google/wiki40b huggingface dataset:
Iļķēnsalas muiža

Iļķēnsalas muiža (vācu: Hilchensholm) bija muiža tagadējās Kundziņsalas ziemeļaustrumu daļā uz 20. gadsimta sākumā izzudušas salas, kas dēvēta par Iļķēnsalu jeb Rutku salu. 
Iķēnsalas muižas zemes aptvēra arī sauszemi, pašreizējā Jaunmīlgrāvī — tagadējās Rīgas—Saulkrastu dzelzceļa līnijas Daugavas pusē starp esošajām Mangaļu un Ziemeļblāzmas dzelzceļa stacijām, kā arī tagadējā Ozo golfa kluba vietu. 1915. gadā Iļķēnsalas vietā Daugavā bija Rutku sēklis.

Vēsture

Muižas nosaukums cēlies no Rīgas pilsētas rātes sekretāra un notāra Dāvida Hilhena vārda, kurš 1593. gadā to ieguva savā īpašumā. Kopš 17. gadsimta atradās Rīgas apriņķa Daugavgrīvas draudzes novadā. 
1782. gadā Iļķēnsalas muižas dzimtskungs bija grāfs Ernsts Reinholds fon Mengdens. 1802. gada 24. janvārī kolēģijas asesors barons Frīdrihs Mengdens par 95 tūkstošiem Krievijas rubļu Iļķēnsalas muižu kopā ar Carnikavas muižu uz desmit gadiem ieķīlāja un vēlāk pārdeva. No 1859. gada līdz 1891. gadam uz muižas zemes pastāvēja Iļķēnsalas pagasts, kā Vidzemes guberņas Rīgas apriņķa administratīva vienība. 
1917. gadā to pievienoja Rīgas pilsētai.
Antonīms

Antonīms ir vārds ar pretēju nozīmi. Piemēram, vārdam "melns" antonīms ir "balts".
Starptautiskā cīņas federācija

Federācijas nosaukums

Starptautiskā cīņas federācija no dibināšanas dienas līdz 2014. gada septembrim tika saukta par Starptautisko apvienoto cīņu stilu federāciju vai FILA — no franču: Fédération Internationale des Luttes Associées (FILA). 2014. gada 7. septembrī FILA kongresā Taškentā tika nolemts, ka starptautiskās federācijas galvenais nosaukums būs angļu vārds "United World Wrestling" (latviešu: Apvienotā cīņas pasaule), saīsināti UWW. Nosaukums franču valodā palika nemainīgs.
Suņa Fanhui

Biogrāfija

2017. gadā bijusi ceturtā Āzijas 3.5 zonas turnīrā aiz Džai Mo, Ni Šicjuņas un Džu Dzjiņeras, un izcīnījusi tiesības piedalīties 2018. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Taņai Džunji.
Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Čāla Bijikakčaja

Sporta karjera

Bijikakčaja spēlē galvenokārt ITF sieviešu turnīru ķēdē. Viņa ir iekļuvusi 22 ITF turnīru finālos un astoņos no tiem uzvarējusi. Dubultspēlēs viņa jau ir spēlējusi 25 finālos un ieguvusi 14 uzvarētājas titulus. Turklāt 2009. un 2013. gadā viņa kļuva par Vidusjūras spēļu tenisa sacensību uzvarētāju.
2010. gadā Bijikakčaja kā pirmā Turcijas tenisiste, kas, piedaloties 2010. gadā ASV atklātā čempionāta kvalifikācijas sacensībās, pretendēja uz iekļūšanu Grand Slam turnīrā. 2016. gada 24. aprīlī Stambulā turnīra finālā viņa uzvarēja Danku Koviniču (3:6, 6:2, 6:3) un kļuva par pirmo turku spēlētāju, kas uzvarējusi WTA turnīrā un ieguvusi 82. vietu pasaules reitingā. Jūlijā viņa reitingā pacēlās līdz 67. pozīcijai, kad pēc 21 neveiksmīga mēģinājuma kvalificēties Grad Slam turnīram, beidzot iekļuva Francijas atklātā čempionātā un tur pirmajā riņķi guva uzvaru. Pēc tam viņa kvalificējās vēl četriem nākamajiem Grad Slam turnīriem, divos no tiem iekļūstot arī otrajā kārtā.
No 2004. gada viņa regulāri pārstāvējusi Turciju Federācijas kausa sacensībās. Šajās sacensībās viņas lielākais panākums ir 2018. gadā Tallinā izcīnītā uzvarā pret reitinga 6. pozīcijā esošo Latvijas komandas spēlētāju Aļonu Ostapenko.
Pārstāvējusi Turciju 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur pirmajā kārtā zaudējusi krievu tenisistei Jekaterinai Makarovai.
Brazīlijas štati

