google/wiki40b huggingface dataset:
Elizabete Limanovska

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt trīs gadu vecumā. Nepilnos piecos gadus aizgājusi brālim līdzi uz Daugavpils šaha klubu, kur viņas pirmais treneris bija Staņislavs Krivihs. Vēlāk trenējusies pie lielmeistariem Juzefa Petkēviča un Artura Neikšāna. Septiņas reizes uzvarējusi Latvijas jauniešu šaha čempionātos: 2009. gadā meiteņu vecuma grupā līdz 10 gadiem, 2012. gadā meiteņu vecuma grupā līdz 12 gadiem, 2014. gadā meiteņu vecuma grupā līdz 14 gadiem, 2015. un 2016. gadā meiteņu vecuma grupā līdz 16 gadiem, 2017. un 2018. gadā meiteņu vecuma grupā līdz 18 gadiem.   
Vairākkārt piedalījusies Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos, kuros labākos rezultātus sasniegusi 2017. gadā, kad ieņēmusi 20.vieta Eiropas jauniešu šaha čempionātā un 23. vietu Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu vecuma grupās līdz 18 gadiem. 2018. gada augustā Rīgā izcīnījusi 18. vietu Eiropas jauniešu šaha čempionātā G18 vecuma grupā.
2017. gadā aprīlī Rīgā piedalījusies Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm. 2017. gada jūlija beigās un augusta sākumā Erfurtes starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā izpildījusi FIDE meistares normu (WFM). Kopš 2011. gada regulāri piedalījusies Latvijas sieviešu šaha čempionātos. 2018. gada maijā uzvarējusi Latvijas sieviešu šaha čempionātā. 2018. gadā Batumi pārstāvējusi Latviju 43. šaha olimpiādē (+5, =2, -1).
2019. gada janvārī Stokholmas starptautiskajā šaha turnīrā Rilton Cup izpildījusi savu pirmo starptautiskās meistares (WIM) normu.
Indoor Group

Vēsture

Indoor nosaukuma priekštecis bija 1970. gadu vidū dibinātais uzņēmums Oy Indoor Design Ab, kam Helsinkos bija interjera priekšmetu veikals. Uzņēmums arī ražoja mēbeles, kuru dizainu veidoja Zviedrijas dizaineri.
1982. gadā Asko kļuva par Indoor Design kapitāldaļu turētāju, kas izveidoja nelielu veikalu tīklu līdzās dažām Asko mēbeļu zālēm.
1999. gada februārī privātā kapitāla fonds, ko pārvaldīja Sponsor Capital Oy, nopirka mēbeļu tirgotāju Sotka Finland Oy.
12. aprīlī šie investori dibināja uzņēmumu Asko Huonekalu Oy, kas no Asko iegādājās mēbeļu biznesu.
2000. gada 11. maijā Asko Huonekalu Oy tika pārdēvēts par Indoor Group Oy.
2005. gadā Indoor Group tika pārdots Kesko meitas uzņēmumam KesWell Oy.
2017. gada jūnijā Indoor Group tika pārdots investoru grupai, to skaitā Sievi Capital un trīs Sotka franšīzes veikalu īpašnieks pensiju fonds Etera (2018. gadā Etera tika pievienots Ilmarinen).
Triju Zvaigžņu ordeņa saņēmēju uzskaitījums (III šķira)

Šajā uzskaitījumā apkopotas personas, kas apbalvotas ar Triju Zvaigžņu ordeņa III šķiru un tiek dēvētas par komandieriem. Triju Zvaigžņu ordenis ir dibināts 1924. gada 24. martā par piemiņu Latvijas Republikas tapšanai. Līdz 1940. gadam ar III šķiras ordeni tika apbalvotas 1323 personām, savukārt no 1995. līdz 2015. gada maijam ar ordeni tika apbalvotas 504 personas. Ordeņa devīze ir: Per aspera ad astra, kas tulkojumā no latīņu valodas nozīmē "Caur ērkšķiem uz zvaigznēm". Pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas ar 1994. gada 25. oktobra likumu "Par Triju Zvaigžņu ordeni" ordenis tiek atjaunots. Atjaunotais ordenis pirmo reizi piešķirts 1994. gadā.
"Netīrā" bumba

