google/wiki40b huggingface dataset:
Maskarēnu milzu bruņurupuči

Izcelsme un populācijas

Acīmredzot, Cylindraspis pārstāvji atzarojās no bruņurupučiem, kas apdzīvoja teritorijas uz rietumiem no Maskarēnu salām — Madagaskaru, Seišeļu salas, Āfriku un, jādomā, peldus ar koku zaru vai tīteņu plostiem sasniedza Maskarēnas. Maurīcijā izveidojās divas sugas, no kurām C. inepta pārstāvji tālāk nokļuva Rodrigesā un Reinjonā. Ieņemot dažādas barības nišas, arī Rodrigesas populācija pakāpeniski sadalījās divās atsevišķās sugās.
Maskarēnu salas tika atklātas ap 1500. gadu, un tajā laikā tur dzīvoja milzīgi bruņurupuču bari. Franču pētnieks un dabaszinātnieks Fransuā Legā 1708. gadā darbā Voyage at avantures des François Leguat & de ses compagnons ne deux îles désertes des Indes Orientales rakstīja, ka Rodrigesā bruņurupuču bijis tik daudz, ka "reizēm jūs ieraugāt vienā barā divus vai trīs tūkstošus un varat nostaigāt savus simt soļus pa viņu mugurām... nesperot kāju uz zemes".

Izzušana

Galvenais Maskarēnu bruņurupuču izmiršanas iemesls bija nesaudzīgās medības. Viņu gaļa skaitījās garšīga, un bruņurupuči spēja iztikt bez barības un ūdens līdz pat piecpadsmit nedēļām, nodrošinot kuģu apkalpes ar svaigu gaļu. Savukārt gaļas pārpalikumu kapteiņi pārdeva ostās vai iemainīja pret citu preci. Džeralds Darels rakstīja, ka "kuģu komandas slepkavoja bez žēlastības, bieži vien nogalinot daudz vairāk bruņrupuču, nekā kuģu komandu patēriņam bija nepieciešams". Kā pierāda kāds kuģniecības sabiedrības pārskats, 18. gadsimta vidū no Rodrigesas tika izvesti ne mazāk kā 10 000 bruņurupuču gadā.
Lai novērotu Venēras pāriešanu, 1761. gadā uz Rodrigesu tika nosūtīts Aleksandrs Gui Pingrē. Viņš vēlāk rakstīja, ka "trīs ar pusmēnešus, ko es pavadīju salā, mēs neēdām gandrīz neko citu, kā bruņurupuču zupu, ceptus bruņurupučus, sautētus bruņurupučus, kapātu bruņurupuču mērci, bruņurupuču olas, bruņurupuču aknas [...] Šis ēdiens man garšoja pēdējā dienā tikpat labi cik pirmajā".
Kāds Maurīcijas varas pārstāvis Maragons 1795. gadā par Rodrigesas milzu bruņurupučiem rakstīja: "Šķiet, ka agrāk tik parastie bruņurupuči ir pilnībā iznīcināti. Vairāk nekā gada laikā, kopš šeit uzturos, esmu redzējis tikai divus, un tos pašus gandrīz nepieejamās aizās". Visilgāk izdzīvoja Reinjonas bruņurupuči, kuri pēdējo reizi tur atzīmēti 19. gadsimta 40. gados, kā arī viena no divām Maurīcijas sugām, kas bija saglabājusies Raundas salā vismaz līdz 1844. gadam.
Laima Kota

