google/wiki40b huggingface dataset:
Jokohama

Vēsture

Līdz 1859. gadam Jokohama bija neliels zvejnieku ciematiņš. Kad 1853. gadā amerikānis Metjū Perijs piespieda Tokugavas sjogunātu atvērt ostas ārvalstu tirgotājiem. 1859. gadā tika nodibināta Jokohamas osta. Jokohama kļuva par galveno ārzemju tirdzniecības centru Japānā.
1923. gada 1. septembrī lielu daļu no pilsētas izpostīja Lielā Kanto zemestrīce, nonāvējot ap 23 000 iedzīvotāju.
Otrā pasaules kara laikā pilsētu smagi nopostīja ASV aviācija, kura veica ap 30 uzlidojumus pilsētai. Amerikāņu okupācijas laikā Jokohama bija galvenais ASV armijas apgādes centrs.
1983. gadā sākās Minato Mirai 21 rajona izbūve uz jūrai atņemtā teritorijā. 1993. gadā šeit tika uzcelta augstākā celtne Japānā.
2010. gadā Nissan no Tokijas uz Jokohamu pārcēla uzņēmuma galveno biroju.
Jānis Masters

Dzīvesgājums

Dzimis 1884. gada 19. maijā Burtnieku pagastā. 1906. gadā iestājās LSDSP, 1905. gada revolūcijas laikā piedalījās 1905. gada decembra kaujās pie Mazsalacas un 1906. gada februāra Krievijas Valsts bankas aplaupīšanā Helsinkos. Pēc tam 1907. gadā emigrēja no Krievijas impērijas. Pēc Februāra revolūcijas atgriezās Latvijā, pēc tam 1918. gadā devās uz Krieviju, kur piedalījās Kominternes izveidē. Iestājās padomju diplomātiskajā dienestā, strādāja par padomju vēstniecības pirmo sekretāru Romā (1920—1924), pēc tam bija PSRS telegrāfa aģentūras (TASS) korespondents Ķīnā (1924—1926) un Latvijā (1926—1935).
NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1937. gada 15. decembrī apcietināts un pēc pratināšanām 1938. gada 14. janvārī apsūdzēts "piederībā latviešu kontrrevolucionārajai dumpīgajai organizācijai" (принадлежность к контрреволюционной националистической повстанческой организации латышей). 1938. gada 20. martā nošauts Butovas masu kapos.
Arktikas stērstes

Kopīgās īpašības

Arktikas stērstes ir kompakti, vidēji lieli zvirbuļveidīgie putni ar proporcionāli gariem spārniem, īsu knābi un garu, slaidu piesi. Šīs grupas putniem raksturīgs dzimumu dimorfisms, un tēviņi ir daudz košāki nekā mātītes. Visas trīs sugas ir apmēram vienādi lielas. Mazākā ģintī ir bērkakla stērste (Calcarius ornatus), kuras ķermeņa garums ir 13—16 cm, svars 18—23 g. Lielākā ir Lapzemes stērste, kuras ķermeņa garums ir 15,5—17 cm, svars 22—35 g.
Ligzdošanas sezonas laikā tēviņš nostiprina savu teritorijas, dziedot un lidojot tai pāri. Uzturas atklātās ainavās, barojas uz zemes ar sēklām. Arktikas stērstes ir spēcīgas lidotājas, tās ir gājputni un mēdz klejot. Migrācijas laikā un ziemas periodā uzturas lielos baros.
Krimas tatāri

Vēsture

Krimas tatāri cēlušies no tādām tjurku etniskajām grupām kā bulgāri, hazāri, pečeņegi un kumani. Krimas tatāru etnoģenēzē piedalījušās arī citas tautas (alāni, armēņi, slāvi, rumāņi, grieķi, turki, Krimas goti, čerkesi, venēcieši un dženovieši), kas agrāk apdzīvojuši Krimas pussalu un tuvumā esošās Melnās jūras ziemeļu piekrastes teritorijas. No 15. līdz 18. gadsimtam pastāvēja spēcīga Krimas tatāru valsts — Krimas haniste. 1783. gadā hanisti anektēja Krievijas impērija. 19. gadsimta vidū Krievijas īstenotās represīvās politikas, Krimas kara un Krievu-turku kara rezultātā, apmēram 200 000 no 300 000 Krimas tatāru emigrēja uz Osmaņu impēriju, kā rezultātā ievērojama daļa Krimas tatāru dzīvo Turcijā, Bulgārijā un Rumānijā. Otrā pasaules kara nobeigumā faktiski visa Krimas tatāru tauta tika izsūtīta uz Vidusāziju, kā arī citām attālām PSRS vietām. Tikai 80. gadu vidū Krimas tatāriem atļāva atgriezties tēvzemē.
Kliments Vorošilovs

