google/wiki40b huggingface dataset:
Telia Finland

Vēsture

Telia Finland vēsture sniedzas līdz 1918. gadam, kad drīz pēc Somijas neatkarības pasludināšanas tika dibināta Somijas telegrāfa aģentūra (Suomen Lennätinlaitos). 1927. gadā to apvienoja ar pastu, izveidojot Pasta un telegrāfa aģentūru (Posti- ja lennätinlaitos). Tā pienākumos ietilpa pasta, telegrāfa, telefona un radio nodrošināšana un šīs jomas privāto institūciju uzraudzība. 1981. gadā organizācijai mainīts nosaukums uz Pasta un telesakaru aģentūra (Posti- ja telelaitos jeb PTL).
1990. gadā Pasta un telesakaru aģentūra tika pārveidota par valsts uzņēmumu. Uzņēmums bija monopolists Somijā tālsakaru un starptautiskajiem zvaniem līdz 1992. gadam, kad valdība sāka izsniegt licences arī citiem operatoriem. 1992. gadā Pasta un telesakaru aģentūra atklāja GSM mobilo sakaru tīklu.
1994. gadā Pasta un telesakaru aģentūra tika pārveidota par kapitālsabiedrību Suomen PT Oy un sadalīta divās daļās: Suomen Posti Oy (tagad Itella) un Telecom Finland Oy (ar zīmolu Tele).
1997. gadā Somijas valdība atļāva Telecom Finland daļēju privatizāciju. 1998. gadā uzņēmuma nosaukums tika nomainīts uz Sonera. 1998. gada jūlijā tika likvidēts mātes uzņēmums Suomen PT Oy, tā vietā izveidojot Sonera-Yhtymä Oyj. Mātes uzņēmumā tika iekļauts arī PT Credit un 27 % daļas Tieto. 1998. gada novembrī Sonera akcijas sāka kotēt Helsinku biržā. Nākamajos gados valsts samazināja savu dalību uzņēmumā līdz 52,8 procentiem.
2002. gada 26. martā tika paziņots, ka Sonera plāno apvienoties ar Zviedrijas Telia. Apvienošanās notika uz akciju apmaiņas pamata. Apvienošanās tika pabeigta decembrī, un 2003. gada 1. janvārī tika izveidots mātes uzņēmums TeliaSonera AB. 2003. gada 21. martā Sonera Oyj tika pārdēvēts par TeliaSonera Finland Oyj.
2002. gada 31. decembrī tika pārtraukta NMT mobilo sakaru tīkla darbība.
Pēc tam, kad 2016. gadā mātes uzņēmums mainīja nosaukumu uz Telia Company, 2017. gada 23. martā TeliaSonera Finland Oyj tika pārdēvēts par Telia Finland Oyj, un turpmāk zīmola Sonera vietā tika izmantots Telia.

TeliaSonera Finland Latvijā

1994. gadā kopuzņēmums TILTS Communications, kurā TeliaSonera Finland bija 30 %, ieguva Latvijas telesakaru uzņēmumā Lattelekom (tagad Lattelecom) 49 % kapitāldaļu. 2002. gadā Sonera kļuva par vienīgo TILTS Communications īpašnieku.
1995. gadā dibināta Telecom Finland pārstāvniecība Latvijā. 1998. gadā tā pārreģistrēta kā Sonera Oy pārstāvniecība, bet 1999. gadā — Sonera Corporation pārstāvniecība. 2000. gadā likvidēta.
Ģertrūde Baumštarka

