google/wiki40b huggingface dataset:
Andželīna Džolija

Biogrāfija

Viņa ir dzimusi aktieru ģimenē, tēvs Džons Voits ir saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris.
Džolija debitēja uz lielā ekrāna 1982. gadā filmā Lookin' to Get Out, kurā vēl kā bērns filmējās līdzās savam tēvam Džonam Voitam. Taču nopietni pievērsās aktrises karjerai vairāk nekā desmitgadi vēlāk, kad piedalījās mazbudžeta filmas "Kiborgs 2" (Cyborg 2) uzņemšanas procesā.
Viņas pirmā galvenā loma bija 1995. gada trillerī "Hakeri" (Hackers). Par kinozvaigzni viņa kļuva pēc filmēšanās filmās George Wallace (1997) un "Džia" (1998), kā arī pēc tam, kad bija ieguvusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā otrā plāna aktrise par filmā "Dzīve, pārtraukta" (1999).
Starptautisku slavu A. Džolija ieguva pēc datorspēļu tēla Laras Kroftas atveidošanas filmā "Lara Krofta: Kapeņu izlaupītāja" (2001). Vēlāk viņa filmējās filmas turpinājumā "Lara Krofta: Kapeņu izlaupītāja 2" (2003). Kopš tā laika viņa kļuva par vienu no visapmaksātākajām aktrisēm Holivudā.
Lielākos komerciālos panākumus Džolija guva, piedaloties filmās "Smita kungs un kundze" (2005), "Melnā feja Malefisenta" (2014), kā arī ierunājot lomu animācijas filmā "Kung Fu Panda" (2008). Par lomu filmā "Samainītais" (2008) viņa tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise.
Džolija uzsākusi darboties arī kinorežisores un producentes amatā. 2014. gadā ievērību guva viņas režisētā filma "Nesalauztais".
Eduards Rozenštrauhs

Biogrāfija

Eduards Rozenštrauhs dzimis Rīgā 1918. gada 13. augustā. Ģimenē bija trīs bērni. Tēvs strādāja par pastnieku, mira jau piecdesmit gadu vecumā, kad bērni vēl bija mazi. Visi trīs bērni bija apguvuši dažādu instrumentu spēli. Eduards spēlēja pat vairākus instrumentus, bet īpaši viņam patika akordeons. Viņam bija arī laba balss, tenors.
Izglītību Rozenštrauhs ieguva Rīgas 38. pamatskolā un Rīgas 2. ģimnāzijā, līdz 1940. gadam studēja Latvijas konservatorijā.
1940. gadā Rozenštrauhs sāka dienēt Latvijas armijā, bet pēc okupācijas viņam dienests turpinājās kā Sarkanās armijas karavīram. Otrā pasaules kara sākumā Rozenštrauhs nokļuva vācu gūstā un tika nosūtīts uz Daugavpils karagūstekņu nometni, pēc tam — uz Vāciju. Nokļūstot atpakaļ Rīgā, Rozenštrauham lika strādāt par tulku vācu policijā vai dienēt vācu armijā. Rozenštrauhs sāka strādāt par tulku. Par robežas šķērsošanas caurlaižu apzīmogošanu bijušajiem skolas biedriem Rozenštrauhu apcietināja un ievietoja Centrālcietumā, bet pēc tam nosūtīja uz Salaspils koncentrācijas nometni, uz soda bataljonu. Kara beigās Rozenštrauhs nonāca Kurzemes katlā, bet vēlāk atgriezās Rīgā. Tur tika apcietināts un nosūtīts uz filtrācijas nometni Sibīrijā. Pēc dažiem gadiem atgriezās Latvijā.
1947. gadā Rozenštrauhs sāka darboties Latvijas PSR Valsts Leļļu teātrī kā mūziķis, akordeonists. Tomēr pēc 10 gadiem viņu atlaida. Rozenštrauhs piepelnījās dažādos gadījuma darbos, līdz 1970. gados Rozenštrauhu uzmeklēja kultūras darbinieks Valfrīds Puķe. Viņi sāka kopā uzstāties lauku klubos. Rozenštrauhs spēlēja akordeonu, bet Puķe stāstīja par Rozenštrauha dzīves gaitām. Šādas uzstāšanās lauku klubos tika rīkotas apmēram vienpadsmit gadus.
Rozenštrauhs ir piedalījies epizodiskās lomās filmās "Uzbērums" (1970), "Svešās kaislības" (1983), "Dubultnieks" (1986).
Viena no Rozenštrauha populārākajām dziesmām bija "Zilais lakatiņš". Sacerējis arī tādas dziesmas kā "Vecpiebalgas ūdensrozes", "Vecās dzirnas", "Ai, māte Latgale" un daudzas citas. Pavisam kopā ap 60 dziesmām. Padomju varas laikā Rozenštrauha profesionālā karjera tika ierobežota, viņš netika atzīts oficiāli. Tautā viņa dziesmas bija ļoti populāras, tās bieži vien dziedāja, nezinot, kas ir dziesmu autors. Tikai Trešās atmodas laikā, 1988. gadā, ar Raimonda Paula atbalstu tika sarīkoti pirmie plaši apmeklētie Rozenštrauha koncerti Filharmonijā un vēlāk arī Dzintaru koncertzālē. Piedalījies koncertos līdz pat mūža beigām. 
Rozenštrauhs nomira 1992. gada 8. martā, 73 gadu vecumā. Apglabāts Rīgas Meža kapos.