Biogrāfija

Dzimusi jurista un medmāsas ģimenē. 1978. gadā pabeigusi mācības Ogres vidusskolā, 1982. gadā — Rīgas lietišķās mākslas vidusskolas ādas plastikas nodaļu. 1989. gadā neklātienē absolvējusi Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātes Vēstures nodaļu.
1983. gadā uzsākusi darba gaitas. Strādājusi dažādos amatos, bijusi sanitāre slimnīcā, modele Latvijas Mākslas akadēmijā, arhivāre Latvijas Valsts vēstures arhīvā, sēņu šķirotāja Īrijā. No 1995. līdz 2000. gadam strādājusi laikrakstā "Lauku Avīze". 20. gadsimta 90. gados pārcēlusies no Rīgas uz dzīvi Brīvzemniekos Tirzas pagastā, nodarbojusies ar lauksaimniecību, pēc tam pārcēlusies uz Gulbeni. Kopš 2000. gada nodarbojas vienīgi ar rakstniecību.
Viņas pirmā publikācija bija stāsts "Dzimšanas diena" laikrakstā "Diena" 1993. gada 17. jūlijā. Regulāri viņas stāsti tikuši publicēti periodikā. Rakstījusi arī lugas. Vairākas reizes saņēmusi dažādus apbalvojumus. Saņēmusi 2002. gada Literatūras gada balvu prozas kategorijā par darbu "Šampinjonu derība".
Kopš 2002. gada ir Latvijas Rakstnieku savienības biedre.
Staņislavs Kostka Plāters-Zībergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1823. gada 6. decembrī (24. novembrī pēc vecā stila) tagadējā Pilskanes pagastā Šlosbergas muižas īpašnieka grāfa Miķeļa Plātera un viņa sievas Izabellas Helēnas Zībergas ģimenē. 
Kā militārais inženieris dienēja Krievijas impērijas armijā, pēc atvaļināšanās 1855. gadā apprecējās ar Mariju Terēzi Elizabeti Borhu (1834-1875). 
Saimniekoja Arendoles, Kalupes un Kaldabruņas muižās. Dzīvojot Kalupes muižā, 1860. gadā izveidojis parku, iekārtojis alus darītavu un 1861. gadā devis līdzekļus Kalupes baznīcas celšanai.
1858. gadā ievēlēts par Daugavpils apriņķa šļahtas maršalu. 1860. gadā viņš piedalījās Vitebskas guberņas juridiskajā komisijā, kas sagatavoja dokumentus dzimtbūšanas atcelšanai Latgalē 1861. gada 19. februārī, bija Daugavpils ģimnāzijas goda kurators.     
Janvāra sacelšanās laikā atbalstīja Polijas-Lietuvas kopvalsts atjaunošanu nevardarbīgā ceļā, 1862. un 1863. gadā piedalījās "balto" kongresos Varšavā. Pēc atgriešanās dzimtenē pēc 1863. gada uzturējās Malnavas muižā. 
Miris 1896. gada 29. septembrī Vīnē.
Milzu apaļpūpēdis

Apraksts

Milzu apaļpūpēža augļķermeņi ir gludi un netīri balti, kas ar laiku paliek iedzelteni. Tiem ir lodveida forma, ar kātiņveida sašaurinājumu apakšpusē. Parasti apaļpūpēži izaug 10 līdz 50 centimetru diametrā un var svērt līdz pat 10 kilogramiem. Vecākiem pūpēžiem iekšpusē nogatavojas sporas, kuras tam nogatavojoties un apvalkam plīstot izdalās brūnas putošas masas veidā.
Lielākajam Latvijā līdz šim atrastajam milzu apaļpūpēdim apkārtmērs bija 166 cm.
Jaunie apaļpūpēži, kamēr iekšpuse ir balta, ir ēdami.
Kobia

Kobia, kura zināma arī kā Tombia vai Buddas sala, ir sala Fidži, viena no salām Ringolda salu arhipelāgā. Tās platība ir 69,29 hektāri, un salai ir pusmēness forma. 
Kobia atrodas Buddas rifā, un pie tās atrodas zemūdens vulkāna krāteris, kura augstākā daļa ir salas rietumu pusē. Salas ģeoloģiskie veidojumi un pludmales meži veicina tās dabas nacionālo nozīmi, kā izklāstīts Fidži bioloģiskās daudzveidības un rīcības plānā. 
Sala ir populāra snorkelēšanas, smaiļošanas un niršanas vieta. Redzamība zem ūdens tur saglabājas līdz pat 36 metru dziļumam.