Biogrāfija

No 1960. gadu vidus bijusi viena no vadošajām Rumānijas šahistēm. Rumānijas sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi 9 medaļas: 2 zelta (1967, 1981), 6 sudraba (1969, 1970, 1971, 1975, 1977, 1986) un bronzas (1968). Četras reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīros, kuros 1971. gadā Ohridā dalījusi 16.-17. vietu, 1973. gadā Menorkā palikusi 12. vietā, 1976. gadā Tbilisi dalījusi 7.-8. vietu, bet 1979. gadā Alikantē dalījusi 9.-10. vietu.
Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru dalībniece, labākos rezultātus sasniegusi Ļubļinā (1969, dalīta 1.-2. vieta), Pernikā (1973, dalīta 1.-4. vieta), Ļubļinā (1974, 1. vieta), Suboticā (1974, dalīta 2.-3. vieta), Nalenčovā (1978, dalīta 1.-2. vieta). Par panākumiem turnīros FIDE 1970. gadā Baumštarkai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Pārstāvējusi Rumānijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1969-1974, 1978-1980). Komandu vērtējumā izcīnījusi 2 sudraba (1972, 1974) medaļas, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (1978) medaļu.
Kopš 2004. gada starptautiskajos šaha turnīros pārstāv Vāciju.
Martīna Mažvīda katehisms

Vienkāršo vārdu katehisms (lietuviešu: Katekizmo prasti žodžiai; veclietuviešu: Catechismvsa Prasty Szadei) jeb tā sauktais Martīna Mažvīda katehisms (Martyno Mažvydo katekizmas) ir Martīna Mažvīda lietuviski sarakstīta un Hansa Veinreiha Kēnigsbergā 1547. gada 8. janvārī iespiesta grāmata. Tā ir pirmā zināmā grāmata lietuviešu valodā.
Katehismā ietilpst 5 lapaspuses ar priekšvārdu latīņu un 5 lapaspuses ar priekšvārdu lietuviešu valodas dzejā, 4 lapaspušu ābece, 23 lapaspušu katehisms, kura pamatavots ir poļa Jana Sekluciana 1545. gada katehisms un 11 dziesmas, kas galvenokārt ņemtas no Sekluciana dziesmu grāmatas poļu valodā.
Grāmatas izdošanas izdevumus sedza no kunigaiša kases. Katehisma tirāža bija 200 līdz 300 eksemplāru. Liela tās daļa gan palika nerealizēta, jo draudžu mazā skaita dēļ pieprasījums pēc tās nebija liels, kā arī drīz baznīcas vajadzībām tika izdots labāk atbilstošais Baltremeja Vilenta lietuviešu valodā tulkotais Mārtiņa Lutera mazais katehisms „Enhiridions”. 17. gadsimta beigās un 18. gadsimtā Martīna Mažvīda katehisma nokļuva izsolēs. Līdz mūsdienām saglabājušies divi grāmatas eksemplāri, no kuriem viens glabājas Viļņas Universitātes bibliotēkā, bet otrs — Toruņas Universitātē Polijā.
Trieciena spēks

Trieciena spēks ir liela spēka iedarbība uz ķermeni īsā laika sprīdī. Dažreiz trieciens ir daudz efektīvāks par ilgstošu spēka iedarbību.
Bērda atklātne

Vēsture

Pirmais gājienu 1. f4 1620. gadā spēlējis Džoakīno Greko. 19. gs. pirmajā pusē to lietojuši vairāki citi pazīstami tā laika meistari: Laburdonē, Hovards Stauntons un citi. Tomēr atklātne tika nosaukta britu šahista Henrija Bērda vārdā, kas to pirmoreiz spēlējis 1856. gadā pret Falkbēru. Bērds nopietni pievērsies šīs atklātnes pētniecībai un to savā mūžā pielietojis vairāk nekā deviņdesmit reizes.

Stratēģiskā ideja

Šīs atklātnes pamatideja ir centra lauciņa e5 kontrole, to atbalstot gājienu Zg1-f3 un laidņa fianketto, spēlējot g2-g3 un Lf1-g2.
Ropažu novads

Daba

Ropažu novads atrodas Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā. Reljefs pārsvarā līdzens, nedaudz viļņots. Novadā atrodas lielākā osu grēda Latvijā — Lielie Kangari, kas stiepjas 26 km garumā un ietilpst Lielo Kangaru dabas liegumā, kurā sastopamas 17 aizsargājamo augu sugas. 66% novada teritorijas aizņem meži. Gaitiņu un Remīnes karjeros iegūst dolomītu.

