google/wiki40b huggingface dataset:
Iļja Ņikuļins

Spēlētāja karjera

Sava profesionālā spēlētāja karjeru Iļja uzsāka 1998. gadā, kad pievienojās Maskavas "Dinamo" otrajai komandai, kas spēlēja Krievijas Augstākajā līgā. 1999.—00. sezonā "Dinamo" otrais sastāvs nonāca Krievijas Pirmajā līgā, kas ir trešā spēcīgākā, attiecīgi viņš pārcēlās uz Augstākās līgas klubu THK Tvera. No 2001. līdz 2005. gadam Ņikuļins spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "Dinamo" pirmajā sastāvā. 2008.—09. sezonā tika atzīts par KHL oktobra, kā arī marta labāko aizsargu. Spēlējot Kazaņas "Ak Bars" rindās, Ņikuļins kļuvis arī par divkārtēju Gagarina kausa ieguvēju. "Ak Bars" sastāvā spēlēja līdz 2015. gadam. Septembrī hokejists pievienojās Maskavas "Dinamo" rindām.
Krievijas hokeja izlases rindās Ņikuļins spēlējis 1999. un 2000. gada Pasaules čempionātos U-18 jauniešiem, kā arī sešos Pasaules čempionātos, 2008. un 2009. gadā kopā ar komandu izcīnot zelta medaļas. Ņikuļins spēlējis arī 2010. gada Olimpiskajās spēlēs.
Latvijas Republikas atbrīvošanas cīņu 10 gadu jubilejas piemiņas medaļa

Latvijas Republikas atbrīvošanas cīņu 10 gadu jubilejas piemiņas medaļa bija Latvijas piemiņas medaļa, kas veltīta Latvijas Brīvības cīņu desmit gadu jubilejai.

Vēsture

1928. gada 12. jūlijā Ministru kabinets pieņēma noteikumus par Latvijas atbrīvošanas cīņu 10 gadu jubilejas piemiņas medaļas izveidi, kurus apstiprināja Kara ministrs. Noteikumi ietvēra medaļas izskatu, piešķiršanas kārtību u.c. jautājumus. Medaļas radīšanas mērķi bija atzīmēt desmito gadadienu kopš Latvijas brīvības cīņu sākuma, uzturētu tautas atmiņā vēsturiskos notikumus, atzīmētu karavīru un citu personu dalību šajās cīņas un godinātu tos ārvalstu karavīrus, kuri piedalījās Latvijas atbrīvošanas cīņās, bet nav apbalvojami ar Lāčplēša kara vai Triju zvaigžņu ordeni. Medaļas piešķiršanai bija nepieciešams Kara ministra atzinums.

Izskats

Medaļa bija apaļa, no tumšas bronzas. Diametrs 35 mm un biezums 2 mm. Priekšpusē bija zīmējums, kurā attēlota uz saules, Daugavas un Rīgas torņu fona ar šautenēm apbruņotu karavīru ierinda. Tās apakšējā malā sīks uzraksts "Zīm. Stromberg Grav. Bercs". Mugurpuses centrā uzraksts «Par Latviju 1918-1928», ka ietverts trijās piecstaru zvaigznēs. Latvijas brīvības cīņu gada. Medaļai klāt bija piestiprināta zīda lenta, kuru saturēja sprādzes abos galos. Lenta bija trijās krāsās: pamatkrāsa sarkana, ar divām zilām (4 mm) svītrām un no abām malām ieslēgta oranžām strīpiņām (0,75 mm).
Personām, kuras Brīvības cīņu laikā bija militārajā dienestā, uz lentas bija šķēpi, bet civilpersonām lenta bija bez tiem. Medaļu varēja nesāt svinīgos brīžos, bet ikdienas gaitās varēja nēsāt lentas atgriezumu. Medaļai bija jāatrodas krūšu kreisajā pusē.
Piemiņas medaļu varēja iegādāties — saņemt Armijas Ekonomiskajā veikalā par Ls 2, uzrādot Latvijas atbrīvošanas kara piemiņas zīmes apliecību, uz kuras bija atzīme, ka: "Šīs apliecības īpašniekam tiesības nēsāt Latvijas Republikas atbrīvošanas cīņu 10 gadu jubilejas piemiņas medaļu.".
Šī bija vienīgā medaļa no Latvijas valsts apbalvojumiem.
Biķernieku draudzes novads

