google/wiki40b huggingface dataset:
Pleskodāle

Nosaukums

Nosaukums cēlies no zemnieku māju apzīmējuma. Zināms, ka 1689. gadā zemnieks Simons Dāls, bet Lielā Ziemeļu kara laikā viņa pēcnācējs Juris Dāls māju nomāja Elsingu ģimenei. Pēc karā nopostīto ēku atjaunošanas to dēvēja par Dāla sētu jeb Dālhofu. Kā liecina Babītes un Piņķu muižu ceļa plāni, Dālhofa ir bijis svarīgs punkts ceļā uz Beberbeķu muižu vai arī uz Sloku gar Babītes ezera dienvidu malu.
1764. gadā šīs sētas īpašnieks bija zemnieks Pliske (Plieske, Plisko, Pliskais), tādēļ to sāka dēvēt par Pliskes Dāli (Pliske Dahl) jeb Pleskodāli.

Vēsture

Pleskodāles apkaime izveidojās Rīgas lauku novada Pleskodāles un Šampētera muižiņu teritorijā. Pavisam neliels zemes pleķītis tagadējā ielu kvartālā starp Zolitūdes, Kalnciema un Šampētera ielu piederēja Bieriņu muižas teritorijai.
1833. gadā minēto īpašumu ieguva litogrāfijas darbnīcas īpašnieks un mākslinieks Kārlis Hausvalds, kurš muižu arī iemūžinājis. 1839. gadā Krievijas izglītības ministrs apstiprināja Rīgas biedrības Pleskodāle statūtus.
1840. gadā desmit Rīgas pilsoņi biedrības vajadzībai nopirka pārdošanā pasludināto Pleskodāles muižu ar 208 pūrvietām zemes, kur izvietot glābšanas un audzināšanas iestādi Rīgas evaņģēliski luteriskās konfesijas draudzes paklīdušajiem bērniem (vācu: Erziehungs-Anstalt für verwahrloste Kinder zu Pleskodahl), lai palīdzētu tiem iesaistīties sabiedrības dzīvē un apgūt kādu amatu.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 10. novembrī Pleskodāli ieņēma 8. Daugavpils kājnieku pulks, turpinot uzbrukumu Šampētera muižas virzienā. 1924. gadā Pleskodāli iekļāva Rīgas pilsētā. Pleskodāles biedrību pārveidoja par grūti pāraudzināmo zēnu iestādi, pēc biedrības Pleskodāle slēgšanas izveidoja Pleskodāles mazpulku ar savu kori un orķestri. Mazpulks bieži iesaistījās reprezentatīvi un sociāli orientētos pasākumos. 1940.—1941. gada biedrības vietā izveidoja un pēc Otrā pasaules kara atkal atjaunoja Rīgas 1. bērnu namu, kas 1960. gadā pārtapa par Rīgas 3. internātskolu. Bērnu nama un internātskolas rīcībā tika nodota plašā piemuižas teritorija, kuru izmantoja saimniecībai (siltumnīcas, kūts, vistu audzētava, augļu dārzs, u.c.), kā arī bērnu izglītošanai.
1970. gados internātskolas ēkā izvietoja Padomju Latvijas tēlnieku oriģināldarbus.
1987. gadā sakarā ar apbūves noteikumu izmaiņām detālplānojums koriģēts (arhitekts Ē. Fogelis, J.Taurens). Apkaime sastāv no diviem mikrorajoniem, lineāra sabiedriskā un tirdzniecības centra gar Anniņmuižas ielu (kopīga ar Zolitūdes dzīvojamo rajonu). Bez jau minētās skolas zaļās teritorijas apbūvē saglabājusies Šampētera muižas neatsavināmās daļas atstātā zaļā zona, tagadējais Šampētera mežs starp Jūrkalnes un Šampētera ielu. Šajā vietā vēl 1990. gados bija redzama Šampētera muižas ēka.
Mūsdienās Pleskodālē uzcelta ASV vēstniecība.
1933. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

1933. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā abās cīņas sporta disciplīnās notika šķirti: sacensības grieķu-romiešu cīņā no 1933. gada martā Helsinkos (Somija), bet brīvajā cīņā novembrī Parīzē (Francija).
Ārdavs