Biogrāfija

Dzimis dzelzceļnieka ģimenē. 1903. gadā iestājies KSDSP. Pēc Februāra revolūcijas Krievijā bija Petrogradas padomes loceklis. Krievijas pilsoņu kara laikā darbojās Caricinas rajonā, kur kļuva par Staļina sabiedroto. Pēc Mihaila Frunzes nāves kļuva par PSRS aizsardzības ministru — Armijas un kara flotes tautas komisāru. 1935. gadā kļuva par PSRS maršalu. Atbalstīja Staļinu Lielā terora gados.
Ziemas kara laikā pret Somiju no 1939. gada novembra līdz 1940. gada janvārim komandēja padomju karaspēka uzbrukumu, tomēr sliktās vadības un plānošanas dēļ tika atcelts no amata un par Armijas un kara flotes tautas komisāru tika iecelts Semjons Timošenko. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Vorošilovs vadīja PSRS ziemeļrietumu armijas, tomēr arī šoreiz tika atcelts un Vorošilova vietā nāca spējīgākais Georgijs Žukovs. No 1945. līdz 1947. gadam organizēja padomju varas nodibināšanu Ungārijā. 1960. gadā, kad PSRS vadīja Ņikita Hruščevs, Vorošilovu atcēla no vadošiem amatiem, tomēr, kad par partijas vadītāju kļuva Leonīds Brežņevs, Vorošilovu atkal iecēla vairākos, vairāk gan "dekoratīvos", amatos.
Vorošilova vārdā bija nosauktas vairākas PSRS pilsētas — Vorošilovgrada (no 1935. gada (t.i., vēl dzīvam esot) līdz 1958. gadam un no 1969. līdz 1990. gadam) — tagad Luganska, Ukrainā; Vorošilovska (no 1935. gada līdz 1943. gadam) — tagad Stavropole, Krievijā; Vorošilova (no 1935. gada līdz 1957. gadam) — tagad Usurijska, Krievijā.
Vorošilova vārdā tika nosaukti Otrā pasaules kara laika padomju tanki KV.
25. jūlijs

25. jūlijs ir gada 206. diena pēc Gregora kalendāra (207. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 159 dienas.
Cēsu draudzes novads

Cēsu draudzes novads (vācu: Kirchspiel Wenden) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.

Vēsture

Sākotnēji Zobenbrāļu ordenis 1207. gadā apmetās vendu Riekstu kalnā esošajā Veccēsu pilī (latīņu: Wendorum castrum), tad līdz 1214. gadam uzcēla savu mūra pili. Cēsu pilsnovads bija viens no Livonijas ordeņa Gaujas koridora novadiem. Draudzes novads bija pakļauts Cēsu komturiem, kopš 1481. gada Livonijas ordeņa mestriem, kas rezidēja Cēsu pilī. Livonijas kara laikā pili 1577. gadā aplenca krievu karaspēks un Cēsu pils aizstāvji pēc izmisīgas cīņas sevi uzspridzināja, pils rietumu korpuss pēc spridzināšanas tā arī vairs netika atjaunots. 1582. gadā Cēsu pilī tika izvietots Livonijas Pārdaugavas hercogistes teritorijā atjaunotās Livonijas katoļu bīskapijas centrs. Zviedru Vidzemes laikā 1672. gadā no Cēsu draudzes novada atdalīja Āraišu draudzes novadu. Lielā Ziemeļu kara laikā 1703. gadā pili izpostīja krievu armija un kopš tā laika Cēsu viduslaiku pils nav atjaunota.
Cēsu Svētā Jāņa baznīca iesvētīta 1284. gadā kā Livonijas ordeņa Doma baznīca. Kontrreformācijas laikā no 1582. līdz 1621. gadam tā kļuva par katoļu bīskapu rezidenci. 1629. gadā Sv. Jāņa baznīca tika atdota luterāņiem. 1630. gados notika apjomīgi baznīcas atjaunošanas darbi. 1853. gadā būvmeistara Mārča Podiņa-Sāruma vadībā neogotiskā stilā tika uzbūvēts jauns tornis.
Huhtamäki