"Netīrā" bumba jeb bumba, kas izsēj radioaktīvus nokrišņus, ir spridzināšanas ierīce, kas sastāv no radioaktīva materiāla un parastās ķīmiskās sprāgstvielas, kas ir tās enerģijas avots. Par "netīrajām bumbām" dēvē arī atombumbas, kam ir tāda materiāla apvalks, kas radiācijas iedarbībā viegli veido lielu daudzumu radioaktīvu izotopu (sk. kobalta bumba).
"Netīro" bumbu lietošanas mērķis ir nevis objektu mehāniska sagraušana, bet apkārtnes piesārņošana ar radionuklīdiem, lai apstarotu cilvēkus un dzīvniekus, kā arī radītu iespējami lielāku psiholoģisko efektu un finansiālus zaudējumus teritorijas attīrīšanai . Tā kā ķīmiskās "netīrās" bumbas ir relatīvi viegli izgatavojamas, tās varētu izmantot teroristi. To izgatavošanai var lietot tikpat kā jebkuru ķīmisko sprāgstvielu, piemēram, trotilu. Kā radioaktīvos materiālus iespējams izmantot nelegāli iegūtus kodolatkritumus un dažādus radioaktīvo izotopu preparātus. Relatīvi vieglāk pieejami ir cēzijs-137 ar pussabrukšanas periodu 30,1 gads (dod gamma un bēta starus); stroncijs-90 ar pussabrukšanas periodu 28,5 gadi (tikai bēta starojums); polonijs-210 (spēcīgs alfa starojums un diezgan īss pussabrukšanas periods — 138 dienas). Detonējot sprāgstvielai, rodas radioaktīvu putekļu mākonis, kas nosēžas uz apkārtējiem priekšmetiem un ko var ieelpot cilvēki. Ar šādu ierīci var saindēt vairākus pilsētas kvartālus.
Vanagu dzimta

Izskats un īpašības

Vanagu dzimta ir plaša un ar lielu daudzveidību. Mazākie dzimtā ir mazais zvirbuļvanags (Accipiter minullus) un pērļu klija (Gampsonyx swainsonii). Abām sugām mazākie indivīdi ir apmēram 20 cm gari, un svars ir 68 g.
Lielākais dzimtā ir melnais grifs (Aegypius monachus), kura ķermeņa garums ir 120 cm, spārnu izplētums 3 metri, bet svars 14 kg. Ķermeņa masas ziņā vanagu dzimta ir visdažādākā no visām putnu dzimtām. Lielākajai daļai sugu piemīt dzimumu dimorfisms, kas izpaužas auguma atšķirībās. Turklāt mātītes parasti ir lielākas nekā tēviņi.
Vanagu dzimtas putnu knābis ir līks, ass un piemērots medījuma saplosīšanai. Vairākām sugām knābja augšējā daļā ir ass izaugums, kuru sauc par "zobu". Visām sugām ir virsknābja nāsu paugurs, kurš visbiežāk ir dzeltenā krāsā. Vanagu dzimtas putnu apspalvojums var būt samērā krāsains, bet tas nekad nav košs un spilgts. Lielākajai daļai apspalvojums kombinējas no pelēkām, brūnām un smilšu brūnām spalvām. Kopēja valdoša iezīme ir gaišāka pavēdere un tumšāka mugura. Apspalvojumā dzimuma dimorfisms izpaužas tādējādi, ka tēviņi ir košāki, apspalvojuma tonis piesātinātāks, nekā mātītēm. Daudzām sugām jaunajiem putniem ir atšķirīgs apspalvojums, kā pieaugušajiem indivīdiem. Dažām sugām apspalvojums imitē citas sugas apspalvojumu. Zinātnieki to skaidro divējādi: vai nu bīstamāks plēsējs imitē mazāk bīstamu plēsēju, lai atvieglotu savas medības, vai arī mazāk bīstams plēsējs imitē spēcīgāku sugu, lai nepiesaistītu bīstamu plēsēju uzmanību. Vairākām sugām ir cekuli, kas tiek izmantoti savstarpējā komunikācijā. Pat sugas, kurām nav cekulu, spēj sacelt spalvas uz pakauša, ja ir satraukti. Daudzām sugām ir kailas galvas, bez apspalvojuma. To skaidro ar termoregulāciju un nosacītu aizsardzību pret nosmērēšanos.
Vanagu dzimtas putnu redze ir ļoti laba un īpaša dzīvnieku pasaulē, par to mēdz stāstīt dažādas leģendas. Dažu sugu redze ir 8 reizes labāka nekā cilvēkam. Šīs sugas putniem ir lielas acis, un to uzbūve nodrošina binokulāro redzi un īpašo "vanagu redzi" - attāluma noteikšana lielā ātrumā. Daudzām sugām ir arī ļoti laba dzirde, ar kuras palīdzību plēsējs nosaka medījuma atrašanās vietu. Tomēr, lai medītu primāri tiek izmantota redze. Kā lielākajai daļai putnu vanagu dzimtas sugām ir vāji attīstīta oža.