Ezera izpēte

2006. gada vasarā Ārdavas ezerā botāniķis Uvis Suško atklāja Latvijai jaunu augu sugu - smalko najādu (Najas tenuissima). Pasaulē zināmas tikai ap 15 šī auga atradnes Somijā un Krievijā - Karēlijā un Novgorodas apgabalā. Smalkā najāda ir pēcleduslaikmeta relikts, kas neilgi pēc ledus laikmeta beigām Latvijas ezeros bija izplatīts daudz biežāk, taču mainoties klimatiskajiem apstākļiem, izzuda.
2013. gada vasarā un rudenī Ārdavas ezerā un tā apkārtējā teritorijā tika veikta izpēte, kuras mērķis bija smalkās najādas atradne un jaunas īpaši aizsargājamas teritorijas dibināšana vai paplašināšana. Pētījuma rezultātā ezerā tika konstatētas 18 retas un aizsargājamas sugas: 3 mieturaļģu, 1 sūnaugu, 13 vaskulāro augu un 1 zivju suga.
Ārdavas ezera ekoloģiskais stāvoklis kopumā tika atzīts par apmierinošu, kaut arī pēdējo 12 gadu laikā ezera ziemeļaustrumu un austrumu krastā tika veikti plaši dabiskā hidrogrāfiskā tīkla pārveidošanas darbi. Tas pēdējo septiņu gadu laikā ir būtiski pastiprinājis antropogēno eitrofikāciju visā ezera ziemeļu un ziemeļaustrumu daļā, kas var radīt nopietnu apdraudējumu visām ezera unikālajām dabas vērtībām. Šādā situācijā Īpaši apdraudēta ir tieši smalkā najāda, kas pagaidām nelielā daudzumā sastopama tieši antropogēnajai eitrofikācijai visvairāk pakļautajā ezera ziemeļu daļā.
Šī pētījuma materiāli tiks izmantoti, lai piešķirtu Ārdava ezera teritorijai īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statusu, paplašinot Drīdža ezera dabas parku, un iekļautu smalko najādu Latvijas īpaši aizsargājamo augu sarakstā.
Arahidonskābe

Atrašanās dabā

Arahidonskābes nosaukums atvasināts no arahīnskābes nosaukuma (latīņu: arachis — 'zemesrieksts'), jo abām šim skābēm oglekļa ķēdē ir 20 atomi. Tomēr, atšķirībā no arahīnskābes, arahidonskābe augos tikpat kā nav sastopama. Arahidonskābi glicerīdu veidā satur dzīvnieku valsts produkti — piens, gaļa, olas, smadzenes, aknas.
Arahidonskābe tiek pieskaitīta pie neaizstājamajām nepiesātinātajām taukskābēm, kaut arī organismā tā spēj veidoties no citas neaizstājamās taukskābes — linolskābes. Arahidonskābei ir liela bioloģiska nozīme, jo tā ietilpst šūnu membrānu fosfolipīdu sastāvā (sevišķi nepieciešama normālai smadzeņu un virsnieru darbībai). Arahidonskābe ir neatņemama šūnu bioķīmiskās regulēšanās mehānismu sastāvdaļa; tā nepieciešama arī prostaglandīnu un citu bioloģiski aktīvu vielu biosintēzei.
Al-Farabi-1

Lidojuma gaita

Al-Farabi-1 palaists 2017. gada 15. februārī 03:58 UTC ar Indijas nesējraķeti PSLV-XL (lidojums PSLV-C37) no Satīša Dhavana kosmosa centra. Tas bija sekundārā krava pavadonim Cartosat-2D; uzstādīts ar vienu raķeti palaisto kosmisko aparātu rekords — 104. Al-Farabi-1 ievadīts solārsinhronā orbītā ar augstumu aptuveni 500 km.
Triniti pussala