Vēsture

1920. gadā Kokolā 20 gadu vecais Heiki Hustameki (Heikki Huhtamäki) dibināja uzņēmumu Huhtamäen Tehtaat, kas sākotnēji ražoja konfektes.
1930. gados Huhtamäki iegādājās vairākas maizes ceptuves Turku, un uzņēmums sāka ražot arī citus pārtikas produktus.
1940. gadā iegādāts farmācijas uzņēmums Leiras.
1954. gadā nopirkts alkoholisko dzērienu ražotājs Marli.
1960. gadā Huhtamäki akcijas sāka kotēt Helsinku fondu biržā.
1960. gadā iegādāts gaļas un zivju pusfabrikātu ražotājs Mensa. 1965. gadā uz Mensa iepakojuma un uzglabāšanas iestrādēm tika izveidots meitas uzņēmums Polarpak, kas nodarbojās ar iepakojuma ražošanu.
1970. un 1980. gados Huhtamäki ieguva uzņēmumus jaunās nozarēs, piemēram, metalurģijā un elektronikā. Paplašināšanās notika arī ārpus Somijas.
1970. gados Polarpak kļuva par vienu no vadošajiem papīra glāžu ražotājiem Eiropā.
1983. gadā Huhtamäki ASV iegādājās konfekšu ražotāju Leaf. 1980. gados vēl tika nopirkti vairāki saldumu ražotāji un pievienoti Leaf.
1986. gadā Polarpak nosaukums mainīts uz Polarcup.
1988. gada tika pieņemts stratēģisks mērķis 2000. gadā Huhtamäki kļūt par pasaules līderi kādā no nozarēm. Par kandidātiem tika izraudzīta farmācija, konfekšu ražošana un iepakojuma ražošana. Citas nozares pamazām tika pārdotas.
1996. gadā farmācijas uzņēmums Leiras, kas bija kļuvis par vienu no līderiem ilgtermiņa kontracepcijas risinājumu jomā, pārdots Vācijas uzņēmumam Schering AG.
1990. gados Leaf bija kļuvis par vienu no desmit lielākajiem konfekšu ražotājiem pasaulē. 1996. gadā Leaf Amerikas bizness pārdots ASV saldumu ražotājam Hershey Foods Corporation. Leaf Eiropas un Āzijas bizness 1999. gadā pārdots Nīderlandes uzņēmumam CSM.
1990. gadu beigās iepakojuma ražošana bija kļuvusi par Huhtamäki galveno nozari.
No 1997. līdz 2001. gadam tika iegādāti 14 iepakojuma ražotāji, to skaitā lielākais ASV iepakojuma uzņēmums Sealright 1998. gadā un Nīderlandes rūpnieciskā iepakojuma ražotājs Royal Packaging Industries Van Leer N.V 1999. gadā. Uzņēmuma nosaukums mainīts uz Huhtamäki Van Leer Oyj.
2001. gadā Van Leer tika pārdots ASV rūpnieciskā iepakojuma ražotājam Greif, uzņēmumam atgriezts nosaukums Huhtamäki Oyj, un tas turpināja ražot patērētāju iepakojumu.
2012. gada aprīlī iegādāts Ķīnas pārtikas iepakojuma un vienreiz lietojamo trauku ražotājs Josco. 2012. gada augustā nopirkts ASV uzņēmums Winterfield.
Turpmāk Huhtamäki fokusējoties tikai uz pārtikas iepakojuma ražošanu, 2014. gada decembrī Vācijas investīciju fondam DBAG Fund VI pārdots plēvju bizness.
2015. gada janvārī nopirkts elastīgā iepakojuma ražotājs Positive Packaging ar ražotnēm Indijā un Apvienotajos Arābu Emirātos.
2016. gada janvārī nopirkts Čehijas elastīgā iepakojuma ražotājs FIOMO.
Lifts