Brazīlijas štati (portugāļu: Unidades Federativas) ir Brazīlijas federālā iedalījuma vienības. Brazīlija sastāv no divdesmit sešiem štatiem un viena federālā distrikta (galvaspilsēta Brazilja). Štati ir apvienoti reģionos un sīkāk iedalās 5564 municipalitātēs.
Šistosomatoze

Etioloģija un epidemioloģija

Šistosomas nonāk cilvēka organismā caur ādu, peldoties ūdenī, kurā atrodas šistosomu cerkāriji. Ar šistosomām inficētas ūdenstilpnes ir tropu un subtropu joslā Āfrikā, Āzijā un Amerikā, galvenokārt starp 38° ziemeļu platumu un 35° dienvidu platumu. Slimība sastopama arī Grieķijā un Portugāles dienvidos. Šistosomām ir raksturīga starpsaimnieka - dažādu molusku, galvenokārt gliemežu, nepieciešamība, tādēļ upēs un ezeros, kur mīt gliemeži, bieži sastopamas arī šistosomas.
Ja šistosomu oliņas nonāk ūdenī, no tām izšķiļas kāpuri - miracīdiji, kuri iekļūst molusku audos, kur notiek to tālāka attīstība par brīvi peldošiem cerkārijiem, kas ieurbjas putnu, zīdītāju vai cilvēka ādā. Dažādu sugu šistosomām mēdz būt dažādi saimnieki - citos dzīvniekos parazitējošas šistosomas no Schistosomatidae dzimtas cilvēka ādā aiziet bojā, izraisot tikai primāru dermatītu, bet Schistosoma ģints sugas iekļūst cilvēka asinsritē un migrē uz gremošanas trakta vai urīnpūšļa venozajiem pinumiem, kur šistosomu mātītes sāk veidot oliņas. Oliņas spēj izdalīt proteolītiskos fermentus, kas veicina to nonākšanu apkārtējos audos un nokļūšanu zarnu traktā, no kurienes tās izdalās apkārtējā vidē.

Patoģenēze

Parazītiskajiem tārpiem iekļūstot organismā, to dziedzeru izdalījumi un atkritumvielas rada toksiskas un alerģiskas reakcijas. Epidermā apkārt šistosomu iekļūšanas vietām rodas tūska, šūnām sabrūkot, kā arī infiltrāti no leikocītiem un limfocītiem.

Klīniskā aina

Jau 10 - 15 minūtes pēc parazītu ieurbšanās ādā rodas nieze, dažreiz nātrene. Diennakts laikā parādās izsitumu plankumi. Atkārtoti inficējoties, šie izsitumi alerģijas dēļ mēdz būt pūslīšveida ar stipru niezi, kas saglabājas līdz 5 dienām.
1 - 2 mēnešus pēc inficēšanās attīstās akūta šistosomatoze, ko dēvē arī par Katajamas drudzi. Slimībai raksturīgs straujš sākums, apmēram 2 nedēļas ilgs drudzis, sauss klepus, nātrene, liesas un aknu palielināšanās, leikocitoze un eozinofilija, EGR paātrināšanās.
Var būt arī hroniskas formas šistosomatoze, kuras diagnostika ir diezgan grūta. Pamazām attīstās portālā hipertensija un ascīts, var būt asiņošana no barības vada vēnām, sāpes vēderā, bieža šķidra un asiņaina vēdera izeja, tenesmi.