Triniti pussala (angļu: Trinity Peninsula, spāņu: Península Trinidad) vai Luī Filipa pussala (spāņu: Península Luis Felipe; Čīles avotos) ir vistālāk uz ziemeļiem izvirzītā Antarktīdas kontinenta daļa Antarktīdas pussalas ziemeļos. Tās garums ir ap 150 km, platums — no 20 līdz 90 km. Galējais ziemeļu punkts Praimheds ir arī galējais Antarktīdas kontinentālās daļas punkts. Pussalu apskalo Brensfīlda šaurums ziemeļos (atdala pussalu no Dienvidšetlendas salām), Antarktikas šaurums austrumos (atdala no Žuenvila salām) un Prinča Gustava šaurums dienvidaustrumos (atdala no Vegas un Džeimsa Rosa salas). Pussalas dienvidaustrumu robeža tiek vilkta no Čellmana raga Brensfīlda šauruma piekrastē līdz Longinga ragam Vedela jūras piekrastē. Gar Brensfīlda šauruma piekrasti Triniti pussala robežojas ar Deivisa krastu, gar Vedela jūras piekrasti — ar Nordenšelda krastu.
Tiek uzskatīts, ka sauszemi Triniti pussalas apvidū 1820. gada 30. janvārī atklāja un aptuveni nokartēja britu ekspedīcija Edvarda Brensfīlda vadībā, kas to nosauca par Triniti Zemi (Trinity Land) par godu Trinity Board (precīzs skaidrojums par nosaukuma izcelsmi nav zināms). Pussalas ziemeļu piekrasti 1837.—1840. gados pētīja franču ekspedīcija Dimona d'Irvila vadībā un nosauca par Luī Filipa Zemi (Terre Louis Philippe) par godu Francijas karalim Luī Filipam I, kurš personīgi ieteica d'Irvila ekspedīcijai pētīt Antarktīdas jūras.
Pirmo polārstaciju Triniti pussalā Bāzi D (1945-1964) ierīkoja Apvienotā Karaliste operācijas «Tabarin» ietvaros. Mūsdienās darbojas 3 polārstacijas: vissezonas Čīles Henerala Bernardo O'Higinsa (1948), Argentīnas Esperansa (1952) un Urugvajas vasaras stacija Eličiribeeti (1997). No 1953. līdz 1963. gadam pussalas dienvidos darbojās arī britu stacija Vjūpointa (1996. gadā nodota Čīlei un funkcionē kā patvērums).
Apaļvaboļu dzimta

Pieaugušo īpatņu apraksts

Apaļvaboles raksturojas ar ļoti izliektu, ovālu vai olveidīgu ķermeņa formu. Tie ir mazi vai vidēji lieli kukaiņi. Ķermenis pārsvarā ir tumši pelēkā, brūnā vai melnā krāsā, dažreiz lokāli ar zaļu metālisku piekrāsu, no augšas bieži ar raibu zīmējumu no matiņiem.
Skatā no augšas galva gandrīz nav redzama. Ja galva ir salikta tad paliek ārpusē augšēja lūpa jeb labrums un mandībulas, vai tikai labrums paliek ārpusē, vai arī labrums paliek neredzams. Klipeuss no priekšas ir taisns vai ar izgriezumu, dažreiz apmalots; nav atdalīts no pieres. Labrums parasti ir resns, no augšas pie pamata ar šķērsķīli; aiz ķīla ir rieva. Mandībulas ir spēcīgas, ar dažiem smailiem izaugumiem uz virsotnes un ar vienu tādu uz iekšējas malas, aiz kura savukārt ir dziļš izgriezums, kas ir aizpildīts ar daivu. Acis ir novietotas sānos, neizspīlē, kad galva ir salikta nav redzamas (Syncalyptinae apakšdzimai). Ūsas ar 11 posmiem ar garu, pakāpeniski palielinātu vāli no 4 līdz 7 posmiem, vai 3-4 posmu izteikti savrupinātu vāli (Suncalyptinae apakšdzimtai).
Pronotums daudz vai maz trapecveida, šaurināta no pamatnes līdz priekšējas malas. Uz augšu punktēts.
Virsspārni ar gareniskām rievām vai punktiņu rindām (vai ar to rudimentiem) vai ar nesakartoteim punktiem, ar pieguļošiem matiņiem, zvīņām, dažām ģintīm pat ar retam stīvām vālveidīgām skujiņām. Virsspārnu epipleiras ir īsas, beidzās pie mugurejo kāju koksām. Spārni ir normāli attīstīti vai reducēti.
Ķermeņa apakšēja virsma parasti ir punktēta vai sīkajos pauguriņos, ar pieguļošiem matiņiem. Visi kāju koksas ar trohantiniem. Priekšējo kāju koksas šķērseniskas, sadalīti ar starpkoksu izaugumu, to iedobumi aizmugurē ir nenoslēgti.
Prototorakss ir V vai T formā. Mezotorakss ir ļoti īss. Starpkoksu pronotuma izaugums gandrīz balstās uz metatoraksu. Vidējo kāju koksas plaši atbīdītas. Mugurējo kāju koksas plašas un īsas, ar femurālu segslāni. Dažas vai visas tibijas plakanas, bieži ar rieviņām priekš ķēpu salikšanas uz iekšējas (virzītu pret ķermeni) virsmas vai uz ārējās (dorsālās) malas. Ķēpas no 5 vai 4 posmiem (Syncalyptinae apakšdzimtai). Ķēpu nagi parasti, ļoti izliegti.