Biķernieku draudzes novads (vācu: Kirchspiel Bickern) bija viens no četriem Vidzemes guberņas Rīgas patrimoniālā apgabala draudzes novadiem.
Jersikas pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Greiva, Gumerte, Izteka, Kaupreite, Silupīte.
Ezeri: Iesalnieku ezers, Jersikas ezers (Dimantu ezers).

Vēsture

1945. gadā Daugavpils apriņķa Līvānu pagastā izveidoja Jersikas ciema padomi. Jersikas ciems ietilpis Līvānu (1949-1959), Krustpils (1959-1962), Jēkabpils (1962) un Preiļu (pēc 1962. gada) rajonos. 1954. gadā Jersikas ciemam pievienoja likvidēto Tartaku ciemu. 1962. gadā kolhoza «Jāņupe» teritoriju pievienoja Nīcgales ciemam. 1968. gadā Jersikas ciemam pievienoja Līvānu pilsētas kolhoza «Rīts» teritoriju, bet 1975. gadā daļu teritorijas pievienoja Līvānu pilsētai. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Jersikas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Līvānu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Upenieki (pagasta centrs), Jersika, Grāveri, Cirsenieki, Vuceni.
Anfabrikas klintis un pagrabi

Anfabrikas klintis un pagrabi ir līdz 17 m augstas, pelēcīgi iesarkanas smilšakmens klintis, kas atrodas Līgatnes upes kreisajā krastā Līgatnē. Ietilpst Gaujas nacionālā parka teritorijā. Valsts nozīmes ģeoloģisks un ģeomorfoģisks aizsargājams dabas piemineklis.
Klintīs vairāki taisnstūraini caurumi, kuros atradās mūsdienās jau pamesti pagrabi. Uz klints augšu ved tūristiem izveidotas koka kāpnes, savukārt tālāk iekārtotā taka to savieno ar attālākajiem, smilšakmenī izcirstajiem Rīgaskalna pagrabiem.

Nosaukums

Nosaukumu ieguvušas no Anfabrikas. Netālu no klintīm kopš 1813. gada Handfabrikā (Handfabrik) notika papīra atliešana ar rokām, bet sākot ar 1873. gadu šeit uzsāka pusvielu sagatavošanu Līgatnes papīrfabrikai. Kopš šā laika šīs ražotnes oficiālais nosaukums bija "An fabrik" (Pie fabrikas).

Alas un pagrabi

Pašreiz Anfabrikas iezī saglabājušās 13 pagrabu vietas. Līgatnes vēstures pētnieks Aivars Balodis par Anfabrikas alām un pagrabiem raksta:
"Pirmie pagrabi šajā smilšakmens iezī izcirsti pēc 1815. gada vienlaicīgi ar papīra dzirnavu celtniecību. Izmantoti gan kā noliktavas, gan kā pagrabi. Piekļūšanai pagrabiem bijušas izbūvētas estakādes un pāri upei tiltiņš. Pagrabi šajā iezī atkarībā no situācijas dabā, tāpat kā Lustūža un Līgatnes upes lejteces pagrabi, izcirsti dažādos līmeņos. Pēdējie pagrabi šajā iezī izcirsti pēc 1871. gada... Anfabrikas ieža pagrabiem tiek pieskaitīti arī pagrabi iezī pirms Anfabrikas ieža, kā arī pēc 1873. gada cirstie pagrabi divos blakus esošajos Līgatnes upes pamatkrasta iežos".