Vēsture

Ropaži pirmoreiz rakstos minēti Indriķa hronikā sakarā ar Ropažu kauju starp lietuviešiem un krustnešu un zemgaļu spēkiem 1205. gada 23. februārī. Ap 1320. gadu Livonijas ordenis uzcēla Ropažu pili, Livonijas kara laikā 16. gadsimtā tā tika sagrauta. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas Vidzemē 1819. gadā notika arī pārvaldes reforma — izveidoja pagastus un pagasttiesas. Ropažu pagastnams celts 19. gadsimta 2. pusē. 1935. gadā Ropažu pagasta platība bija 340 km², no 57 Rīgas apriņķa pagastiem tas bija lielākais.
1945. gadā Ropažu pagastā izveidoja Ropažu, Augšciema, Kākciems un Zaķu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Ropažu ciemam pievienoja likvidēto Augšciema ciemu, 1962. gadā — likvidēto Kākciema ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu, bet 2005. gadā — pagastu par novadu.

Apdzīvotās vietas

Novada centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Ropaži. Novadā ir vēl 5 ciemi, kuros katrā iedzīvotāju skaits pārsniedz 500: Zaķumuiža, Silakrogs, Mucenieki, Tumšupe, Kākciems.

Transports

Cauri novadam iet vairāki valsts nozīmes reģionālie autoceļi: P4 (Rīga—Ērgļi), P3 (Garkalne—Alauksts), P10 (Inčukalns—Ropaži—Ikšķile), vairāki vietējas nozīmes ceļi. Novada teritoriju šķērso slēgtā dzelzceļa līnija Rīga - Ērgļi, uz tās atradās 5 dzelzceļa stacijas — Ķivuļi, Bajāri, Kangari, Remīne un Augšciems.
Arnolds Tauriņš

Biogrāfija

Tauriņš lielāko daļu savas karjeras aizvadīja RFK sastāvā, taču viņa pirmā komanda bija FK Amatieris, kurā viņš spēlēja 1923. gadā (kā arī vienu sezonu 1928. gadā). Gadu vēlāk viņš pievienojās RFK, ar kuru kopā jau pirmajā sezonā izcīnīja Virslīgas čempionu titulu. 11 sezonu laikā, ko Tauriņš pavadīja RFK, viņš par čempionu kļuva 7 reizes.
Arnoldam Tauriņam bija arī veiksmīga karjera Latvijas izlasē. Izlasē viņš pavadīja 10 gadus (no 1925. līdz 1935. gadam), šajā laikā aizvadīdams 39 spēles un gūdams 10 vārtus. Pirmskara Latvijas izlasē Tauriņš bija 5. labākais pēc aizvadīto spēļu skaita, kā arī 4. pēc gūto vārtu skaita. Viņa vārtu guvums pret Igauniju 1928. gadā palīdzēja Latvijas izlasei uzvarēt pirmajā Baltijas kausa izcīņā. 
Pēc otrā Pasaules kara Tauriņš atstāja Latviju un vēlāk dzīvoja ASV.
Valstu vēlēšanu kalendārs 2013.gadā

Šajā sarakstā apkopots valstu vēlēšanu kalendārs 2013. gadam. Tajā iekļautas valsts/federālās vēlēšanas, kas notikušas 2013. gadā visās suverēnajās valstīs un to pakļautajās teritorijās. Sarakstā iekļauti arī valstu referendumi.
Artūrs Bobkovics

Dzīvesgājums

Dzimis 1885. gada 10. janvārī Rīgā tirgotāja ģimenē. Mācījās Gustava Gižicka Mūzikas skolā Rīgā un Leipcigas konservatorijā, specializējās diriģēšanā Zonderhauzenas konservatorijā, papildinājās Ķelnē (1903—1906). Pēc atgriešanās dzimtenē bija jaundibinātā Rīgas Simfoniskā orķestra diriģents (1910—1912), pēc tam mūzikas skolotājs Liepājā un simfonisko koncertu diriģents (1912–1914). Pirmā pasaules kara laikā izveidoja latviešu strēlnieku rezerves pulka orķestri. 
Pēc Latvijas Universitātes izveides bija tās Mūzikas direktors, nodibināja un vadīja Latvijas Universitātes kori "Juventus" (1920–1950).
Miris 1959. gada 8. februārī Rīgā.
Altaja Republika