Uzvedība

Apaļvaboles bīstamības brīdī pievelk galvu pie ķermeņa kājas, kas ir parasti daudz vai maz plakanīgas, ieliek speciālajās rievās, kas atrodas ķermeņa apakša sānos; ūsas novietojās uz pronotuma plašām epipleirām un aizsedzās ar priekšējām kājām. Kāju salikšanas laikā tarsi dažu ģints pārstāvjiem, piemēram no Byrrhus ģints un citiem, ievietojas stilbu rievās. Beigās vaboļu ķermeņa forma kļūst apaļīga.

Ekoloģija

Apaļvaboles iedzīvo skujkoku mežus vai vaļējo vidi. Skujkoku mežu sugas ir sastopami uz noteiktiem sūnagiem un vaskulāriem augiem. Sugas, kas dzīvo vaļējā vidē ir adaptējušies pie ruderālas vides, kur pārsvarā sastopamas sūnas (piemēram tādas sugas, ka Ceratodon purpureus, Polytrichium juniperinum, Polytrichium piliferum) un grīšļi, kas aug uz mitrās retas augsnes. Apaļavaboļu pieaugušie īpatņi un kāpuri barojas uz sūnām.
Olli Ditrihs

Dzīve un darbs

Ditrihs ir žurnālista un gleznotājas dēls, uzaudzis kopā ar brāli Hamburgā. No 1975. līdz 1978. gadam skolā apguvis teātra dekoratora amatu Hamburgas Valsts operā.
Nostrādājis 7 gadus Deutschen Grammophon GmbH. Viņa pirmā plate iznāca 1977. gadā ar nosaukumu Ich bin 18 ("Man ir 18"). Ditrihs 1982. gadā kā komponists, viesdziedātājs un zīmētājs piedalījās Tone Band. Šajā laikā viņš sarakstījis apmēram 250 dziesmu tādiem izpildītājiem kā James Last, Annette Humpe vai Die Prinzen. 1989. gadā ar vārdu TIMS viņš izdeva pirmo albumu Modern Guy. 1992. gadā Oli uzstājies Hamburgas Quatsch Comedy Club.
Ditrihs no 1993. gada piedalījies RTL komēdijas seriālā RTL Samstag Nacht un kopā ar Vigaldu Boningu saņēmis Adolf-Grimme-Preis par sarunu šova parodiju "Zwei Stühle — Eine Meinung" ("2 Krēsli - 1 viedolis"). Pa to laiku kopā ar Vigaldu Boningu viņš izveidoja joku popgrupu Die Doofen (Muļķi), 1995. un 1996. iznāca 2 albumi un vairāki singli.
Lāpstkāji

