google/wiki40b huggingface dataset:
7. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Abrenes iela — Stīpnieki kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Turgeņeva iela, Gogoļa iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Bāriņu iela, Mārupes iela, Liepājas iela, Dāliju iela, Upesgrīvas iela, Kantora iela un Stīpnieku ceļš.
Stīpnieki — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Stīpnieku ceļš, Kantora iela, Upesgrīvas iela, Dāliju iela, Liepājas iela, Mārupes iela, Bāriņu iela, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Abrenes iela un Skrindu iela.
53. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Esplanāde — Zolitūde kursē pa šādām ielām: Brīvības bulvāris, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Kalnciema iela, Lielirbes iela, Ventspils iela, Kalnciema iela, Apuzes iela, Anniņmuižas iela, Gramzdas iela, Zolitūdes iela un Rostokas iela.
Zolitūde — Esplanāde kursē pa šādām ielām: Rostokas iela, Zolitūdes iela, Gramzdas iela, Anniņmuižas iela, Apuzes iela, Kalnciema iela, Ventspils iela, Lielirbes iela, Kalnciema iela, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Elizabetes iela un Brīvības bulvāris.
Klikšķu ēsma

Klikšķu ēsma jeb klikšķēsma (angļu: clickbait) ir nievājošs apzīmējums tīmekļa vietnēm, kuru mērķis pārsvarā ir ar klikšķu palīdzību piesaistīt tiešsaistes reklāmu atlīdzību. Tas tiek panākts ar maldinošiem vai pārspīlētiem virsrakstiem un piesaistošiem sīktēliem. Tās mērķis ir arī panākt pēc iespējas lielāku popularitāti sociālajos tīklos, iegūstot jaunus klikšķus. Klikšķu ēsmām raksturīgs virsraksts parasti sola lasītājam atklāt svarīgu informāciju, kas virsrakstā ir slēpta, tipiskas klikšķu ēsmas pazīmēs ietilpst arī divdaļīgs virsraksts vai mēģinājums radīt emocionālu solījumu. Galvenais klikšķu ēsmas uzdevums ir lasītājos radīt ziņkāri, bet līdz galam to neapmierināt, kamēr netiek atvērts saturs.
Klikšķu ēsmas autoru izmantotos paņēmienus var uzskatīt par dzeltenās preses atvasinājumu, kas arī pasniedz ļoti minimālu vai gandrīz nekādu labi izpētītu informāciju, bet izmanto piesaistošus virsrakstus, kuros ietilpst ziņu notikumu pārspīlējumi, skandālu un sensāciju veidošana.

Reakcija

2014. gadā klikšķu ēsmas milzīgās izplatības dēļ tās lietošana sabiedrībā sāka izraisīt negatīvu reakciju. 2014. gada augustā Facebook paziņoja, ka veiks nepieciešamās darbības klikšķu ēsmas izplatības mazināšanai sociālajā tīklā. Pēdējā laikā klikšķu ēsmas modeli vispārēji negatīvi ietekmējuši arī reklāmu bloķētāji un kopējs kritums reklāmu klikšķos, kā arī mājaslapu solis tuvāk sponsorētām reklāmām.
Upe un cilvēka dzīve

Upe un cilvēka dzīve ir Jāzepa Vītola kora dziesma ar Krišjāņa Barona simboliskā dzejoļa "Kalna strauts" vārdiem, kas atskaņota Septītajos latvju vispārējos dziesmu svētkos 1931. gadā.