Lifts ir transporta līdzeklis, ar kuru var pārvietoties vertikālā virzienā cilvēki, kā arī var pārvietot dažādu kravu. To parasti būvē ēkās, kurās ir vairāki stāvi, jo tas atvieglo nokļūšana vajadzīgajā stāvā. Debesskrāpji mūsdienās nav iedomājami bez liftiem.

Vēsture

Ideja par paceļamajiem krēsliem jau antīkajā pasaulē nodarbināja ļaužu prātus. Mehānismi, kas darbojās līdzīgi mūsdienu liftiem, jau tika izveidoti Senajā Grieķijā. Viņi priekšmetu pacelšanai izmantoja trīšus un vinčas. Tie tika darbināti ar roku spēku, griežot cilindru, pie kura bija piestiprināta trose.
17. gadsimtā izgudroja tā saukto "lidojošo krēslu". Tas bija paredzēts cilvēku pacelšanai ēkas augšējos stāvos. To darbināja svaru bumba un trīšu sistēma. Šis krēsls plašu pielietojumu neguva, jo krēsls ar cēlējmehānismu atrādās ārpus ēkas un notika pietiekoši daudz nelaimes gadījumu. 19. gadsimta sākumā liftus sāka izmantot galvenokārt kravu pacelšanai, kuru pacēlāju cilindru griešanai izmantoja tvaika dzinējus. Cilvēki paši ar tiem maz pārvietojās, jo viņi baidījās par to, ka liftu turošās troses varētu pārtrūkt. Kad Ilaiša Otiss (Elisha Otis) 1850. gados izgudroja drošības līdzekļus, kas novērstu iespējamās avārijas, lifti strauji ieguva popularitāti. Ap to laiku liftu pacelšanā un nolaišanā sāka izmantot arī hidrauliskos pacēlājus ar saspiestu šķidrumu.
Elektrisko liftu, kuru plaši izmanto mūsdienās, 1880. gadā izgudroja vācu inženieris Verners fon Sīmenss (Werner von Siemens).°
1990. un 2010. gados tika izstrādātas tehnoloģijas, kas ļauj ierīkot liftu bez mašīntelpas virs šahtas un bez pretsvara.
Vaterlo

Vaterlo kauja

Pilsētas atpazīstamības iemesls ir slavenā Vaterlo kauja, kas notika 1815. gada 18. jūnijā starp Napoleona Bonaparta Pirmo Francijas impēriju un Septītās koalīcijas aliansi (Lielbritānija, Prūsija, Austrija un citi), kuru vadīja alianses komandieri Velingtonas hercogs un ģenerālis fon Blihers. Tur atrodas piemiņas zīme lauvas (kas skatās Francijas virzienā) statujas formā, pakalna galā ar 216 kāpnēm.

Nosaukuma izcelšanās

Vietas nosaukums, kam ir holandiešu izcelsme, var nozīmēt gan kanāls (waterloop vai waterloos), vai, iespējams, Valtera lopu kūts, no vārda loods kā kūts un personas vārda Walter, kas lietots, kā vārds vai uzvārds.
Bwin

bwin Interactive Entertainment AG, WBAG: BWIN ir pasaules lielākais interneta azartspēļu organizētājs, kas kotējas Vīnes biržā Austrijā. bwin visā pasaulē strādā vairāk kā 1400 darbinieku un vairāk kā 800 no tiem strādā bwin galvenajā birojā Austrijas pilsētā Vīnē.

Uzņēmuma attīstība

Sākotnēji bwin pasaulē bija pazīstams kā betandwin līdz 2006.gadam, kas savu darbību sāka 1997.gadā ar 12 darbiniekiem. Gadu vēlāk publiski kļuva pieejami pirmie sporta derību pakalpojumi, taču jau 2004.gadā derības varējas slēgt arī spēļu norises laikā.