Vēsture

Kobia tika uzskatīta par “ievērojamu orientieri” kuģiem, kas kuģo caur un apkārt Fidži. Salu un rifu, kas to apņem, savā 1899. gada publikācijā "Fidži salas un korļļu rifi" aprakstīja Aleksandrs Agasi.
Ņižņijnovgoroda

Vēsture

Pilsētu stratēģiski svarīgā vietā 1221. gadā nodibināja Vladimiras lielkņazs Jurijs Vsevolodovičs. Pilsēta ātri kļuva par svarīgu tirdzniecības centru.
No 1350. gada Ņižņijnovgoroda bija Ņižņijnovgorodas - Suzdaļas kņazistes centrs, bet 1392. gadā to pakļāva Maskavas kņazs Vasilijs I.
Vasilijs IV, izbūvējot kremli, pārvērta Ņižņijnovgorodu par stipru cietoksni cīņai pret Kazaņas hanisti.
1612. gadā Ņižņijnovgorodā Miņina un Požarska vadībā tika organizēts karaspēks, kas padzina Polijas-Lietuvas karaspēku no Maskavas.
No 1817. gada līdz boļševiku uzvarai pilsētā katru gadu notika Ņižņijnovgorodas gadatirgus — viens no lielākajiem pasaulē.
Padomju laikā pilsētu pārdēvēja par Gorkiju un tā bija slēgta ārzemniekiem. No 1980. līdz 1986. gadam šeit izsūtījumā dzīvoja zinātnieks un disidents Andrejs Saharovs.

Sports

Ņižņijnovgorodā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Ņižņijnovgorodas "Torpedo".
Psihedēlija

Psihedēlija (sengrieķu: psihi (ψυχή) — ‘dvēsele’, sengrieķu: dilosi (δήλωση) — ‘apskaidrošanās’) ir stāvoklis, kurā tiek piedzīvotas uztveres izmaiņas, kas indivīda prātam nav zināmas vai kas iekļauj prāta izveidotu sajūtu pārpilnību no ārišķīgās, ikdienišķas pasaules. Psihedēliskajiem stāvokļiem raksturīgas apziņas izmaiņas, sakāpināta labsajūta un eiforija, halucinācijas, sinestēzija, transam un hipnozei līdzīgi stāvokļi.
Psihedēlija ir sasniedzama ar dažādiem veidiem: ar meditāciju, sensoro stimulāciju vai deprivāciju vai, visbiežāk, izmantojot psihedēliskās vielas.
Pievos

Vēsture

2003. gadā grupa darbību atsāka, taču jaunā sastāvā — Virginija (balss, ģitāra), Kosts (ģitāra), Arings (vijole), Augusts (sitamie instrumenti), Andrjus (basģitāra). 
2007. gada vasarā Pievos pabeidza ierakstīt otro studijas albumu Mėnuli baltas, ko 2007. gada oktobrī izdeva Dangus. Albuma atvēršanas koncerti notika 25. oktobrī Viļņas klubā Tamsta un 27. oktobrī Kauņas klubā „Sesija”. Albuma dziesmu vārdiem izmantota lietuviešu dzejnieku Ramutes Skučaites, Aļģirda Svidinska, Donalda Kajoka un Onas Baļukones dzeja. 
2009. gada 29. februārī grupa kategorijā „Gada etno grupa” (Metų etno grupė) saņēma Lietuvas alternatīvās mūzikas balvu. 2011. gadā Pievos izdeva pirmo videoklipu sava trešā albuma dziesmai Dūno upė.
5. jūlijs

5. jūlijs ir gada 186. diena pēc Gregora kalendāra (187. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 179 dienas.
Ikars

Ikars (grieķu: Ἴκαρος, Íkaros) ir tēls sengrieķu mitoloģijā. Viņa māte bija verdzene, bet tēvs Daidals bija leģendārs celtnieks, arhitekts un tēlnieks, kas sev un dēlam izgatavoja spārnus, sastiprinot spalvas ar vasku. Lidodams uz Sicīliju, Ikars pacēlās pārāk tuvu Saulei, vasks izkusa un Ikars iekrita jūrā un noslīka.
Maskavas apgabala "SpartaK"

Vēsture

Klubs ir dibināts 1949. gadā, par kluba pirmo treneri kļuva Dāvids Berlins. Savu pirmo čempiontitulu klubs izcīnīja 1967. gadā, kad uzvarēja PSRS Tautu spartakiādē.
Vidusdevons

Vidusdevons (D₂) ir devona perioda epoha, kā arī devona sistēmas nodalījums. Šī epoha ilga aptuveni 12 mlj. gadus (397,5 ± 2,7 - 385,3 ± 2,6 Ma). Vidusdevons dalās divos stāvos (laikmetos): Eifela un Živetas stāvos.