Dziesmas raksturojums

Dzejolis "Upe un cilvēka dzīve" tapis 1862. gadā, kad Krišjānis Barons strādāja laikrakstā "Pēterburgas Avīzes". Tas bija iespiests "Pēterburgas Avīžu" 8. numura pielikumā. 
1903. gadā virtuozi sacerētajā J. Vītola dziesmā vispirms izceļas ļoti dzīvais, līdz pat beigām neatslābušais ritms, un visai dziesmai ir viens vienīgs temps ar īsu palēninājumu pirms sākuma tēmas atkārtojuma, kas arī ievests tikai tādēļ, lai klausītāju tiešāk sagatavotu noslēgumam.
Ritma straujums tad arī noteicis dziesmas skaidro ielogu, kurā interesanti iekomponētas tiklab galvenās tēmas sekventās vietas, kā garāki vesela teikuma paplašinājumi, kas kopā ar skaistajām modulācijām it sevišķi spilgti parāda autora tehnisko meistarību. Tāpat melodija ir izteiksmīgs darbs, kas sākumā gan klausītāju varbūt neiesilda tik tieši, kā daža cita Vītola dziesma, taču katrā ziņā atstāj kāpinātu interesi vēlākam pārdzīvojumam.
Arī teksta un mūzikas saderība tajā ir ideāla. Šai saderībai izvēlētie izteiksmes līdzekļi te nekur nav tikai naivi ilustratīvi, un to dēļ mūzikas autors nevienā taktī nav aizmirsis visa skaņdarba kopīgo plūdumu, tā ka apskatītā dziesma ir patiešām īsts kalna strauts, un jāsaka, ka taisni Vītola mūzika ir tā, kas šo citādi varbūt vairs vienīgi hrestomātijās meklējamo Krišjāņa Barona dzejoli par jaunu izcēla dienas gaismā, kur tas savā versmainajā, pirmatnēji svaigajā valodā runās vēl paaudžu paaudzēs.
Kabarē

Kabarē, kabarejs (no franču: cabaret — 'krodziņš'), agrāk arī kabarets, ir izklaides veids, kas satur mūziku, komēdiju, dziedāšanu, dejošanu, deklamāciju vai drāmu. Tas notiek īpašās vietās, ko arī dēvē par kabarē, piemēram, restorānos, krogos vai naktsklubos, kuros ir skatuve, uz kuras uzstāties. Skatītāji pārsvarā sēž pie galdiem, ēdot vai dzerot. Kabarē programmas vadītāju sauc par konferansjē. Kabarē programmas pārsvarā tiek radītas pieaugušo auditorijai.

Vēsture

Kabarē radās un izplatījās 19. gadsimta nogalē Parīzē kā bohēmiešu literāriskie krodziņi. Par pirmo šāda tipa krodziņu uzskata Monmartras "Melno kaķi" (Le Chat Noir), ko atvēra 1881. gadā. Sākotnēji priekšnesumus rīkoja pašdarbnieku ansambļi un tajās liela loma bija improvizācijai. Ar laiku gan improvizācijas raksturs zuda un kabarē priekšnesumus sāka sniegt profesionāli mākslinieki.
Latvijā kabarē kultūra uzplauka pēc Pirmā pasaules kara. Elizabetes un Brīvības ielas stūrī Rīgā 1928. gadā ēkā ierīkoja kabarē "Bonzo", bet ēkas otrā stāvā telpas nomāja “Modernais teātris”, saukts arī par “Intīmo teātri”. Rīgas kabarē un kafejnīcās šajā laikā uzstājās vēlāk slavenais vācu komiskais aktieris Heincs Erhards. Savukārt Rīgas restorānā un deju klubā "Alhambra" uzstājās Oskars Stroks, kas 1931. gadā atvēra deju kafejnīcu "Barberina" Brīvības ielā 15.
Dezdemona (pavadonis)

Atklāšana un nosaukums

Pavadonis tika atklāts 1986. gada 13. janvārī, Voyager programmas zinātniekiem izpētot starpplanētu zondes „Voyager 2” attēlus. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/1986 U6. Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim vēlāk piešķīra nosaukumu Dezdemona. Dezdemona ir tēls Viljama Šekspīra traģēdijā „Otello”, Otello sieva.