Morfoloģija

Lāpstkāju ķermeņa čaula ir izliektas koniskas caurulītes veidā ar atverēm abos galos, pie tam vēdera daļa ir paplašināta, bet muguras daļa sašaurināta. Galva ir vāji nodalīta un atrodas vēdera pusē (caurulītes paplašinātajā galā). Galvai ir muciņas forma un galā mutes atvere ap kuru izvietotas astoņas lapveida lāpstiņas. Mutes atveres malās piestiprināti divi kūlīši ar gariem, pavedienveidīgiem taustekļiem. Tie kalpo par taustes orgāniem, barības satveršanai, kā arī lai lāpstkāji nostiprinātos dūņās. Kāja izvietota vēderpusē aiz galvas. Tai ir cilindriska forma, kas nedaudz konusveidīgi sašaurināta un galā ir noapaļota, bet sānos tai ir divas krokas. Kājas muskulis ļauj tai stipri sarauties vai izstiepties, kas dod iespēju lāpstkājim pārvietoties. Pats lāpstkāja ķermenis ir stipri izstiepts un piestiprinās pie ārējās čaulas ar gara muskuļa palīdzību.
Nikotīns

Vēsture

Tīrā veidā pirmo reizi izdalīts 1828. gadā. Nikotīna ķīmiskā uzbūve noskaidrota 1893. gadā un 1904. gadā tas ķīmiski sintezēts (A. Piktē).
Nikotīna nosaukums radies no tabakas ģints latīņu nosaukuma Nicotiana (kura savukārt nosaukta Francijas sūtņa Žana Niko (Jean Nicot) vārdā - viņš 1560. gadā atsūtīja tabakas sēklas no Brazīlijas uz Parīzi un rekomendēja izmantot augu kā medikamentu).

Atrašanās dabā

Nikotīnu satur nakteņu dzimtas (Solanaceae) augi, galvenokārt tabaka. Nedaudz nikotīna ir arī tomātos, kartupeļos, baklažānos. Sausa tabaka var saturēt līdz 5% nikotīna. Nikotīna biosintēze notiek tabakas saknēs, bet uzkrāšanās - lapās.

Iegūšana

Lai arī nikotīnu var sintezēt ķīmiski, praksē to iegūst no tabakas ražošanas atkritumiem.

Izmantošana

Agrāk pielietoja kā stipras iedarbības insekticīdu, jo nikotīns ir sevišķi toksisks kukaiņiem; mūsdienās vairāk izmanto nikotīna atvasinājumus, piemēram, imidaklorpīdu.

Interesanti fakti

Lai arī teiciens "piliens nikotīna nogalina zirgu" ir kļuvis par sakāmvārdu, īstenībā tas var nogalināt pat trīs nelielus zirgus ap 200 kg svarā.
No ASV ražotajām cigaretēm Kolumbijā katru gadu nomirst vairāk cilvēku nekā ASV no Kolumbijā ražotā kokaīna.
Hlorpaskābe

Izmantošana

Hlorpaskābes sāļi — hlorīti — ir spēcīgi oksidētāji. Pazīstamākais no tiem ir nātrija hlorīts.
Nostrifikācija

Nostrifikācija (angļu nostrification, pielīdzināšana) ir ārzemju vai citas sistēmas izglītības dokumenta, zinātniskās pakāpes pielīdzināšana attiecīgam savas valsts vai citas sistēmas dokumentam, pakāpei. 
Nostrifikācija notika Latvijā trīs reizes: pēc LU Satversmes apstiprināšanas 1923. gadā, pēc Latvijas inkorporācijas PSRS sastāvā 1940. un 1950. gados un pēc neatkarības atgūšanas no 1992. gada.

Likumdošana

Nostrifikāija kļuva aktuāla, kad Latvijas valsts sāka veidot savu zinātnisko grādu piešķiršanas kārtību, kurā aktualizējās jautājums par jauno grādu atbilstību agrāk iegūtajiem. 
Paredzot iespējas turpināt studijas ārzemēs un pieaicināt ārvalstu mācībspēkus, svarīgi arī noteikt kārtību,  kā veikt ārvalstīs no jauna iegūtu grādu nostrifikāciju.
Nostrifikācijas kārtu Latvijas Republikas Augstākā Padome nostiprināja ar 1992.g. 10. novembrī pieņemto likumu "Par zinātnisko darbību", kur 14.pantā noteica: "Persona, kura ieguvusi zinātnisko grādu pirms šā likuma stāšanās spēkā vai citā valstī un vēlas izmantot šajā likumā noteiktās zinātnieka tiesības Latvijas Republikā, var nostrificēt (pielīdzināt) savu zinātnisko grādu neatkarīgi no tā iegūšanas laika atbilstošam šajā likumā noteiktajam zinātniskajam grādam."
Nostrifikācijas tiesības tika dotas augstskolām, kurām ir promocijas vai habilitācijas tiesības un kuri pieaicina kā ekspertus attiecīgo nozaru speciālistus. Latviļas Zinātnes padomei bija jāapstiprinā nolikums šai procedūrai.