Paleoģeogrāfija

Vidusdevonā sākās jauns kontinentālo plātņu grimšanas posms. Šajā laikā grimšana notiek vienlaicīgi visdažādākajos apgabalos. Visspilgtāk tā izpaužas Ziemeļamerikas un Krievijas platformās, kur īsā laika posmā applūst milzīgas sauszemes platības. Daudz mazākā mērā transgresija parādās Sibīrijas platformā un Gondvanā, īpaši ģeosinklinālēs, kur jūras līmeņa pieaugums ir daudz mazāks, bet tomēr tā ir novērojama visur: Rietumeiropā, Urālu rietumu nogāzē, Minusinas ieplakā, Ķīnas dienvidos u.c. Šāda jūru transgresija turpinājās visā vidusdevona epohas laikā.

Vidusdevons Latvijā

Vidusdevona nogulumi ieguļ visā Latvijas teritorijā. Lielākajā teritorijas daļā tos klāj augšdevona nogulumi, bet valsts ziemeļos un un dienvidaustrumos kvartāra slāņi. Vislielākais vidusdevona nogulumu biezums ir Latvijas sedlienes vidusdaļā, kur tas sasniedz 350 metrus. Latvijas vidusdevonā ir izdalīti divi stāvi: eifels un živets (pēc Ardenu-Reinas skalas). Plašākā Austrumeiropas platformas daļā robeža starp eifela živetas stāviem ir diskutabla un prasa papildus pētījumus. Eifela stāvā ietilpst rēzeknes, pērnavas, narvas un arukilas svītas, bet živetas stāvā - burtnieku svīta. Vidusdevona apakšējā robeža tiek vilkta rēzeknes horizonta pamatnē, kas atbilst Skamolepis fragilis telodontu zonai. Vidusdevonu pārstāv jūras piekrastes, lagūnu un, iespējams, kontinentālie aleirītiski-smilšainie un mālaini-karbonātiskie nogulumi.
Hardturm

Hardturm ir futbola stadions, kurš atrodas Cīrihē. Kopš 1929.gada tās ir mājas Šveices futbola klubam Grasshopper-Club Zürich, kā arī bija viens no Pasaules kausa 1954 stadioniem.
Kad stadionu atklāja 1929.gadā, tā ietilpība bija 27 500 vietas. Pēc vairākkārtējām pārbūvēm 1986.gadā, kad stadiona saimnieks - Šveices futbola klubs Grasshopper-Club Zürich - svinēja savu 100 gadu jubileju, tas spēja uzņemt līdz pat 38 000 skatītājiem. Pašlaik stadiona ietilpība ir 17 600 vietas.
Antisovetisms

Antisovetisms ir uzskatu kopums, kas vērsts pret Padomju varu, Padomju dzīvesveidu vai visu Padomju Savienību. PSRS laikos par antisovetismu sodīja ar darbu gulaga soda nometnēs.
Sebeža

Vēsture

Prmoreiz rakstos minēta 1414. gadā Pleskavas pakļautībā. 1535. gadā šeit tika uzcelta koka pils Krievijas aizsardzībai. To iekaroja poļi Livonijas kara laikā un tā palika Žečpospoļitas sastāvā līdz Polijas pirmajai dalīšanai 1772. gadā.
Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 9. jūlija līdz 1944. gada 17. jūlijam - Vācijas okupācijā.
Latvijas Top 40 Nr. 1 (2015)