Orbīta un fizikālie parametri

Dezdemona ir neliels pavadonis. Tā diametrs ir apmēram 70 ± 8 km. Tas ir piederīgs Porcijas grupai, kurā vēl atrodas Bjanka, Kresīda, Džuljeta, Porcija, Rozalinda, Kupidons, Belinda un Perita. Visiem šiem pavadoņiem ir līdzīgas orbītas un fotometriskās īpašības. Dezdemona ir mazizpētīts pavadonis. „Voyager 2”attēlos tas izskatās kā garens objekts, kura ass vērsta uz Urānu. Pavadoņa virsma izskatās pelēka.  Pavadoņa orbītas aprēķini rāda, ka nākamo 4 000 000 – 100 000 000 gadu laikā Dezdemona var sadurties ar Kresīdu vai Džuljetu.
Izraēlas Aizsardzības armija

Izraēlas Aizsardzības Armija (ivr. צבא ההגנה לישראל - Cva ha-hagana le-Israel, saīsin. ivr. צה"ל - Cа́hal) - Izraēlas valsts bruņotie spēki.
Izraēlas Aizsardzības armija ir visām modernā kara prasībām atbilstoši un lieliski sagatavoti bruņotie spēki, kas ar savām kaujasspējām dominē visā reģionā.
Vidzemes guberņa

Izveide

Vidzemes guberņas teritorija tika inkorporēta Krievijas impērijas sastāvā 1721. gadā. Pirms tam tā bija atkarīga no Zviedrijas un pastāvēja ar nosaukumu "Rīgas gubernatūra" jeb Zviedru Vidzeme, vēl agrāk — Pārdaugavas hercogiste vai Līvzeme. Tajā ietilpa Rīgas, Cēsu, Pērnavas un Tērbatas apriņķi, kas bija sadalīti pilsnovados, vēlāk draudzēs.

Vidzemes guberņa (1796—1918)

Vidzemes guberņa (vācu: Livländisches Gouvernement, krievu: Лифляндская губерния) pastāvēja no 1796. līdz 1918. gadam kā viena no Baltijas guberņām. Sastāvēja no Rīgas, Cēsu, Valmieras, Valkas, Pērnavas, Vīlandes, Veru, Tērbatas un Sāmsalas apriņķiem. Guberņu pārvaldīja imperatora iecelts gubernators tam padotām muižniecības pašpārvaldes institūcijām un ierēdņiem (landrātu kolēģija, landtāgs, bruņinieku konvents, landmaršals). 1819. gadā apriņķi tika sadalīti pagastos un muižās.
1917. gada 30. martā (12. aprīlī) Krievijas Pagaidu valdība izdeva rīkojumu par Vidzemes guberņas sadalīšanu divās daļās un igauņu apdzīvoto apriņķu pievienošanu Igaunijas guberņai. Pirmais Latgales latviešu kongress 1917. gada 26.—27. aprīlī (9.—10. maijā) prasīja latviešu apdzīvoto Vitebskas guberņas apvienošanu pēc nacionālā principa ar Vidzemes un Kurzemes guberņām, tomēr Krievijas valdība vilcinājās pieņemt šādu lēmumu. Toties Krievijas PSFR Tautas komisāru padome 1917. gada 14. decembrī izdeva rīkojumu Nr. 93. par Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķu atdalīšanu no Vitebskas guberņas un to pievienošanu Vidzemes guberņai.
Pēc Brestļitovskas miera līguma un Berlīnes papildvienošanās (1918) nosacījumiem Krievija atsacījās no Vidzemes, Kurzemes un Igaunijas guberņām un formāli tika nodibināta Apvienotā Baltijas hercogiste.