Ģeogrāfija

Republika izvietojusies Altaja kalnos, raksturīgas augstas kalnu grēdas, kuras sadala šauras un dziļas upju ielejas. Augstākā virsotne ir Beluha (4506 m vjl), kas ir arī augstākā virsotne Sibīrijā. Klimats kontinentāls, ar īsām, karstām vasarām un garām, ekstremāli aukstām ziemām.
Hidrogrāfiskais tīkls ietver vairāk nekā 20 000 ūdensteču ar kopējo garumu vairāk nekā 60 000 km un aptuveni 7000 ezeru ar kopējo platību vairāk nekā 600 km². Lielākās upes ir Katuņa un Bija, kas satekot veido Obas upi. Lielākais ezers — Teļecas ezers (Altinkels) — 230,8 km², dziļums — 325 m.
Mainca

Ģeogrāfija

Mainca atrodas Reinas rietumu (kreisajā) krastā, kas vienlaikus iezīmē arī pilsētas austrumu robežu. Dienvidos un rietumos pilsētas nomalē sākas Reinhesenes augstiene, bet ziemeļos no Reinas atvirzījusies piekrastes josla. Cauri Maincai iet 50. ziemeļu platuma grāds. Reinas upe ir arī vienlaikus robeža starp divām Vācijas federālajām zemēm — Heseni (labajā krastā) un Reinzemi-Pfalcu (kreisajā krastā).
Labajā Reinas krastā atrodas arī kādreizējie Maincas pilsētas rajoni Mainca-Kastela, Mainca-Kosthaima un Mainca-Amēneburga, kas mūsdienās ir Vīsbādenes pilsētas sastāvdaļa.

Maincas pirmsākumi

Pilsētas teritorija tikusi apdzīvota jau pirms 20—25 tūkstošiem gadu, par ko liecina liels skaits atrasto mednieku apmetņu. Pirmie uz ilgstošu dzīvi gan te apmetās tikai ķelti. No ķeltu dieva Moguna ir cēlies arī pilsētas vārds, un pēc Gallu kariem šeit izveidotā romiešu apmetne tiek nosaukta par "Moguntiacum".

Sabiedriskais transports

Maincas sabiedriskā transporta tīkls satur 3 tramvaja līnijas un 21 autobusu līniju. Tās apkalpo Maincas Satiksmes kompānija (Mainzer Verkehrsgesellschaft, MVG). Ļoti cieša sadarbība notiek ar Vīsbādenes kolēģiem - ESWE Satiksmes kompāniju. Abu pilsētu satiksmes līnijas daļēji pārklājas, ir izveidotas vairākas autobusu līnijas, kas savieno abas pilsētas, tādējādi ļaujot pasažieriem nokļūt no vienas pilsētas otrā izmantojot parasto pilsētas tarifu braucienam. ESWE Satiksmes kompānijas transportlīdzekļiem ir iedalīti numuri līdz 49, savukārt Maincas Satiksmes kompānijas transportlīdzekļiem ir numuri sākot ar 50.
Līdzīga situācija ir arī ar vilcienu satiksmi. Mainca ir vienlaikus 2 satiksmes tīklu — Rhein-Nahe-Nahverkehrsverbund (RNN) un Rhein-Main-Verkehrsverbund (RMV) — sastāvdaļa. Tas ļauj Maincas iedzīvotājiem pārvietoties abos tīklos izmantojot reģionālo tarifu.
Valodas kods

