt dēvē par gorīdiem un karpatīdiem.
Viļņas kunigaitija

Viļņas kunigaitija jeb Lietuvas kunigaitija (lietuviešu: Lētuvās kunigīstē, Lietuvos kunigaikštystė, latīņu: Ducatus Lituaniae) bija tā Lietuvas dižkunigaitijas daļa, kas dižkunigaiša Ģedimina valdīšanas laikā (1316-1341) bija tieši pakļauta Lietuvas (Viļņas) dižkunigaitim. Pēc 1413. gada administratīvi teritoriālās reformas tās teritorijā izveidoja Viļņas vaivadiju.

Vēsture

Dižkunigaitis Ģedimins pēc senkrievu kņazistu iekarošanas arī Lietuvu sadalīja dalienas kņazistēs jeb kunigistēs. Pēc viņa nāves 1341. gadā Viļņas pilī valdīja viņa dēls Jaunutis un atraitne Jevna, tomēr jau 1345. gadā dižkunigaiša troni pārņēma Aļģirds. Viņa brālim Ķēstutim tika uzticēta Traķu kunigaitija un Žemaitija, bet Aļģirds valdīja pār Viļņu un Lietuvai pakļautajām krievu kņazistēm. Pēc Aļģirda nāves (1377) par dižkunigaiti kļuva viņa dēls Jagailis, kurš pēc 1385. gada Krēvas ūnijas kristījās un kļuva arī par Polijas karali (1386).
Lietuvas pilsoņu kara (1389–1392) rezultātā par Lietuvas dižkunigaiti kļuva Vītauts Dižais, kas 1413. gadā Hordolo (Horodło) parakstīja vienošanos ar savu brālēnu Jagaili, kas paredzēja Lietuvas dižkunigaitijas administratīvo reformu un vaivadiju izveidi.
Jāņa Pliekšāna iela

Sabiedriskais transports

Pa Jāņa Pliekšāna ielu kursē 3. autobuss. 3. autobusam Jāņa Pliekšāna ielā ir 2 pieturas abos virzienos. Arī līdz 20. gadsimta 90.-ajiem gadiem 7. mikroautobuss kursēja pa Jāņa Pliekšāna ielu.
Aspo

Vēsture

1929. gadā dibināts kooperatīvs Asunto-osakeyhtiöitten Polttoaine Osuuskunta. Sākotnēji tas nodarbojās ar koksa importu. Pamazām tā darbība tika diversificēta transporta, kuģniecības un ķimikāliju izplatīšanā. Pirmais kuģis iegādāts 1949. gadā.
1977. gadā Raumā atklāta pirmā ekstensīvā ķimikāliju glabātuve. 1970. gados uzņēmums sāka darboties arī informācijas tehnoloģijās.
1980. gadā Aspo kopā ar uzņēmumiem Nokia un Salora dibināja kopuzņēmumu Micronas Oy integrālo shēmu konstruēšanai un ražošanai.
1999. gadā uzņēmuma grupa tika sadalīta divos neatkarīgos uzņēmumos. Aspocomp tika iekļautas elektronikas operācijas, bet Aspo paturētas pārējās nozares.
2008. gada 28. februārī par 79 miljoniem EUR no Kesko nopirkts uzņēmums Kauko-Telko Oy. 2009. gada sākumā Kauko-Telko tika sadalīts atsevišķos uzņēmumos Kaukomarkkinat (Kauko) un Telko, kādi tie bija pirms nonākšanas Kesko īpašumā. Telko apvienots ar Aspokem (ķīmisko vielu operācijas).
2014. gada 16. jūlijā Kaukomarkkinat pārdeva frekvenču pārveidotāju biznesu Polijā Somijas uzņēmumam Vacon.
2014. gada sākumā tika nolemts atdalīt Leipurin kā atsevišķu uzņēmumu. Tā akcijas bija plānots decembrī sākt kotēt biržā NASDAQ OMX Helsinki. 3. decembrī akcionāri atcēla šo nodomu, jo Leipurin ceturtā ceturkšņa rezultāti atšķīrās no agrāk publicētajām prognozēm, ko radīja Krievijas rubļa vērtības kritums novembra beigās.
2015. gada 23. februārī Kaukomarkkinat pārdeva papīra, apstrādes un enerģētikas industriālo iekārtu biznesu uzņēmumam NiJuPe Oy.