Upe

Pie Anfabrikas klints slūžām Līgatnes upe sadalās divās atsevišķās upēs — viena, kas plūst uz Gauju, un otra, kuras uzdevums bija apgādāt Līgatnes papīrfabriku ar papīra ražošanai nepieciešamo ūdeni. Uz Anfabrikas slūžām ir izveidots pirmais un pagaidām Latvijā vienīgais zivju ceļš strauta foreļu (Salmo trutta fario), alatu (Thymallus thymallus), taimiņu (Salmo trutta) un lašu (Salmo salar) migrācijai.
Aleksandrs Svitovs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Svitovs uzsāka 1998. gadā dzimtās Omskas kluba "Avangard" rindās. 2001. gada NHL draftā Svitovu ar kopējo trešo numuru izvēlējās Tampabejas "Lightning" vienība, bet Aleksandrs vēl gadu palika Krievijas Superlīgā. 2002. gada vasarā Svitovs pievienojās "Lightning" vienībai. 2003.—04. sezonas gaitā Svitovs tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets" vienību. 2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā Svitovs spēlēja AHL klubā Springfildas "Falcons". Pēc lokauta beigām Aleksandrs gan atgriezās nevis NHL, bet gan Omskā. Tiesa, 2006.—07. sezonu Svitovs vēl aizvadīja "Black Jackets" rindās, taču tad kārtejo reizi atgriezās "Avangard" rindās, nākamās trīs sezonas esot komandas kapteinis. 2010. gada vasarā Svitovs pievienojās Ufas "Salavat Julajev" vienībai. 2010.—11. sezonā Svitovs kopā ar komandu izcīnīja Gagarina kausu.
2013. gada jūnijā noslēdza līgumu ar Kazaņas "Ak Bars". Gadu vēlāk Svitovs jau kļuva par komandas kapteini. 2018. gadā Svitovs kopā ar "Ak Bars" izcīnīja Gagarina kausu. 2019. gada vasarā viņš pievienojās Jaroslavļas "Lokomotiv" rindām.
Krievijas izlases rindās cīnījies 2000. gada Pasaules U18 čempionātā, tajā izcīnot sudraba medaļas, kā arī 2001. un 2002. gada Pasaules U20 čempionātos, 2002. gadā palīdzot izlasei izcīnīt čempiones titulu.
Darmštatijs

Izotopi

Dabā darmštatijs nav sastopams. Tas ir mākslīgs ķīmiskais elements. Laboratorijas apstākļos ir iegūti darmštatija izotpi, kuru masas skaitlis ir no 267 līdz 281. Darmštatijs-281 ir visstabilākais, tā pussabrukšanas periods ir aptuveni 20 sekundes.

Iegūšana

Darmštatiju var iegūt svina un niķeļa vai plutonija un sēra kodolreakcijās:
,
,
.
Darmštatijs veidojas arī kopernikija izotopu ²⁸³Cn un ²⁸⁵Cn alfa sabrukšanas procesā.
Zilspāru dzimta

Morfoloģija

Zilspāres ir liela auguma spāres, to spārnu plētums ir 5—8 cm. To ķermeņiem ir raksturīgs metālisks spīdums, un zilspāru spārni ir plati, salīdzinot ar pārējām vienādspārnu spārēm. Atpūšoties tās spārnus sakļauj nedaudz virs ķermeņa un tur tos paralēli ķermenim vai nedaudz slīpi uz augšu. Zilspāres ir samērā viegli atpazīt, jo to spārni ir krāsaini. Turklāt tās ir teritoriālas.