Par valodas kodu sauc valodai vai valodu grupai piešķirtu numerisku vai burtu identifikatoru. Parasti lieto ISO 639 kodus, respektīvi ISO 639-1, ISO 639-2 un speciālos gadījumos arī ISO 639-3. Interneta standartos parasti lieto IETF valodu tagus, kas ņemti no ISO 639.
Agrāk parasti lietoja vecos SIL kodus, bet šobrīd tie ir novecojuši, jo SIL lieto ISO 639-3.
Piemēram, franču valodai ir ISO 639-1 kods fr, ISO 639-2/T un ISO 639-3 kods fra un in ISO 639-2/B kods fre, kā arī vecais SIL kods FRN.
Laide

Raksturojums

Ja no ieroča tiek šauts, to neatbalstot pret plecu (vai nu tāpēc, ka tas ir balstīts uz trijkāja vai militārā transportlīdzekļa, vai tas tiek turēts rokās kā pistole), laide nav vajadzīga. Kad ierocis ir izstrādāts, lai ieņemtu gan uz transporta uzstādīta, gan pārnēsājama ieroča lomu, bieži vien tam ir noņemama laide. Tāpat daudzu mašīnpistoļu un dažu triecienšauteņu stāvoklī ierocim ir saliekama laide, līdz ar to ierocis var tikt ērti lietots no pleca, rokās vai no gurna, kā kurā reizē vajadzīgs. Metāla elementu iekļaušana laidē nav ne vajadzība, ne arī iespēja. Kad ir izjaukta MA-1 šautene, tās metāla elementi un munīcija der ievietošanai tās laidē ūdensdrošai uzglabāšanai.
Tradicionāli laides tika izgatavotas no koka, pārsvarā no izturīgas cietkoksnes. Salokāmās laides mēdz būt veidotas no tērauda caurulēm, modernās saliktu materiālu laides pārsvarā ir no pastiprinātas plastiskās šķiedras ar putuplasta serdi.
Lauri Marjameki

Karjera

Profesionālā līmenī hokeju nav spēlējis, bijis tikai dzimtās pilsētas Tamperes klubu Koovee un Ilves jauniešu komandās. Spēlēt beidzis 17 gadu vecumā.
Trenera karjeru sācis kā Tamperes "Ilves" U18 komandas treneris. 2002. gadā pārgājis uz Espo "Blues", kur trenējis dažādu vecumu jauniešu un junioru komandas. 2007. gadā kļuva par Blues galvenās komandas trenera Petri Matikainena asistentu. Kā asistents divreiz izcīnīja sudraba medaļas SM līgā (2008. un 2011. gadā). Paralēli sāka strādāt ar Somijas junioru (U20) izlasi, kur 2010. gada Pasaules čempionātā junioriem bija trenera asistents. 2011. gada Pasaules čempionātā bija Somijas junioru izlases galvenais treneris.
2011. gadā tika iecelts par Espo "Blues" galveno treneri. Pirmajā sezonā jaunajā amatā aizveda komandu līdz 4. vietai. Izslēgšanas spēļu ceturtdaļfināla sērijā kļuva par pirmo galveno treneri Somijas hokeja līgas vēsturē, kura komanda uzvarēja sēriju ar 4:3 pēc zaudētām pirmajām trīs spēlēm. Taču nākamā sezona izvērtās neveiksmīgi, komanda play-off neiekļuva, un 2013. gada februārī, mēnesi pirms regulārās sezonas beigām, Marjameki amatu atstāja.
2013.—2014. gada sezonu uzsāka kā Oulu "Kärpät" galvenais treneris. Vienlaikus sāka strādāt arī ar Somijas pieaugušo hokeja izlasi kā viens no galvenā trenera Erkas Vesterlunda palīgiem. Marjameki bija treneru kolektīvā, kas palīdzēja Somijas izlasei izcīnīt bronzas medaļas 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs un sudraba godalgas 2014. gada Pasaules čempionātā. Arī pēc galvenā trenera maiņas Marjameki turpināja darbu Somijas izlases treneru korpusā 2014.—2015. gada sezonā kā Kari Jalonena asistents.
Ar Oulu "Kärpät" 2014. un 2015. gadā izcīnīja Somijas čempiona titulu. 2015. gadā saņēma Kalevi Numminena balvu kā sezonas labākais treneris.
2015.—2016. gada sezonā Somijas hokeja līgā izcīnīja bronzas medaļas, bet Čempionu hokeja līgā aizveda komandu līdz finālam.
2015. gada oktobrī tika paziņots, ka Marjameki pēc 2016. gada Pasaules čempionāta, beidzoties Kari Jalonena līgumam, kļūs par Somijas izlases galveno treneri. Viņa pirmais turnīrs jaunajā amatā bija 2016. gada Pasaules kausa izcīņa hokejā. Tajā Somija neizkļuva no grupas, zaudējot visās trīs spēlēs.
Strauja upe