Diagnoze

Diagnozi nosaka ar seroloģisko netiešās imūnfluorescences metodi, izmantojot šistosomu antigēnus.

Ārstēšana

Šistosomatozi var ārstēt ar daudziem ķīmiskiem pretparazītu preparātiem. Par efektīvāko tiek uzskatīts prazikvantels.
Orsē muzejs

Vēsture

Ēka tika pabeigta 1900. gadā uz EXPO izstādi. Ēka ir celta Beaux-Arts stilā. Agrāk muzeja ēkā atradās bijušā Gare d'Orsay dzelzceļa stacija un viesnīcas ēka. 1981. gadā ēku sāka pārprojektēt muzeja vajadzībām. 1986. gadā tika pabeigta tā rekonstrukcija, bet muzeja iekārtošana aizņēma gandrīz pusgadu.
2018. gadā Orsē muzejā no 9. aprīļa līdz 15. jūlijam apskatāma Baltijas valstu simbolisma izstāde "Nepieradinātās dvēseles. Simbolisms Baltijas valstīs", kurā apskatāmi 167 darbi. Izstāde ir viens no Baltijas valstu simtgades pasākumiem ārvalstīs.
Roberts Rubenis

Biogrāfija

Roberts Rubenis piedzima 1917. gada 9. septembrī Daugavpils apriņķa Krustpils pagastā un 1937. gadā beidza mācības Malnavas lauksaimniecības vidusskolā. No 1938. gada rudens līdz 1940. gada pavasarim Rubenis dienēja Latvijas armijā, sākotnēji 7. Siguldas kājnieku pulkā, vēlāk — auto tanku pulkā, iegūstot leitnanta dienesta pakāpi.
1943. gada 15. maijā apprecējās ar Ainu Jaunzemi.

Darbība 2. Pasaules kara laikā

1944. gada 13. martā Rubeni iesauca latviešu leģionā un viņš nonāca 15. latviešu SS grenadieru apmācību un papildinājumu brigādes 1. štāba rotā. Iespējams, ka Bredova kaujas grupas sastāvā viņš piedalījās 1944. gada 27. – 28. jūlija cīņās Jelgavas apkārtnē un pēc šīm kaujām atkāpās Skrīveru virzienā, kur bija sākusies ģenerāļa Kureļa grupas darbība. 
Leitnantam Rubenim uzticēja veidot rotu Bebru pagastā.1944. gada 19. septembrī, Kureļa grupai pārvietojoties uz Kurzemi, Rubenis kopā ar savu vienību atkāpās uz Ropažiem, bet jau 22. septembrī turpināja ceļu uz Kurzemi.
1944. gada oktobrī Rubeņa 200 vīru vienība novietojās Ventspils apriņķa Ugāles pagasta „Ilziķos”. Uzzinājis par kureliešu atbruņošanu, leitnants Rubenis pavēlēja bataljonam doties pārgājienā. Pusnaktī tas gar Usmas ezera austrumu malu devās Rendas virzienā un 16. novembrī Abavas krastā pie Pērkoņu mājām bataljons sadūrās ar vācu automašīnām. Nākamajā dienā Rubenis ieradās SS obergrupenfīrera Jekelna komandpunktā, kur atteicās padoties.
Novembrī rotu pārveidoja par Kureļa grupas 2. bataljonu — kopā aptuveni 450 vīru, kurš bija izvietojies Ugāles pagasta Ilziķos, Trebiņos un Vanagos. 1944. gada 18. novembrī bataljons atsita vāciešu uzbrukumu. Nākamajā dienā bataljons uzbruka SS obergrupenfīrera Jekelna štābam un nāvīgi ievainoto Robertu Rubeni aizveda uz Novadnieku mežsarga mājām. Paslēptas salmu vezumā, leitnanta Rubeņa mirstīgās atliekas nogādāja Ilziķu mājās un apbedīja.
Pēdējās bataljona cīņas noritēja 9. decembrī pie Vēveru mājām. Dzīvi palikušie rubenieši atkāpjoties pārgāja Vēlogu dambi un izklīda. Starp vāciešiem bija krituši bataljona komandieris Helds un Salaspils nometnes bijušais komandants, SS oberšturmfīrers Kurts Krauze.
Ķīmiskais elements