Uzvedība un barība

Lielākā daļa vanagu dzimtas putnu ir aktīvi mednieki, kas barojas ar tikko nogalināta dzīvnieka gaļu. Visbiežāk upuris tiek noķerts un nogalināts ar spēcīgajiem plēsēja nagiem. Tad tas tiek aiznests līdz piemērotai un mierīgai vietai apēšanai. Upuris tiek sadalīts un saplēsts ar aso knābi. Visbiežāk plēsēji medī to, kas pagadās viņu tuvumā. Tomēr gandrīz visām sugām ir iecienītākais medījums. Ja barības pietrūkst, gandrīz visas sugas spēj baroties arī ar maitu.
Mohito

Mohito (spāņu: Mojito) ir tradicionāls Kubas alkoholiskais kokteilis, kura klasiskā recepte sastāv no gaišā ruma, cukurniedru sulas vai cukura, laima sulas, sodas ūdens un piparmētras lapām.  Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteilis sastāv no 40 ml gaišā ruma, 30 ml svaigas laima sulas, 6 piparmētras lapiņām, 2 tējkarotēm cukura vai 20 ml cukurniedru sulas un sodas ūdens. Kokteili pagatavo no sākuma saspiežot ar spiestiņu laima sulu ar piparmētru lapām un cukurniedru sulu vai cukuru. Tad pievieno rumu, glāzi līdz augšai piepilda ar sasmalcinātu ledu un pievieno sodas ūdeni. Visu samaisa un pasniedz augstā glāzē ar laima šķelīti un piparmētras lapām. Mohito ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā.
Kokteilis ir pieejams dažādās variācijās, kā Mexican Mojito, kur ruma vietā tiek izmantota tekila, English Mojito, kur ruma un sodas ūdens vietā lieto Sprite un džinu, kā arī Mojito Royal, kur ruma un sodas ūdens vietā lieto šampanieti.  Virgin Mojito ir Mohito bezalkoholiskā versija, kura tiek pagatavota ar tām pašām sastāvdaļām, izņemot rumu. 
Katru gadu 11. jūlijā ASV tiek atzīmēta Nacionālā Mohito diena.