Top 40 sastādīšanas princips

Latvijas Top 40 tiek veidots, apkopojot Latvijā populārāko Top 40 formāta radiostaciju (European Hit Radio, Radio SWH, Star FM, Capital FM un Pieci.lv) iknedēļas airplay, jeb visvairāk atskaņoto dziesmu, datus un klausītākās dziesmas Spotify, Deezer, Draugiem.lv mūzikas straumēšanas pakalpojumos, kā arī skatītākos mūzikas video portālā YouTube.
Olafs Luiga

Biogrāfija

1932. gadā beidzis Valsts rūpniecības skolas (igauņu:  Riigi Tööstuskooli) mehānikas nodaļu. Nodarboties ar sportu sācis 1924. gadā sporta biedrībā "Kalev" un Valtera Palma boksa kursos.

Svarcelšanas karjera

1927. gadā Luiga kļuva par Igaunijas čempionu vidējā svarā (līdz 82,5 kg), trīscīņā (raušana un grūšana ar vienu roku, grūšana ar abām rokām) paceļot 297,5 kg. Nākamajā gadā savu titulu viņš aizstāvēja, kopsummā sasniedzot 315 kg. Amsterdamas olimpiskajās spēlēs Luiga pacēla 305 kg (80 + 95 + 130). Pēc Olimpiskajām spēlēm viņš palielināja savu svaru un sacensībās piedalījās smagā svara kategorijā (virs 82,5 kg). Vidējā svarā Luiga uzstādīja 8 Igaunijas rekordus.
No 1929. līdz 1935. gadam Igaunijas meistaru svarcelšanā izcīnīja sacenšoties pieccīņā (raušana un grūšana ar vienu roku, spiešana, raušana un grūšana ar abām rokām). Luiga izcīnīja Igaunijas čempiona titulu 1929. gadā, paceļot pieccīņā 490 kg, 1930. gadā — 502,5 kg un 1931. gadā — 515 kg. 1929. gadā viņš ieguva 5.vietu Eiropas čempionātā trīscīņā paceļot 325 kg (90 + 95 + 140).

Cīkstoņa karjera

1930. un 1931. gadā Luiga startēja smagajā svarā, pēc tam pussmagajā. 1930. gadā viņš bija spēcīgākais smagā svara cīkstonis Igaunijā. Igaunijas čempionātā gan grieķu-romiešu cīņā (februārī), gan brīvajā cīņā (decembrī), tāpat kā 1929. gada brīvās cīņas čempionātā, viņš guva uzvaru pār Kristjanu Trosmani. Gada nogalē starpvalstu mačā ar Somiju Luiga bija starp tiem nedaudzajiem igauņiem, kas savas cīņas uzvarēja. Igaunijas smagatlēti zaudēja ar 6:22.
1931. gada martā Igaunijas čempionātā grieķu-romiešu cīņā Luiga pirmo reizi zaudēja Trosmanim. 1932. gadā viņš kļuva par Igaunijas grieķu-romiešu cīņas čempionu pussmagajā svarā. Aprīļa vidū Tallinā Luiga, pieveicot Bietagu, palīdzēja Igaunijai valstsvienību sacensībās grieķu-romiešu cīņā uzvarēt Latviju ar rezultātu 5:2. Uzvaras Latvijai guva Alberts Zvejnieks un Kārlis Vilciņš.
1933. gadā Luiga kļuva par Igaunijas čempionu grieķu-romiešu cīņā un piedalījās Eiropas čempionātā Helsinkos. Pirmajās divās cīņās viņš uzvarēja somu Veine Kokinenu un ungāru Jožefu Tarāņi, bet trešajā zaudēja zviedram Rūdolfam Svensonam un ieguva bronzas medaļu.
1936. gadā bija paredzēts arī Luigu sūtīt uz Berlīnes olimpiskajām spēlēm. Bet slimības dēļ viņš nevarēja trenēties ar pilnu atdevi. Pēc trim gadiem viņš nomira no vēža.
Stūra māja