Dzīves veids

Zilspāru kāpuri mājo un attīstās tekošos ūdeņos — strautos un upēs. Šāds dzīves veids pieaugušām spārēm attīsta lielu muskuļu masu. Pieaugušas spāres dažas dienas pēc izšķilšanās kļūst dzimumaktīvas. Šo dažu dienu laikā tās aktīvi barojas, lai uzaudzētu muskuļu taukus, kas nepieciešami pārošanās un olu dēšanas laikā. Tomēr ļoti bieži dažādi parazīti noēd spāres muskuļu tauku rezerves.
Pārošanās zilspāru dzimtas sugām var būt divējāda. Atkarībā no sugas spāres var būt teritoriālas un var nebūt teritoriālas. Tēviņu košie spārni mātītēm signalizē par indivīda veselību un spēku. Pēc sapārošanās tēviņš apsargā mātīti, lai tā nesapārotos ar citu tēviņu.
Kikutas bāka

Kikutas bāka (poļu: Latarnia Morska Kikut) atrodas Polijā, Rietumpomožes vojevodistē, Kamenas apriņķa Kikutā. Kikuta atrodas uz Volinas salas.
 53°58′52.75″N 14°34′49.96″E

Raksturojums

Bākas augstums ir 18,2 m. Bāku veido apaļš laukakmeņu mūra tornis ar galeriju un laternu. Laterna nav krāsota, bet no attāluma izskatās baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 91,5 m virs jūras līmeņa. Gaismas iekārtu veido Zviedrijā ražota ierīce ar sešām halogēnajām lampām maiņas aparātā. Gaisma balta (5 s deg, 5 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 16 jūras jūdžu attālumā.
ASV Augstākā tiesa

ASV Augstākā tiesa (angļu: Supreme Court of the United States, SCOTUS) tika dibināta 1789. gadā kā augstākās tiesu varas orgāns ASV.
Tai ir galīgā apelācijas jurisdikcija pār visām federālajām tiesām un štata tiesām lietās, kas saistītas ar federālā likuma jautājumiem. Augstākās tiesas sastāvā ir Senāta apstiprinātais Augstākās tiesas priekšsēdētājs (pašlaik Džons Robertss) un Senāta apstiprinātie astoņi Augstākās tiesas locekļi. Tiesneša amatu Augstākajā tiesā tiesnesis saglabā uz visu mūžu, ja vien neatkāpjas, nebeidz tiesneša karjeru vai arī tiek atbrīvots no amata (neviens tiesnesis vēl nav ticis atbrīvots). Katram tiesnesim ir viena balss.
Augstākā tiesa atrodas Vašingtonā, ASV.
Kartelis

Karteļa piemēri

Pasaules vēsturē — Kali kartelis, Medeljinas kartelis, kur viens no no dibinātājiem un vadītājiem bija Pablo Eskobars. Latvijas vēsturē — 1928. gadā tika nodibināts alus darītavu kartelis. Tā dalībnieki vienojās par pārdošanas cenām, kā arī galvenajiem produkcijas pārdošanas virzieniem.
Latvijā mūsdienās — būtiska konkurences problēma ir iepirkumu karteļi. Par vertikālu aizliegtu vienošanos starp uzņēmumiem, kas nav konkurenti, Konkurences padome ir tiesīga uzlikt naudas sodu līdz 5% apmēram no uzņēmumu pēdējā finanšu gada neto apgrozījuma katram (bet ne mazāk kā 350 eiro katram), savukārt karteļa — aizliegtas vienošanās starp konkurentiem — dalībniekiem var tikt piemērots naudas sods līdz 10% apmēram no to pēdējā finanšu gada neto apgrozījuma katram (bet ne mazāk kā 700 eiro katram). Konkurences padome paralēli uzliktajiem naudas sodiem, izsaka arī brīdinājumus, kopš 2013.gada tā izteikusi brīdinājumus 39 komercdarbības jomās.