Izcelsme

Nav precīzi zināms kokteiļa izgudrotājs, bet ir zināms ka tas ir radies Kubas galvaspilsētā Havanā. Viena no versijām ir, ka mohito ir līdzīgs 16. gadsimta kokteilim, kuru sauca par El Draque un ir nosaukts Frānsisa Dreika vārdā. 1586. gadā Dreika kuģi ceļoja uz Havanu, kad uz kuģiem izcēlās dizentērijas un cingas epidēmija. Tā kā viņiem bija zināms, ka vietējiem Dienvidamerikas indiāņiem ir zāles pret dažādām tropiskajām slimībām, maza jūrnieku grupa izcēlās Kubas krastā. No vietējiem indiāņiem jūrnieki ieguva aguardiente de caña, kas ir rumam līdzīgs stiprs dzēriens no cukurniedrēm, un to sajauca kopā ar vietējām izejvielām kā laimu, cukurniedru sulu un piparmētrām, ieguva medicīnas līdzekli pret dizentēriju un cingu. 
Cita versija ir, ka dzērienu 19. gadsimtā ir izgudrojuši no Āfrikas ievestie vergi, kas strādāja Kubas cukurniedru plantācijās. Guarapo jeb cukurniedru sula, kas ir viena no galvenajām Mohito sastāvdaļām, bija populārs dzēriens vergu vidū. Vēl viena no versijām ir ka Mohito ir cēlie no cita populāra Kubas kokteiļa - daiquiri, lai gan tam ir līdzīgas sastāvdaļas, tam ir savādāka pagatavošanas metode. 
Tam kā radies dzēriena nosaukums arī ir dažādas versijas. Viena no versijām ir, ka tā nosaukums ir radies no tradicionālās kubiešu mērces mojo, kuras sastāvā ir laims. Cita versija ir, ka tas ir radies no spāņu vārda mojadito, kas nozīmē mitrs vai mojado, kas nozīmē slapjš. 
Mohito bija viens no rakstnieka Ernesta Hemingveja mīļākajiem dzērieniem. Laika posmā, kad Hemingvejs uzturējās Kubā, viņš bieži apmeklēja Havanas bāru La Bodeguita del Medio. Uz bāra sienas ir rakstīts citāts "My mojito in La Bodeguita, My daiquiri in El Floridita" ar Hemingveja parakstu, lai gan daudzi apšauba ka to būtu rakstījis pats Hemingvejs.
Folklenda Salas

Vēsture

Pirmais, kas atklāja šo arhipelāgu 1591.—1592. gadā, bija britu pirāts Džons Deiviss, kurš komandējis kuģi Kavendiša pirātu eskadrā, tomēr arī spāņi pretendē uz salas pirmatklājēju godu. 1763.—1765. gadā salas izpētījusi franču ekspedīcija Luija Antuāna de Bugenvila vadībā.
Pirms tam būdamas Spānijas koloniālās impērijas sastāvā, 1816. gadā salas tika iekļautas jaundibinātās Argentīnas teritorijā. 1833. gadā tās ar bruņotu spēku anektēja Lielbritānijas impērija, taču Argentīna turpina uzskatīt šo teritoriju par savu.

Argentīnas konflikts ar Lielbritāniju

1982. gada 2. aprīlī Argentīnas militārā hunta sarīkoja iebrukumu Folklenda salās. Lai šo teritoriju atgūtu, Lielbritānijas premjerministre Margarēta Tečere pret uzbrucējiem vērsa kara flotes spēkus.
Bruņotais konflikts ilga 74 dienas un noslēdzās 14.jūnijā ar Argentīnas spēku kapitulāciju. Folklendu karā krita 649 argentīniešu karavīri un 255 briti.
Baiba Strautmane

Karjera

Strautmane savas karjeras sākumā strādāja Latvijas Televīzijā (LTV), veidojot raidījumu «Mūsu cilvēks». 2002. gadā viņa kļuva par LTV Ziņu dienesta Galveno redaktori, taču tā paša gada septembrī vēlāk iesniedza atlūgumu, tādējādi izrādot savu neapmierinātību ar LTV ģenerāldirektora Ulda Ivara Gravas darbību. 
Pēc aiziešanas no LTV bija žurnāla «Kas notiek?» redaktore, kā arī vadīja Latvijas Radio raidījumu «Aktuālā intervija». 2004. gada septembrī Strautmane atgriezās Latvijas Televīzijā, kļūstot par  raidījuma «Valsts pirmās personas» vadītāju. 2005. gada decembrī viņa raidījumu pameta, lai izvairītos no pārmetumiem par iespējamiem interešu konfliktiem.
2007. gada oktobrī kļuva par vienu no TV3 raidījuma «Nekā personīga» veidotājiem un vadītājiem. 2008. gada februārī darbu raidījumā pārtrauca, vēloties veltīt vairāk laiku ģimenei. 2011. un 2014. gadā vadījusi Latvijas Televīzijas spēli «Es varu būt premjerministrs».