Vēsture

Šis ir 1911. gadā celts īres nams ar veikalu, pēc arhitekta Aleksandra Vanaga projekta. Šis ir bijušais Tetera nams, 1920. gados kļuva par Latvijas Finanšu ministrijas īpašumu, vēlāk — Latvijas Iekšlietu ministrijas īpašumu.
Pirms Pirmā pasaules kara te bija Ķeizariskās krievu Mūzikas sabiedrības mūzikas skolas nodaļa, 1919. gadā — Latvijas Revolucionārā kara komiteja. PSRS okupācijas laikā no 1940. līdz 1941. gadam un no 1946. gada 28. janvāra — Iekšlietu Tautas komisariāts un Valsts drošības komiteja. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas šeit līdz 2008. gadam darbojās Valsts policija.
2003. gada 15. decembrī ēkas Stabu ielas pusē tika atklāta piemiņas zīme "Melnais slieksnis", kura tēlnieks ir Gļebs Panteļejevs, arhitekts — Andris Veidemanis, kas veltīta komunistiskā režīma upuriem.

Izstādes

2014. gadā projekta "Rīga 2014" ietvaros šajā ēkā iekārtoja ekspozīciju "Stūra māja. Lieta Nr. 1914/2014". Tajā ietilpa Okupācijas muzeja iekārtota ekspozīcija, ekskursija "Čekas pagrabos" gida pavadībā un piecas izstādes — "Draudzības (re)konstrukcija", "Latvieša koferis", "Par spīti visam", "10 lietu stāsti par cilvēku un varu" un kinorežisores Ilonas Brūveres iniciētais projekts "Liktens lietu muzejs".
Heterotremata

Kopīgās īpašības

Galvenā iezīme, kas atšķir šīs grupas krabjus no pārējiem desmitkājvēžiem ir tā, ka Heterotremata krabju tēviņiem dzimumorgānu atvērums atrodas uz kājām, bet mātītei uz krūšu kaula. Otras apakšsekcijas Thoracotremata krabjiem dzimumorgānu atvērumi abiem dzimumiem atrodas uz krūšu kaula, bet visiem pārējiem desmitkājvēžiem atvērumi vienmēr atrodas uz kājām.
Venēcijas mākslas biennāle

Venēcijas mākslas biennāle (itāļu: Biennale d'arte di Venezia) ir plaša starptautiska tēlotāja mākslas izstāde, kas reizi divos gados notiek Venēcijā, viens no nozīmīgākajiem mākslas pasākumiem pasaulē.

Vēsture

Venēcijas mākslas biennāles aizsākumi datējami ar 1895. gadu. Pirmajā Venēcijas biennālē tika pārstāvēti mākslinieki no 16 valstīm. Togad atklāšanas ceremonijā piedalījāsItālijas karalis Umberto I un Savojas Margarita. Leģenda vēsta, ka mākslas pasākums noticis par godu dižciltīgā pāra sudrabkāzām. 
Latvija piedalās biennālē kopš 1999. gada. To ir pārstāvējuši mākslinieki Ilmārs Blumbergs (2001), grupa "F5" (2005), Gints Gabrāns (2007), Evelīna Deičmane un Miks Mitrēvics (2009), Kristaps Ģelzis (2011), Kaspars Podnieks un Krišs Salmanis (2013), Katrīna Neiburga un Andris Eglītis (2015), Miķelis Fišers (2017), Daiga Grantiņa (2019).
Neiespējamā misija (filma)

Sižets

CIP Prāgas birojā ir ieviesusies "žurka" — dubultaģents. Dubultaģenta noskaidrošanai tiek veikta specoperācija, kura inscenē operatīvo darbinieku saraksta nolaupīšanu. Negaidīti Prāgas CIP aģenti sāk iet bojā, vienīgais, kas izdzīvo ir Ītans Hants, kuru arī vaino kolēģu nodevībā un nogalināšanā. Lai novērstu no sevis aizdomas, Ītanam nākas patstāvīgi atrast "žurku", kurš sevi dēvē par Ījabu. Lai paveikto šo darbu Ītans internetā atrod pasūtītāju Maksi un piedāvā viņam darījumu: īsto Ījaba vārdu un 10 miljonus apmaiņā pret īsto sarakstu, kas glabājās CIP sēdeklī, Lenglijā. Ītans savervē jaunajā komandā Prāgā brīnumaini izdzīvojušo Klēru, algotni un bijušo CIP hakeri, ar ko piekļūst centrālajam CIP datoram. Apmaiņa notiek vilciena Londona—Parīze. Visbeidzot Ītans atklāj, kurš ir "žurka", tas ir Prāgas biroja vadītājs un viņa tuvs draugs Džims. Pēc kā Džims nošauj savu sievu un līdzdalībnieci Klēru, paņem naudu, kas saņemta no Makša apmaiņā pret disketi ar sarakstu, un mēģina ar helikoptera palīdzību aizbēgt no vilciena.
Jauns Mēness (grupa)