Biznesa modelis un licences

bwin grupai ir vairākas azartspēļu organizatora licences dažādās valstīs, tajā skaitā Vācijā, Itālijā, Gibraltārā un citur pasaulē.

Produkti un pakalpojumi

bwin lietotājiemm ir pieejamas četras produktu grupas: Sporta totalizators, Pokers, Kazino un Spēles. Tāpat bwin klientiem ir pieejamas sporta spēļu video translācijas, to starpā kā nozīmīgākās ir Vācijas futbola Bundeslīga un Spānijas futbola līga.

bwin zīmols un sponsorēšana

bwin zīmols ir viens no atpazīstamākiem Austrijā, tāpat tā atpazīstamība ir augusi visā pasaulē pateicoties rūpīgi izstrādātai sponsorēšanas stratēģijai. bwin ir starptautiski pazīstamu futbola klubu Real Madrid C.F., AC Milan un FC Bayern Munich sponsors. Moto sporta fani būs noteikti pamanījuši bwin klātbūtni neskaitāmās MotoGP sacīkstēs, kur bwin ir bijis ilgstošs sadarbības partneris.

Sociālā atbildība

bwin ir izstrādājis īpašu programma uzņēmuma ietvaros, lai pasargātu dažādas sabiedrības grupas no azartspēļu atkarības. Sadarbībā ar Hārvardas Medicīnas skolu (Harvard Medical School) ir izstrādāti vairāki pētījumi par azarstpēļu atkarību.
Piperazīns

Iegūšana

Piperazīnu var sintezēt, ciklizējot etilēndiamīnu metālisku katalizatoru klātienē, vai arī, dehidratējot etanolamīnu:
Bez tam piperazīns ir blakusprodukts etilēndiamīna sintēzē no amonjaka un 1,2-dihloretāna.

Īpašības

Ar ūdeni veido heksahidrātu, kura kušanas temperatūra ir 44 °C. Piperazīna ūdens šķīdumiem ir bāziskas īpašības. Piperazīns veido sāļus ar skābēm.
Līdzīgi citiem otrējiem amīniem, piperazīnu var alkilēt, nitrozēt vai hlorēt pie abiem slāpekļa atomiem. Piperazīnu var dehidrogenēt (atņemt tam ūdeņradi), iegūstot pirazīnu.

Izmantošana

Lieto rūpniecībā par korozijas inhibitoru, hloroprēna polimerizācijas paātrinātāju. Piperazīns ir kopolimērs grūti kūstošu poliamīdu iegūšanā.
Medicīnā un veterinārijā piperazīnu un tā sāļus lieto kā prettārpu līdzekļus.
Piperazīna cikls ietilpst daudzu medikamentu sastāvā. Daži piperazīna atvasinājumi, piemēram, 1-(3-hlorfenil)piperazīns un benzilpiperazīns, ir uzskatāmi par narkotiskām vielām.
Līnuss Ūmarks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Ūmarks iesāka 2005.—06. gada sezonā, kad debitēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Luleå HF sastāvā. Nākamajā sezonā komandas rindās jaunais hokejists bija nostiprinājies, klubā spēlējot līdz pat 2008.—09. gada sezonas izskaņai.
2009.—10. gada sezonā Ūmarks pievienojās Kontinentālās hokeja līgas kluba Maskavas "Dinamo" rindām, tiekot atzīts par visas līgas oktobra labāko jauno spēlētāju.
2010. gada vasarā Ūmarks pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties Edmontonas "Oilers" rindām, savā pirmajā NHL sezonā klubā aizvadot 51 spēli, atlikušo sezonas daļu pavadot AHL kluba Oklahomsitijas "Barons" rindās. 2011.—12. gada sezonā Ūmarks "Oilers" rindās aizvadīja vien 14 spēles.
2012.—13. gada sezonu uzbrucējs aizvadīja Šveices hokeja līgas vienībā EV Zug, to noslēdzot kā visas līgas rezultatīvākais spēlētājs. Vasarā Ūmarks atgriezās "Oilers", noslēdzot ar klubu viena gada līgumu. 19. decembrī tika aizmainīts uz Bufalo "Sabres" rindām, taču sezonu Ūmarks noslēdza Zviedrijas hokeja līgas kluba Luleo HF sastāvā.
2014. gada aprīlī uzbrucējs noslēdza divu gadu līgumu ar KHL klubu Helsinku "Jokerit". Lai gan nākamajā sezonā Ūmarks bija komandas otrs rezultatīvākais spēlētājs, līgums ar viņu tika lauzts, un uzbrucējs pārcēlās uz Ufas "Salavat Julajev".
Zviedrijas hokeja izlases rindās spēlējis 2009. un 2010. gada Pasaules čempionātos, abos turnīros izcīnot bronzas medaļas.
Galvaspilsēta