Piemiņa

Rozenštrauha 100 gadu jubilejas gadā, 2018. gada 17. augustā LTV1 notika pirmizrāde dokumentālai filmai par Rozenštrauhu "Zilais lakatiņš". Filmu veidojusi žurnāliste Ilze Strenga un režisors Guntis Lēmanis.
Vidusjūras spēles

Vidusjūras spēles ir reģionālas vairāku sporta veidu sacensības, kas notiek ik 4 gadus un kurās piedalās sportisti no tām Eiropas, Āfrikas un Āzijas valstīm, kas teritoriāli atrodas pie Vidusjūras. Spēles ir Starptautiskās Vidusjūras spēļu komitejas (franču: Comité international des Jeux méditerranéens (CIJM)) aizgādībā.

Vēsture

Ideja par spēlēm radās 1948. gadā, un to atbalstīja Starptautiskā Olimpiskā komiteja (SOK). Pirmās Vidusjūras spēles notika 1951. gadā Ēģiptes pilsētā Aleksandrijā, sacensības notika 13 sporta veidos, kuros piedalījās 734 sportisti no 10 valstīm. Kopš tā laika spēles ir notikušas bez pārtraukuma ar četru gadu intervālu. No 1951. līdz 1991. gadam sacensības notika gadā pirms vasaras olimpiskajām spēlēm, kopš 1993. gada spēles notika nākamajā gadā pēc olimpiskajām spēlēm. 1955. gadā Barselonā 2. Vidusjūras spēļu laikā tika nolemts izveidot komiteju, kas pārrauga spēles. Šī komiteja tika izveidota 1961. gadā un tika nosaukta par “Starptautisko Vidusjūras spēļu komiteju”, kuras galvenā mītne atrodas Atēnās. Spēles organizē tieši SOK, Vidusjūras spēļu komiteja un tās valsts olimpiskā komiteja, kurā notiek spēles. Spēļu emblēma ir zils audums ar trīs baltu krustojošu gredzenu attēlu, kas simbolizē Eiropu, Āziju un Āfriku,  gredzena apakšējā daļā ir izplūdusi viļņota līnija, it kā apļi būtu iegremdēti Vidusjūrā. Šo emblēmu izmanto kopš 1979. gada spēlēm. Spēļu vēsturē labākos rezultātus neoficiālajā komandas vērtējumā ir sasnieguši Itālijas un Francijas sportisti.
Ēri ezers

Saimniecība un vides problēmas

Ēri ezers rada labvēlīgus apstākļus lauksaimniecībai tam pieguļošajās zemēs - ezera ziemeļu krasts apgādā Kanādu ar augļiem un dārzeņiem, te atrodas arī vīna dārzi. Ezers ir bagāts ar daudzām zivju sugām un piemērots zvejai - Ēri ezerā joprojām ir pasaulē lielākā saldūdens zivju nozveja. Jau 1960. gados ezerā tika atklāts piesārņojums un vēl joprojām norisinās debates par to, vai vajadzētu nozveju turpināt. Šis ir visvairāk piesārņotais no Lielajiem ezeriem. 1969. gadā Ēri ezerā ietekošā Kujahogas upe bija tik ļoti piesārņota ar naftas produktiem, ka upē notika postošs ugunsgrēks. Ezerā jau kopš 1960. gadiem izpaužas eitrofikācijas process ar aļģu masveida "ziedēšanu". Mūsdienās piesārņojums ir samazinājies, taču ezera centrālajā daļā joprojām saglabājusies mirusī zona. Ezerā ievazātas daudzas tam svešas sugas.