Strauja upe ir populāra latviešu tautasdziesma Vīgneru Ernesta apdarē jauktajam korim, kas pirmo reizi dziedāta Trešajos Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas svētkos 1888. gadā. 
Dziesma kopā ar Trimpulu, kā arī virsdiriģenta amats un temperamentīgā ārējā stāja tad arī sagādāja Vīgneram 1888. gadā lielu slavu, kurā ar viņu toreiz mēroties spēja vēl vienīgi Jurjāns.
Princeses Martas krasts

Daba

Piekrastes lielāko daļu klāj šelfa ledāji, lielākie no kuriem ir Rīsera-Larsena šelfa ledājs, Fimbulisens, Dželbārta šelfa ledājs un Ēkstrema šelfa ledājs. Piekrastes līnija stipri izrobota gan gar šelfa ledāju pamatnes līniju, gan gar to fronti. Šelfa ledājos vairākas salas, lielākās no kurām ir Lidena sala rietumu daļā un Blošimena un Novija austrumu daļā. Gar ledāju fronti veidojas vairākas ledus ostas, zināmākās no kurām ir Atkas līcis un Selbukta. Iekšzemē paceļas vairākas kalnu grēdas, ievērojamākās no kurām ir Fimbulheimens, Ričera augstiene un Heimefrontfjella. Starp Ričera augstieni un Fimbulheimenu Fimbulisenā noplūst viens no Antarktīdas lielākajiem glečeriem Jūtulstreumens.

Izpēte

Princeses Martas krasts bija pirmā cilvēka sasniegtā vieta Antarktīdā. 1820. gada 16. janvārī Fabiāna fon Belinshauzena vadītā ekspedīcija sasniedza 69°21′28″S 2°14′50″W pie Fimbulisena ledāja frontes. Nosaukumu par godu Norvēģijas kroņprincesei Martai krasta apvidum ap Norvēģijas ragu piešķīra Jalmara Rīsera-Larsena ekspedīcija 1930. gada februārī. 20. gadsimta 30. gados apvidu intensīvi pētīja Larsa Kristensena finansētās. ekspedīcijas ar kuģiem Norvegia un Torshavn. 1938.-1939. gados piekrastes sektoru starp 20°E un 10°W pētīja Vācijas antarktiskā ekspedīcija ar kuģi Schwabenland un nosauca to par Jaunšvābiju. Pirmo polārstaciju Modheimu 1949. gadā ierīkoja Norvēģijas, Zviedrijas un Apvienotās karalistes antarktiskā ekspedīcija (darbojās līdz 1952. gadam). 1957. gadā Starptautiskā Ģeofizikas gada ietvaros tika atvērta norvēģu stacija Norveja, kas darbojās līdz 1960. gadam, kad tika par simbolisku samaksu nodota Dienvidāfrikai, kas netālu no norvēģu stacijas izveidoja savu polārstaciju SANAE. 1980. gadā Vācija uz Ēkstrema šelfa ledāja ierīkoja savu pirmo staciju Georgfonneimaijeri. 1987. gadā Zviedrija ierīkoja savu pirmo vasaras polārstaciju Svea, 1988. gadā 200 m vienu no otras ierīkoja Somijas staciju Aboa un Zviedrijas staciju Vāsa. 1990. gadā Norvēģija ierīkoja savu pirmo patstāvīgo ilgtermiņa vissezonas polārstaciju Trollu. Uz 2010. gadu Princeses Martas krastā darbojas trīs vissezonas un piecas vasaras polārstacijas.
Giraltovce