Ķīmiskais elements ir viena veida atomu kopums, kurus nevar sadalīt sīkāk vai pārveidot citos elementos ar ķīmiskām metodēm. Mazākā šāda elementa daļiņa ir atoms, kas sastāv no elektroniem, kas kustas ap protonu un neitronu veidotu kodolu. Līdz 2011. gada novembrim bija zināmi 118 ķīmiskie elementi, no kuriem pēdējais — oganesons — tika iegūts 2002. gadā. Uz Zemes dabiskos apstākļos ir atrodami 88 elementi (Zemes garozā praktiski nav tehnēcija, prometija, astata, francija un transurāna elementu, kam ir pārāk mazs dzīves ilgums). Atlikušie elementi ir iegūti laboratorijās. 1869. gadā krievu ķīmiķis Dmitrijs Mendeļejevs apkopoja ķīmiskos elementus periodiskajā tabulā, kur tie ir salikti pa grupām un periodiem. Vēl tabulā nereti elementi (pareizāk, vienkāršās vielas) ir sagrupēti sārmu metālos, sārmzemju metālos, lantanoīdos, aktinīdos, pārejas metālos, pusmetālos, citos metālos, halogēnos, cēlgāzēs un citos nemetālos.
Ķīmiskos elementus raksturo atomskaitlis, kas ir vienāds ar protonu skaitu elementa atomu kodolā, piemēram, visos oglekļa atoma kodolos ir 6 protoni, tātad tā atomskaitlis ir 6. Toties neitronu skaits kodolā var atšķirties, un atomus, kuriem ir vienāds protonu skaits, bet atšķirīgs neitronu skaits, sauc par elementa izotopiem. Daļa izotopu ir radioaktīvi, un radioaktīvās sabrukšanas rezultātā var pārvērsties citos elementos.
Divu vai vairāki ķīmisko elementu atomi var veidot ķīmiskos savienojumus. Ķīmisko savienojumu skaits ir tikpat kā neierobežots.
Latvijas ceļu muzejs

Latvijas ceļu muzejs ir muzejs Milzkalnē, Smārdes pagastā. Muzejs atklāts 1982. gadā Ogrē, bet pašreiz atrodas Šlokenbekas muižas teritorijā un muižas telpās. 2001. gada 5. septembrī Latvijas Ceļu muzejam tika izsniegta muzeja akreditācijas apliecība.
Muižas dzīvojamās ēkas, astoņās zālēs ir izvietota muzeja ekspozīcija par Latvijas ceļu un tiltu vēsturi, to celtniecību un uzturēšanu, kā arī pārvaldes struktūru un darbinieku tradīcijām. Lejas ratnīcā izvietoti ceļu būves mehānismi un Livonijas satiksmes un ūdens ceļu kartes palielinātā kopija. Kalna ratnīcā izvietota zirgu iejūgu un ratu kolekcija, kā arī zirgu vilkmes ierīces ceļu darbiem. Muižas pagalmā izvietota brīvdabas ekspozīcija.

Vēsture

Sākotnēji ceļu muzeju sāka veidot Ogrē, Ogres upes krastā parkā pie Šoseju pārvaldes iecirkņa mājas. Ceļinieki no visas Latvijas vāca, veda un ziedoja muzejam dažādas ar ceļiem un to būvi saistītas lietas. Muzejā tika izveidots stiklots paviljons, kur vēlāk glabājās Marshall tvaika veltnis, daļēji Latvijā ražotais autogreiders Catepillar un citi muzeja eksponāti. Muzeju apmeklētājiem atklāja 1982. gada maijā.
Ar laiku muzejs kļuva par šauru, jo tur vairs nevarēja izvietot visu smago tehniku. Atjaunotajā Latvijas republikā sākoties īpašumu privatizācija, atjaunotajai mājai uzradās īpašnieks. Kopš 1975. gadā ceļinieki bija uzsākuši atjaunot un restaurēt 5. ceļu būvniecības rajona mītni – Šlokenbekas muižas ansambli. 2000. gadā uz jauno Ceļa muzeja mītni tiek pārvesti dokumenti, stendi, inventārs, eksponāti un smagā tehnika.
Teodors Eihmans