Nostrificēto diplomu daudzums 1990. gados

Pēc 1992. gadā nostrifikācijas padomju laiku zinātņu kandidātus pielīdzināja doktoriem, bet zinātņu doktorus - habilitētajiem doktoriem. Tādējādi kopējais zinātnieku skaits sasniedza sešus tūkstošus, norāda Latvijas Zinātņu akadēmija. Daži zinātnieki neiesniedza dokumentus nostrifikācijai, tāpēc patiesais doktoru skaits varētu būt bijis lielāks.
2000. gados zinātniskajās programmās un grantos Latvijā aktīvi strādāja ap 1430 doktoru.

Ārvalstu diplomi

Šobrid daudz Latvijas jauniešu studē ārzemēs, bet pat Eiropā iegūts bakalaura vai maģistra grāds ne vienmēr tiek atzīts Latvijā. 
Tādām profesijām kā būvnieks, arhitekts, ārsts, mērnieks, detektīvs un citām, kopumā 70 profesijām ir stingrākas prasības, un daļai jauniešu rodas grūtības iekārtoties darbā vai viņi ir spiesti studēt vēlreiz.
Šells Vidlerts

Šaha kompozīcija

No 1984. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā un no 1986. gada starptautiskais meistars šaha kompozīciju risināšanā. Zviedru šaha kompozīcijas žurnāla Springaren pasaku šaha nodaļas redaktors. Viņš ir WFCC delegāts no Zviedrijas.
Like A Prayer

Albuma vēsture

Albums tiek uzskatīts par tā laika vispilnīgāko un interesantāko Madonnas studijas albumu. Tajā iekļauti gan roka, popa, soulmūzikas skaņas kā arī fanka elementi. Ietekmīgais mūzikas žurnāls "Rolling Stone" izteicās par albumu Like A Prayer, ka tas esot "...tik tuvu mākslai, cik vien popmūzika to spēj" ( "...as close to art as pop music gets").
Albums tika ierakstīts 1988. gadā un pie tā strādāja jau zināmi producenti Patriks Leonards un Stefans Brejs. Viena dziesma tika ierakstīta kopā ar R&B mūziķi Prince. Albumā tika iekļautas pāris dziesmas, kurās Madonna pirmo reizi atklāti runā par savas mātes nāvi (dziesma "Promise To Try"). Mūziķe šo albumu novēlēja savai mātei "...kura iemācīja mani lūgt" ("my mother who taught me to pray"). Dziesma "Till Death Do Us Part" tika veltīta viņas vīram Šonam Penam kā liecību izirušajai laulībai.
Lietuvas Padomju Republika