Aspo Latvijā

1998. gada 13. janvārī Latvijā dibināts Aspo meitas uzņēmums SIA Aspokem Latvia.
1999. gada 29. janvārī Latvijā dibināts uzņēmums  Ulkokaupat Latvia. 2002. gada 9. aprīlī tas pārdēvēts par SIA Leipurin Tukku Latvia. 2007. gada 26. jūnijā pārdēvēts par SIA Telko Latvia. 2009. gada 1. oktobrī ieguvis nosaukumu SIA Leipurin. Savukārt par SIA Telko Latvia 2009. gada 29. decembrī pārdēvēts SIA Aspokem Latvia.
2009. gada 29. decembrī SIA Leipurin iegādājās uzņēmuma SIA Raugs un citas preces kapitāldaļas; tas dibināts 1995. gadā un piedāvāja produktus ceptuvēm, pārtikas produktu pārstrādes uzņēmumiem ar oriģinālo preču zīmi Kon-Cept, kā arī pārtikas izgatavošanai nepieciešamo aprīkojumu un darba rīkus. 2010. gada 1. jūlijā SIA Raugs un citas preces apvienojās ar SIA Leipurin.
Nuvistors

Nuvistors (itāļu: nuovo — ‘jauns’ un vista — ‘skats’) ir miniatūra elektronu lampa metālkeramiskā izpildījumā. Nuvistori parasti ir triodes vai tetrodes, retāk — pentodes.

Uzbūve

Nuvistoru elektrodi (anods, katods, tīkliņi) ir koncentriski novietoti, ar cilindriskām darba virsmām, kas lampas apakšdaļā pāriet koniskās. Elektrodi tiek stiprināti pie keramikas diska lampas pamatnē, kas vienlaicīgi ir izolators elektrodu izvadiem. Tā kā nuvistoru konstrukcija nepieļauj gaisa atsūknēšanu no pabeigtas ierīces, tos montē ar automātiem vakuuma kamerās.

Izmantošana

Nuvistorus izmanto speciāliem mērķiem paredzētā elektroniskā aparatūrā (piemēram, iekārtās, kam jābūt izturīgām pret radiācijas iedarbību). Nuvistori iztur līdz 15 g lielu pārslodzi un paaugstinātu vibrāciju. Tie var darboties plašā temperatūru intervālā no -60 līdz 250 °C. Nuvistorus var lietot pastiprinātāju ieejas pakāpēs un heterodīnos mazā paštrokšņu līmeņa dēļ. Nuvistoru darba frekvenču diapazons sasniedz 800 MHz.
Latvijas plānošanas reģioni

Plānošanas reģioni ir atvasinātas publiskas personas, kuras izveidotas ar Reģionālās attīstības likumu un to darbība tiek finansēta no valsts pamatbudžeta. Reģioni ir dibināti 2006. gada augustā ar mērķi nodrošināt Latvijas reģionu attīstības plānošanu, koordināciju, pašvaldību un citu valsts pārvaldes iestāžu sadarbību. 2006. gada jūnijā Latvijas Republikas Saeima pieņēma grozījumus “Reģionālās attīstības likumā” (spēkā no 2006. gada 1. augusta) un plānošanas reģioniem piešķīra juridisku statusu. Latvijā ir pieci plānošanas reģioni, kas darbojas Latvijas Republikas Reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministrijas pārraudzībā, saskaņā ar Reģionālās attīstības likumu, Teritorijas plānošanas likumu, plānošanas reģionu nolikumiem un citiem spēkā esošiem normatīviem aktiem.
Estline