Karteļa peļņas maksimizācijas nosacījumi

Oligopolistiem vienojoties savā starpā par ražošanas un realizācijas apjomiem, ir iespējams vienoties par peļņas maksimizēšanu monopolpeļņas līmenī. Vienošanās rezultātā veidojas monopolcena, kas bieži tiek noteikta pēc principa "izmaksas plus" — t.i. izmaksas plus normatīvā peļņa. Oligopolistiskā tirgus kartelizācija nav izdevīga pircējam, jo tā sašaurina piedāvājumu un paaugstina cenu, tāpēc tirgus ekonomikas valstīs cīnās pret karteļu veidošanās praksi, izmantojot gan normatīvus, gan tiesiskus instrumentus.

Latvijas normatīvais regulējums attiecībā uz karteli

Karteļu darbību ierobežo Konkurences likums un Negodīgas mazumtirdzniecības prakses aizlieguma likums.
Ministru kabineta noteikumi Nr.179 "Kārtība, kādā nosakāms naudas sods par Konkurences likuma 11. panta pirmajā daļā un 13. pantā un Negodīgas mazumtirdzniecības prakses aizlieguma likuma 5., 6., 7. un 8. pantā paredzētajiem pārkāpumiem" Ministru kabineta noteikumi Nr.798 Noteikumi par atsevišķu horizontālo sadarbības vienošanos nepakļaušanu Konkurences likuma 11.panta pirmajā daļā noteiktajam vienošanās aizliegumam
Konkurences padomes lēmums Nr.E02-37 "Par pārkāpuma konstatēšanu un naudas soda uzlikšanu" Ministru kabineta rīkojums Nr.393 "Par Korupcijas novēršanas un apkarošanas pamatnostādnēm 2015.—2020.gadam"
Difija-Helmana atslēgu apmaiņa

Difija-Helmana atslēgu apmaiņa jeb DH (angļu: Diffie–Hellman key exchange) ir kriptogrāfisks algoritms/protokols (jo tur ir iesaistītas vismaz 2 puses) simetrisko atslēgu apmaiņai (ģenerēšanai) izmantojot nedrošu (kuru noklausās) kanālu. Šī metode pirmo reizi tika publicēta 1976. gadā.
Lai arī DH tīrā veidā ir neautentificēts (anonīms) protokols, to izmanto par pamatu dažādiem autentifikācijas un šifrēšanas protokoliem (TLS). To lieto lai ģenerētu vienreizējas lietošanas atslēgas, lai arī to var lietot ilgtermiņā lietojamām atslēgām. Uz DH ir bāzēts ECC ECDH algoritms. No lietošanas viedokļa tas ir ļoti līdzīgs parastajam DH, tikai parametru (P,G) vietā ir kāda definēta eliptiskā līkne.
Apšaude Jēkabpilī

Apšaude Jēkabpilī notika 2011. gada 25. janvāra rītā, kad piecas personas, starp kurām četras personas bija Valsts policijas darbinieki (divi darbinieki no specvienības "Alfa" un divi no Tukuma iecirkņa), veica spēļu zāles "Fēnikss" aplaupīšanu Jēkabpilī un mēģināja aizbēgt no notikuma vietas, tomēr pēc iebraukšanas strupceļā, tika notvertas. Aplaupīšanas laikā un turpmāk sekojošās bēgšanas laikā tika ievainotas apsardzē strādājošās personas un vairāki policisti, savukārt policists Andris Znotiņš tika nošauts. Laupītāji mēģināja aizbēgt ar automašīnu Chrysler Voyager; tajā tika atrasta nozagtā nauda.
Pēc apšaudes iekšlietu ministre Linda Mūrniece uz laiku atstādināja Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes priekšnieku Intu Ķuzi, specvienības "Alfa" komandieri Andri Zaušu un vēl divus "Alfas" augstākā līmeņa vadītājus. Apvienotā policistu arodbiedrība pieprasīja ministres Mūrnieces demisiju. Nogalinātā policista Andra Znotiņa bēru dienā Jēkabpilī tika izsludinātas sēras, viņa ģimene saņēma pabalstu 50 000 latu apmērā un viņam tika piešķirts Viestura ordenis.
Tēgeles lidosta