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1487. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Girālta (ungāru: Girált). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,01 %), čigāni (3,58 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (59,82 %), luterāņi (23,20 %), grieķu katoļi (8,09 %), nereliģiozi (5,13 %).
Edgars Masaļskis

Karjera

Visilgāk (piecas sezonas) E. Masaļskis līdz šim spēlējis Liepājas "Metalurga" sastāvā. 2006.—2007. sezonā viņš spēlēja trīs klubos, lai gan dažus mēnešus bija bez kluba. Sezonu Edgars iesāka Baltkrievijā — Minskas "Dinamo", bet pēc vienas spēles tika atlaists un pievienojās citam Baltkrievijas klubam — Minskas "Junost". Vēlāk Masaļskis pievienojās Vācijas 2. spēcīgākās līgas klubam Freiburgas EHC. 2007.—2008. gada sezonu Masaļskis aizvadīja Žlobinas "Metallurg" komandā Baltkrievijas čempionātā.
2008.—2009. gada KHL sezonas sākumā Masaļskis jau spēlēja Rīgas "Dinamo", aizvadīja vairākas veiksmīgas spēles un tika atzīts par Kontinentālās hokeja līgas nedēļas vērtīgāko vārtsargu. Veiksmīgā sezona pārtrūka naktī uz 2008. gada 16. septembri, kad E. Masaļskis cieta uzbrukumā Vecrīgā. Kā liecina informācija plašsaziņas līdzekļos, pēc strīda kādā naktsklubā viņu esot piekāvuši 5—6 cilvēki. Labās kājas potītes lūzuma dēļ hokejists nevarēja spēlēt 3 mēnešus. Rīgas "Dinamo" lauza līgumu ar vārtsargu, bet pēc savainojuma izārstēšanas 2009. gada 1. janvārī viņš parakstīja līgumu ar Vācijas elites līgas klubu Duisburgas EV.
2009.—2010. gada sezonu Masaļskis sekmīgi aizvadīja Rīgas "Dinamo" kā komandas pamatvārtsargs KHL čempionātā. Kopš 2010.—2011. gada sezonas viņš spēlē citā KHL klubā — Hantimansijskas "Jugra". "Jugra" rindās viņš trīs sezonas pildīja komandas otrā vārtsarga funkcijas aiz Mihaila Birjukova. 2013. gada vasarā jaunu līgumu ar klubu Masaļskis nenoslēdza, bez darba pavadot teju pusgadu līdz brīdim, kad 2014. gada 16. janvārī vārtsargs pievienojās Slovākijas Ekstralīgas vienībai HK Poprad. Vasarā hokejists atgriezās Rīgas "Dinamo", taču jau 2014. gada 19. decembrī līgums ar hokejistu tika lauzts. Janvārī uz pārbaudes laiku pievienojās Šveices hokeja līgas klubam HC Ambrì-Piotta, kura sastāvā arī noslēdza sezonu. Augustā pievienojās KHL klubam Toljati "Lada" uz pārbaudes laiku, 19. augustā klubam noslēdzot viena gada līgumu ar spēlētāju. Nākamajā sezonā Masaļskis bija komandas pamatvārtsargs, un pēc sezonas beigām pagarināja līgumu ar "Lada" uz vēl vienu gadu. Pēc 2016.—17. gada sezonas noslēdza karjeru.
E. Masaļskis Latvijas hokeja izlases sastāvā ir piedalījies 15 Pasaules čempionātos, četros Olimpisko spēļu turnīros, kā arī trīs Olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīros un divos Pasaules čempionātos junioriem. Izlases sastāvā debitējis 2000. gada 11. novembrī. Viņš ir izlases visu laiku visvairāk spēļu aizvadījušais vārtsargs. 2016. gada septembrī paziņoja, ka beidz spēlētāja karjeru Latvijas izlasē.

