google/wiki40b huggingface dataset:
Nodokļu politika

Nodokļu politika ir valsts ieviesta politika, kas nosaka, kādus, kāda veida un kāda apmēra nodokļus tā ievieš. Tai ir ietekme gan uz makroekonomiku, gan uz mikroekonomiku. Makroekonomikā šādi var regulēt kopējo naudas daudzumu saimniecībā, kā arī veicināt vai samazināt saimniecisko darbību valstī. Mikroekonomika tiek ietekmēta, jo dažādi nodokļi un to apmēri maina atsevišķu uzņēmumu un iedzīvotāju spēju saimnieciski attīstīties.

Filozofija

Ekonomistu un politiķu viedokļi par dažāda veida nodokļu un to izmantošanas veidu ietekmi atšķiras. Labējāk noskaņotie uzsver, ka regresīva nodokļu sistēma un zemi nodokļi veicinātu uzņēmumu attīstību un saimniecisko izaugsmi. Piemēram, bijušā ASV prezidenta Ronalda Reigana padomnieks ekonomists Miltons Frīdmans par nodokļiem ir teicis, ka viņam "patiktu samazināt nodokļus jebkuros apstākļos, jebkāda aizbildinājuma dēļ, jebkāda iemesla dēļ, kad vien tas ir iespējams". Nodokļu samazināšana ir arī raksturīga labējiem populistiem.
Citi uzsver, ka nodokļus var izmantot, lai stimulētu saimniecību un mazinātu nevienlīdzību. Kreisais ekonomists Ričards Volfs aizstāv progresīvu nodokļu sistēmu, norādot uz apmēram trīsdesmit gadiem pēc Otrā pasaules kara, kad Amerikas Savienotajās Valstīs bija ļoti progresīva nodokļu sistēma, zems bezdarba līmenis un strauja saimnieciskā attīstība.
Vera Ņeboļsina

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt četru gadu vecumā, bet šaha turnīros sākusi piedalīties sešu gadu vecumā un drīzumā uzvarējusi Krievijas junioru šaha čempionātā U7 vecuma grupā. 1998. gadā Spānijā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionāta U10 vecuma grupā. 1999. gadā bijusi otrā Pasaules junioru šaha čempionāta U10 vecuma grupā (uzvarējusi Katerina Lagno). 2000. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Pasaules junioru šaha čempionāta U12 vecuma grupā. 2007. gadā kopā ar Valentīnu Guņinu dalījusi pirmo vietu Krievijas junioru šaha čempionāta U18 vecuma grupā. 2006. gadā bijusi otrā starptautiskajā šaha turnīrā Tomskā. 2007. gadā Erevānā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionāta U20 vecuma grupā un bijusi otrā starptautiskajā šaha turnīrā Senlo (Francija).
Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Ņeboļsinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2007. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Bebru iela (Rīga)

Vēsture

Iela minēta jau 1900. gada Rīgas adrešu grāmatā ar nosaukumu Bebru iela (vācu: Biberstraße, krievu: Bobrovaja ulica). Vācu okupācijas laikā iela saukta Biberstraße. Sākotnēji iela plānota kā šķērsiela, kura savienotu Slokas ielu ar neapbūvētajām pļavām (tagadējās Vecumnieku ielas tuvumā). 20. gadsimta 20. gados iela projektēta no Purva ielas pie dzelzceļa līdz Tālavas ielai (tagadējai Anniņmuižas bulvāra daļai). 1964. gadā ielas posms no dzelzceļa līdz tagadējam Kurzemes prospektam iekļauts Rīgas Radiorūpnīcas teritorijā. 80. gados ierīkota ielas tagadējā trase un ielā tika izbūvēta tramvaja līnija.

Ielas raksturojums

Bebru iela ir 640 metrus gara asfaltēta iela Imantā. Tā sākas krustojumā ar Kurzemes prospektu (iepretī bijušajai Rīgas Radiorūpnīcai) un iet rietumu virzienā. Iela veido savienojumus ar Progresa, Raktes, Kooperatīva, Riņķa un Imantas ielām. Bebru iela beidzas krustojumā ar Anniņmuižas bulvāri. Visas ielas garumā iela sastāv no divām braukšanas joslām. Tramvaja sliedes neatrodas ielas vidū, bet gan ielas malā, blakus otrpus tām atrodas ielai paralēla brauktuve uz tuvējām mājām, kas avienota ar šķērsielām. Ielā pārsvarā savrupmāju apbūve, arī atsevišķi daudzdzīvokļu nami.