Ģeogrāfija, klimata īpatnības

Ezera rietumu daļa ir salīdzinoši seklāka - vidējais dziļums ir 13 m un maksimālais dziļums - 19 m. No Lielajiem ezeriem Ēri ezers visātrāk un visbiežāk aizsalst. Ūdens apmaiņa ezerā notiek salīdzinoši ātri - 2,6 gados. Ezera seklums rada salīdzinoši lielākus draudus krastā esošajām pilsētām - spēcīgu vētru laikā ūdens tiek sadzīts vēja virzienā. 2003. gada novembra vētras laikā Bufalo pilsētā ūdens vidējais līmenis cēlās par 2,1 metru, viļņu augstums sasniedza 4,5 metrus.
Galvenā ieteka ezerā ir Detroitas upe, kas no Hūrona nes trīs Lielo ezeru ūdeni. Izteka - Niagāras upe. Tā kā uz Niagāras atrodas Niagāras ūdenskritums, Ēri ezeru ar Ontārio ezeru savieno Vellendas kanāls.
Bernštate Eigenā

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1234. gadā.
Rīgas meži. Vēsture un mūsdienas

Sižets

Tīreļpurvu var uzskatīt par lielu vēstures notikumu liecinieku. Filma seko līdzi purvam, kurš ir viens no labāk saglabātajiem cīņu laukiem Austrumeiropā.
Vairogvaboles

Ekoloģija

Vairogvaboles ir zālēdāji, kas var baroties ar vairāku dzimtu augiem (polifāgi), vienas dzimtas augiem (oligofāgi) vai tikai ar vienu augu sugu vai vairākām viena ģints robežas (monofāgi).
Tenisa profesionāļu asociācija

ATP jeb Tenisa Profesionāļu asociācija (angļu: Association of Tennis Professionals) tika dibinātā 1972. gadā, lai aizsargātu profesionālo vīriešu tenisistu intereses. Kopš 1990. gada ATP organizē vispasaules tenisa tūri - ATP Tour.

ATP Tour

ATP Tour iekļauj sevī Grand Slam, ATP Masters Series, ATP International Gold Series, ATP International Series, ATP Challenger Series un Futures turnīrus, kuri atšķiras ar balvu fondu, kā arī piešķiramajiem punktiem ATP reitingā.
Katru gadu tiek aizvadīti četri Grand Slam turnīri, kuru uzvarētājs izcīna 1000 ATP punktus. Tie ir Austrālijas Atklātais čempionāts, Francijas Atklātais čempionāts, Vimbldonas čempionāts, kā arī ASV Atklātais čempionāts.
Katru gadu tiek rīkots arī Tennis Masters Cup turnīrs, kurš no 2005. līdz 2008. gadam norisinās Šanhajā, Ķīnā, bet no 2009. līdz 2012. gadam tiks aizvadīts Londonā, Lielbritānijā.
Tiek rīkoti arī deviņi ATP Masters Series turnīri, kuru uzvarētājs iegūst 500 reitinga punktus.
Ir deviņi ATP International Gold Series turnīri, kuros ir nedaudz lielāks balvu fonds, kā arī piešķiramie reitinga punkti kā 43 organizētajos ATP International Series turnīros.
ATP Challenger Series turnīru uzvarētājs iegūst no 50 līdz 100 reitinga punktiem, bet Futures turnīros uzvarētājs var iegūt vienīgi 24 reitinga punktus.
Jānis Kaminskis

Biogrāfija

Dzimis 1878. gada 22. oktobrī Elkšņu pagastā. No 1921. līdz 1934. gadam bija Latvijas Republikas Valsts kontroles departamenta vadītājs, bet 1934. gadā kļuva par Valsts kontrolieri. No 1939. gada oktobra līdz Latvijas okupācijai 1940. gada jūnijā bija Latvijas finanšu ministrs Kārļa Ulmaņa vadītajā valdībā. 1941. gadā deportēts, 1942. gada 9. jūnijā Usoļlagā nošauts. Bija latviešu studentu korporācijas Talavija biedrs un viens no tās dibinātājiem.
Korejas kalendārs

