google/wiki40b huggingface dataset:
Brno

Vēsture

No 11. gadsimta Brno vietā atradās Pšemislu pils. 1243. gadā Bohēmijas karalis Vāclavs I piešķīra Brno pilsētas tiesības.
14. gadsimtā Brno kļuva par vienu no Morāvijas galvaspilsētām, šeit, pārmaiņus ar Olomoucu, notika kārtu sapulces. Husītu karu laikā Brno palika uzticīga karalim Sigismundam, tāpēc husīti divreiz (1428, 1430) aplenca pilsētu, abas reizes nesekmīgi.
Trīsdesmigadu kara laikā Brno bija viena no retajām pilsētām, kura veiksmīgi pretojās zviedru uzbrucējiem. Arī 1742. gada prūši nesekmīgi aplenca pilsētu.
1805. gada 2. decembrī Brno pievārtē notika Austerlicas kauja.
18. gadsimtā Brno sāka attīstīties rūpniecība, un pilsēta kļuva par Morāvijas ievērojamāko ekonomisko centru. 1839. gadā uz Brno tika izbūvēts dzelzceļš.
1919. gadā pilsētā nodibināja Masarīka universitāti.

Sports

Pilsētā bāzēts hokeja klubs HC Kometa Brno, futbola klubs FC Zbrojovka Brno, tā ir arī tradicionāls motosporta centrs.
Alfons Kundrāts

Šaha kompozīcija

Publicējis 55 uzdevumus, ieguvis 20 atzinības.
Kohila (stacija)

Stacijas ēka

2012. gadā Kohilas stacijā tika uzbūvēts un 2. novembrī nodots ekspluatācijā jauns ceļojumu terminālis, kurā apvienota dzelzceļa stacija un autoosta. Jaunajā ēkā ierīkota plaša pasažieru uzgaidāmā zāle, elektroniskie tablo, biļešu kases.
Oriģinālā, šaursliežu dzelzceļa tīklam projektētā Kohilas dzelzceļa stacijas ēka celta 1901. gadā pēc tipveida dzelzceļa projekta. Tā ir divstāvu koka celtne ar vienstāva piebūvi un divslīpes jumtu. Analogas staciju ēkas šajā peridā tika uzceltas arī Vehmā, Keru un Lellē.
Līdz ar jaunā ceļojuma termināļa atklāšanu vecā stacijas ēka tiks iekonservēta ar mērķi tajā nākotnē ierīkot muzeju.
Odzienas pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
Pagasta centrā atradās Odzienas muiža ar neogotikas pili.
1945. gada 1. augustā pagastā izveidoja Odzienas un Pērses ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Pļaviņu rajonā. Mūsdienās Odzienas pagasta teritorija iekļauta Pļaviņu novada Vietalvas, Aiviekstes un Klintaines pagastos.
Johans fon der Reke

Johans fon der Reke jeb Jānis Reke (vācu: Johann von der Recke, latīņu: Johannes von der Rekke; dzimis ap 1480; miris 1551) bija Livonijas ordeņa mestrs 1549.II-1551.18.V. Cēlies no fon der Rekes dzimtas.