Robežas

Igaunijas guberņa ziemeļos, Pleskavas guberņa austrumos, Vitebskas guberņa dienvidaustrumos, Kurzemes guberņa dienvidos, Baltijas jūra un Rīgas jūras līcis rietumos.
Voldemārs Kalpiņš

Dzīvesgājums

Dzimis Pirmā pasaules kara laikā 1916. gada 19. februārī Smoļenskā bēgļu gaitās esošā talsinieka Kriša Kalpiņa ģimenē. Viļa Lāča sievasbrālis. Pēc Latvijas okupācijas bija laikraksta "Cīņa" atbildīgais sekretārs (1940-41), Otrā pasaules kara laikā Sarkanās armijas frontes avīzes "Latviešu Strēlnieks" žurnālists, pēc kara laikraksta "Cīņa" redaktora vietnieks (1946-49) un nedēļraksta "Literatūra un Māksla" vadītājs (1949-1952, 1954-1958). Kad 1953. gada aprīlī nodibināja LPSR Kultūras ministriju, Voldemāru Kalpiņu iecēla par ministra pirmo vietnieku, vēlāk par Kultūras ministru.
Šajā amata viņš 1955. gadā panāca Dziesmu svētku norises pārcelšanu no Esplanādes uz Mežaparka Lielo estrādi. Organizēja Latviešu Mākslas un literatūras dekādi Maskavā, kas notika no 1955. gada 14. līdz 26. decembrim un kurā pārliecinoši tika demonstrēts Latvijas kultūras augsti profesionālais un mākslinieciskais sniegums. Lai panāktu Rīgas Brāļu kapu reabilitāciju un Mūžīgās uguns iedegšanu, 1958. gadā pēc viņa mudinājuma tur apglabāja Otrajā pasaules karā kritušos padomju karavīrus. 1958. gada decembrī organizēja Latgales kultūras nedēļu Rīgā, atbalstīja Dzintaru koncertzāles piebūves celtniecību Jūrmalā. 1962. gadā buržuāziski nacionālistiska rakstura kļūdu pieļaušanā apsūdzētā Voldemāra Kalpiņa vietā par LPSR Kultūras ministru iecēla Vladimiru Kaupužu, bet viņu pārcēla darbā par Raiņa Literatūras muzeja direktoru.
Ar V. Kalpiņa atbalstu nodibināja muzeja filiāles Rūdolfa Blaumaņa mājā "Brakos", Raiņa dzīves vietās "Tadenavā", "Jasmuižā", vasarnīcā Majoros, Eduarda Veidenbauma "Kalāčos", Annas Brigaderes "Sprīdīšos", brāļu Kaudzīšu "Kalna Kaibēnos", Jāņa Jaunsudrabiņa "Riekstiņos", Friča Bārdas "Rumbiņos", Druvienas Vecajā skolā, Emīla Dārziņa, Jāņa Sudrabkalna "Jāņskolā" un Eduarda Smiļģa Teātra muzejā. Laikā, kad Voldemārs Kalpiņš bija LPSR Tenisa federācijas priekšsēdētājs, tika uzcelti tenisa korti Rīgā un Jūrmalā.
1982. gadā V. Kalpiņš aizgāja pensijā, bija vecākais zinātniskais līdzstrādnieks Viļa Lāča memoriālajā muzejā Mežaparkā (1983-1993).
Miris 1995. gada 11. februārī Rīgā, apglabāts Rīgas Raiņa kapos.
Vineta Muižniece

Izglītība

1975. gadā absolvējusi Rīgas 39. vidusskolu. 1984. gadā beigusi Latvijas Valsts universitātes Juridisko fakultāti, 2000. gadā ieguvusi sociālo zinātņu maģistra grādu sabiedrības vadībā Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē.