Privātā dzīve

Baiba Strautmane ir dzimusi 1970. gadā. Viņa vairākus gadus ir attiecībās ar advokātu Romualdu Vonsoviču, attiecībās ir dzimuši divi bērni. Iepriekš ir bijusi attiecībās ar žurnālistu Jāni Domburu.
Solons

Solona reformas

Vispirms Solons panāca, ka tiek ieviesti rakstīti likumi un tikai šādiem likumiem ir juridisks spēks. Viena no progresīvākajām jauno likumu izmaiņām bija aizliegums aizņemties naudu par nodrošinājumu izmantojot cilvēku — pašu kredīta ņēmēju vai kādu citu personu. Līdz ar to vairs nebija iespējams parādnieku nodot verdzībā, ja tas nespēja atmaksāt parādu. Solons panāca arī, ka tika atcelti vecie parādi un saistības. Viņš aicināja tos zemniekus, kas nespēja ar lauksaimniecību nodrošināt sev iztiku, meklēt citus nodarbošanās veidus. Tādējādi tika stimulēta amatniecības un tirdzniecības attīstība.
Sevišķi sarežģītas Atēnās bija reformas, kas bija saistītas ar pārmaiņām īpašuma tiesībās uz zemi un lauksaimniecībā kā nodarbošanās veidā. Galvenais lauksaimniecības produkts Atēnās bija olīvu eļļa, bet olīvu plantācijām bija ļoti liela vērtība — relatīvi daudz lielāka, nekā mūsdienās. Tas saistīts ar to, ka Senajā Grieķijā olīvu eļļu izmantoja ne tikai pārtikā, bet arī eļļas lampās apgaismei dzīvojamās un sabiedriskās telpās, pilsētas ielās. Taču lai tikko iestādīts olīvu koks sāktu dot pirmo ražu, paiet apmēram 16 gadi un apmēram 40 gadi līdz tas sasniedz savu maksimālo produktivitāti. Tādēļ olīvu audzēšana ir ļoti darbietilpīga un daudzus gadus šis darbs nedod nekādus ienākumus. Līdz ar to īpašuma pārdale Solona reformu rezultātā dažiem deva augļus, kurus tie nebija audzējuši, citiem — vērtības zaudēšanu, kuru tie uzskatīja par savējo.
Neskatoties uz šo pretrunu, šie jaunievedumi pavēra ceļu arī citām ekonomiskām un sociālām reformām. Tā, Atēnās notika būtiska varas pārdale. Aristokrātu vara tika pārdalīta četriem slāņiem, kuriem piederēja īpašums. Īpašnieku sadalīšana slāņos tika veikta saskaņā ar to ienākumiem no īpašumiem.
Lai gan populārs ir teiciens, ka Solons atnesa Grieķijai demokrātiju, minētie demokrātijas principi vēl bija ļoti tālu no mūsdienu demokrātijas izpratnes. Vēl jo vairāk tādēļ, ka Solona likumi nekādas tiesības neparedzēja divām lielām Atēnu iedzīvotāju grupām - vergiem un sievietēm.

Solona reformu nozīme

Solona likumi no visas iepriekšējās vēstures viedokļa kopumā bija inovatīvi — tas bija viens no pirmajiem lielākajiem soļiem daudz efektīvākas un progresēt spējīgākas demokrātiskas Eiropas sabiedrības attīstības virzienā - tika likvidēts aristokrātu varas monopols, kurš pieļāva vieglu tirānijas izveidošanās iespējamību.
Jāatzīmē gan, ka Solona veiktās reformas neradīja ideālu sabiedrību. Tā, aristokrāti nebija mierā ar to, ka viņiem atņemta liela daļa agrāko privilēģiju. Savukārt pārējiem slāņiem šķita, ka viņiem ticis piešķirts pārāk maz privilēģiju. Tas radīja potenciāli jaunu sociālo konfliktu iespējamību. Arī pašam Solonam viņa veiktās reformas nenāca par labu. Tā kā neviens no jaunizveidotajiem iedzīvotāju slāņiem nebija pilnībā apmierināts ar viņa darbību, viņam uz ilgu laiku nācās pamest aktīvu politisko darbību un pat atstāt Atēnas.
Solons tiek uzskatīts arī par pirmo plašu popularitāti ieguvušu Atēnu dzejnieku. Līdz ar to viņa ieguldījums Grieķijas un Eiropas kultūras attīstībā ir ne mazāk nozīmīgs, kā uz likumiem balstītas sabiedrības veidošanā un demokrātijas veicināšanā.
Kultūras materiālisms