Dokumenti

Rusova hronika* par mestru Johanu:
"Jānis Reke, 43. Vācu ordeņa mestris, sāka valdīt 1549.gadā. Viņa valdīšanas laikā Livoniju piemeklēja mēris, kuŗš bija sācies jau viņa priekšgājēja laikā. Mēris plosījās 5 gadus un prasīja daudz cilvēku upuŗu.
Tā kā es esmu sācis rakstīt Livonijas vēsturi pret savu gribu, tad man jāraksta arī par vecās Livonijas valdību, likumiem, parašām, kā tas sevišķi šī mestŗa (Jāņa Rekes) valdīšanas laikā bija, lai jaunatne, kuŗa dzimusi pārejas laikmetā no vecās uz jauno kārtību, kā arī tālākās paaudzes redzētu, kādēļ Dievs licis nākt tādai lielai pārmaiņai un sodībai pār Livoniju. Ordeņkungu, biskapu, domkungu un muižnieku valdīšana un dzīve, kā es pats to esmu piedzīvojis un redzējis, mestŗa Brigeneja - Hazenkamfa laikos un līdz pat beidzamam mestŗam, norisinājās tā, kā es šeit aprakstīšu.
Livonija, kā, mēs zinām, agrāko mestŗu, biskapu un vācu kungu iekaŗota un nostiprināta, sākumā, bija apdzīvota no daudziem vāciešiem. Pilsētas, miesti un pilis tapa celtas, un ne visai bija jābīstas no ienaidniekiem. Valters Pletenbergs arī ar savu lielo krievu uzvaru sagādāja zemei ilggadīgu mieru, tā kā Livonija daudz gadu bija izsargāta no kaŗa briesmām. Bet vairāk un vairāk iesakņojās, kā starp valdniekiem, tā arī starp pavalstniekiem, liela pārdrošība, slinkums, augstprātība, lepnība, lielība, izpriecu kāre, pārmērīga izšķērdība un netiklība, tā ka daudz par to visu būtu ko teikt un rakstīt. [..]
Daži muižnieki bija ar mieru nepaturēt neviena dēla mājās, bet nodot viņus pie ķēniņu, kūrfirstu un firstu galmiem, jo šādi galmi bija muižnieciskas uzvešanās skolas, kur galma priekšnieki un māršali raudzījās uz galmnieku uzvešanos. Tur jaunā paaudze varēja mācīties labu uzvešanos un godbijību. Livonijā turpretīm varēja iemācīties dzeršanā, izšķērdībā un citos netikumos, ko skaitīja par muižnieciskiem tikumiem un par ko vien bija runa. Vīri ar tādu valodu un uzskatiem redzēja samaitātās Livonijas ļaunumus un trūkumus, bet pret lielā pūļa pārsvaru nekā nevarēja panākt. Še nav vainojami tie, kuŗi dzimuši vai bija bērna gados Livonijas pārmaiņu un juku laikmetā, un kuŗiem agrākā dzīve nebija pazīstama, bet bija uzauguši gaŗo kaŗu laikā, smeldamies ikdienišķā rosīgā dzīvē labas mācības, tā tapdami par jo labiem kareivjiem pret krieviem. Še ir domāta vecās Livonijas dzīve un būtība, kā tas lasāms kronikās, un kā viņā norisinājās sen, pirms šeit minētā laikmeta, ilggadīgā mierā un lielā bagātībā, un īsi pirms Livonijas vecās valdības maiņas bija galīgi ņēmusi virsroku.
Mestris Jānis Reke valdīja divus gadus pilnīgā mierā; nomira viņš Vilandē, kur viņu arī apglabāja".
— Rusova Livonijas hronika
Šēnheidas muiža

Šēnheidas muižas (vācu: Schönheyden), arī Šengeidas muižas, kungu māja atrodas Daugavpils novada Skrudalienas pagasta Šengeidā. No 1749. gada līdz 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja Engelhartu dzimtai.

Vēsture

Šēnheidas muižas kungu māja celta 1870. gadā neogotikas stilā pēc Eižena fon Engelharta pasūtījuma. Pēc agrārās reformas muižas zemi sadalīja, līdz 1939. gada vācbaltiešu aizceļošanai Engelharti palika dzīvot muižas kungu mājā. Pēc Otrā pasaules kara bijušo muižas ēku izmantoja labības glabāšanai, bet vēlāk tajā apmetās padomju saimniecības "Silene" valde. Mūsdienās ēkā dzīvo astoņas ģimenes.