Politiskā darbība

Politisko darbību sākusi kā Valsts prezidenta Gunta Ulmaņa padomniece. Bijusi arī 6. Saeimas deputāta Jāņa Kalviņa palīdze.
1998. gadā piedalījusies Tautas partijas dibināšanā, no tās ievēlēta 7. Saeimā, 8. Saeimā un 9. Saeimā. 2004. gadā bija tieslietu ministre Induļa Emša valdībā. No 2005. līdz 2009. gadam — Saeimas priekšsēdētāja biedre 8. Saeimā un 9. Saeimā. 2009. gadā V. Muižniece nesekmīgi kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās. No 2009. gada 10. augustā Tautas partijas Saeimas frakcijas priekšsēdētāja.
2010. gada 20. maijā V. Muižniece tika ievēlēta par Satversmes tiesas tiesnesi un atkāpās no Tautas partijas Saeimas frakcijas priekšsēdētājas amata, bet 17. jūlijā zaudēja Saeimas deputāta mandātu. 2011. gadā tika uzsākts kriminālprocess par iespējamu dokumentu viltošanu, ko V. Muižniece veikusi 2009. gadā, kad bija Saeimas Juridiskās komisijas vadītāja. Uz izmeklēšanas laiku Satversmes tiesa apturēja viņas tiesneša pilnvaras. 2012. un 2013. gadā pirmo divu instanču tiesas atzina V. Muižnieci par vainīgu dokumentu viltošanā un 2014. gadā spriedums stājās spēkā.
Šilute

Sports

Pilsētā bāzēts futbola klubs FK Šilute, kas šobrīd spēlē Lietuvas čempionāta otrajā spēcīgākajā — 1. līgā.
Jelgavas akadēmiskā ģimnāzija

Jelgavas akadēmiskā ģimnāzija jeb Academia Petrina (latviešu: Pētera akadēmija, no 1795. gada "Jelgavas akadēmija") bija Kurzemes un Zemgales hercogistes, vēlāk Kurzemes guberņas augstākā mācību iestāde jeb akadēmija, kas darbojās no 1775. līdz 1806. gadam, kad to pārdēvēja par Kurzemes guberņas "Cildeno ģimnāziju" (Gymanasium illustre), 1837. gadā par Jelgavas vīriešu ģimnāziju, kas Pirmā Pasaules kara sākumā 1915. gadā tika evakuēta uz Taganrogu. Tās vietā 1919. gadā tika nodibināta Jelgavas 1. valsts vidusskola, kas no 1923. gada pārdēvēta par Jelgavas ģimnāziju.  Šobrīd ēkā atrodas Ģederta Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzejs.

Dibināšanas ideja

Apgaismības ideju iespaidā 1772. gadā hercogs Pēteris Bīrons Kurzemes landtāgam paziņoja, ka nolēmis Jelgavā dibināt akadēmisko ģimnāziju. Pirms tam Jelgavā bija darbojusies jezuītu skola ar gramatikas, poētikas un retorikas nodaļām, kas bija beigusi darbību pēc jezuītu izraidīšanas no Jelgavas 1759. gadā. 
Akadēmijas dibināšanas plānu uzdeva izstrādāt Berlīnes akadēmijas loceklim Johanam Georgam Zulceram, kas ierosināja izveidot divas klases - literatūras klasi vācu, latīņu un grieķu valodu mācīšanai, ietverot mitoloģiju, ģeogrāfiju, vēsturi un senās lietas, un zinātņu klasi fizikas, matemātikas, dabasmācību, tautas vēstures, filozofijas, dabisko tiesību un runas mākslas mācīšanai. Paredzētais mācību ilgums katrā klasē bija divi gadi, izglītības darbu veica deviņi profesori (teoloģijas, tiesību zinātnes, filozofijas, fizikas, matemātikas, vēstures, retorikas, latīņu valodas, grieķu valodas) un skolotāji, kas pasniedza vācu, franču un angļu valodas, kā arī mūziku, dejas, paukošanos un jāšanas sportu. Pārvaldi veica Profesoru padome (Concilio Professorum). 
1775. gada 8. jūnijā hercogs Pēteris parakstīja rīkojumu par akadēmiskās ģimnāzijas dibināšanu , bet augstskolas svinīgā atklāšana notika 1775. gada Pēterdienā - 29. jūnijā. Nomināli rektors bija hercogs Pēteris, prorektori mainījās katru gadu rotācijas kārtībā, pirmais prorektors 1775. gadā bija Johans Melhiors Gotlībs Bēzeke. Profesora alga bija 500-800 Alberta dālderi, skolotāja alga - 250-300 Alberta dālderi. 1775. gada pirmajā semestrī studijas sāka 17, bet otrajā semestrī 28 studenti, pavisam līdz 1795. gadam mācījās 241 audzēknis, to starpā 32 ārzemnieki