Vēsture

Lidostas pirmsākumi meklējami 1906. gadā, kad bijušajā artilērijas poligonā tika izveidota Prūsijas gaisa kuģu bataljona bāze Reinikendorfas gaisa osta (Luftschiffhafen Reinickendorf). Pirmā pasaules kara laikā apvidus tika izmantots par gaisa izlūkošanas poligonu. 1930. gados apvidus tika izmantots kā raķešbūves izmēģinājumu poligons.
Pēc 2. pasaules kara, sakarā ar Berlīnes blokādi, kad tika noorganizēts Berlīnes gaisa tilts, pa kuru Berlīni apgādāja ar nepieciešamajām precēm un materiāliem, radās nepieciešamība pēc vēl viena lidlauka papildus Tempelhofas lidlaukam. Pēc Francijas okupācijas administrācijas, kuras pārziņā atradās pilsētas ziemeļrietumu daļa, pasūtījuma 90 dienu laikā no 1948. gada 5. augusta līdz 5. novembrim tika izbūvēts 2428 m garš skrejceļš (tajā laikā garākais Eiropā) un jau 17. novembrī tika uzsākti regulāri kravas lidojumi.
Pēc Berlīnes blokādes beigām 1950. gados Tēgeles lidlauks tika reorganizēts par pasažieru lidostu, kuras skrejceļš varēja uzņemt modernos reaktīvos pasažieru lainerus (Tempelhofas lidostas skrejceļš bija par īsu). Tā kā Rietumberlīnes speciālais statuss paredzēja, ka gaisa koridorus uz Rietumberlīni varēja izmantot tikai okupācijas spēku (ASV, Lielbritānijas un Francijas) valstu lidaparāti, visus komerciālos reisus Aukstā kara laikā uz Rietumberlīnes lidostām veica minēto valstu aviokompānijas. Pirmā aviokompānija, kas uzsāka regulārus reisus uz Tēgeles lidostu, bija Air France 1960. gada 2. janvārī. Pēc lidostas rekonstrukcijas 1970. gadu sākumā un PanAm un British Airways pārbāzēšanās, Tēgeles lidosta kļuva par Rietumberlīnes galveno lidostu. 1988. gadā lidostu nosauca vācu aviācijas pioniera Oto Lilientāla vārdā.
Pēc Vācijas apvienošanās Tēgeles lidosta kļuva par aviokompānijas Air Berlin mezgla lidostu un Germanwings bāzes lidostu. Sakarā ar jaunās Brandenburgas lidostas izbūvi Tēgeles lidostu bija paredzēts slēgt, bet, līdz ar pasažieru plūsmas konstantu palielināšanos, lidostas slēgšana var būt atlikta. 2016. gadā Tēgeles lidosta nodrošināja 60 % no Berlīnes aviopasažieru plūsmas.
Skaistkalnes baznīca