Engelhartu kapi

Engelhartu dzimtas kapsētu atjaunojis un sakopis Sigvards fon Engelhards, kurš dzīvo Vācijā. Kapu kopiņas apjož skaists metāla žogs, bet kapsētas centrā uzstādīts četrus metrus augsts ozola krusts ar uzrakstu "Stipri savā ticībā" un iestādīta liepu aleja.
Dipterīdas

Morfoloģija

Endokrānijs mēreni vai vāji pārkaulojas, tā nodalījumi ir pilnībā saauguši. Galvas vairoga segkaulu skaits ir mazāks, nekā Dipnorhynchidae, un to rindveida izkārtojums ir izjaukts. Uz kauliem var būt "Vestolla līnijas", t.i. dentīna slāņa rezobcijas pēdas. Kaulu skaits suborbitālajā apgabalā ir salīdzinoši neliels. Pineālā atvēruma parasti nav. Koronoīdo zobu nav. Uz praearticulare zobu plātnītes ar vēdekļveida zobu izvietojumu. Dentale saīsināts, bez zobiem. Vaigu plātne ir saīsināta. Virsacu kanāls nesavienojas ar zemacu kanālu, bet ir savienots ar pakauša komisūru. Ass skelets labi pārkaulojas. Neurālie un hemālie izaugumi saplūst ar lokiem.
Kristīne Šefere

Karjera

Pirmo Latvijas čempiones titulu K. Šefere ieguva jau 11 gadu vecumā sieviešu dubultspēlēs (pārī ar Daci Šneideri) 1993. gadā, gadu vēlāk viņa uzvarēja sieviešu vienspēļu kategorijā. 1997. gadā, uzvarot visās trijās iespējamajās kategorijās, pirmoreiz kļuva par absolūto čempioni, šo panākumu atkārtojot vēl 10 reizes. Karjeras laikā Šefere ir spēlējusi piecu ārvalstu komandu līgās vai čempionātos — Dānijā, Nīderlandē, Čehijā, Polijā un Lietuvā.
2016. gadā izcīnīja dalītu 9. vietu Eiropas čempionātā, kas ir augstākais Latvijas spēlētāju sasniegums šāda līmeņa sacensībās.
2017. gada janvārī, saņemot balvu kā Latvijas gada badmintonistei, K. Šefere paziņoja par karjeras beigām, tomēr 2017. gada nogalē atgriezās Latvijas badmintona apritē.
Daugavas muzejs

Vēsture

Daugavas muzejs tika dibināts 1969. gadā, bet apmeklētājiem tas durvis vēra tikai 1977. gadā. Muzeja sākotnējais nosaukums bija Doles Vēstures muzejs. 1993. gadā to nomainīja uz Daugavas muzejs. Kopš 1996. gada par Daugavas muzeju atbild Salaspils pašvaldība.
Muzejs tika izveidots vienlaikus ar Rīgas HES celtniecību. Veicot būvniecības darbus, tika atrasti dažādi arheoloģiskie materiāli, kurus izlēma glabāt muzejā. Muzeja krājumā ir materiāli, kas vēsta par Daugavu un tās apkārtni.

Muzeja teritorija

Doles muižas apbūve, kurā ietilpst kungu māja, pārvaldnieka māja un parks, ir iekļauta Latvijas valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā.
Staigājot pa parku ir iespējams apskatīt divus Valsts nozīmes dabas pieminekļus. Doles dižozolu, kurš 2007. gadā nolūza, bet tāpat ir ļoti varens savā izskatā. Doles salas dolomīta atsegums, šis atsegums ir viens no pēdējiem Daugavas krastu atsegumiem.

Pasākumi

Daugavas muzeja teritorijā katru sezonu notiek kāds pasākums. Pavasarī tiek rīkoti Lieldienu svētki, vēlāk muzejs piedalās muzeju naktī ar kreatīvām idejām. Vasarā tiek svinēti vasaras saulgrieži. Neīsi pirms Ziemassvētkiem tiek rīkots pasākums par godu šiem svētkiem. Protams, katru sezonu tiek piedāvāti dažādi koncerti un pasākumi, kas mainās katru sezonu.
Botanicula