Biogrāfija

T. Eihmans dzimis 1897. gadā bijušajā Lielezeres pagastā Kurzemes guberņā (tagad Rubas pagasts). Studēja  Rīgas Politehniskajā institūtā, ko beidza 1916. gadā, kad Pirmā pasaules kara dēļ RPI bija evakuēts uz Krieviju).
Pirmā pasaules karā karoja latviešu strēlnieku divīzijā. Pēc ievainojuma 1917. gada pavasarī demobilizējās, strādāja rūpnīcā. 1917. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā. Kopš 1918. gada — Petrogradas čekas darbinieks.
Pilsoņu karā karoja Turkestānā, pēc tam bija Turkestānas čekas darbinieks, Gļeba Bokijas palīgs.
T. Eihmans bija viens no Staļina represiju organizētājiem 20. gadsimta 20. un 30. gados. 1923. gadā kļuva par pirmo Solovku īpašās nozīmes nometnes (SLON, Solovku salās) vadītāju, uz kuras pamata vēlāk tika sākta veidot GULAG sistēma. Pēc īslaicīgās GULAG vadīšanas T. Eihmans organizēja un vadīja ekspedīciju uz Novaju Zemļu un Vaigača salu, kuras dalībnieki tāpat pārsvarā bija ieslodzītie. Ekspedīcija apguva metālu rūdu atradnes.
Tāpat kā daudzi PSRS represīvās sistēmas veidotāji, pats bija tās upuris — Lielā terora laikā apvainots sazvērestībā pret NKVD un nošauts 1938. gada 3. septembrī.
Parastā akcija

Parastā akcija, arī parastās akcijas (angļu: common stock), ir viens no vērtspapīru veidiem. Akcija apliecina, ka tās īpašniekam pieder kāda daļa no attiecīgā uzņēmuma. Attiecīgā uzņēmuma akcionāram ir tiesības uz dividendēm vai cita veida peļņas vai ienākumiem, kā arī ir balsstiesības uzņēmuma kopsapulcēs. Akcijas turētājs jeb akcionārs ir šī uzņēmuma līdzīpašnieks un ar šo finanšu instrumentu var piedalīties kapitāla tirgū.
Karaļūdens

Karaļūdens ir koncentrētas slāpekļskābes un sālsskābes maisījums tilpuma attiecībās 1:3. Par karaļūdeni šo maisījumu nosauca alķīmiķi, jo tajā šķīst pat zelts — "metālu karalis". Svaigi pagatavots karaļūdens ir bezkrāsains, bet dažu sekunžu laikā kļūst dzeltenbrūns izdalījušos slāpekļa oksīdu un nitrozilhlorīda dēļ. Karaļūdenim piemīt asa hlora un slāpekļa oksīdu smaka. Ar laiku gāzes izdalās no karaļūdens un tas zaudē savu aktivitāti.

Izmantošana

Karaļūdeni lieto par reaktīvu ķīmijas laboratorijās. Ar karaļūdens palīdzību iegūst zeltu un platīnu no tos saturošiem atkritumiem.