Sabiedriskais transports

Visas Bebru ielas garumā (no Kurzemes prospekta līdz Anniņmuižas bulvārim) kursē 1. maršruta tramvaji, kā arī 36. un 41. maršruta autobusi. Vēl Bebru ielā kursē 270. maršruta mikroautobusi.
Marks Ļiburkins

Biogrāfija

1933. gadā beidzis grāmatvedības kursus, pēc tam strādājis par grāmatvedi Maskavā. Šaha etīdes sācis sastādīt 1927. gadā. Sastādījis un publicējis vairāk nekā 110 etīdes. Ieguvis 33 balvas dažādos šaha kompozīciju sastādīšanas konkursos, tajā skaitā 12 balvas par 1. vietām. Visvairāk izcēlies ar savām miniatūrām, daudzas no kurām bijušas nozīmīgas arī galotņu teorijā. Trīs reizes uzvarējis PSRS čempionātos šaha kompozīcijā (1947, 1948, 1952). No 1945. gada līdz mūža beigām bijis PSRS lielākā šaha žurnāla Шахматы в СССР etīžu nodaļas redaktors. Miris pēc smagas slimības. Pēc nāves 23 Ļiburkina kompozīcijas tikušas publicētas almanahā "FIDE Albums".

Papildu literatūra

Р. М. Кофман. Избранные этюды С. Каминера и М. Либуркина (krievu). Москва : Физкультура и спорт, 1981.
Smaiļošana un kanoe airēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — Vīrieši, K-1 1000 metri

Priekšbraucieni

Kvalifikācijas noteikumi: 1->Finālā, 2..7->pusfinālā, pārējie ārā

Pusfināli

Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, pārējie ārā
Rūras okupācija

Rūras okupācija bija Francijas mēģinājums piespiest Pirmajā pasaules karā sakauto Vāciju pildīti Versaļas miera līguma noteikumus un veikt reparāciju maksājumus noteiktajā apjomā. Rūras apgabala okupācija ilga no 1923. gada 11. janvāra, kad franču un beļģu armijas okupēja oglēm bagāto apgabalu, izraisot hiperinflāciju Vācijā, un franka kursa kritumu. Franču karaspēks Rūru atstāja 1925. gada 27. augustā.
Vācijas reparāciju maksājumi jau no sākuma netika veikti pilnā apjomā un atbilstoši noteiktajam grafikam. 1922. gada 12. jūlijā Vācija lūdza tos apturēt līdz 1924. gadam. Francijai vajadzēja Rūras ogles un Vācijas maksājumus, lai atjaunotu kara izpostīto valsti. 1923. gada 2. janvāra Parīzes konferencē Francijai, Lielbritānijai un Itālijai neizdevās vienoties par reparācijām. Francijas premjers Raimons Puankarē izlēma okupēt Rūras apgabalu.
Puankarē cerēja, ka oglēm bagātās Rūras okupācija piespiedīs Vāciju veikt reparāciju maksājumus pilnā apmērā. Tā nenotika, vācu pasīvās pretošanās dēļ. Francija nesaņēma ne ogles, ne naudu. Rūras okupācija vēl vairāk pavājināja franka kursu, un pasliktināja attiecības ar Lielbritāniju. Tā arī bija pēdējā reize, kad Francija neatkarīgi darbojās pret Vāciju. Turpmāk problēmas tika risinātas ar ASV, un Eiropas lielvalstu diplomātu palīdzību. 1925. gada Lokarno līgumi atjaunoja Vācijas stāvokli Eiropā un samazināja reparāciju maksājumus.
Vītauta Dižā Universitātes Lauksaimniecības akadēmija