Ģimnāzijas ēka

1773. gada janvārī hercogs Pēteris akadēmijai uzdāvināja savas vecās pils ēku Palejas ielā (Pils ielā, no franču: rue des Palais), kas tika nojaukta un līdz 1775. gadam pēc hercoga arhitekta Severīna Jensena projekta uzbūvēta jauna ēka baroka stilā ar klasicisma iezīmēm (kopš 1952. gada G. Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas  muzeja ēka). Pirmajā stāvā bez mācību telpām atradās arī deju un paukošanas zāle, profesoru padomes sēžu zāle, otrajā stāvā svētku zāle, divas auditorijas, bibliotēka un karceris. Ēkas divstāvu torņa kupolā bija iekārtota astronomiskā observatorija.
Mēklenburgas Anna

Dzīvesgājums

Dzimusi 1533. gada 14. oktobrī Vismāras pilī Mēklenburgas hercoga Albrehta VII un viņa sievas Annas, Brandenburgas princeses, ģimenē kā ceturtais bērns. 
1566. gada 11. martā Annas brālis hercogs Joahims Alberts viņu apprecināja ar Livonijas vietvaldi un Kurzemes un Zemgales hercogu Gothardu. Saskaņā ar laulību līgumu Annai pienācās ienākumi no Jelgavas pils, Jaunpils pils, kā arī no Viskaļiem, Svirlaukas (Bergfried), Sesavas, Zaļeniekiem un Mežmuižas. Tām kopā hercogienei gadā bija jāienes vismaz 4000 dālderu. Šajos īpašumos Annai pienācās augstākā un zemākā tiesu vara. Piecu lapu garajā līgumā uzskaitīti arī visi muižnieki – kopā 19, kam bija jāpilda vasaļa dienests hercogienes labā. Laulību līgumā minētās muižas noteiktas arī kā hercogienes atraitnes tiesa.
Par savu rezidenci hercogs izvēlējās Rīgas pili, bet jau drīz pārcēlās uz Sēlpili, tad uz Kuldīgas pili. Viņu laulībā 1567. gadā piedzima meita Anna, 1569. gadā dēls Frīdrihs, 1571. gadā meita Elizabete, bet 1574. gadā dēls Vilhelms. 
1578. gadā hercoga galms pārcēlās uz Jelgavas pili, kur hercogs savai sievai par godu 1573. gadā lika uzcelt Svētās Annas baznīcu.
Prasmīgi saimniekojot, viņa prata gūt labus ienākumus no savām muižām un atpirka Livonijas ordeņa laikos izlēņoto Talsu pili, Misas muižu un muižu Lielupes krastā, ko viņas vārdā nosauca par Annas muižu (Annenburg), tagadējo Emburgu.
Pēc hercoga Gotharda nāves 1587. gadā viņa dēli sadalīja hercogisti Kurzemes un Zemgales daļās, hercogiene Anna turpināja piedalīties valsts pārvaldes lietās, sniedzot atbalstu savam dēlam Frīdriham.  1598. gada vasarā viņa apciemoja radus Mēklenburgā un Priekšpomerānijā iegādājās Ostenes (Osten) muižu. 
Mirusi 1602. gada 4. jūlijā Šverinā, viņas mirstīgās atliekas pārveda uz Jelgavu un 24. oktobrī apglabāja līdzās vīram Jelgavas pils kapenēs.
Romāņu valodas

