Heinrihs Šlīmanis

Bērnība un jaunība

Šlīmanis dzimis 1822. gada 6. janvārī Neibūkovā, Vācijā, trūcīgā protestantu garīdznieka ģimenē. Kad Šlīmanis bija deviņus gadus vecs, nomira viņa māte un tēvs nosūtīja zēnu dzīvot pie tēvoča.
Jau bērnībā Šlīmanis iepazinās ar stāstiem no Homēra eposiem "Odiseja" un "Iliāda". Pēc paša Šlīmaņa vārdiem, astoņu gadu vecumā viņš esot paziņojis, ka kādreiz atradīs Troju.
Vienpadsmit gadu vecumā Šlīmanis sāka mācības ģimnāzijā Neištrēlicā. Trūcīgā ģimenes budžeta dēļ Šlīmanis bija spiests pamest ģimnāziju, turpinot mācības reālskolā, taču, kad tēvs vairs nav spējīgs samaksāt par mācībām, arī to neizdodas pabeigt.
Turpmāk Šlīmanis strādāja dažādus darbus, veiksmīgi darbojās uzņēmējdarbībā, pārstāvot tirdzniecības kompānijas Krievijā. Dzīvojot ārzemēs, Šlīmanis apguva svešvalodas. Pēc viņa paša vārdiem, viņam bijušas vajadzīgas tikai sešas nedēļas, lai apgūtu jaunu valodu. Dzīves nogalē Šlīmanis spēja sarunāties vācu, angļu, franču, holandiešu, spāņu, portugāļu, zviedru, itāļu, sengrieķu, moderno grieķu, latīņu, krievu, arābu un turku valodās. 
1851. gadā Šlīmanis devās uz Kaliforniju, kur nodibināja banku, kas uzpirka zeltu no zeltračiem. Tādējādi īsā laikā Šlīmanim izdevās ievērojami palielināt savu kapitālu. Tā kā 1851. gadā Kalifornija kļuva par 31. Amerikas Savienoto valstu štatu, Šlīmanis ieguva ASV pilsonību.
1852. gadā Šlīmanis atgriezās Krievijā, kur noslēdza laulību ar Jekaterinu Ližinu (Екатеринa Петровнa Лыжинa). Ģimenē piedzima trīs bērni.
1854-1856. gadā Krimas kara laikā Šlīmanis, tirgojoties ar Krievijas armijai nepieciešamajām precēm, papildināja savu kapitālu tiktāl, ka varēja turpmāko dzīvi veltīt tikai savai kaislībai arheoloģijai.

Arheologa karjera

Laikā, kad Šlīmanis pievērsās arheoloģijai, vēsturnieki nebija pārliecināti, vai Homēra aprakstītā Troja ir reāli eksistējusi pilsēta vai tikai dzejnieka radīts tēls.
Jau 20 gadus arheoloģiskos izrakumus Hisarlika paugurā, Turcijā veica britu arheologs Frenks Kalverts (Frank Calvert). Šlīmanis bija pārliecināts, ka tieši Hisarlikā meklējama Troja un ir apņēmības pilns turpināt izrakumus, lai pierādītu savu teoriju.
Tā kā Šlīmaņa sieva Jekaterina Ližina atteicās sekot uz izrakumu vietām un pārcelties dzīvot pie viņa, 1869. gadā Šlīmanis šķīra savu pirmo laulību un apprecēja septiņpasmitgadīgo Sofiju Engastromenosu, ko viņš atrada ar laikraksta sludinājuma palīdzību. Sofija piedalījās izrakumos kopā ar Šlīmani, dodot nozīmīgu ieguldījumu abu kopējā darbā.
1871. gadā Šlīmanis uzsāka arheoloģiskos izrakumus Trojā. Ņemot vērā, ka Šlīmanis nebija profesionāls arheologs, viņa izmantotās metodes neatbilst mūsdienu profesionāliem standartiem. Domādams, ka Homēra aprakstītā Troja atrodas pašā dziļākajā līmenī, Šlīmanis organizēja rakšanas darbus, nerūpējoties par pārējo kultūrslāņu izpēti un saglabāšanu. 1872. gadā Kalverts publicēja rakstu, kurā apgalvo, ka izrakumos nav atrastas Trojas kara liecības. 1873. gadā Šlīmanis atrod t.s. Priāma dārgumus — zelta rotaslietu un citu priekšmetu krātuvi, kas tobrīd kļūst par galveno pierādījumu, ka šeit patiešām atradusies Troja.
1875. gadā Šlīmanis publicē grāmatu "Troja un tās drupas".
1876. gadā Šlīmanis uzsāka arheoloģiskos izrakumus Mikēnās, kur atklāja apbedījumu, kurā atrodas zelta dārglietu krātuve. Zelta apbedījuma masku Šlīmanis nosauca par Agamemnona masku, uzskatīdams, ka tā piederējusi leģendārajam Mikēnu valdniekam Agamemnonam. 
Vēlākos gados Šlīmanis vēl trīs reizes organizē izrakumus Trojā, kā arī nesekmīgi meklē Odiseja dzimto vietu Itaku.

Nāve

Šlīmanis mira 1890. gada 26. decembrī auss infekcijas radītu komplikāciju dēļ. Viņš apglabāts Atēnās. Kapenes veidotas kā sengrieķu templis.