Korejas kalendārs ir Mēness un Saules cikla kalendārs, kas līdzinās arī citu Austrumāzijas valstu kalendāriem. Datumi tiek aprēķināti pēc Korejas meridiāna (135. austrumu platuma meridiāns, mūsdienās Dienvidkorejai), un balstoties uz šo kalendāru tiek atzīmētas visas Korejas kultūras svinamās dienas.
Gregora kalendāru oficiāli sāka izmantot 1896. gadā, bet tradicionālos svētkus un dzimšanas dienas vecākā paaudze joprojām svin pēc vecā stila kalendāra. Lielākie mūsdienu svētki ir Korejas jaunais gads (Sollals).
Liepājas teātris

Vēsture

Jau no 19. gadsimta beigām Liepājā darbojās vācu teātris. Liepājas latviešu teātri Ernesta Ekšteina vadībā atvēra 1907. gada 11. martā toreizējā Suvorova ielā (tagad Raiņa ielā 2), pirmā iestudētā izrāde bija Antona Čehova luga "Tēvocis Vaņa". No 1912. gada Liepājas latviešu teātrī iestudēja arī muzikālas izrādes. 1912.—1915. gadā neoklasicisma stilā toreizējā Hagedorna ielā (tagad Teātra ielā 4) uzcēla jaunu teātra ēku ar 600 skatītāju vietām (arhitekts K. E. Štrandmanis, būvuzņēmējs V. Rīge). 
Vācu okupācijas laikā 1915. gadā Liepājas latviešu teātris pārtrauca darbību, bet Jaunā teātra ēkā notika izrādes vācu valodā. Drīz pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gada 7. decembrī Liepājas teātrī atjaunoja izrādes latviešu valodā. 1934. gadā Liepājas Jauno teātri apvienoja ar Liepājas operu un izveidoja Liepājas pilsētas drāmu un operu. 
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 3. novembrī Liepājas teātra ēkā notika pirmā pilsētas skolēnu uzņemšana pionieros. 
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā teātra ēka izdega, bet drīz tika atjaunota. Teātra nosaukums 1945.—1950. gadā bija Liepājas Muzikāli dramatiskais teātris, to vadīja K. Piesis. 1950. gadā to pārdēvēja par Liepājas drāmas teātri, 1957. gadā atkal par Muzikāli dramatisko teātri, 1963. gadā par Liepājas teātri. Šajā laikā teātri vadīja Ž. Brasla (1950—1952) un N. Mūrnieks (1952—1968). 
1967.—1974. gadā Liepājas teātrī strādāja Imants Kalniņš, tika iestudētas muzikālas izrādes "Princis un ubaga zēns" (1968) un "Trīs musketieri" (1969) ar Imanta Kalniņa dziesmām ar Viktora Kalniņa vārdiem. Galvenais režisors šajā laikā bija A. Migla (1968—1974), pēc viņa O. Kroders (1974—1989), H. Laukšteins (1989—1997) un J. Bartkevičs.
2012. gadā teātra režisori bija Dž. Dž. Džilindžers, Ģirts Ēcis, Ivars Lūsis, Juris Rijnieks, Lauris Gundars, Rolands Atkočūns un Valdis Lūriņš.
Anna Ahšarumova

Biogrāfija

Mihaila Botviņņika šaha skolas audzēkne. Divas reizes uzvarējusi PSRS sieviešu šaha čempionātos (1977, 1984). 1976. gadā Tbilisi sporta biedrības Burevestnik komandas sastāvā uzvarējusi PSRS komandu šaha kausa izcīņā. 1977. gadā uzvarējusi Budapeštas starptautiskajā sieviešu turnīrā. 1985. gadā Volgogradā Krievijas izlases sastāvā viņa izcīnīja pirmo vietu PSRS komandu šaha čempionātā.
1979. gadā kopā ar vīru Borisu Guļko iesniegusi dokumentus emigrācijai uz Izraēlu. Tomēr padomju varas iestādes līdz 1986. gadam atteicās izlaist Guļko ģimeni no valsts. Ahšarumovai divus gadu bija aizliegts piedalīties vietējos turnīros, bet septiņus gadus viņa nevarēja piedalīties ārzemju turnīros.
Pēc emigrācijas 1986. gadā pārcēlusies uz ASV. 1987. gadā uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātā. 1990. gadā Kualalumpurā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā kopā ar Jūliju Djominu dalījusi 5.-6. vietu. 1996. gadā izcīnījusi sudraba medaļu ASV sieviešu šaha čempionātā, bet gadu vēlāk bijusi bronzas laureāte šajā turnīrā.
Pārstāvējusi ASV komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1988-1990, 1996).
Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā Ahšarumovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1989. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Kopš 1998. gada vairs nepiedalās šaha turnīros.
Oļehs Tverdovskis