Vēsture

Akadēmija tika izveidota 1924. gadā Dotnuvā uz lauksaumniecības skolas bāzes un tās nosaukums bija Lauksaimniecības akadēmija (Žemės ūkio akademija). 1943. gadā vācu okupācijas iestādes akadēmiju slēdza, bet 1944. gada 31. jūlijā - nodedzināja centrālo ēku. 
Pēc kara akadēmiju pārcēla uz Kauņu nosaucot par Lietuvas Lauksaimniecības akadēmiju (Lietuvos žemės ūkio akademija).  1964. gadā akadēmiju pārcēla uz pašreizējo vietu. 1996. gadā to pārsauca par Lietuvas Lauksaimniecības universitāti (Lietuvos žemės ūkio universitetas). 2002. gadā tai pievienoja ūdenssaimniecības institūtu Kēdaiņos un lauksaimniecības institūtu Raudondvarē. 2011. gadā to nosauca par Aleksandra Stulginska Universitāti (Aleksandro Stulginskio universitetas), par godu pirmajam Lietuvas lauksaimniecības ministram un otrajam Lietuvas prezidentam Aleksandram Stulginskim. 2019. gadā universitāti pievienoja Vītauta Dižā Universitātei.
Mazstraupes pils

Mazstraupes pils (vācu: Klein-Roop) bija 15. gadsimtā celta Rīgas arhibīskapijas vasaļu pils senās Idumejas teritorijā pie Braslas upes, netālu no Lielstraupes pils (mūsdienās Pārgaujas novada Straupē). Tai garām veda Limbažu-Cēsu ceļš. 18.-19. gadsimtā viduslaiku pili pārbūvēja par Mazstraupes muižas kungu māju, tās ēkā mūsdienās iekārtota Straupes pamatskola.

Vēsture

Straupes Mazā muiža (luttike hove by Rope) pirmo reizi minēta kādā 1408. gada dokumentā. Mazstraupes pils (Kleinroop) vārds atrodams 1555. gada Livonijas piļu sarakstā, sākotnēji tā piederēja Rozeniem.
1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Mazstraupes pils nav pieminēta, pēc līguma noslēgšanas Straupes pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Pērnavas vaivadijā. Pili atdeva jezuītiem, kas tajā iekārtoja vīriešu klosteri.
Poļu-zviedru kara laikā klosteri slēdza, 1601. gada piļu revīzijā tā pieminēta kā Mazā Straupe (Klein Rope), kuras īpašnieks bija Johans no Rozenes. 1638. gada Zviedru Vidzemes piļu revīzijā minēts, ka pils īpašniece bija Fabiāna Rozena radiniece Sofija Mengdena.
Pēc Lielā Ziemeļu kara 1727. gadā pili nopirka Krievijas impērijas ķeizara Pētera II galminieks grāfs Kārlis Gustavs Lēvenvolde (Löwenwolde), pēc viņa nāves 1735. gadā tajā saimniekoja viņa atraitne Šarlote, dzimusi Rozena. 1742. gadā viņa pili pārdeva Georgam Johanam Meijendorfam (1718—1771), kas pili pilnīgi pārbūvēja. Pēc viņa pils īpašnieki bija Kazimirs fon  Meijendorfs (1749—1813), Georgs fon Meijendorfs (1795—1863), Fēlikss fon Meijendorfs (1834—1871). Pēdējais muižas īpašnieks bija Aleksandrs fon Meijendorfs (1869—1964), kas 1919. gadā devās bēgļu gaitās uz Angliju. Pilī iekārtoja Straupes skolu, 1938. gadā nojauca seno pils torni.

Apraksts

Mazstraupes pils bija celta Braslas upes labajā krastā pie dzirnavu ezera. Senākā pils daļa bija 6,5х8,7 metrus liels kvadrātveida četrstāvu sargtornis ar pagrabu zem tā. Torņa sienu biezums sasniedza 2,2 metrus, tajā bija 3,9 metrus plati iebraucamie vārti. Pils tornim vēlāk bija piebūvēti vairāki dzīvojamie korpusi. Pils torni nojauca 1938. gadā.
Progress M-20M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2366 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela 410 kg, skābeklis (28 kg), gaiss (19 kg) ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1489 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, tai skaitā 112 kg amerikāņu segmentam.