Sižets

Botanicula seko piecu botānisku radījumu (sauc Mr. Lantern, Mr. Twig, Mr. Poppy Head, Mr. Feather un Mrs. Mushroom) centieniem saglabāt sava pēdējā koka sēklas no ļauniem parazītiskiem briesmoņiem, kas ir inficējuši viņu mājvietas.
Kontinents

Kontinents (latīņu: terra continens, tulkojumā "kopā turēta zeme") ir liels sauszemes masīvs, ko no visām pusēm apskalo jūras un/vai okeāns. Pēc šīs definīcijas sanāk, ka ir tikai četri kontinenti: Afroeirāzija, Amerika, Austrālija un Antarktīda, bet zinātniskajā literatūrā bieži izšķir sešus kontinentus: Afroeirāzija tiek sadalīta Eirāzijā un Āfrikā, bet Amerika — Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā. Vēsturiski kontinentu apzīmēšanai ir ieviests arī nosaukums pasaules daļa. Galvenā atšķirība ir tā, ka pasaules daļa ir tas pats sauszemes masīvs, bet tai vēl tiek pievienotas tuvumā esošās salas, piemēram Lielbritānija neatrodas Eirāzijā, bet, toties, atrodas Eiropā. Arī pasaules daļas ir sešas: Eirāzija tiek sadalīta Eiropā un Āzijā, bet Ziemeļamerika un Dienvidamerika netiek dalītas atsevišķi (tā paliek kopā vienā pasaules daļā, tas ir, Amerikā).
Kontinenti veido tikai 29% no Zemes virsmas, pārējo daļu aizņem okeāni.
Burkholderia cepacia komplekss

Vēsture

B. cepacia atklāja Valters Burkholders (Walter Burkholder) 1949. gadā kā sīpolu mizas puves izraisītāju. Kā cilvēka patogēns pirmoreiz B. cepacia aprakstīta 20. gadsimta 50. gados. No cistiskās fibrozes pacientiem pirmoreiz tā tika izolēta 1977. gadā, kad vēl bija pazīstama kā Pseudomonas cepacia. Ar B. cepacia infekcijas uzliesmojumiem 20. gadsimta 80. gados tika saistīti 35% cistiskās fibrozes pacientu nāves gadījumi.

Patogenitāte

Bcc sugas ir plaši izplatītas un tipiski atrodamas augsnē un ūdenī, kā arī var izdzīvot mitrās vidēs ilgus laika periodus. Tām ir relatīvi zema virulence. Virulences faktoru vidū ir adhēzija uz plastmasas virsmām (arī medicīnisko ierīču) un dažādu enzīmu, kā elastāzes un gelatināzes, produkcija. Ir tikusi novērota infekcijas izplatīšanās no cilvēka uz cilvēku, tādēļ daudzās slimnīcās un ārstēšanas iestādēs tie, kuri ir inficēti ar Bcc, tiek pakļauti izolācijai. Tas tiek veikts, lai samazinātu infekcijas izplatību, jo Bcc infekcija var novest pat pie straujas plaušu veiktspējas samazināšanās, kā rezultātā var iestāties nāve.

Diagnoze

Diagnozes uzstādīšanai tiek veikta no klīniskajiem paraugiem (asinīm vai krēpām) iegūto baktēriju kultivēšana. Tam izmanto Bcc baktēriju dabisko rezistenci pret dažādām izplatītām antibiotikām, kā aminoglikozīdiem un polimiksīnu B. Kultivēšana parasti tiek veikta uz Burkholderia cepacia agara (BC agar) barotnes, kuras sastāvs nodrošina citu gramnegatīvo nūjiņu un grampozitīvo koku inhibīciju.
Iespējams izmantot arī OFPBL agara barotni, kas satur antibiotikas polimiksīnu un bacitracīnu. Tā kā šīs barotnes sastāvā ir laktoze, kuru Bcc nefermentē, to augšanas rezultātā pH indikators kļūst dzeltens. Tas palīdz atšķirt Bcc no citiem mikroorganismiem, kuri arī spēj augt uz OFPBL agara barotnes, piemēram, Candida sp., Proteus sp. un Pseudomonas fluorescens.