Galvaspilsēta ir tā pilsēta valstī, kas saistās ar valdību. Gandrīz vienmēr tā ir pilsēta, kurā atrodas visi centrālās valdības biroji un pulcēšanās vietas, un to nosaka likums.
Bieži, bet ne vienmēr, tā ir arī viena no lielākajām pilsētām valstī, jo valdības atrašanās tajā gadu un gadsimtu laikā piesaista cilvēkus un tirdzniecību, jo tajā ir darbavietas ierēdņiem, un iespēja gūt lielāku ietekmi, esot tuvāk valdībai.
Federālās un konfederatīvās valstīs parasti izšķir divu veidu galvaspilsētas — centrālo galvaspilsētu, kas apvieno visu valsti, un zemāku administratīvo iedalījumu (štatu, provinču utt.) galvaspilsētas. Savukārt unitārās valstīs parasti ir viena centrālā galvaspilsēta, iekams zemāku administratīvo iedalījumu (novadu, apgabalu utt.) galvaspilsētas mēdz dēvēt vienkārši par "administratīvajiem centriem".
25. jūnijs

25. jūnijs ir gada 176. diena pēc Gregora kalendāra (177. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 189 dienas.
Spēlmaņu nakts 1993

Latvijas profesionālo teātru 1993. gada jauniestudējumu skates balvu pasniegšanas ceremonija un noslēguma vakars norisinās 1994. gada 3. jūnijā Rīgas Latviešu biedrības namā. Balvu pasniegšanas ceremonijas un noslēguma vakara scenārija autors un režisors — Jānis Siliņš, scenogrāfs — Ints Sedlenieks, ceremonijas vadītājs — Jānis Siliņš un Māra Eglīte.

Žūrija

Latvijas Teātra darbinieku savienības valde 1993. gadu profesionālajos teātros nolemj izvērtēt atšķirīgi kā līdz šim: tiek apstiprināta Neatkarīgā žūrija, kurā iesaistīti 37 dažādu jomu profesionāļi (mākslas zinātnieki, filozofi, literatūras zinātnieki, žurnālisti, juristi, darījumu cilvēki, diplomāti): Jānis Jurkāns, Baiba Rubesa, Nora Ikstena, Ingrīda Burāne, Ella Buceniece, Ilze Matisone, Ruta Veidemane, Ija Bite, Modris Ģelzis, Imants Plotnieks, Dace Ginote, Inta Karule, Brigita Borga, Jaroslavs Sozaņskis, Laima Andersone — Silāre, Dainis Bērziņš, Aina Ulmane, Aina Birkava, Imants Vikmanis, Liene Kauliņa, Ivars Rudzītis, Ivars Bārdiņš, Tija Erdmane, Vitālijs Teivāns, Andris Plotnieks, Juris Eihmanis, Jānis Celms. Arī daži teātra kritiķi: Guna Zeltiņa, Anda Burtniece, Lilija Dzene un Normunds Naumanis. Žūrijas priekšsēdētājs pirmos trīs gadus ir Ģirts Nagainis. Teātri pēc saviem ieskatiem nominēja, viņuprāt, labākos veikumus 17 kategorijās. Žūrija atsijāja no visiem iesniegumiem 2 — 5 labākos, kurus pēc tam iekļāva balsojuma lapā. Fināla balsošana par labākajiem notiek 1994. gada 23. maijā.
Žāvas