Lidojuma gaita

Progress M-20M tika palaists 2013. gada 27. jūlijā 20:45:10 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Baikonuras kosmodroma starta laukuma 31 palaišanas iekārtas 6.
Saslēgšanās ar SKS notika 28. jūlijā 02:26:12 UTC pie Pirs moduļa automātiskā režīmā,
2014. gada 3. februārī 16:21 UTC Progress M-20M atvienojās no SKS.
2014. gada 11. februārī Progress M-20M tika novadīts no orbītas. 15:06 UTC bremzēšanas manevram tika iedarbināts kosmiskā aparāta dzinējs. Kosmosa kuģis nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā. Nesadegušās daļas aptuveni 15:54 UTC iekrita Klusā okeāna dienviddaļā.
Rebeka Koha

Karjera

Sākotnēji svarcelšanā trenējusies pie Ulvja Bērzona, pašlaik trenējas pie Eduarda Andruškēviča.
Ir guvusi panākumus jauniešu un junioru vecumā, R. Koha ir Eiropas čempione jauniešu un U-20 vecuma grupā. 2014. gada Pasaules U-20 čempionātā izcīnījusi 3. vietu, 2014. gada vasaras jaunatnes olimpiskajās spēlēs svara kategorija līdz 48 kg izcīnīja 3. vietu.
Kopš 2014. gada startē pieaugušo sacensībās. 2015. gada Pasaules čempionātā ieguva 10. vietu. Tikai 17 gadu vecumā 2016. gada Eiropas čempionātā pieaugušajiem izcīnīja 3. vietu svara kategorijā līdz 53 kg ar jaunu Latvijas rekordu, kas bija tobrīd augstākais sasniegums Latvijas sieviešu svarcelšanas vēsturē. Piedalījusies 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kurās savā svara kategorijā līdz 58 kg izcīnījusi 4. vietu, par 2 kg atpaliekot no bronzas medaļas ieguvējas. 2017. gada Eiropas čempionātā izcīnījusi sudraba medaļu, bet tā paša gada Pasaules čempionātā Anaheimā — bronzas medaļu, kā arī kļuvusi par uzvarētāju Pasaules junioru čempionātā.
2018. gadā, tikai 19 gadu vecumā, R. Koha kļuva par Eiropas čempioni pieaugušajiem, Bukarestē pārliecinoši uzvarot gan summā, gan atsevišķos veidos. Tāpat kļuva par uzvarētāju Pasaules čempionātā junioriem, kas jūlijā notika Taškentā. Rudenī ceturto gadu pēc kārtas (un pēdējo reizi, jo sasniegs pieaugušo vecumu) kļuva par Eiropas junioru čempioni. 2018. gada Pasaules čempionātā pieaugušajiem, kas notika Turkmenistānas galvaspilsētā Ašgabatā otro reizi pēc kārtas kļuva par bronzas medaļas ieguvēju. Šajās sacensībās viņa summā pacēla 227 kilogramus, kas ir sportistes personiskais rekords, kā arī pasaules rekords junioriem.
2019. gadā R. Koha otro reizi pēc kārtas triumfēja Eiropas čempionātā pieaugušajiem, divcīņas summā paceļot 221 kg, kaut gan pirms sacensībām viņas uzstādītais mērķis bija 225 kg.
Mihejs Navumenka

Biogrāfija

Oršas šaha skolas audzēknis. Vairākkārt pārstāvējis Baltkrieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2015. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā. 2017. gadā uzvarējis Pasaules jauniešu čempionātā ātrajā šahā U10 vecuma grupā.
Velta Staltmane