Ārstēšana

Ārstēšanas procesā visbiežāk izmanto vairākas antibiotikas. To vidū var būt ceftazidīms, doksiciklīns, piperacilīns, meropenēms, hloramfenikols un trimetoprims/sulfametoksazols (kotrimoksazols). Lai gan B. cepacia infekciju gadījumā par primārās izvēles antibiotiku tiek uzskatīts kotrimoksazols, gadījumos, kad to nevar pielietot hipersensitīvās reakcijas, nepanesības vai rezistences dēļ, kā alternatīvu var lietot ceftazidīmu, doksiciklīnu, piperacilīnu un meropenēmu.

Potenciāls bioremediācijā

Dažādu Bcc sastāvā esošu sugu celmiem piemīt noderīgas biotehnoloģiskās īpašības. Tie spēj degradēt plašu spektru ķīmisko vielu, piemēram, policikliskos aromātiskos ogļūdeņražus, benzolu, toluolu, dažādus krezolus. Šīs Bcc celmu īpašības norāda uz to potenciālu izmantošanai vides bioremediācijā no naftas produktiem un cita ķīmiskā piesārņojuma. Tāpat arī dažādiem Bcc celmiem raksturīga pretsēņu iedarbība, kas būtu noderīgi izmantošanai lauksaimniecībā, lai cīnītos ar patogēno sēņu izplatību.
Milans Velimirovičs

Šaha kompozīcija

Milans Velimirovičs savu pirmo šaha uzdevumu sastādījis 1967. gadā. Viņš ir publicējis ap 400 šaha kompozīcijas, no kurām vairāk nekā puse ieguvusi atzinības sastādīšanas konkursos. No 1977. gada viņš ir starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā, 1977. gadā iegūst titulu lielmeistars šaha kompozīciju risināšanā, bet 2010.gadā arī lielmeistara titulu šaha kompozīciju sastādīšanā. FIDE albumos ir 86 viņa kompozīcijas.
Viņš bija arī laikraksta Mat Plus redaktors un šaha kompozīciju risināšanas datorprogrammas MatPlus Librarian autors.
Dezoksiribonukleīnskābe

Pētīšanas vēsture

1869. gadā šveicietis Fridrihs Mišers no strutās esošajām leikocītu šūnām izdalīja kodolus un atklāja, ka to sastāvā ir no olbaltumvielām atšķirīga viela, kuras sastāvā ir daudz fosfora un maz sēra, un nosauca to par nukleīnu (no latīņu: nucleus — 'kodols'). Tālāk citi ķīmiķi turpināja nukleīna pētīšanu un atklāja tajā skābu vielu, ko nosauca par nukleīnskābi. Vēlāk atklāja, ka t.s. nukleīna sastāvā ir divu veidu nukleīnskābes: dezoksiribonukleīnskābe un ribonukleīnskābe.
1953. gadā dezoksiribonukleīnskābes molekulas struktūru izpētīja Džeimss Votsons un Frānsiss Kriks, un par to viņi 1962. gadā saņēma Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā.
90. Kinoakadēmijas balva

Uzvarētāji un nominanti

90. Kinoakadēmijas balvu nominantus izziņoja 2018. gada 23. janvārī, plkst. 13:22 UTC, Semjuela Goldvina teātrī Beverlihilsā, Kalifornijā, kā arī globālajā tiešsaistē. Nominantus paziņoja aktieri Tifānija Hediša un Endijs Serkiss.
Nomināciju līdere bija "Ūdens forma" ar trīspadsmit nominācijām; "Denkerka" ierindojās otrā vietā ar astoņām, un "Trīs paziņojumi pie Ebingas Misūri štatā" ierindojās trešajā vietā ar septiņām nominācijām.
Valgundes pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Cena, Cēsna, Cīruļupīte, Iecava, Kauguru kanāls, Lielupe, Nāburdzīte, Vecbērze, Vecbērzes poldera kanāls.
Ūdenstilpes: Sahalīnes dīķis, ezeri Ķemeru tīrelī.