Vēsture

Pēc 1918. gada Novembra revolūcijas Vācijas impērijā Lietuvas valsts padomes prezidijs 1918. gada 11. novembrī par pirmo Lietuvas pagaidu valdības vadītāju apstiprināja Augustīnu Voldemāru. Lietuvas un Baltkrievijas poļi nodibināja "Austrumu nomaļu aizsardzības komiteju" un lūdza Polijas armijas palīdzību. Juzefs Pilsudskis 7. decembrī iekļāva šīs komitejas organizētās bruņotās vienības Polijas armijas sastāvā.
1918. gada 16. decembrī Sarkanās armijas ieņemtajā Daugavpilī izveidoja Padomju Lietuvas valdību Vinca Mickeviča-Kapsuka (Vincas Mickevičius-Kapsukas) vadībā, kas pasludināja Lietuvas Padomju Republika dibināšanu. 5. janvārī Sarkanā armija ieņēma Viļņu, A. Voldemāra vadītā Lietuvas valdība pārcēlās no Viļņas uz Kauņu, kur kopā ar vācu karaspēka vienībām februārī apturēja padomju uzbrukumu. 1919. gada 27. februārī Lietuvas SPR apvienojās ar Baltkrievijas SPR īslaicīgi pastāvošā Lietuvas—Baltkrievijas PSR (LitBelu).
Poļu—padomju kara turpinājumā 1919. gada 19. aprīlī Polijas karaspēks ieņēma lielinieku nodibinātās Lietuvas—Baltkrievijas PSR galvaspilsētu Viļņu. Pēc militārām neveiksmēm Viskrievijas Centrālā izpildkomiteja 1919. gada 1. jūnijā izdeva dekrētu "Par Krievijas, Ukrainas, Latvijas, Lietuvas un Baltkrievijas padomju republiku apvienošanu cīņai ar starptautisko imperiālismu", kura rezultātā svarīgākās LitBela valdības funkcijas tika nodotas Padomju Krievijas centrālo iestāžu rokās.
1920. gada 14. jūlijā Sarkanā armija atkārtoti ieņēma Viļņu, pēc pāris dienām Grodņu un 1. augustā Brestļitovsku. 28. jūlijā Bjalistokā tika nodibināta Padomju Polijas marionešu valdība. Tomēr jau 16. augustā Polijas armija Pilsudska vadībā sāka pretuzbrukumu un ieņēma Viļņas apgabalu.
Miķelis Fišers (operdziedātājs)

Biogrāfija

Dzimis 1915. gada 6. maijā Nīcas pagasta Kvēpju ciemata "Priedīšos" zvejnieka ģimenē. Mācījās vijoļspēli un dziedāšanu Liepājas Tautas konservatorijā un privāti, īpaši pie Hertas Štrauses, bija Liepājas operas korists (1941–1944).
Pēc Otrā pasaules kara beigām bija Liepājas Muzikāli dramatiskā teātra solists, galveno baritona lomu izpildītājs (1945-1948).1948. gadā kļuva par Latvijas PSR Operas un baleta teātra solistu, kopš 1954. gada dziedāja tenora lomas. Precējies trīs reizes, viņa pēdējā dzīvesbiedre bija dzejniece Ārija Elksne. Abu kopīgais dēls ir mākslinieks Miķelis Fišers.
Miris 1984. gada 5. augustā Rīgā, apbedīts Baltezera kapos.
Meldri

Meldri (latīņu: Scírpus) ir grīšļu dzimtas (Cyperáceae) ģints, kuras pārstāvji ir daudzgadīgi vai retāk viengadīgi piekrastes ūdensaugi ar cilindrisku vai trīsšķautnainu stublāju, kas var sasniegt 2—3 m garumu. Bet ir arī miniatūras sugas ap 20—30 cm garumā. Stublāji klāti ar lineārām lapām, līdzīgi kā grīslim. Cilindriskie stublāji var būt gludi un resni, kā arī lapām, bet tikai ar lapu makstīm. Dažām sugām lapas ir pavedienveidīgas, veidojot pie saknes rozeti. Ziedkopa stublāja galā, parasti ļoti zarota, čemurveidīga vai skarveidīga, sastāv no daudzām vārpiņām. Skaras var sasniegt 10 cm. garumu. Ziedi ir divdzimuma. Ziedam ir 1—3 putekšņlapas un 2—3 drīksnas. Apziedni parasti veido sariņi. Auglis ir plakani uzpūsts divšķautnains vai trīsšķautnains riekstiņš. Zemūdens daļu veido ložņājošs vai saīsināts saknenis.

Izplatība

Meldri ir izplatīti pa visu pasauli, bet vislielākā daudzveidība ir tropos un subtropos. Tie parasti aug ūdenstilpēs vai purvos, atsevišķas sugas peld uz ūdens virsmas. Meldru ģintī ir ap 300 sugām. Latvijā ir konstatētas 5 sugas, kas visas ir daudzgadīgi lakstaugi. Sakņojošais (S. radicans) un saru meldrs (S. setaceus) Latvijā ir aizsargājamas sugas. Meža meldrs (S. sylvaticus) bieži ir sastopams mitrās kūdrainās pļavās, slapjos mežos, zemajos un pārejas purvos, ūdenstilpņu piekrastēs. Ezera meldrs (S. lacustris) bagātīgi aug Baltijas jūras un Rīgas jūras līča piekrastē, saldūdeņos un to piekrastēs. Turpat, tikai retāk, ir sastopams arī zilganais meldrs (S. tabernaemontani). Ezeru un zilgano meldru daži autori nodala lielmeldru ģintī (Schoenoplectus).