Romāņu valodu klasifikācija

Romāņu valodu klasifikācija ir sarežģīts un dažreiz pat pretrunīgs jautājums, kuram pagaidām nav viennozīmīga atbilde. Dažādās klasifikācijas sistēmas balstās uz atšķirīgiem klasificēšanas kritērijiem. Par romāņu valodu pamatvalodu uzskata latīņu valodu, uz kuras pamata ir veidojušās visas mūsdienās pastāvošās romāņu valodas laika posmā no 6. līdz 9. gadsimtam.
Viena no izplatītākajām romāņu valodu klasifikācijām ir to dalījums rietumromāņu valodās, pie kurām pieder vairums romāņu valodu (spāņu, portugāļu, franču, itāļu, katalāņu un citas), un austrumromāņu jeb Balkānu romāņu valodās, pie kurām pieder rumāņu, dalmāciešu, moldāvu, aromūnu un citas valodas. Dažreiz tiek nošķirts arī dienvidromāņu valodu atzars, pie kura pieskaita itāļu valodu un tai radniecīgās valodas.
Makss fon Šeibners-Rihters

Biogrāfija

Dzimis 1884. gada 21. janvārī Rīgā kā Ludvigs Maksimiliāns Ervīns Rihters. No 1904. līdz 1906. gadam studēja ķīmiju Rīgas Politehniskajā institūtā, kur kļuva par vācbaltu studentu korporācijas Rubonia biedru. 1905.gada revolūcijas laikā Ludvigs Rihters komandēja muižnieku pašaizsardzības vienību cīņai pret revolucionāriem. Pēc revolūcijas devās uz Vāciju, kur 1912. gadā salaulājies ar rūpnieka fon Šeibnera meitu un pieņēma uzvārdu fon Šeibners-Rihters.
Pirmā pasaules kara laikā bija Vācijas impērijas vicekonsuls Osmaņu impērijā. Uzturējās Erzurumā, kur dokumentēja turku veikto armēņu genocīdu. Kā vicekonsuls uzturējās arī Stokholmā. Pēc Rīgas ieņemšanas 1917. gada rudenī 8. vācu armijas štābā vadīja preses dienestu. 1918. gada februārī kopā ar vācu armiju piedalījies kaujās Igaunijā. Apbalvots ar pirmās šķiras dzelzs krustu. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas iesaistījās Krievijas Balto kustībā, dienēja Baltijas landesvērā. 1918. gada beigās kopā ar Alfrēdu Rozenbergu atgriezās Vācijā, kur izveidoja un vadīja slepenu vācbaltiešu un krievu emigrantu organizāciju. Atbalstīja Kapa puču. Vēlāk aktīvi iesaistījās jaundibinātajā Vācijas nacionālsociālistu partijā.
Tiek uzskatīts, ka Šeibners-Rihters bija viens no galvenajiem Minhenes alus puča organizatoriem. 1923. gada septembrī izstrādāja un nodeva Hitleram plašu apvērsuma plānu. 1923. gada 9. novembrī Minhenes alus puča laikā Šeibners-Rihters soļoja līdzās Hitleram pirmajās rindās, kur tika nāvējoši ievainots krūtīs. Viņš bija vienīgais no vadošajiem nacistu partijas biedriem, kuru nogalināja puča laikā. Vēlāk Ādolfs Hitlers esot teicis, ka Šeibners-Rihters bija vienīgais, kura zaudējums bija neaizvietojams.
Čačerska

Vēsture

Vēstures avotos kā Čičerska pirmoreiz minēta 1159. gadā Hipatija hronikā. Līdz 14. gadsimta piederēja Čerņigovas kņazistei, vēlāk — Lietuvas Lielkņazistei. Pēc Polijas 1. dalīšanas nonāca Krievijas Impērijas sastāvā.
Jūhans I Sverkersons

Karaliskais tituls

Jūhana Sverkersona tituls latīņu valodā tika rakstīts kā Johannes dei gracia rex Sweuorum ("No Dieva žēlastības zviedru karalis")