Vēsture

Mūsdienu Valgundes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ercogu jeb Hercogu muiža (Herzogshof, Vītoliņi), Kalnciema muiža (Kalnzeem, Tīreļi), Valgundes muiža (Wolgund).
1866. gada pagastu pašvaldību reformas laikā 1867. gadā Valgundes muižas pagasta teritorijā tika izveidots Valguntes pagasts. 
19. gadsimta otrajā pusē pagasts kļuva par lielāko Latvijas ķieģeļrūpniecības centru, 1872. gadā Valgundes muižas Mazgrašos rūpnieks Georgs Armitsteds un Lielgrašos 1873. gadā Džons Teilers uzcēla pirmās Hofmaņa riņķa krāsnis Latvijā. Rūpniekam Jevgēņijam Ņesterovam (Е.Ф. Нестеров) piederošajā ķieģeļceplī 1887. gadā 300 strādnieku saražoja 4 miljonus ķieģeļu 34 000 rubļu vērtībā.
1925. gadā Valguntes pagasts tika pārdēvēts par Valgundes pagastu.
1935. gadā Jelgavas apriņķa Valgundes pagasta platība bija 72,8 km² un tajā dzīvoja 1470 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Rūduļu un Valgundes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Valgundes ciems ietilpis Jelgavas (1949—1962, pēc 1967. gada) un Dobeles (1962—1967) rajonos. Valgundes ciemu 1949. gada 16. jūnijā likvidēja, tā teritoriju pievienoja Kalnciema lauku teritorijai, bet tā paša gada 31. decembrī ciemu atjaunoja. 1954. gadā Valgundes ciemam pievienoja likvidēto Ozolnieku ciemu un daļu Mazsvētes ciema. 1979. gadā Valgundes ciemam pievienoja likvidēto Kalnciema ciemu, bet daļu ciema teritorijas pievienoja Līvbērzes ciemam un jaunizveidotajam Ozolnieku pilsētciematam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2006. gadā pagastu reorganizēja par Valgundes novadu. 2009. gadā Valgundes novadu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jelgavas novadā un pārdēvēja par Valgundes pagastu.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Vītoliņi, Valgunde (pagasta centrs), Tīreļi, Kalnciema skola, Ķīši, Klīvmuiža, Ķīšu klosteris.
Augusts Vilhelms Hūpels

Dzīvesgājums

Dzimis 1737. gada 25. februārī Butelštetē (Buttelstedt) (tagadējā Tīringenes brīvvalstī) luterāņu mācītāja ģimenē. Mācījās Veimāras ģimnāzijā un studēja teoloģiju Jēnas Universitātē.  
Pēc studiju beigām 1757. gadā pārcēlās uz dzīvi Baltijas provincēs, kur strādāja par mājskolotāju Rīgā (1757-1760), vēlāk par luterāņu mācītāju. 
No 1764. gada bija Peltsamā baznīcas mācītājs, bija atbildīgais par satura pārtulkošanu igauniski pirmajam igauņu preses izdevumam Lühhike öppetus. No 1774. līdz 1777. gadam publicēja savu nozīmīgāko darbu Topographische Nachrichten von Lief- und Ehstland.
1803. gadā atjaunotā Tērbatas Universitāte viņam piešķīra filoloģijas doktora (Dr. phil.) grādu.
1804. gadā pārcēlās uz Paidi, kur miris 1819. gada 7. februārī.
Mongolijas savvaļas ēzelis