Vēsture

"Jauns Mēness" bija viena no 1990. gadu populārākajām grupām Latvijā, tā ir izdevusi 6 studijas albumus, vienu labāko dziesmu izlasi un grupas agrīno darbu antoloģiju. Grupa ir ieguvusi divas Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas: 1995. gadā par dziesmu "Divatā" (labākais video klips) un 1997. gadā par albumu "Garastāvoklis" (labākais pop & roka albums).
"Jauns Mēness" ir pirmie un vienīgie no postpadomju laika latviešu māksliniekiem, kam izdevies iegūt Grand Prix tolaik prestižā  Sopotas mūzikas festivālā Polijā. Tas notika 1991. gadā, kad grupa ieguva Grand Prix arī Bregencas festivālā Austrijā, bet 1992. gada martā apmeklēja ASV, kur uzstājās konferencē "South by Southwest", un vēlāk kopā ar Mineapoles grupu "Trip Sheakspear" devās kopīgā klubu tūrē.
Atsaucoties uz Īrijā pazīstamo ķeltu roku, ievērojamais muzikologs Artemijs Troickis grupas "Jauns Mēness" mūzikas stilu definēja kā "baltu roku". Grupas populārākās dziesmas ir "Pārcēlājs", "Piekūns skrien debesīs", "Kad mēness jūrā krīt" un "Ai jel manu vieglu prātu". "Jauns Mēness" savas dziesmas izpildīja gan latviešu, gan angļu valodā. Par pēdējo albumu "Dzīvotājs" un pēdējo gadu koncertprogrammām grupai tika piešķirta "Lielā mūzikas balva 1998".
2005. gadā bijušie "Jauns Mēness" dalībnieki Ainars Mielavs, Gints Sola un Juris Kroičs izveidoja grupu Mielavs un Pārcēlāji.
2012. gadā par godu grupas dibināšanas 25 gadadienai "Jauns Mēness" apvienojās, lai 1. decembrī nospēlētu pēdējo atvadu koncertu Rīgā.
Pateicoties negaidīti lielajai klausītāju atsaucībai, "Jauns Mēness" galu galā nospēlēja vēl divus "pēdējos" koncertus - 2013. gada 1. februārī Rīgā, koncertzālē "Palladium Rīga" un 20. jūlijā festivālā Positivus Salacgrīvā, pēc kuriem grupa oficiāli beidza savu pastāvēšanu.
2015. gada martā izdevniecības "Dienas Grāmata" apgādā izdota mūzikas žurnālista Jāņa Žildes grāmata (autorizēta biogrāfija) "Piekūns skrien debesīs".
2019. gada 5. februārī miris grupas otrā sastāva basģitārists Ilvars Zālītis.
Kārlis Princis