Interesanti fakti

Kad Otrā pasaules kara laikā 1940. gadā vācu karaspēks okupēja Kopenhāgenu, ungāru ķīmiķis Ģerģs Heveši izšķīdināja karaļūdenī vācu fiziķu Maksa fon Laues un Džeimsa Franka Nobela prēmijas zelta medaļas, lai noslēptu tās no okupantiem. Kopš nacionālsociālisma pretinieks, vācu pacifists Karls fon Oseckis 1935. gadā saņēma Nobela miera prēmiju, nacisti aizliedza vāciešiem saņemt un nēsāt Nobela apbalvojumus. Trauks ar izšķīdināto zeltu glabājās Nīlsa Bora institūtā, bet pēc kara beigām zeltu atkal izdalīja no šķīduma un nodeva Nobela prēmijas komitejai jaunu medaļu izgatavošanai, kuras atdeva Frankam un fon Lauem.
Magnētiskais palaidējs

Magnētiskais palaidējs ir elektriska ierīce, kas paredzēta īsslēgto asinhrono elektrodzinēju rokvadībai vai automātiskai vadīšanai (palaišanai, apstādināšanai vai griešanās virziena mainīšanai), kā arī aizsardzībai. Magnētiskā palaidēja svarīgākā sastāvdaļa ir kontaktors (virziena mainīšanai paredzētiem palaidējiem — divi kontaktori); tie satur arī īpašas dzinēja aizsardzības iekārtas (parasti termorelejus) un citus elementus — drošinātājus, bloķēšanas un signalizācijas iekārtas, papildkontaktus.

Iedalījums un uzbūve

Reversīvie palaidēji izmantojami elektromotora griešanās virziena mainīšanai, nereversīvie — tikai ieslēgšanai un izslēgšanai. Iebūvētie termoreleji nodrošina elektromotora aizsardzību pret ilgstošu nepieļaujamu pārslodzi. Ir dažāda aizsargātība pret apkārtējās vides iedarbību un palaidēja nominālā strāva. Darba kontakti paredzēti strāvai no 6 līdz 400 A, blokkontakti — no 6 līdz 10 A. Tiristoru magnētiskie palaidēji komutācijas laikā nerada elektrisko loku starp kontaktiem.
Rīgas gambīts

Sižets

Tiek nogalināts žurnālists Arnis Krusa. Slepkavību izmeklē kriminālpolicisti Nils Lūsis (Normunds Bērzs) un Auzāns (Aivis Piliņš), izmeklēšanā tiek iejaukti divu naftas kompāniju īpašnieki (Juris Kalniņš un Juris Bartkevičs), ar kuriem Krusam bijuši kopīgi darījumi, kā arī viena īpašnieka meita Petra Roga (Agnese Zeltiņa). Vēlāk izrādās, ka saistība ar slepkavību ir valdības amatpersonām un SAB aģentiem.

Filmēšanas gaita

Iecere radīt savu filmu režisoram Armandam Zvirbulim un vienam no raidījuma "Popkultūras akadēmija" veidotājiem Atim Balodim radās vēl 1994. gadā, kad viņi izlēma uztaisīt filmu ar dinamisku un spraigu sižetu. Tam vislabāk atbilda detektīva žanrs. Scenāriju uzrakstīja Valdis Tīrmanis, bet pie sižeta vēlāk piestrādāja gan Zvirbulis, gan Balodis. Nosaukums "Rīgas gambīts" palika tāds, kāds bija izdomāts paša sākumā, pēc autoru domām tas izteica dzīves un šaha partijas līdzību. Prototipu filmas varoņiem neesot bijis, un attēlotie notikumi ir izdomāti. Filmu veidoja režisors Armands Zvirbulis, režisora asistente Liene Žeimunde, filmas direktors Atis Balodis, stilu un grimu veidoja Biruta Magele.
Pirmās filmas epizodes tika nofilmētas 1997. gada vasarā, bet galvenais filmēšanas posms ilga no 1998. līdz 2000. gadam. Uzņemšanas grupas sākotnējā iecere bija veidot divas pusotru stundu garas sērijas, bet televīzijas specifikas dēļ tapa četras četrdesmit piecas minūtes garas sērijas. Filmēšana ritēja Rīgā, Liepājā un pie Usmas ezera, tā notika reālos interjeros, pilsētu ielās, ministrijās un birojos.
Pirmo reizi filmu izrādīja 2000. gadā Lielā Kristapa informatīvajā skatē. Televīzija filmu pārraidīja rudenī, to rādīja pēc ziņu raidījuma "Panorāma".
2001. gada maijā filma ieguva Nacionālās radio un televīzijas padomes prēmiju kā Gada raidījums televīzijā (2000. gadā).
Igors Skorohodovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru uzbrucējs uzsāka 2003.—04. gada sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Čerepovecas "Severstal" rindās, tajās aizvadot trīs spēles. Arī 2004.—05. gada sezonu Skorohodovs uzsāka "Severstal" sastāvā, taču tad pārcēlās uz Krievijas Augstākajā līgā spēlējošo Čeļabinskas "Traktor".
Dažādos Augstākās līgas klubos Skorohodovs aizvadīja vairākas nākamās sezonas. 2008. gada vasarā uzbrucējs pievienojās Hantimansijskas "Jugra" rindām, tās sastāvā Augstākajā līgā aizvadot divas sezonas, pirms 2010. gadā klubs pievienojās KHL. 2012.—13. gada KHL sezona Skorohodovam izvērtās veiksmīgākā karjerā, to noslēdzot kā viens no visas līgas rezultatīvākajiem spēlētājiem, kā arī piedaloties līgas Zvaigžņu spēlē.
100 metri