Izskats un ieradumi

Mongolijas savvaļas ēzelis ir diezgan liela auguma, garām kājām, lielu galvu un garām ausīm. Apspalvojuma krāsa variē starp pelēku un dzeltenbrūnu ķermenim, ar krēmīgi baltu krāsu vēderam un kāju iekšpusei. Pa mugurkaulu pāri visam ķermenim stiepjas tumši brūna svītra. Krēpes ir tumšas, stāvus stāvošas, aste īsa. Mongolijas savvaļas ēzeļa augstums skaustā ir 1,20 m, ķermeņa garums 2,20—2,60 m, svars 200—300 kg. Ēzelim ir ļoti labi attīstīta oža, redze un dzirde, tādēļ ir ļoti grūti ēzeļu baram piekļūt tuvāk par puskilometru.
Ziemas sezonā tuksnesis atdzīvojas, un ēzeļiem ir bagātīgi veģetācijas un ūdens resursi. Vasaras laikā, kad viss kļūst sauss un karsts, veģetācija ir nabadzīga, Mongolijas savvaļas ēzeļi neatsakās no krūmiem un koku mizām un parasti uzturas ūdens tuvumā. Vienīgais plēsīgais dzīvnieks, kas medī Mongolijas savvaļas ēzeļus ir pelēkais vilks.
Grīnfelda aizsardzība

Vēsture

Pirmais šo atklātni 1922. gadā lietojis austriešu lielmeistars Ernsts Grīnfelds. Vērtīgas idejas un variantus atklātnei devuši M. Botviņņiks, A. Karpovs, G. Kasparovs, V. Smislovs, R. Fišers, A. Adorjans un citi.

Stratēģiskā ideja

Baltie izveido spēcīgu bandinieku centru un cenšas attīstīt iniciatīvu. Melnie uzbrūk balto centram, cenšoties izveidot aktīvu pretspēli un pārķert iniciatīvu.
Juridiska persona

Juridiska persona (angļu: legal person, authority) ir uzņēmums, iestāde vai organizācija, kas, pildot kādas funkcijas (it īpaši slēdzot mantiskus vai finanšu darījumus), rīkojas savā vārdā kā patstāvīgs civiltiesību un civilpienākumu subjekts. Juridiskai personai ir savs īpašums, un tā ir atbildīga par savām saistībām. Otrs personas veids ir fiziska persona.
Juridiska persona ir juridisks statuss apvienībai, kurai ir sava rīcībspēja, t.i. var iegūt tiesības un uzlikt pienākumus. Juridiska persona var slēgt līgumus, iegādāties aktīvus un uzņemties parādus. Juridiskā persona darbojas arī kā puse tiesā.
Tipiski juridiskai personai ir tas, ka tā, tāpat kā fiziska persona, var iegūt un turēt aktīvus, uzņemties atbildību par parādiem un būt prasītājam vai atbildētājiem tiesas procesā. Juridiska persona var aizsargāt to īpašniekus no personiskās atbildības. Tomēr šī aizsardzība nav absolūta. Tas var iekļūt korporālajā plīvurā ("piercing the corporate veil").
Katrai valstij ir savi noteikumi un likumi par juridiskām personām. Parasti tās tiek atzītas arī par juridiskām personām citās valstīs ar noteikumu, ka tām ir juridiskas personas statuss valstī, kurā tās tika izveidotas.

Eiropas likums

Tā kā Lisabonas līgums stājās spēkā 2009. gada 1. decembrī, Eiropas Savienība kļuva par juridisku personu un pārņēmusi pilnvaras, kas iepriekš bija Eiropas Kopienas rīcībā.
Olivas miera līgums

Olivas miera līgums (zviedru: Freden i Oliwa, poļu: Pokój oliwski) bija 1660. gada 3. maijā noslēgts miera līgums starp Zviedrijas karalisti no vienas puses un Poliju-Lietuvu, Svētās Romas impēriju un Brandenburgu-Prūsiju no otras puses, kas izbeidza Otro Ziemeļu karu (1655—1660). Tas tika noslēgts Olivas klosterī netālu no Dancigas Prūsijā (tagad Gdaņskā Polijā).