Kultūras materiālisms ir zinātniskās izpētes stratēģija un teorētiskā perspektīva antropoloģijā, kas ietver uzskatu, ka pastāv cēloniska saikne starp materiālajiem spēkiem un kultūras aspektiem, ka fiziskā pasaule var ietekmēt un noteikt cilvēka uzvedību. Kultūras materiālisma pamatlicējs ir Marvins Hariss. Hariss kultūras materiālisma jēdzienu ieviesa 1968. gada darbā The Rise of Anthropological Theory, bet pilnībā to attīstīja 1979. gada darbā Cultural Materialism.
Marvins Hariss, pielāgojot Kārļa Marksa dialektisko materiālismu, attīstīja kultūras materiālisma konceptu. Arī Hariss kultūru redzēja trijos līmeņos: infrastruktūra (tehnoloģija), struktūra (sociālās attiecības) un superstruktūra (ideoloģija). Kultūras materiālismā sociokulturālajiem faktiem ir divi aspekti: emiskais un etiskais rakurss.
Vadims Sašurins

Karjera

Ar biatlonu sācis nodarboties 1979. gadā Petrozavodskas specializētajā bērnu un jauniešu sporta skolā. 1985. gadā pārcēlies uz Baltkrieviju.
Pasaules kausa sacensībās debitēja 1989. gadā. Karjeras laikā guvis divas uzvaras PK posmos. 1996. gada 7. decembrī uzvarēja sprinta disciplīnā Estešundā, otro uzvaru izcīnīja 2000. gadā Hantimansijskā, arī sprintā.
Trīs reizes piedalījies ziemas olimpiskajās spēlēs (1994, 1998, 2002). 1998. gadā Nagano ieguva 4. vietu stafetē, bet labāko individuālo rezultātu sasniedza 2002. gadā Soltleiksitijā, ierindojoties 9. vietā 20 km distancē.
Pasaules čempionātos izcīnījis deviņas medaļas, tai skaitā trīs zelta. 1995. gada Pasaules čempionātā Antholcā izcīnīja bronzu stafetē. 1996. gadā Rūpoldingā ieguva savu pirmo individuālo PČ medaļu, sasniedzot 3. vietu 20 km distancē. Tajā pašā gadā kļuva par pasaules čempionu komandu sacensībās un ieguva vēl vienu bronzas medaļu stafetē. 1997. gadā izcīnīja vēl vienu zelta medaļu komandu sacensībās. 1999. gadā ieguva bronzu 20 km distancē un zeltu stafetē.  2001. gada Pasaules čempionātā Pokļukā izcīnīja divas sudraba medaļas — 20 km individuālajā distancē un stafetē.
2002. gada novembrī Sašurinam tika konstatētas pozitīvas dopinga analīzes, uzrādot nandrolona klātbūtni organismā, un viņš tika diskvalificēts uz 15 mēnešiem. Vēlāk par nepiedalīšanos antidopinga akcijā diskvalifikācija tika pagarināta līdz 24 mēnešiem. Pēc diskvalifikācijas beigām atgriezās biatlonā, taču nozīmīgus panākumus neguva. 2006. gadā noslēdza biatlonista karjeru.
Ozolu lācītis

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug no jūlija līdz oktobrim zem ozoliem.

Barības vērtība

Ēdams bez iepriekšējas novārīšanas.