Dzīvesgājums

Dzimusi 1926. gada 9. septembrī Salienas pagastā Sēlijā Ernesta Staltmaņa ģimenē. Mācījās Daugavpils 1. ģimnāzijā.
Studēja Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātē (1947—1952), līdztekus strādāja par laboranti LZA Valodas un literatūras institūtā.
Pēc studiju beigām Staltmani norīkoja darbā par skolotāju Rēzeknes Zooveterinārajā tehnikumā, bet jau pēc gada viņai izdevās iestāties aspirantūrā PSRS Zinātņu akadēmijas Valodniecības institūtā un 1958. gadā aizstāvēt filoloģijas zinātņu kandidāta disertāciju "Darbības vārda veids mūsdienu latviešu literārajā valodā" (krievu: Вид глагола в современном латышском литературном языке).
Pēc aspirantūras beigšanas atgriezās dzimtenē un strādāja LZA Valodas un literatūras institūtā, bija viena no Latviešu literārās vārdnīcas sastādītājām. Nodarbojās ar latviešu vietvārdu un personvārdu latviskošanas problēmām krievu valodā (līdz tam vēl tika lietotas Krievijas impērijas laika pareizrakstības formas kā Эндзелин, Ян, Виндава, Двинск u.c.).
Pēc laulībām ar inženieru Anatoliju Sošinski 1961. gadā pārcēlās uz dzīvi Maskavā. Strādāja Ģeodēzijas, Aerofotogrāfēšanas un Kartogrāfijas centrālā zinātniski pētnieciskā institūta Transkripcijas nodaļā (1961—1962), pēc tam PSRS ZA Krievu valodas institūta Runas kultūras sektorā, līdztekus darbojās šī institūta Ortogrāfijas komisijā.
Viņa izstrādāja "Instrukciju Latvijas PSR ģeogrāfisko nosaukumu pārnesei kartēs" (1966) un piedalījās PSRS ģeogrāfisko nosaukumu vārdnīcas veidošanā un izveidoja "Latvijas PSR ģeogrāfisko nosaukumu vārdnīcu" (1967).
Vēlāk strādāja PSRS ZA Valodniecības institūta Strukturālās un lietišķās lingvistikas sektora Onomastisko pētījumu grupā.
Vairāk nekā desmit gadus vāca materiālus "Latviešu personvārdu vārdnīcas" izdošanai, kuru Maskavā apstirprināja uz druku 1991. gada decembrī, bet tomēr nepaspēja nopublicēt. Vārdnīcas manuskripts tika nodots LZA Valodas un literatūras institūtam, bet tur tas arī netika izdots līdzekļu trūkuma dēļ.
Mirusi 2010. gada 16. aprīlī Maskavā.
Polivinilpirolidons

Polivinilpirolidons ir ūdenī šķīstošs polimērs. To iegūst, polimerizējot N-vinilpirolidonu. Šo polimēru mēdz lietot par saistvielu zāļu tablešu izgatavošanai. To lieto arī printeru tintēm. Atšķirībā no vinilpirolidona, polivinilpirolidons ir gandrīz pilnīgi netoksisks. To 20. gs. pirmajā pusē lietoja asins plazmas aizstājēju šķīdumiem (liela asins zuduma gadījumiem).
Klientu attiecību pārvaldība

Klientu attiecību pārvaldība (angļu: Customer Relationship Management) ir biznesa stratēģija, kas vērsta uz klientu iegūšanu, saglabāšanu un atgūšanu, kā arī tās nodrošināšanai nepieciešamais rīku kopums, galvenokārt programmatūra, bieži saukta vienkārši CRM.
CRM pamatuzdevums ir samazināt atšķirību starp organizācijas esošo un potenciālo sniegumu klientu iegūšanā, attīstīšanā un saglabāšanā.
Ragnaroks

Ragnaroks (sennorvēģu: Ragnarök — 'dievu liktenis') ir pasaules bojāeja un pēdējā kauja senskandināvu mitoloģijā. Ragnarokā āsiem Odina vadībā jācīnās pret uguns milžiem, jotuniem un dažādiem briesmoņiem Loki vadībā. Ragnarokā ies bojā gandrīz visa pasaule. Tā notikumi sīki aprakstīti Poētiskajā Edā un Jaunākajā Edā.

Kauja

Odins dosies cīnīties ar Fenriru, Tors — ar Jormungandu. Freirs cīnīsies ar Surtu, taču kritīs pirmais, jo savu zobenu atdevis Skirmiram, lai varētu apprecēt Gerduru. Tīram izdosies nogalināt Garmu, taču viņš mirs no ievainojumiem. Heimdals stāsies pretī Loki, abi mirs. Tors ar Mjelniru nogalinās Jormungandu, taču, paspēris deviņus soļus, mirs no viņas indes. Odinu pēc ilgas cīņas aprīs Fenrirs, taču Fenriru nogalinās Odina dēls Vidars, kurš to pārplēsīs uz pusēm. Surts aizdedzinās visas deviņas pasaules, un zeme iegrims jūrā.