Dzīvesgājums

Par ķēniņu Jūhans tika izvēlēts pēc Ērika X Knutsona nāves 1216. gadā, bet kronēšana notika tikai pēc pilngadības sasniegšanas 1219. gadā. Drīz pēc kronēšanas viņš izlēma atkārtot sava vectēva jarla Birgera Brūsas karagājienu pāri Baltijas jūrai uz Igaunijas rietumdaļu un izcēlās krastā Ridalas zemē. Pēc sākotnēji sekmīgās kristīgās misijas zviedru karaspēku pilnīgi sakāva sāmsalieši kaujā pie Lihulas 1220. gada 8. augustā. Kaujā krita ap 500 zviedru krustnešu un jarls Kārlis Dēve un bīskaps Kārlis Magnusons.
Adžoīts

Izmantošana

Viena no vara rūdām, taču nav nozīmīga.
Milans Lučičs

Spēlētāja karjera

No 2005. līdz 2007. gadam Lučičs spēlēja Rietumu hokeja līgas kluba Vankūveras "Giants" rindās. 2006. gada NHL draftā viņu Bostonas "Bruins" izraudzījās ar kopējo 50. numuru. "Giants" sastāvā 2007. gadā Lučics ieguva Memoriālo kausu, kā arī turnīra vērtīgāka spēlētāja balvu.
"Bruins" hokejists pievienojās 2007.—2008. gada sezonā 19 gadu vecumā. 2010.—2011. gada sezonā viņš kļuva par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem un "Bruins" sastāvā izcīnīja Stenlija kausu. 2015. gada vasarā tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings", taču pēc gada kā brīvais aģents noslēdza septiņu gadu līgumu ar Edmontonas "Oilers". 2019. gada vasarā uzbrucējs gan tika aizmainīts uz Kalgari "Flames".
Melitons Borha

Biogrāfija

No 1950. gadu sākuma līdz 1960. gadu pirmajai pusei bijis viens no vadošajiem Filipīnu šahistiem. 1953. un 1957. gadā uzvarējis Filipīnu šaha čempionātos. Sekmīgi pārstāvējis Filipīnu komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1958-1960, 1964) un 1958. gadā individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.
Pēc profesijas bijis advokāts.
Edmunds Demiters

Biogrāfija

Izglītību ieguvis Ezeres vidusskolā, Rīgas 3. tehniskajā arodskolā un Latvijas Universitātē.
Laikā no 1993. līdz 1995. gadam bijis spirta ražošanas un lauksaimniecības uzņēmuma "Jaunpagasts" juriskonsults un valdes loceklis. Pēc tam kļuva par alkoholisko dzērienu ražošanas uzņēmuma "Latvijas balzams" valdes locekli un juridiskā dienesta vadītāju, pēc tam — alkoholisko dzērienu un spirta ražošanas uzņēmuma "Jaunpagasts Plus" valdes locekli un tirdzniecības vadītāju. Kopš 2001. gada E. Demiters ir alkoholisko dzērienu ražošanas, importa un tirdzniecības uzņēmuma "Jaunalko" valdes priekšsēdētājs.

Politiskā darbība

2011. gadā E. Demiters pievienojies Zatlera Reformu partijai. No šīs partijas saraksta kandidēja Saeimas ārkārtas vēlēšanās, kur arī tika ievēlēts 11. Saeimā no Kurzemes vēlēšanu apgabala. 2011. gadā kļuva par Iekšlietu ministrijas parlamentāro sekretāru.
2013. gada jūlijā tika ievēlēts Reformu partijas valdes priekšsēdētāja amatā, nomainot partijas izveidotāju Valdi Zatleru. 2014. gadā nekandidēja 12. Saeimas vēlēšanās (vairums Reformu partijas vadošo politiķu vēlēšanās pārstāvēja jau citas partijas, visvairāk "Vienotību"). Reformu partijas valdes priekšsēdētāja amatā viņu nomainīja Vjačeslavs Dombrovskis, bet gada nogalē E. Demiters izstājās no Reformu partijas.
2017. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās E. Demiters tika ievēlēts Talsu novada domē no partijas "Vienotība" saraksta.