Līdzīgās sugas

Līdzīgs zem priedēm augošajam sila lācītim, zem apsēm atrodamajai parastajai apšubekai un bērzu un egļu audzēs augošajai dzeltenbrūnajai apšubekai. Drošākā atšķiršana ir pēc mikorizu veidojošajiem kokiem, bet kļūdai identifikācijā nav kulināras nozīmes. Visas tās ir labas ēdamās sēnes.
Audriņi

Vēsture

Audriņu ciems izveidojies bijušās Rēzeknes apriņķa Makašēnu pagasta Audriņu sādžas vietā, ko 1942. gada janvārī vācu armijas soda operācijas laikā nodedzināja, atriebjoties par no gūsta izbēgušo sarkanarmiešu slēpšanu. Sādžas iedzīvotājus ieslodzīja Rēzeknes cietumā, bet pēc tam nošāva Ančupānu kalnos. 30 vīriešus publiski nošāva pie Rēzeknes cietuma sienas.
Ik gadu 4.janvārī notiek Audriņu traģēdijas piemiņai veltīti pasākumi. 2012. gada janvārī Rēzeknes novada pašvaldība sadarbībā ar Audriņu pagasta pārvaldi rīkoja plašāku pasākumu ar ziedu nolikšanu, atklāto vēstures mācību stundu un izstādes apmeklēšanu.
Jusi Jokinens

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Jokinens uzsāka 2001.—02. gada sezonā SM līgas kluba Oulu "Karpat" rindās, tās sastāvā spēlējot līdz 2004.—05. gada sezonas noslēgumam, kad pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2005.—06. gada sezonā Jokinens debitēja NHL kluba Dalasas "Stars" rindā, savu pirmo sezonu noslēdzot ar 55 rezultativitātes punktiem, kā arī iegūstot lieliska pēcspēles metienu izpildītāja slavu. 2007.—08. gada sezonas otrajā pusē Jokinens tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning" vienību, taču pēc gada nonāca jau Karolīnas "Hurricanes" sastāvā.
Nākamajās sezonās Jusi bija viens no vadošajiem "Hurricanes" uzbrucējiem, taču 2013. gada 3. aprīlī tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins" vienību. 2012.—13. gada NHL sezonas lokauta laikā Jokinens spēlēja SM līga klubā Oulu "Karpat". "Penguins" rindās Jokinens spēlēja līdz 2014. gada vasarai, kad kā brīvais aģents noslēdza četru gadu līgumu ar Floridas "Panthers". 2017. gada vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Edmontonas "Oilers", taču jau novembrī tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings".
Somijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis sudraba medaļas 2006., kā arī bronzas medaļas 2014. gada olimpisko spēļu turnīrā, spēlējis arī septiņos Pasaules čempionātos.
Svētes ūdenskrātuve

Saite uz ārējo lapu

Meža Dzīve, Nr.6 (01.06.1944)
Aizkraukles komtureja

Aizkraukles komtureja vai komturija (vācu:Kommende Ascheraden vai Komturei Ascheraden) bija no 1252. līdz 1478. gadam pastāvoša Livonijas ordeņa pārvaldīta Daugavas līvu un letu apdzīvota teritorija Daugavas labajā krastā. 1256. gadā Aizkraukles komturejai tika pievienota arī sēļu apdzīvotā Medenes zeme Daugavas kreisajā krastā, kur atradās Altenes pils.

Vēsture

Komturejas centrs bija Aizkraukles pils (latīņu: castrum Ascrad), kas sākotnēji kopš 1209. gada bija Zobenbrāļu ordeņa brāļu pārvaldīts līvu pilskalns, no 1224. gada ordeņa pils. 1245. gadā pēc konflikta ar Nalsenes kungu Lengvīnu iepretī Aizkrauklei Daugavas kreisā krasta zemēs kopā ar saviem ļaudīm un iedzīvi apmetās sēļu kungs Miļģerīns, kas kļuva par ordeņa vasali. Jau pēc viņa nāves viņa zeme 1256. gadā kļuva par Daugavas kreisajā krastā izvietoto Aizkraukles komturejas sastāvdaļu.
14. gadsimta otrajā pusē Livonijas ordenis komturejas dienvidu daļas aizsardzībai un pārvaldei sēļu pilskalnā netālu no Staburaga uzcēla Altenes mūra pili. Lai labāk aizsargātu dienvidu robežas ar Lietuvas dižkunigaitiju, 1478. gadā komtureju pievienoja Livonijas ordeņa landmaršala teritorijai ar centru Siguldas pilī.
Pēc Livonijas ordeņa likvidēšanas bijusī Aizkraukles komtureja tika sadalīta. Aizkraukles pils palika Livonijas Pārdaugavas hercogistei, bet Kurzemes un Zemgales hercogistes daļā palikusī tās daļa tika pievienota Sēlpils virspilskunga iecirknim.