Žāvas, arī žāvāšanās, ir reflekss, kuram raksturīga nepatvaļīga, dziļa ieelpa ar atvērtu muti. Viens no iemesliem, ar ko tiek skaidrota žāvāšanās, ir skābekļa trūkums apkārtējā gaisā. Pēc žāvām palielinās skābekļa piegāde organismam. Pastāv uzskats, ka žāvāšanās ir "lipīga", tas ir, kad kāds ir nožāvājies, pēc neilga laika arī citi apkārtējie sāk žāvāties. Skaidras atbildes, kāpēc tā notiek, nav. Viens no skaidrojumiem ir tāds, ka par žāvāšanos atbild galvas smadzeņu motorās garozas daļa — jo lielāka aktivitāte novērojama šajā smadzeņu daļā, jo lielāka ir nosliece uz žāvāšanos.
Ģeometriskais primitīvs

Ģeometriskie primitīvi 3D modelēšanā

Datorizētās projektēšanas (CAD) vai 3D modelēšanas programmās lietotāja interfeiss var dot iespēju lietotājam izveidot primitīvus, kas vēlāk var tikt modificēti, tos labojot. 

Piemēram, cietvirsmu modelēšanā lietotājs savu modeli sāk veidot ar kubu, tad izmanto ekstrūziju (angļu: extrusion) un citas manipulācijas, lai iegūtu sev vēlamu rezultātu. Šajā gadījumā primitīvu izmantošana ir ērts veids 3d modeļa izveidošanas uzsākšanai.
Džeimijs Karagers

Klubu karjera

Savu pirmo profesionāļa līgumu viņš parakstīja 1996. gada oktobrī, kad vienojās ar "Liverpool", kur bija pavadījis arī jauniešu vecuma gaitas. Trīs mēnešus vēlāk viņš debitēja galvenās komandas sastāvā Līgas kausa pusfinālmačā pret "Middlesbrough". Tam sekoja arī debija Premjerlīgā - pret "West Ham United". Nākamajā spēlē Karagers guva savus pirmos vārtus vienībā, uzvarā ar 3:0 pār "Aston Villa".
Pirmajos gados Liverpūles komandā viņš bija ļoti universāls aizsargs, spēlēdams gan kreisajā, gan labajā malā, kā arī centrā. Tā dēļ viņš nespēja iekarot pastāvīgu vietu pamatsastāvā, galvenokārt pildot "caurumu lāpītāja" vietu. Lielu preses uzmanību viņš izpelnījās 2002. gadā, kad kādā no mačiem raidīja skatītājam atpakaļ tā uz laukuma izmesto monētu. No tiesneša par šo atgadījumu viņam sarkanā kartīte.
2007./2008. gada sezonā Karagers sasniedza 500 spēļu robežu "Liverpool" sastāvā. Viņš tika nozīmēts par komandas kapteini 500. cīņā. Viņš ieņem devīto pozīciju visvairāk spēļu "Liverpool" aizvadījušo spēlētāju sarakstā. 2009. gada 19. decembrī Karagers sasniedza arī 600. maču robežu, kurā gan zaudēts ar 0:2 pret "Portsmouth".
Grieķu uguns

Grieķu uguns (grieķu: Υγρό Πυρ) bija degmaisījums, kuru militāros nolūkos izmantoja viduslaikos. Bizantieši to parasti izmantoja jūras kaujās, jo tas varēja degt pat uz ūdens virsmas. Pateicoties grieķu ugunij, Bizantija uzvarēja daudzas kaujas. Degmaisījuma sastāvs tika turēts noslēpumā un pilnībā nav zināms pat mūsdienās.

Izcelsme

Dažādi degtspējīgi materiāli un ugunsmetēji kaujās tika izmantoti jau gadsimtiem ilgi pirms grieķu uguns izgudrošanas, tomēr grieķu uguns atšķīrās ar to, ka to bija ļoti grūti nodzēst un tā dega uz ūdens virsmas. Šīs īpašības degmaisījumu padarīja par iznīcinošu ieroci. Sigriānas Teofāns Apliecinātājs (Bizantijas mūks un hronists) raksta, ka grieķu uguni izgudroja 673. gadā Konstantinopolē. To paveicis inženieris un arhitekts Kalinikus (Callinicus) no Bālbekas.
Vēsturnieks Džeimss Partingtons uzskata, ka patiesībā grieķu uguni izgudroja Konstantinopoles ķīmiķi, kuri mantojuši zināšanas no Aleksandrijas.