Estline ir Igaunijas/Zviedrijas rēdereja, kas tika nodibināta 1989. gadā. Tās apkalpotā līnija bija Stokholma - Tallina. Likvidēta 2001. gadā, prāmjus pārņemot Tallink.
1985. gada Tour de France

1985. gada Tour de France bija 72. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kas notika no 1985. gada 28. jūnija līdz 21. jūlijam. Dalībniekiem bija jāveic 4109 km 22 posmos un to viņi paveica ar vidējo ātrumu 36,232 km/h. Šajā gadā velobraucienā piekto reizi savā karjerā uzvarēja Bernārs Ino, kļūstot par trešo riteņbraucēju, kam kas tāds izdevies. Tāpat Ino velobraucienā izmantoja Look ražotos klipšu pedāļus, kas viņam ļāva izvairīties no nepatīkamiem savainojumiem.
Minjonas dziesma

Kennst du das Land, wo die Zitronen blühn?

„Kennst du das Land, wo die Zitronen blühn?” atrodams darba "Vilhelma Meistera mācību gadi" 3. grāmatas 1. nodaļā. Šeit Minjona apdzied savu dzimteni Itāliju. Pastāv ieskats, ka dziedājumā ir garīgs motīvs, tiekšanās uz Ēdenes dārzu un aicinājums Vilhelmam iepazīt pasaules krāšņu. Šai Minjonas dziesmai ir apzināti vairāk kā 60 dažādi muzikālie skanējumi, tostarp, Ludviga van Bēthovena, Franča Šūberta, Roberta Šūmaņa, Pētera Čaikovska, Antona Rubinšteina, Šarla Guno.

Nur wer die Sehnsucht kennt

"Nur wer die Sehnsucht kennt" atrodams darba "Vilhelma Meistera mācību gadi" 4. grāmatas 11. nodaļā. Šīs Minjonas dziesmas muzikālais skanējums meklējams Pētera Čaikovska daiļradē: "Нет, только тот, кто знал" (Op. 6, Nr. 6, 1869, Ļeva Meja atdzejojums). Pēteris Čaikovskis šo romanci veltīja Aleksandrai (Aļinai) Hvostovai (Александра (Алина) Александровна Хвостова) (studiju biedrene, kontralts), par kuras balsi bija sajūsmā. Atbistoši Antoņinas Čaikovskas (Miļukovas) atmiņām Pēteris Čaikovskis esot tik ļoti steidzies dalīties savā sacerējumā, ka esot iedevis novērtēt savai mūzai notis ar tik tikko nožuvušu tinti. Aleksandrai Hvostovai neesot iepatikusies romance, tādēļ viņa esot vēsi pateikusies, tomēr plānotajā koncertā to nav izpildījusi. Šāda rīcība esot ļoti aizskārusi Pēteri Čaikovski, tādēļ viņš esot kļuvis vēss savā turpmākajā saziņā ar Aleksandru Hvostovu. Pat tas apstāklis, ka vēlāk Aleksandra Hvostova esot šo romani izpildījusi ikkatrā koncertā, kas izsauca sajūsminātas skatītāju ovācijas, neesot mainījis Pētera Čaikovska attieksmi.
Pētera Čaikovska romance bijusi arī iedvesmas avots mākslas filmai "None But the Lonely Heart" (1944), kur atskaņota Artura Vestbruka atdzejojumā.

Heiß mich nicht reden, heiß mich

"Heiß mich nicht reden, heiß mich atrodams darba" "Vilhelma Meistera mācību gadi" 5. grāmatas 16. nodaļā. Šai Minjonas dziesmai ir apzināti vismaz 20 dažādi muzikālie skanējumi, tostarp, Franča Šūberta, Roberta Šūmaņa, Pētera Čaikovska, Hugo Volfa, Antona Rubinšteina. Pazīstamāko muzikālo ietvaru radījis Francis Šūberts.
Vitauts Ļūdēns