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Tverdovskis uzsāka 1992. gadā, spēlējot Maskavas "Krilja Sovetov" rindās. Pēc otrās klubā aizvadītās sezonas 1994. gada NHL draftā Oļehu ar augsto 2. numuru izvēlējās Anahaimas "Mighty Ducks", un jau tanī pašā vasarā Tverdovskis devās uz Ziemeļameriku, kur sava pirmajā NHL sezonā Anahaimas kluba rindās aizvadīja 36 spēles. 1996. gadā Oļehs tika aizmainīts uz Vinipegas "Jets", kas tā paša gada vasarā pārtapa par Fīniksas "Coyotes" vienību. Tieši 1996.—97. izrādījās Tverdovska rezultatīvākā sezonas viņa NHL karjerā — Oļehs 82 spēlēs atzīmējās ar 55 rezultativitātes punktiem. 1999. gada vasarā Tverdovskis tika aizmainīts atpakaļ uz "Mighty Ducks" rindām. 2002. gada vasarā Oļehs pievienojās Ņūdžersijas "Devils" vienībai, lai nākamās sezonas izskaņā kopā ar klubu izcīnītu Stenlija kausu.
Pēc kausa izcīnīšanas Oļehs izlēma atgriezties Eiropā, pievienojoties Krievijas Superlīgas klubam Omskas "Avangard", kurā aizvadīja divas sezonas, 2004. gadā kļūstot arī par Krievijas čempionu. Tanī pašā sezonā viņš izcīnīja arī Zelta nūju, kuru pasniedz katras sezonas līgas vērtīgākajam spēlētājam. 2005. gada vasarā Oļehs parakstīja līgumu ar Karolīnas "Hurricanes" vienību. 2005.—06. sezonā Oļehs otro reizi savā karjerā izcīnīja Stenlija kausu. 2006.—07. sezonu Tverdovskis aizvadīja Losandželosas "Kings" rindās, taču tad otro reizi atgriezās Eiropā.
2007. gadā Oļehs pievienojās Ufas "Salavat Julajev" rindām. 2008. gadā Oļehs izcīnīja kārtējo Krievijas čempiona titulu, bet 2011. gadā izcīnīja Gagarina kausu. 2011.—12. sezonā Tverdovskis turpināja spēlēt "Salavat Julajev" rindās, taču novembra beigās līgumu ar Tverdovski klubs lauza. Aizsargs pievienojas Magņitogorskas "Metallurg" rindām, tās sastāvā aizvadot arī 2012.—13. gada sezonu, pēc kuras Tverdoskis beidza karjeru.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2002. gada olimpiskajās spēlēs, tajās izcīnot bronzas medaļas, kā arī četros Pasaules čempionātos, 2009. gadā izcīnot Pasaules čempiona titulu.
Serbu krusts

Serbu krusts ir Serbijas nacionālais simbols, kā arī valsts ģerboņa, karoga sastāvdaļa. Tāpat Serbu krusts, kas attēlots uz serbu trīs krāsu karoga, tiek izmantots Serbu pareizticīgās baznīcas karogā.
Krusts sastāv no Bizantiešu impērijas Paleologu dinastijas krusta simbola, tikai atšķirībā no tā serbu krusts parasti tiek attēlots balts, nevis zelta, uz sarkana fona (dažreiz sastopami arī krusti ar nelielu zelta krāsas atblāzmu). Krustu papildina četri stilizēti kiriliskā rakstībā atveidoti burti S (kirilicā — C) katrā no krusta stūriem.
Serbu tradīcijas šo simbolu saista ar Svēto Savu, 12. gadsimta serbu arhibīskapu un Žičas metropolītu, kurš radīja no šiem četriem S burtiem populāro saukli, "Tikai vienība glābs serbus" (serbu: Само слога Србина спасава/Samo sloga Srbina spasava). Patiesā izcelsme ir no Paleologu saukļa "Karaļu karalis, valda pār karaļiem" (sengrieķu: βασιλεὺς βασιλέων, βασιλεύων βασιλευόντων), un krusta stūros ir attēloti betas (β) burtu simboli.
Divgalvainais ērglis un krusts ir galvenie Serbijas heraldiskie simboli, kas jau daudzus gadsimtus norāda uz serbu nacionālo identitāti.