Notikumi pēc Ragnaroka

Pēc iznīcības no jūras pacelsies jauna zeme. Ragnarokā nebūs iznīcināta Idavelas pļava. Saule, pirms to aprīs Skolls, būs dzemdējusi meitu, kura jaunajā pasaulē pildīs saules lomu.
Būs izdzīvojuši daži dievi: Odina brālis Vili, viņa dēli Vidars un Vali, Tora dēli Modi un Magni, kas mantos Tora veseri Mjelniru, un Hēnirs, kurš pareģos nākotni. No Hēlas atgriezīsies Baldrs un Hēds, kuri apmetīsies Valhallā.
Paslēpjoties Igdrasilā (cita versija: Hodmimiras birzī), būs izdzīvojuši arī divi cilvēki — Liva un Livtrasirs, kuri pielūgs jauno dievu panteonu (dievu valdnieks būs Baldrs).
Dievi mitināsies Gimli, celtnē, kas daiļāka par sauli.
Saskaņā ar Jaunāko Edu mirušo dvēseles dosies vai nu uz debesīm (Andlangu vai Vidblēnu), vai uz Nastrondu, kurā neiespīd saulesgaisma un kuras sienas un jumts darināti no čūskām, kurām ir tik daudz indes, ka tās telpas iekšienē satek upēs. Nastrondā mitināsies zvērestu lauzēji, slepkavas un laulības pārkāpēji. Ragnarokā nebūs gājis bojā arī Hvērgelmīrs, kurā mitināsies pūķis Nidhjegs (kurš sūks mirušo asinis).
Apriķu pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Apriķu un Tebras ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Aizputes rajonā. Mūsdienās Apriķu pagasta teritorija iekļauta Aizputes novada Lažas pagastā.
Karvas pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu, apvienojot Karvas un Rezakas muižu iecirkņus.
1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Kaktiņu un Karvas ciema padomes. 1946. gada 19. aprīlī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Alūksnes apriņķī. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Apes rajonā. Mūsdienās Karvas pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Alūksnes novada Alsviķu pagastā.
Uzņēmums

Uzņēmums ekonomikā ir organizatoriski saimnieciska vienība, ko dibina indivīdi (fiziskas personas, juridiskas personas, reģistrētas komercsabiedrības) vai citas juridiskas personas (komersanti) uzņēmējdarbības veikšanai un peļņas gūšanai. Uzņēmuma dibināšanas galvenā jēga ir nošķirt tajā ieguldāmo mantu vai naudu, kas nepieciešama uzņēmējdarbības veikšanai, no tā dibinātāju (komersantu, dalībnieku, akcionāru) mantas. Uzņēmuma dalībnieki var no tā izstāties, tie savas daļas var nodot, pārdot vai dāvināt citiem dalībniekiem vai trešajām personām. Dalībnieka nāves gadījumā tam piederošās daļas vai akcijas manto viņa radinieki. Neatkarīgi no minētajām izmaiņām dalībnieku sastāvā uzņēmums var turpināt funkcionēt.

Uzņēmuma juridiskais statuss

Saskaņā ar Komerclikumu uzņēmuma juridiskā forma ir komercsabiedrība. Komercsabiedrības dibinātāju un dalībnieku (komersantu) uzņēmumā ieguldītā manta un naudas līdzekļi pieder uzņēmumam (komercsabiedrībai). Uzņēmums patstāvīgi uzņemas saistības, tas var sūdzēt tiesā citus uzņēmumus, indivīdus vai publiskas institūcijas. Arī pret uzņēmumu citas personas vai institūcijas var izvirzīt prasības, uzņēmumu var sūdzēt tiesā.
Katra komercsabiedrība ir jāreģistrē komercreģistrā, kurš tai izsniedz reģistrācijas apliecību. Līdzīga kārtība pastāv arī citās ekonomiski attīstītajās valstīs.