Robežas

Aizkraukles komtureju Daugavas labajā krastā aptvēra Livonijas bīskapa, vēlāk Rīgas arhibīskapa zemes: Kokneses pilij pakļautās zemes austrumos un ziemeļos, Lielvārdes pilij pakļautās zemes rietumos. Daugavas kreisajā krastā tā robežojās ar Sēlpils un Bauskas pilīm pakļautajām zemēm.
Mūsdienās šajā teritorijā Daugavas labajā krastā atrodas Aizkraukles novads un Skrīveru novads, kā arī Daugavas kreisajā krastā Jaunjelgavas novads, Neretas novads, daļēji Vecumnieku novads.
Centriski kreisa politika

Centriski kreisa politika, arī mēreni kreisa politika, ir tāda politika, kas politiskajā spektrā tiecas pretim kreisai politikai, taču vienlaikus ir salīdzinoši tuva centrismam. Centriski kreisas politikas aizstāvji parasti vēlas esošās sistēmas ietvaros uzlabot sociālo taisnīgumu. Zināmā mērā tiek aizstāvēta sociālā vienlīdzība, ko cenšas panākt nodrošinot iespēju vienlīdzību.
Aleksandrs Jakuševs

Spēlētāja karjera

Karjeru Jakuševs sāka 1963.—64. gada sezonā PSRS čempionātas Maskavas "Spartak". Tā rindās 1967., 1969. un 1976. gadā izcīnīja PSRS čempiona titulu. 1968.—69. gada sezonu Jakuševs noslēdza kā līgas rezultatīvākais spēlētājs. "Spartak" rindās uzbrucējs spēlēja līdz pat 1979.—80. gada sezonas noslēgumam.
No 1980. līdz 1983. gadam spēlēja Austrijas hokeja līgas klubā Kapfenberger SV.

Trenera karjera

No 1990. līdz 1993., kā arī no 1997. līdz 2000. gadam Jakuševs bija Maskavas "Spartak" galvenais treneris. 1999. un 2000. gada Pasaules čempionātos bija arī Krievijas hokeja izlases galvenais treneris.
Nadežda Krupska

Biogrāfija

19. gadsimta 80. gadu sākumā kļuva par marksistu aktīvisti, ap 1894. gadu satikusi Ļeņinu. 1896. gada augustā tikusi apcietināta, 1898. gadā tika izsūtīta uz trim gadiem trimdā. Ieguva tiesības pavadīt šo laiku kopā ar Ļeņinu, kas tobrīd atradās izsūtījumā Sibīrijā. 1898. gada jūlijā viņi abi apprecējās.
1901. gadā Krupska pievienojās Ļeņinam Minhenē, vēlāk apmetās uz dzīvi dažādās Eiropas pilsētās, līdz 1905. gadā uz brīdi atgriezās Krievijā. Viņa bija Ļeņina privātā sekretāre, darbojās arī partijas laikrakstos un žurnālos. Krupska palīdzēja nodibināt boļševiku partiju. Pēc atgriešanās Krievijā pēc 1917. gada februāra revolūcijas viņa izplatīja boļševiku propagandu, kamēr Ļeņins slēpās Somijā, nosūtīja ziņas no viņa un viņa kolēģiem. Kad boļševiki sagrāba varu, Krupska kļuva par Izglītības komisariāta kolēģijas biedri.
Pēc Ļeņina nāves 1924. gadā Krupska pievienojās Staļina oponentiem. Vēlāk nošķīrās no opozīcijas un palika formāli ārpus cīņas partijā. Turpinājusi darboties partijā, tomēr vairs nebija agrāko laiku ietekmes.