Izcelsme

Krustus ar šķiļamdzelzi kā simbolus izmanto jau kopš romiešu laikiem, bet nekad ģerboņos vai emblēmās. Daži vēsturnieki saskata līdzības ar labarumu, Konstantīna I impērijas karogu. 6. gadsimtā krustu ar četriem laukiem tā stūros, kuros bija dažādi simboli vai heraldiskās zīmes, sāka attēlot uz Bizantijas monētām. Simbolu izmantoja jau Pirmajā krusta karā. Mihails VIII Paleologs (1261–1282) pārņēma šo simbolu atjaunojot Bizantijas impēriju, papildinot to ar Paleologu dinastijas impērijas saukļa pirmajiem burtiem (β): "Karaļu karalis, valda pār karaļiem" (sengrieķu: βασιλεὺς βασιλέων, βασιλεύων βασιλευόντων; Basileus Basileōn, Basileuōn Basileuontōn'). Tas tika izmantots gan uz karogiem, gan uz monētām.
Kodīgā gundega

Apraksts

Auga garums no 20 līdz 80 cm, bet var arī sasniegt vienu metru vai vairāk un ir atkarīgs no augšanas vietas. Saknenis īss, ar daudzām bārkšsaknēm. Stublājs stāvs, zarains, kails vai ar īsiem piekļautiem matiņiem, pie pamatnes dobs. Stublāja augšdaļa maz aplapota.
Lapojumu veido galvenokārt piezemes lapas, kā arī lapas stublāja apakšdaļā. Apakšējās lapas ar kātiem, piecplūksnainas. Augšlapas sēdošas, staraini dalītas vai šķeltas.
Ziedi pa vienam garu ziedkātu galā. Vainglapas zeltaini dzeltenas, to garums ap 1 cm. Kauslapas vairāk vai mazāk pieliekušās pie vainaglapām. Zieda kāts gluds. Zied no maija līdz oktobrim. Augļi — riekstiņi, līdz 0,3 cm gari.

Izplatība

Plaši izplatīta un parasta suga Britu salās, lielākajā ziemeļu un centrālās Eiropas daļā, Austrālijā, Jaunzēlandē, daļā Ziemeļamerikas un Āzijas. Latvijā sastopama visā valsts teritorijā.

Biotopi

No atsevišķiem eksemplāriem līdz monodominantām grupām sastopama dažādās pļavās, sausos mežos, krūmājos, kā arī nezālienēs.

Izmantošana

Labs nektāraugs. Ir indīgs, jo satur protoanemonīnu. Var saindēties ar svaigi plūktiem augiem. Izžāvēts augs nav indīgs.
Vesleskarvets

Vesleskarvets (norvēģu: Vesleskarvet) ir ap 250 m augsts nunataks Antarktīdā, Karalienes Modas Zemē. Izvietojies Ālmana grēdas ziemeļrietumos 220 km no okeāna piekrastes. Nunatakam no ziemeļu puses piekļaujas ledus vairogs, dienvidu pusē ir stāva krauja. Nunataku atklāja un 1949.—1952. gados nokartēja Modheimas ekspedīcija. Nunataka plakanās virsotnes un nosacīti ērtā piekļūšanas ceļa dēļ tas tika izvēlēts par Dienvidāfrikas polārstacijas SANAE IV būvniecības vietu.
Nuntaka iežu krāsa ir melna vai tumši brūna. Uz klintīm aug dažas ķērpju sugas un mājo kukaiņi. 25 km no polārstacijas ir sniega vētrasputnu kolonija.
Rihards fon Bergmanis

Dzīvesgājums

Rihards fon Bergmanis dzimis Rīgā 1805. gada 2. jūlijā Rūjienas luterāņu draudzes mācītāja Benjamiņa fon Bergmaņa un viņa sievas Eleonoras Vilhelmīnes, dzim. Polhovas (1780-1846) ģimenē. Studēja Tērbatas universitātes teoloģijas fakultātē (1824—1829), līdz 1831. gadam papildinājās Berlīnē. Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par mājskolotāju Saukas mežziņa Kades ģimenē un Mazsalacas mācītājmuižā (1831-1833).
1834. gadā kļuva par sava tēva Rūjienas luterāņu draudzes mācītāja Benjamiņa fon Bergmaņa palīgu, tad par draudzes mācītāju (1842-1878).
Miris no vēža 1878. gada 13. janvārī Tērbatā sava dēla ķirurga Ernesta fon Bergmaņa mājā.
Esenberģu Jānis