Dzīves gājums

V. Ļūdēna māte Zelma bija Edvarta Virzas jaunākā māsa. Mācījās Bērzes septiņgadīgajā skolā un Bauskas 1. vidusskolā, strādāja Mežotnes mašīnu un traktoru stacijā par kombainieri un atslēdznieku. Studēja Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē latviešu valodu un literatūru, pēcāk - žurnālistiku.
Strādāja par klubu darba metodiķi, kopš 1966. gada publicēja savu dzeju. No 1967. gada darbojās žurnālā „Liesma”, vēlāk laikrakstā „Literatūra un Māksla”.
Apbalvots ar Ojāra Vācieša prēmiju bērnu dzejā un ar Viļa Plūdoņa prēmiju. Ar V. Ļūdēna dzeju sarakstītas kora un estrādes dziesmas, arī Jura Pavītola 1972. gadā sarakstītā un 1982. gadā aizliegtā dziesma "Vairogi".
Miris no smadzeņu triekas 2010. gada 27. maijā, apglabāts Usmas pagasta kapos.

Dzeja un proza bērniem

Zēni, zaķi, varavīksnes, 1966; Pāvu aste, lapsas aste, 1969; Miega dzirnas, 1971; Mārīte un vējš, 1971; Sisis Vijoļkāja, 1974; Maizes šūpulīši, 1975; Šņībīši Apelsīnijā, 1979; Meldru puikas, meldru vīri, 1981 (Izlase); Laimiņas valoda, 1983; Saulēniņi, 1986; Kalējdēls Didzis, 1986 (luga); Sudraba kalējs, tērauda kalējs. Sarunas ar Laimiņu par seniem laikiem Latvijā, 1991; Princis iet pa mākoņiem, 1993; Trešais susuriņš, 1998; Satiksimies avenēs, 1998; Pelēkās krāsas septiņi svētki, 2002; Klau, kur Vau? 2004.
Dienvidu plankumainais skunkss

Izskats un īpašības

Dienvidu plankumainais skunkss ir neliela auguma skunkss, tā ķermeņa garums bez astes ir 12—34 cm, astes garums 9—23 cm, svars 0,5—1 kg. Kā visiem skunksiem tiem ir melnbalts kažoks. Baltās svītras ir lauzītas un rada plankumu efektu.
Kā visiem skunksiem dienvidu plankumainajam skunksam ir anālie smakas dziedzeri, kas izdala muskusu ar spēcīgu smaku. Dziedzeri ir ārēji un atgādina krūšu galus, tos apņem muskuļi, kas saspiežoties var sekrētu izšļākt vairāku metru attālumā un tiešā mērķējumā virsū ienaidniekam.

Uzvedība un barība

Par dienvidu plankumaino skunksu ir ļoti maz zināmu faktu, bet tiek pieņemts, ka to uzvedība, vairošanās un barības ieradumi ir līdzīgi pārējiem plankumainajiem skunksiem. Tas ir visēdājs un pamatā barojas ar sīkiem grauzējiem, putniem, ķirzakām, kukaiņiem, olām un augļiem
Līdsa

Vēsture

Līdsas nosaukums cēlies no ķeltu valsts, kura atradās šajā rajonā. Pilsēta pirmoreiz minēta Pastarās tiesas grāmatā 1086. gadā. Viduslaikos tirgus pilsēta. Tjudoru valdīšanas laikā Līdsa kļuva par lielu vilnas tirdzniecības un eksporta centru.
Rūpnieciskā revolūcija vairākkārtīgi palielināja pilsētas iedzīvotāju skaitu. Eiras un Kalderas kanālu sistēmas un kanāla uz Liverpūli izveide palielināja Līdsas nozīmību. 1758. gadā Līdsā izbūvēja Midltonas dzelzceļu (Middleton Railway) - pirmo komerciālo dzelzceļu pasaulē, kurš nogādāja ogles pilsētas centrā. Šis dzelzceļš darbojas vēl šodien.
XX gadsimta otrajā pusē Līdsā notika ekonomikas pārstrukturēšana. Mūsdienās Līdsas iedzīvotāju galvenā nodarbošanās vairs nav rūpniecība, bet finanšu un apkalpojošās sfēras.