Līguma saturs

Līgumā Polijas karalis Jans II Kazimirs Vāsa atteicās no savām pretenzijām uz Zviedrijas karaļa troni. Tika starptautiski apstiprinātas Zviedrijas tiesības uz Zviedru Vidzemi un Rīgas pilsētu. Tika apstiprinātas Brandenburgas kūrfirsta mantojuma tiesības uz Prūsijas hercogisti.
Līgumu parakstīja un apzīmogoja Polijas karalis Jans II Kazimirs, Zviedrijas karaļa Kārļa XI vārdā Magnuss Delagardijs, Brandenburgas kūrfirsts Frīdrihs Vilhelms I Hohencollerns un Svētās Romas impērijas ķeizars Leopolds I Hābsburgs.

Miera līgumi starp citām valstīm

1660. gada 27. maija Kopenhāgenas miera līgums pārtrauca karu starp Zviedriju un Dāniju, bet 1661. gada 21. jūnija Kardisas miera līgums pārtrauca karu starp Zviedriju un Krieviju. Andrusovas pamiers 1667. gadā pārtrauca karu starp Krieviju un Poliju-Lietuvu.
Patria AMV

Vēsture

1995. gadā Somijas armija sāka pētīt dažādas nākamo bruņoto mašīnu koncepcijas. 1996. gadā jaunizveidotais valsts uzņēmums Vehicles, kas agrāk bija Sisu Defence un ražoja 6×6 riteņu bruņutransportierus Pasi, izskatīja vairāku koncepciju bruņu mašīnas, un izvēle krita uz 8×8 modulāru mašīnu, kuru varētu pielāgot dažādām vajadzībām. Mašīnas sākotnējais nosaukums bija XA-360 (kā turpinājums Pasi XA-180 un XA-200 sērijai). Somijas Aizsardzības spēki pasūtīja oficiālu konceptuālu pētījumu 1999. gadā, kas bija gatavs 2000. gadā. Patria turpināja attīstīt mašīnu, un pirmais AMV prototips bija gatavs izmēģinājumiem 2001. gada novembrī. 2001. gadā Aizsardzības spēki pasūtīja divas novērtējuma mašīnas, kuras tika piegādātas 2003. gadā. Vēlāk 2003. gadā Aizsardzības spēki pasūtīja 24 ar AMOS apgādātus AMV, kuri bija jāpiegādā no 2006. līdz 2009. gadam. Vēlāk tika pasūtītas 62 mašīnas ar attālināti vadāmām ieroču sistēmām.
2002. gadā Polijas Aizsardzības ministrija pasūtīja 690 AMV (vēlāk papildus vēl 133). Pēc tam nāca pasūtījumi no visas Eiropas, kā arī no Dienvidāfrikas un Apvienotajiem Arābu Emirātiem. Laika periodā no 2007. līdz 2014. gadam Patria ar 1041 mašīnu pasūtījumiem par 2,175 miljardiem dolāru summu ir vadošais bruņu mašīnu ražotājs pasaulē 15—27 t klasē.
Hewlett-Packard

Uzņēmuma sadalīšana

2014. gada oktobrī nolemts veiksmīgāk strādājošo datoru un printeru biznesu atdalīt no korporatīvo datoriekārtu un pakalpojumu biznesa. Sadalīšana pabeigta 2015. gada 1. novembrī, izveidojoties diviem atsevišķiem publiskiem uzņēmumiem: Hewlett Packard Enterprise un HP Inc.
71. Kinoakadēmijas balva

Galvenās balvas

Uzvarētājs atzīmēts treknrakstā.
AIST № 2

Lidojuma gaita

AIST № 2 tika palaists 2013. gada 19. aprīlī 10:00 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a no Baikonuras kosmodroma Kazahstanā. Sākotnēji tas, kopā ar citiem mazajiem pavadoņiem (OSSI-1, BeeSat-2, BeeSat-3, SOMP, Dove 2) bija piestiprināts pie pavadoņa Bion-M № 1 korpusa. Papildkravas pavadoņi no Bion tika atdalīti periodā starp 4. un 35. Zemes apriņķojumu. AIST № 2 atdalījās 21. aprīlī
27. janvāris

27. janvāris — gada 27. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 338 (339 garajā gadā) dienas.