Dzīvesgājums

Dzimis 1862. gada 9. aprīlī Lielsvētes pagasta Upes Priekuru Daiļos amatnieka Dāvja Esenberga ģimenē. Mācījās Lielsvētes pagastskolā (1869-1872), 1873. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Rīgu un turpināja mācības Torņakalna zēnu elementārskolā (1872-1877).
Pēc skolas beigšanas strādāja Pilhaua kokzāģētavā, no 1880. gada Ādolfa Alunāna vadītajā Rīgas Latviešu teātrī kā aktieris un suflieris. 1883. gadā žurnālā "Mājas Viesis" publicēja dzejoli "Bērnības draudzenei". Teātra iestudējumiem pārtulkoja ap 20 lugu, ieskaitot V. Šekspīra "Venēcijas tirgotājs" (kopā ar R. Jansonu), "Sapnis vasaras naktī", B. Bjernsona "Redaktors", R. Planketa operetes "Korneviļas zvani" tekstu. Atdzejoja A. Puškina, Š. Petēfi dzeju. 1885. gadā kopā ar Ādolfu Alunānu aizgāja no Rīgas Latviešu teātra kopā ar viņa trupu apceļoja Kurzemes guberņas pilsētas un miestus.
1887. gadā saslima ar diloni un atsāka strādāt Rīgas teātrī par suflieri, bet neveselības dēļ nevarēja vairs ilgi darboties. No 1888. gada dzīvoja Vecsaules pagastā. Miris 1890. gada 20. novembrī Rīgā, apbedīts Torņakalna kapos.
Mārtiņš Bruņenieks

Biogrāfija

Izglītību ieguvis Saukas pamatskolā, Jēkabpils apriņķa skolā, Jelgavas klasiskajā ģimnāzijā. No 1888. līdz 1892. gadam studējis slāvu filoloģiju Maskavas universitātē.
1892. gadā kļuva par skolotāju ģimnāzijā Rīgā, laikā no 1894. līdz 1922. gadam dzīvoja Kijevā, kur strādāja ģimnāzijā par skolotāju un universitātē par vācu valodas lektoru. 1922. gadā atgriezies uz dzīvi Latvijā. Līdz 1939. gadam strādājis Jēkabpils ģimnāzijā par skolotāju, 1944. gadā kļuva par Latvijas Valsts universitātes vācu valodas lektoru un profesoru.
Viņa pirmā publikācija bija 1892. gadā krājumā "Pūrs" ievietotais raksts "Lielu vītu psiholoģija". 1897. gadā Bruņenieks sarakstījis "Anglijas civilizācijas vēsturi", vairākas mācību grāmatas latviešu un vācu valodā.
Nodarbojies ar latviešu mitoloģijas pētīšanu, kurā izmantojis salīdzinošo valodniecību.
1939. gadā ticis apbalvots ar III šķiras Atzinības krustu.
F3 Eirosērija

Pirmsākumi

Eirosērijas pirmsākumi ir meklējami 1975. gadā, kad norisinājās 5 sacīkšu čempionāts ar nosaukumu Eiropas F3 Kauss. Autosacīkstes norisinājās Monako, Nirburgringā (Vācija), Anderstorpā (Zviedrija), Moncā (Itālija) un Kruā pie Treno (Francija). Šo sacīkšu sēriju uzvarēja austrāliešu braucējs Larijs Pērkinss, kurš brauca ar Ralt-Ford bolīdu un pārstāvēja Team Cowangie komandu.
1976. gadā sacensības pārtapa par 10 sacīkšu autoseriālu, un tika nosauktas par Eiropas F3 Čempionātu. Šis autosacīkšu čempionāts turpināja pastāvēt līdz 1984. gadam.
Dārgā Džuljeta

Sižets

Filma uzņemta Itālijas pilsētā Veronā, kur visas dienas garumā vairāki simti tūristu ierodas Viljama Šekspīra lugas "Romeo un Džuljeta" varones Džuljetas mājas pagalmā.