Vēsture

1710.gada Skaistkalnē bija paredzēts būvēt jaunu jezuītu kolēģijas ēku - apjomīgu baroka stila formās ieturētu divstāvu ēku ar četru stāvu augstiem un kupoliem vainagotiem torņiem abos tās galos. Ieceres vērienīgumu apliecina celtnes projekts, kas saglabājies Romā jezuītu arhīvā, taču realizēta celtne tika nesalīdzināmi pieticīgākā variantā. Laikā no 1789. līdz 1929. gadam Skaistkalnes draudzi apkalpoja t.s.pasaulīgie garīdznieki, bet 1929. gada 30. novembrī kalpošanu Skaistkalnes baznīcā pārņēma Sv. Franciska Ordeņa kapucīņu klosteris.
Skaistkalnes baznīca ir viena no lielākajām un krāšņākajām Latvijas lauku baznīcām, taču tās īpašo vērtību Latvijas arhitektūras vēsturē nosaka tieši celtnes novatorisms. Dievnams bija viena no pirmajām agrā baroka stila baznīcām Latvijā un pirmā, kuras veidols tik tieši atbilst katoliskajās zemēs populārajam divtorņu katedrāles tipam. Tā kļuva par sava veida paraugu veselai virknei vēlāko celto Latgales katoļu baznīcu.
Arī baznīcas iekštelpas ir Latvijai unikāls itāliskā baroka piemērs.Skaistkalnes baznīcas interjeru lieliski papildina milzīgais apmēram 12 metrus augstais kokgriezuma altāris.
2001. gada 31. augustā pēc Jelgavas diecēzes bīskapa Antona Justa lūguma Skaistkalnes Dievmātes svētnīcu un draudzi pārņēma Svētā Pāvila I Vientuļnieka Ordenis. 
Uz šo svētceļojumu vietu katru gadu dodas arvien vairāk un vairāk svētceļnieku un tūristu no visas Latvijas, lai izlūgtos no Dieva un Dievmātes žēlastības un svētību gan sev, gan citiem.
Skaistkalnes svētnīcā sānu altārī atrodas Dievmātes Brīnumdarītājas - Latvijas Ģimeņu Aizbildnes svētbilde, pie kuras cilvēki, īpaši laulātie un ģimenes, ir lūgušies žēlastības.
Katru gadu augusta pirmajā svētdienā Skaistkalnes Dievmātes svētnīcā notiek galvenie triju dienu Kanepenes svētki, kuros īpaši lūdzas par slimniekiem, laulātajiem pāriem un visām Latvijas ģimenēm, lai tajās būtu mīlestība uz Dievu un tuvākajiem, lai visiem būtu stipra ticība, laba veselība un lai kristīgās vērtības būtu dzīves pirmajā vietā. Jāuzsver, ka katru gadu uz Skaistkalnes svētnīcu, uz maija mēneša pirmo svētdienu, dodas svētceļnieki kājām no Rīgas, Jelgavas un Iecavas, lai piedalītos Jaunavas Marijas - Māras Zemes Karalienes svētkos.

Kapenes

Zem Skaistkalnes baznīcas apskatāmi velvēti pagrabi, kurus līdz 19. gadsimtam izmantoja kā apbedīšanas vietu. Kurzemes hercogistes laikā tur apglabāti katoļticīgie Vidzemes ģenerālgubernatori Pēteris Lasī (1751) un Georgs Brauns (1792), ģenerālgubernatora marķīza Filipa Pauluči sieva un daudzu katoļticīgo muižnieku dzimtu piederīgie. 
2001. - 2002. gadā aizgruvušās kapenes tika sakārtotas.
Sēņotāji

Sižets

Pēterim apkārt ir sievietes, tomēr tās pašas - uzmācīgas. Pēteris savu dzīvi uzskata par melno komēdiju, no kuras glābiņš ir atbilstošs - psihedēlisko sēņu salasīšana un apēšana.
ASV Jūras kājnieku korpuss

ASV Jūras kājnieku korpuss (angļu: United States Marine Corps) ir viena no piecām ASV bruņoto spēku daļām un viens no septiņiem uniformas valkājošajiem ASV dienestiem. Korpusu vadība ir ASV Jūras kara flotes departaments. ASV Jūras kājnieku korpuss tika izveidots 1775. gada 10. novembrī. Tā vadītājs ir Jūras kara flotes sekretārs Rejs Mebuss. Pašlaik ASV Jūras kājnieku korpusam ir 200 827 cilvēku liels aktīvais personāls.
Yaogan 8

Lidojuma gaita

Yaogan 8 tika palaists 2009. gada 15. decembrī 02:31 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 4C no Taijuaņas pavadoņu palaišanas centra Ķīnas vidienē un ievadīts solārsinhronā orbītā. Kopā ar to tika palaists Ķīnas radioamatieru pavadonis Xiwang 1.
Alfrēds fon Goslers