Trenera karjera

Pēc karjeras beigšanas 2017. gadā kļuva par KHL kluba Rīgas "Dinamo" galvenā trenera palīgu.
Sergejs Gončars

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Gončars sāka 1991.—92. gada sezonā, kad spēlēja PSRS hokeja līgas kluba Čeļabinskas "Traktor" sastāvā. No 1992. līdz 1994. gadam viņš spēlēja Maskavas "Dinamo", taču tad pārcēlās uz NHL klubu Vašingtonas "Capitals", kas aizsargu ar kopēja 14. numuru bija izvēlējusies 1992. gada NHL draftā.
1994.—95. gada sezonu NHL lokauta dēļ Gončars uzsāka AHL klubā Portlendas "Pirates", savu NHL debiju piedzīvojot vien 1995. gada 7. februārī. 1995.—96. gada sezonā, kas bija pirmā pilnā NHL sezona Gončara karjerā, viņš atzīmējās ar 41 rezultativitātes punktu. 1990. gadu nogalē Gončara rezultativitāte nedaudz pieauga, 2002.—03. gada sezonu viņš noslēdza ar 67 rezultativitātes punktiem, kas ir dalīta rezultatīvākā Gončara NHL sezona.
2004. gada martā Gončars tika aizmainīts uz Bostonas "Bruins", taču pēc 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta, kuru Gončars pavadīja Krievijas Superlīgas kluba Magņitogorskas "Metallurg" rindās, hokejists noslēdza piecu gadu līgumu ar Pitsburgas "Penguins". 2007.—08. gada sezonā "Penguins" sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā gan piekāpjoties Detroitas "Red Wings". Nākamajā regulārajā sezonā traumas dēļ Gončars aizvadīja vien 25 spēles, taču palīdzēja komandai izcīnīt Stenlija kausu. Laika posmā no 2000. līdz 2010. gadam ar 500 rezultativitātes punktiem Gončars bija otrs rezultatīvākais NHL aizsargs aiz Niklasa Kronvala.
2010. gada vasarā Gončars noslēdza trīs gadu līgumu ar Otavas "Senators". 2013. gada vasarā viņš tika aizmainīts uz Dalasas "Stars", savukārt 2014. gada novembrī "Stars" Gončaru aizmainīja uz Monreālas "Canadiens", kuras rindās aizsargs noslēdza sezonu. 2015. gada rudenī noslēdza pārbaudes laika līgumu ar Pitsburgas "Penguins", taču pilnvērtīgu līgumu hokejists neieguva un noslēdza profesionāļa karjeru.
Krievijas hokeja izlases sastāvā ir izcīnījis 1998. gada Olimpisko spēļu sudraba un 2002. gada Olimpisko spēļu bronzas medaļas. Pasaules čempionātos ir izcinījis sudrabu 2010. gada un bronzu 2007. gadā.
Americano (kokteilis)

Americano ir alkoholisks kokteilis, kas sastāv no vienādās daļās sajaukta Campari, vermuta un sodas ūdens jeb zeltera. Kokteili parasti pasniedz augstā glāzē ar ledu un citrona šķēlīti. Sodas ūdens vietā lietojot džinu, to sauc par Negroni, abus kokteiļus sauc arī par Red Martini. Americano ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā.
Kokteilis pirmo reizi ir pasniegts 1860. gados tā izgudrotāja Gaspare Campari bārā. Tā sākotnējais nosaukums bija Milano-Torino, jo kokteilī izmantotais Campari ir no Milānas, bet vermuts ir radies Turīnā. Dzēriena nosaukums ir radies par godu itāļu bokserim Primo Karnera (Primo Carnera), kas bija pirmais itālis, kas uzvarēja pasaules smagsvara čempionātā ASV.
Americano bija pirmais dzēriens, kuru pasūtija Džeimss Bonds Iana Fleminga romānā Kazino Royale.