Biogrāfija

Dzimis 1893. gada 11. oktobrī Sarkanmuižas pagasta Ovišos līvu zvejnieka Jāņa Prinča (1863—1953) un Līzes ģimenē. 1934. gadā K.Princis aizstāvēja maģistra, bet jau 1939. gadā — habilitācijas darbu. K. Princis bija pasaules vadošais prusaku un taisnspārņu pētnieks, kas atklāja un aprakstīja vairāk kā simtu zinātnei jaunas sugas un pat divas jaunas dzimtas. Viņš pētīja arī Latvijas siseņu un sienāžu faunu. Kopumā K. Princis atstājis zinātnisku mantojumu, kas sastāv no vairāk kā 60 publikācijām un monogrāfijām.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Zviedriju, kur turpināja nodarboties ar kukaiņu pētīšanu, sastādīja pasaules prusaku (Blattodea) katalogu uz 1224 lappusēm, kas nopublicēts astoņos sējumos starp 1962. un 1971. gadu.
Trīs prusaku ģintis un 12 sugas un pasugas ir nosauktas viņa vārdā, tajā skaitā monotipiskā ģints Princisia van Herrewege, 1973 no Madagaskaras (vienā no lielākajām mūsdienu prusaku sugām pasaulē, to ķermeņa garums sasniedz 8-10 cm), Princisaria Kumar, 1975 un Princisola Gurney & Roth, 1976.
Miris 1978. gada 25. martā Vesterosā, Zviedrijā.
Robins Lēners

Spēlētāja karjera

Lēners profesionāļa karjeru uzsāka jau Ziemeļamerikā, kad 18 gadu vecumā aizvadīja divas spēles AHL kluba Bingemtonas "Senators" sastāvā. Jau 2010. gada oktobrī Lēners debitēja NHL, sezonas turpinājumā Otavas "Senators" sastāvā aizvadot sešas spēles. Viņš kļuva par visu laiku jaunāko Zviedrijas vārtsargu, kas debitējis NHL. Sezonas lielāko daļu gan Lēners aizvadīja AHL, kur kopā ar Bingemtonas "Senators" izcīnīja Kaldera kausu un saņēma arī izslēgšanas kārtas vērtīgākā spēlētāja balvu. Turpmākajās sezonās Lēners vien epizodiski spēlēja NHL, līdz 2013.—14. gada sezonā kļuva par Otavas "Senators" otro vārtsargu aiz Kreiga Andersona.
2015. gada vasarā Lēners tika aizmainīts uz Bufalo "Sabres". 2016.—17. gada sezonā Lēneram izdevās iegūt "Sabres" pamatvārtsarga lomu, komandas rindās spēlējot līdz 2018. gada vasarai. 2018.—19. gada sezonā, spēlējot Ņujorkas "Islanders" rindās, Lēners kļuva par vienu no līgas vadošajiem vārtsargiem. Viņš ieguva Viljama Dženingsa un Bila Mastertona balvas, kā arī ieguva Zviedrijas sezonas labākā hokejista titulu. 2019. gada vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Čikāgas "Blackhawks".
Roberts Ešs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru viņš uzsāka 1998. gadā, kad aizvadīja trīs spēles NHL klubā Fīniksas "Coyotes", kurš Ešu bija draftējis divus gadus iepriekš. Fīniksas kluba rindās Ešs spēlēja vēl trīs sezonas, bet par komandas pamatvārtsargu tā arī nekļuva, "Coyotes" klubā aizvadot vidēji 20 spēle sezonā, bet pārējo laiku pavadot tās fārmklubā Springfildas "Falcons". 2002. gadā viņš tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers", kura rindās Ešs spēlēja līdz pat 2006.—07. sezonai ieskaitot. 2002.—03. sezonā Roberts ieguva Viljama Dženingsa balvu.
2007.—08. sezonā Ešs spēlēja Krievijas Superlīgas klubā Kazaņas "Ak Bars", kura rindās izcīnīja Kontinentālo kausu. 2008.—09. sezonā spēlēja jau Sanktpēterburgas SKA rindās, tiekot atzīts par KHL novembra labāko vārtsargu, bet 2009. gada 10. janvārī spēlēja Pirmajā Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. 2010.—11. sezonu hokejists aizvadīja Minskas "Dinamo" ierindā. 2011.—12. gada sezonā Ešs spēlēja Šveices hokeja līgas vienībā Langnau "Tigers", taču pēc tās beidza savu karjeru.
ASV izlases rindās spēlējis piecos Pasaules čempionātos, divos Pasaules čempionātos junioriem, 2004. gada Pasaules kausa izcīņā, kā arī 2006. gada olimpiskajās spēlēs.