Pielietojums

Meldri plaši tiek izmantoti dažādiem rokdarbu pinumiem. No tiem gatavo saimniecības somas, grozus, paklājiņus u.c. dekoratīvus elementus. Pīšanai tiek izmantotas meldru lapas. Atkarībā no ievākšanas laika tās var būt zaļā vai dzeltenā krāsā. Krāsas un elastības saglabāšanai tās žāvē ēnā. Agrāk meldri tika izmantoti arī kā celtniecības materiāls. Ar tiem klāja māju jumtus, izmanto apmetumu nostiprināšanai. Pagājušā gadsimtā meldrus lauku celtniecībā izmantoja meldru betona iegūšanai, jaucot tos ar cementa vai ģipša masu. Tos var izmantot arī vienkārši kā kurināmo. Meldru sakneņos ir daudz cietes. Senos laikos no izžāvētiem sakneņiem gatavoja miltus.
Ernests Foldāts

Dzīvesgājums

Ernests Foldāts dzimis 1925. gada 15. maijā Liepājā, kur mācījās pamatskolā un Liepājas ģimnāzijā. Otrā pasaules kara laikā viņu iesauca Latviešu leģiona 15. divīzijā. 
Otrā pasaules kara beigās Vācijā padevās gūstā Rietumu sabiedrotajiem, pēc atbrīvošanas pabeidza Ēbenveileras latviešu ģimnāziju (1945).
Studēja matemātiku Freiburgas Alberta Ludviga universitātē (1946-1948), pēc tam bioloģiju Venecuēlas Centrālajā Universitātē (1949-1954). 
Pēc tam kā universitātes darbinieks organizēja ekspedīcijas Venecuēlas orhideju izpētei, atklāja vairāk par 70 līdz tam nezināmu orhideju sugu. Par šo tēmu 1964. gadā Harvarda universitātē aizstāvēja doktora disertāciju un papildinājās Jūras bioloģijas laboratorijā Vudskūlā (Woodshool, ASV).
Publicēja 5 sējumu grāmatu par Venecuēlas orhideju floru (1969–1970). Bija Venecuēlas Centrālās Universitātes Botānikas departamenta un Bioloģijas fakultātes direktors, Zinātņu fakultātes dekāns. Marakaibo Botāniskā dārza Augstākās Daiļdārzkopības skolas dibinātājs un vadītājs (1980-1983), Botānikas institūta orhideologs.
Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātes viesprofesors (1990, 1993). Latviešu valodā nolasīja lekciju kursus "Tropu ekoloģija", "Algoloģija", "Tuksneša ekoloģija" un "Orhideju ekoloģija". Bioloģijas fakultātes botānikas un ekoloģijas katedrai uzdāvināja Venecuēlas orhideju un ķērpju herbāriju.
1991. gadā piedalījās Pasaules latviešu zinātnieku kongresā Rīgā.
Ernests Foldāts bija jaunākās latviešu studentu korporācijas Fraternitas Vanenica biedrs.
Miris 2003. gada 15. janvārī.
Dzēlējodu virsdzimta

Kopīgās iezīmes

Šīs grupas odu kāpuriem raksturīga mute, kas, lai barotos, piemērota ūdens filtrācijai. Visvieglāk šo grupu atšķirt pēc kāpuriem — atšķirībā no pārējiem odveidīgo kukaiņu kāpuriem šīs grupas kāpuriem ir garas antenas jeb taustekļi.
Ne visas odu sugas sūc asinis, turklāt ar asinīm barojas tikai asinssūcēju sugu mātītes, bet tēviņi barojas ar ziedu nektāru. Mātītes no asinīm iegūst olbaltumvielas, kas savukārt nepieciešamas olu attīstībai. Piemēram, ūdensodu pieaugušie īpatņi, ja vispār barojas, tad ar nektāru.