Uzņēmumi ārvalstīs

Uzņēmumu (kapitālsabiedrību) dalījums privātos un publiskos ir pieņemts arī vairumā citu ekonomiski attīstīto valstu. Piemēram, Lielbritānijā Latvijas SIA analogs ir Private Limited Company (Ltd). Vācijā tas ir Gesellschaft mit beschränkter Haftung (GmbH), bet Francijā – Société a responsabilité limitée (Sarl).
Savukārt Latvijas AS prototips Lielbritānijā ir Public Limited Company (plc), Vācijā – Aktiengesellschaft (AG), bet Francijā – Société Anonyme (SA).
Kaplī

Vēsture

Staciju 1968. gadā vietā, kuru pirms tam bija regulāri izmantojuši krievu un norvēģu leduslāču mednieki, ierīkoja holandiešu Groningenas universitātes ekspedīcija biologa Pīta Ostervelda (Piet Oosterveld) vadībā leduslāču populācijas izpētei. Ekspedīcijā bija septiņi dalībnieki; tās zinātniskais vadītājs bija zooloģe Anne van Veingārdena (Anne van Wijngaarden). Ekspedīcija tika sarīkota par privātiem ziedojumiem un tās mērķis bija iegūt bioloģiskos datus par leduslāčiem austrumos no Špicbergenas. Sakarā ar intensīvajām medībām, to populācija bija strauji sarukusi, kā arī veselības stāvokli bija negatīvi ietekmējušas toksiskās vielas kā DDT un smagie metāli, kas uzkrājās lāču taukaudos. 
1968./1969. gada ziemā stacijā veiksmīgi pārziemoja četri cilvēki. Nākamajā vasarā pievinojās citu zinātnieku grupa. 1970. gadā ekspedīcijas dalībnieki tika apbalvoti ar Vissera-Nērlandijas balvu. Gadu vēlāk, daļēji balstoties uz ekspedīcijas pētījumu rezultātiem, leduslāču medības Svalbārā tika stipri ierobežotas, bet kopš 1974. gada pilnīgi aizliegtas.
1972. gadā stacijā atgriezās zinātnieku grupa, kas pētīja naftas ieguves kompāniju veikto izlūkdarbu ietekmi uz vidi.
1977. gadā notika vēl viena ekspedīcija, ko organizēja Arktikas Bioloģisko pētījumu fonds, lai pētītu ziemeļbriežu un tundras veģetācijas attiecības. Ekspedīcijas vajadzībām stacija tika atjaunota un paplašināta.
No 1983. līdz 1988. gadam stacijā tika organizētas ikgadējas ekspedīcijas Pīta Ostervelda vadībā bioloģisko pētījumu veikšanai. 1987. gada vasarā Osterveldu un vēl vienu ekspedīcijas dalībnieku ievainoja leduslācis un viņi tika ar helikopteru evakuēti uz Longjērbīeni. 1989. gadā Ostervelds par simbolisku summu pārdeva Kaplī staciju Norvēģijas Polārajam institūtam, kas staciju nekavējoties nojauca.
2004.—2006. gadā bijušās stacijas vietā tika organizēta norvēģu Bergen Ice Group ekspedīcija ProClim 2004-2006 meteoroloģisko un klimatisko novērojumu veikšanai. Ekspedīcijas izmantoja savulaik naftas kompāniju darbinieku uzbūvētos mednieku namiņus.
2015. gadā bijušās stacijas vietā bāzējās Oceanwide Expeditions ekspedīcija, kurā piedalījās arī Pīts Ostervelds.
Sausais piens

Sausais piens ir siltā ūdenī šķīdināms pulveris, ko iegūst iztvaicējot pasterizētu pienu, un izmanto kulinārijā, medicīnā, mazuļu pārtikā, kā arī piena ražošanai, jo šis produkts iztvaicēšanas procesā nezaudē savu vērtību. Galvenā priekšrocība — garāks uzglabāšanas termiņš, kas ļauj gan veidot piena rezervi, gan arī atvieglo tā pārvadāšanu.
Pirmās fiksētās ziņas par sauso pienu ir rodamas Marko Polo ceļojumu aprakstos, kur viņš minēja, ka tā bija daļa no mongoļu karaspēka provīzijas. Rūpniecisko sausā piena ražošanu pirmais izgudroja krievu ķīmiķis Dirhovs 1832. gadā. Sauso pienu iegūst parasto pienu vispirms normalizējot, pēc tam pasterizējot un iebiezinot. Iebiezinātā masa tālāk tiek žāvēta pie temperatūras 150—180 °C.