100 metri ir īsākā sprinta distance vieglatlētikas sacensībās stadionā. Pagātnē, valstīs ar nemetrisko mērvienību sistēmu (īpaši ASV), sportisti bieži sacentās 100 jardu distancē (91,4 metri) 100 m vietā.
Sprinteri parasti lielāko ātrumu sasniedz 50.—60. distances metrā. Tālākajā distances daļā viņu ātrums samazinās.
100 m distance ir iekļauta olimpisko spēļu vieglatlētikas sacensību programmā vīriešiem kopš 1896. gada, sievietēm kopš 1928. gada.
Pasaules rekords 100 m vīriešiem ir 9,58 s un pieder Useinam Boltam no Jamaikas, uzstādīts 2009. gada 16. augustā. Pasaules rekords 100 m sievietēm ir 10,49 s un pieder Florensai Grifitai Džoinerei no ASV, uzstādīts 1988. gada 16. aprīlī.
Latvijas rekords 100 m vīriešiem ir 10,18 s un to 2011. gada 3. jūlijā uzstādīja Ronalds Arājs. Latvijas rekords 100 m sievietēm ir 11,29 s un tas pieder Sindijai Bukšai, uzstādīts 2018. gada 29. maijā. Pirms tam iepriekšējais rekords noturējās 31 gadu, kas bija 11,34 s un piederēja Vinetai Ikauniecei, uzstādīts 1987. gada 22. maijā.
Aleksejs Čumakovs

Biogrāfija

Aleksejs Čumakovs piedzima 1981. gada 12. martā Samarkandā, Uzbekijā. Alekseja māte, armēniete, strādāja par ārstu fizioterapeitu, tēvs, bulgārs, pēc profesijas mākslinieks noformētājs.
Aleksejs uz skatuves ir jau no 11 gadu vecuma. Mūzikas skolā apguvis sitaminstrumentus. 1995. gadā Aleksejs ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Krievijā. 2006. gadā izdeva savu pirmo solo albumu "Сны о чем-то большем".
2009. gadā bija viens no starptautiskā jauno izpildītāju konkursa "Jaunais Vilnis" vadītājiem.
Stagaru dzimta

Latvijā

Latvijā sastopamas 3 stagaru dzimtas sugas: trīsadatu stagars (Gasterosteus aculeatus), deviņadatu stagars (Pungitius pungitius) un jūrasstagars (Spinachia spinachia). Jūrasstagars Latvijā ir apdraudēta un aizsargājama zivju suga.

