Mihails Saakašvili

Dzīvesgājums

Dzimis Tbilisi ārsta un universitātes pasniedzējas ģimenē. 1992. gadā pabeidza starptautisko attiecību studijas Kijevas Universitātē. Pēc prezidenta Zviada Gamsahurdijas gāšanas īsu laiku strādāja par valdības ierēdni. Vēlāk ar ASV Valsts departamenta atbalstu studēja Kolumbijas Universitātē un Džordža Vašingtona Universitātā. 1995. gada sākumā viņa sens draugs Zurabs Žvanija, ar Eduarda Ševardnadzes atbalstu, pierunāja darboties Gruzijas politikā un 1995. gada decembrī Saakašvili tika ievēlēts Gruzijas parlamentā.
2000. gada oktobrī kļuva par Ševardnadzes valdības tieslietu ministru, tomēr 2001. gada septembrī demisionēja, publiski apsūdzot valdību korupcijā. 2001. gada oktobrī nodibināja opozicionāro Apvienoto Nacionālo kustību. 2003. gada 2. novembrī Gruzijā notika parlamenta vēlēšanas, kuru rezultātus starptautiskie novērotāji atzina par viltotiem. Saakašvili deklarēja, ka pēc aptauju datiem pie vēlēšanu iecirkņiem vēlēšanas uzvarējis viņš, tāpēc aicināja uz demonstrācijām un nepakļaušanās akcijām. Aicinājums izraisīja plašas protesta demonstrācijas valstī, sākot ta saucamo Rožu revolūciju. 2003. gada 22. novembrī pūlis ielauzās Gruzijas parlamentā un paralizēja tā darbu. 23. novembrī Eduards Ševardnadze demisionēja un par pagaidu prezidenti līdz prezidenta vēlēšanām kļuva Nino Burdžanadze.
2004. gada 4. janvārī Mihails Saakašvili tika ievēlēts par Gruzijas prezidentu ar 96% balsu. Viņa programmas galvenie punkti bija cīņa pret korupciju un Gruzijas iestāšanās ES un NATO. 25. janvārī, tūlīt pēc inaugurācijas Saakašvili izdeva dekrētu par jaunu valsts karogu. 26. decembrī atļāva pirmā pēcpadomju Gruzijas prezidenta Zviada Gamsahurdijas pārapbedīšanu no Groznijas uz Gruziju un reabilitēja Gamsahurdijas piekritējus. 2004. gada aprīlī — maijā spēja atgūt Gruzijas valdības kontrolē pusneatkarīgo Adžāriju vietējā līdera Aslana Abašidzes vadībā, kurš 6. maijā demisionēja.
2007. gada beigās valstī izcēlās politiska krīze. Atkal ielās bija demonstrācijas, šoreiz pret Saakašvili, kurš tika kritizēts par autoritāru stilu un masu mediju ierobežošanu. 7. novembrī demonstrācijas ar policijas palīdzību tika izdzenātas, bet Saakašvili izsludināja jaunas, ārkārtas prezidenta vēlēšanas.
Pirms vēlēšanām Mihails Saakašvili veica lielas izmaiņas valdības sastāvā. Vēlēšanas notika 2008. gada janvārī un Mihails Saakašvili ieguva 52,21% balsu. 2008. gada 8. augustā pēc savstarpējiem incidentiem vairāku mēnešu garumā, Gruzijas karaspēks iebruka Dienvidosetijā un ieņēma Chinvali. Krievijas karaspēks savukārt iegāja Dienvidosetijā, padzina Gruzijas armiju un iegāja Gruzijas valdības kontrolētajā valsts daļā, ieņemot vairākas pilsētas, militārās bāzes un bloķējot ceļus. Iejaucoties starptautiskajai sabiedrībai (uz Tbilisi kopā ar Baltijas valstu un Polijas līderiem devās arī Ivars Godmanis), izdevās vienoties par Krievijas spēku izvešanu no valsts, tomēr Krievija atzina Dienvidosetijas un Abhāzijas netkarību.
2013. gadā beidzās prezidentūras termiņš.
Mihails Saakašvili atbalstīja Ukrainas Eiromaidanu, kura rezultātā 2014. gada februārī tika gāzta prezidenta Viktora Janukoviča vara.
2015. gada 30. maijā viņš tika iecelts par Odesas apgabala administrācijas priekšsēdētāju. 29. maijā Saakašvili bija jau ieguvis Ukrainas pilsonību.
2015. gada 4. decembrī viņam atņemta Gruzijas pilsonība.
2016. gada 7. novembrī Saakašvili paziņoja par atkāpšanos no Odesas apgabala administrācijas priekšsēdētāja amata.
2017. gada 26. jūlijā viņam atņemta Ukrainas pilsonība; formāli tas tiek pamatots ar to, ka aizpildot pilsonības saņemšanas dokumentus, Saakašvili nebija norādījis informāciju par sodāmību.