Dzīvesgājums

Dzimis 1867. gada 17. martā Gūravā (tagad Gura Polijas Lejassilēzijas vojevodistē) landrāta Eižena fon Goslera un viņa sievas Elīzes, dzimušas fon Šēnicas, ģimenē. Studēja tieslietas Heidelbergas universitātē, strādāja par Bžegas apriņķa landrātu (1901-1908), pēc tam bija Breslavas vēlēšanu apgabala deputāts Prūsijas parlamentā (Preußisches Abgeordnetenhaus, 1908-1918) un Vācijas impērijas Reihstāgā (1915-1918). Darbojās Johanītu ordenī.
Pirmā pasaules kara laikā iecelts par Kurzemes pārvaldes apgabala pārvaldes vadītāju Jelgavā. 1918. gada augustā viņa vadīto Kurzemes pārvaldes apgabalu paplašināja uz Vidzemi un Igauniju, plānojot Apvienotās Baltijas hercogistes izveidi.
Miris 1946. gada 16. augustā Testorfas muižā Holšteinā.
256. kilometrs

Vēsture

Pēc pasažieru pārvadājumu slēgšanas 2000. gadā pieturas punkts vairs netiek izmantots.
Bredlijs Viginss

Karjera

B. Viginss guva izcilus sasniegumus treka riteņbraukšanā: 2000. gada Olimpiskajās spēlēs viņš ieguva bronzas medaļu, nākamajās spēlēs Atēnās jau trīs medaļas, bet Pekinā 2008. gadā divas zelta medaļas. Šosejas riteņbraukšanā viņš par profesionāli kļuva jau 2002. gadā, bet viņa līdzdalību ierobežoja startēšana trekā līdz pat 2007. gadam.
Pēc 2008. gada Olimpiskajām spēlēm Viginss uz laiku pārtrauca dalību treka sacensībās, lai koncentrētos šosejas riteņbraukšanai. Sākotnēji uzskatīts par individuālā brauciena speciālistu un vispusīgu braucēju, Viginss pierādīja savas spējas kā daudzdienu brauciena kopvērtējuma titula kandidāts, kad viņš ierindojās ceturtajā vietā 2009. gada Tour de France, kas bija atkārtots labākais britu braucēju sasniegums velobrauciena vēsturē. 2010. gadā viņš kļuva par jaunizveidotās Team Sky komandas līderi. Lielākās viņa uzvaras ir bijušas 2011. un 2012. gada Critérium du Dauphiné un 2012. gada velobraucienā Parīze-Nica. Viginss finišēja trešais 2011. gada Vuelta a España, kļūstot par vienu no trim britu braucējiem, kuri spējuši nokļūt uz pjedestāla Lielajās tūrēs. Pēc desmit dienām Viginss ieguva sudraba medaļu individuālajā braucienā Pasaules čempionātā Kopenhāgenā. Viginss bija arī daļa no komandas, kura palīdzēja Markam Kevendišam uzvarēt šī paša čempionāta grupas braucienā.
2012. gada  Tour de France B. Viginss startēja kā viens no pretendentiem uz uzvaru kopvērtējumā. Pēc 7. posma, kas bija viens no pirmajiem vidēji augstu kalnu posmiem, viņš kļuva par velobrauciena līderi, pārsvaru nostiprinot individuālajā braucienā (10. posms), kurā izcīnīja savā karjerā pirmo Tour de France etapa uzvaru. Pēc uzvaras otrajā braucienā ar atsevišķu startu (19. posms), B. Viginsa izredzes kļūt par velobrauciena uzvarētāju kļuva neapstrīdamas un dienu vēlāk viņš kļuva par pirmo britu velobraucēju, kas uzvarējis Tour de France. Viņš piedalījās 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur guva uzvaru individuālajā braucienā, tādējādi kļūstot par pirmo riteņbraucēju, kas vienā gada uzvarējis gan Tour de France, gan Olimpiskajās spēlēs.