Kopīgās īpašības

Stagaru dzimtas zivis ir nelielas un slaidas. Parasti 3—18 cm garas. Ķermenis sāniski saplacināts, kails vai segts ar kaula plātnītēm. Pirms muguras spuras brīvstāvoši dzeloņi (skaitā 3—16). Muguras spurai 6—14 stari, astes spurai 12—13 stari. Arī vēdera spurām ir viens ass dzelonis un 1—2 mīksti stari. Augšžokli ietver starpžokļa kauli. Zobi atrodas uz rīkles kauliem un žokļiem. Ikru nēršanai būvē ligzdas un nērsumu apsargā.

Uzvedība

Stagaru dzimtas zivis ir plēsīgas. Tās barojas ar nelieliem kukaiņiem, vēžveidīgajiem un zivju kāpuriem. Visām sugām ir līdzīgi, no citām zivim atšķirīgi, vairošanās ieradumi. Pirms nārstošanas tēviņam attīstās sarkanas krūtis. No ūdensaugiem, izmantojot savu nieru sekrētu, kas satur kopā augus, tas uzbūvē ligzdu. Tad tas cenšas piesaistīt mātītes uzmanību. Ikrus mātīte nērš ligzdā, kur tos tēviņš ar spermu apaugļo. Pēc tam tēviņš ligzdu apsargā, līdz izšķiļas mazuļi. Daži turpina apsargāt arī kāpurus un daži tēviņi pēc nārstošanas mirst.
Olimpiskais muzejs

Olimpiskais muzejs (franču: Musée olympique) ir Olimpiskajai kustībai veltīts muzejs, kas atrodas Lozannā, Šveicē. Te tiek uzglabāti priekšmeti, kuri saistīti ar sportu un Olimpisko kustību. Ar vairāk nekā 10 000 priekšmetiem, tas ir lielākais Olimpisko spēļu arhīvs pasaulē un viens no Lozannas galvenajiem tūristu apskates objektiem. To vidēji gadā apmeklē 250 000 tūristu. Muzejs tika dibināts 1993. gada 23. jūnijā pēc toreizējā SOK vadītāja Huans Antonio Samaranča iniciatīvas. Vērtīgākie apskates objekti ir dažādu tēlnieku veidotās skulptūras un citi darbi. 1995. gadā tas tika nosaukts par Eiropas gada muzeju.
Progress MS-01

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2 436 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (718 kg), skābeklis (24 kg), gaiss (22 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1 252 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.

Lidojuma gaita

Progress MS-01 tika palaists 2015. gada 21. decembrī 08:44:39 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a no Baikonuras kosmodroma. Autonomajā lidojumā orbītā pirmoreiz Progress kuģu ekspluatācijas vēsturē sakariem izmantots retranslācijas pavadonis (Luč-5B).
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 23. decembrī 10:27 UTC pie Pirs moduļa.
Lai izmēģinātu manuālās tālvadības modernizēto sistēmu TORU, 1. jūlijā 05:36 UTC veikta Progress MS-01 atvienošana no stacijas. Sistēmu vadīja kosmonauts Aleksejs Ovčiņins. Testēšanas laikā kravas kuģis attālināts no SKS 200 m attālumā. Saslēdzoties atpakaļ pie stacijas radās problēmas. Kad kravas kuģis bija pieskāries SKS saslēgšanās mezglam, Progress pietauvošanās un orientācijas dzinēji turpināja darboties, iešūpojot kuģi; tiem kuģi stacijas portā vajadzēja tikai nedaudz "pastumt", līdz aizvērtos noturēšanas mehānisms. Lidojumu vadības centrs deva komandu pāriet no manuālās un automātisko vadību, un Progress saslēgšanās operācija veiksmīgi tika pabeigta 06:04 UTC. Kosmosa kuģa cieša saslēgšana nebija paredzēta, jo lūkas uz to vairs netiktu atvērtas, un 3. jūlijā Progress MS-01 tiktu atvienots.
Atkārtoti Progress MS-01 tika atvienots 3. jūlijā 03:48 UTC. Pulksten 07:00 UTC tika ieslēgti kosmosa kuģa dzinēji bremzēšanas manevram, tas nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā. Nesadegušās daļas iekrita Klusajā okeānā aptuveni 07:50 UTC.