Izmantošana

Grieķu uguns metējs sastāvēja no vara caurules — sifona, no kuras ar dārdoņu izverda degoša masa. Tiek uzskatīts, ka maksimālais ierīces darbības rādiuss bija līdz 25 m. Tā sākotnēji tika izmantota flotē, kur bija efektīvs ierocis, jo tā laika kuģi bija no koka un lēni manevrēja. Grieķu uguns darbojās arī kā psiholoģisks ierocis, jo bailēs no degmaisījuma, ienaidnieka kuģi turējās tālāk no bizantiešu kuģiem. Tvertne ar degmaisījumu parasti tika uzstādīta kuģa priekšgalā vai pakaļgalā. Dažreiz degmaisījumu uz ienaidnieku kuģiem uzmeta iepildītu mucās. Eksistē ziņas, ka neuzmanīgi apejoties ar degmaisījumu, dažreiz cieta arī bizantiešu kuģi.
Savu nozīmi grieķu uguns sāka pakāpeniski zaudēt pēc šaujamieroču parādīšanās.

Pagatavošana

Precīzs degmaisījuma sastāvs nav zināms. Visticamāk, ka sastāvā ietilpa nedzēstie kaļķi, sērs un jēlnafta vai asfalts. Tāpat sastāvā varēja ietilpt kalcija fosfīds, kuram savienojoties ar ūdeni, izdalās fosfīns (gāze, kura uzliesmo saskarē ar gaisu).
Aleksandrs Kuprins

Dzīvesstāts

Dzimis sīka ierēdņa ģimenē. Pēc dēla piedzimšanas tēvs nomira ar holēru. Sešu gadu vecumā Maskavā zēns tika nodots bāreņu skolā, ko absolvēja 1880. gadā. Tajā pašā gadā Kuprins iestājās karaskolā (Otrajā Maskavas kadetu korpusā), bet 1887. gadā pabeidza Aleksandra Kara skolu. Līdz 1894. gadam karadiesnestā, vēlāk demobilizējās un nomainīja daudzas profesijas, daudz ceļodams pa Krievijas impēriju, sevišķi tās Ukrainas daļu. 1889. gadā publicēja pirmo darbu, bet par slavenību kļuva pēc noveles "Divkauja" publicēšanas 1905. gadā. Pēc Oktobra revolūcijas dzīvoja Gatčinā. Kad pilsētā ienāca balto spēki Judeniča vadībā, iestājās Ziemeļrietumu armijas sastāvā. Pēc tās sagrāves devās emigrācijā. Dzīvoja Parīzē, līdz 1937. gadā ar valdība atļauju atgriezās PSRS. Miris 1938. gadā.
Haliča

Vēsture

Haliča ir viena no senākajām pilsētām ne tikai Galīcijā (iespējams, ka pats novada nosaukums ir cēlies no pilsētas vārda), bet arī visā Senās Krievzemes teritorijā. Pieminēta biļinās, pēc vietējo iedzīvotāju uzskata ungāru hronikā 898. gadā, bet pilnīgi droši - no 12. gadsimta. Pilsētas senais centrs atradies mūsdienu Krilosas ciemā pilsētas pievārtē. Haliča bija Galīcijas, vēlāk Galīcijas-Volīnijas kņazistes centrs. 1240. gadā pilsētu nopostīja mongoļi, un tā vairs nekad neatguva iepriekšējo ietekmi.
No 1349. gada - Polijas sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.
Pēc Pirmā pasaules kara Haliča iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Haliča tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada līdz 1944. gada atradās vācu okupācijā. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Cilvēki

Haliča ir karaļa Galīcijas Danila (Данило Галицький, 1201-1264) un kņaza Švarna (Шварно Данилович, 1230-1270) dzimtā pilsēta.