Latvijas vācu okupācijas hronoloģija 1941. gadā

Latvijas okupācijas hronoloģija 1941. gadā ietver būtiskākos datus par vācu un padomju armiju karadarbību Latvijas PSR teritorijā operācijas "Barbarosa" sākumposmā no 1941. gada 22. jūnija līdz 6. jūlijam ar ko iesākās vācu okupācijas periods Latvijā.  
Jau kara pirmajās minūtēs tika bombardētas Sarkanās armijas bāzes Liepājā un Ventspilī. Šķērsojot Lietuvu, no Austrumprūsijas Latvijā iebruka Vērmahta armijas grupējuma "Ziemeļi" (Heeresgruppe Nord) daļas ģenerālfeldmaršala Vilhelma fon Lēba vadībā. Galvenie uzbrukuma virzieni tika vērsti uz armijas un karaflotes bāzi Liepāju, svarīgo dzelzceļa mezglu Daugavpili, Krustpili pie Daugavas līnijas un galvaspilsētu Rīgu. Latvijas iekarošana vācu armijai bija tikai viens posms ceļā uz tās stratēģisko mērķi - Ļeņingradu. 
Vācu karaspēka pēkšņais un ātrais uzbrukums pārsteidza padomju bruņotos spēkus. Tie haotiski atkāpās, neizrādot būtisku pretestību, izņemot Liepāju, kur bloķētais karaspēks vairākas dienas centās izlauzties no aplenkuma, un Latgalē, kur Sarkanā armija mēģināja veikt pretuzbrukumu. 
Vērmahta 4. tanku grupa (vācu: Panzergruppe 4) izvērsa strauju uzbrukumu Daugavpils un Jēkabpils virzienā ar mērķi neļaut Sarkanajai armijai izveidot aizsardzības līniju gar Daugavu. Tās 56. motorizētais korpuss uzbruka Daugavpils virzienā, forsēja Daugavu un 26. jūnijā ieņēma Daugavpili. Savukārt 41. motorizētā korpusa sastāvā esošā 1. tanku divīzija (1. Panzerdivision) 29. jūnijā ieņēma Krustpili un izveidoja placdarmu Daugavas labajā krastā, kamēr 6. tanku divīzija Latgales ieņemšanas kauju gaitā 28./29. jūnijā ieņēma Līvānus. 
Tanku vienībām sekoja vācu 16. un 18. armija, kas lielāko tiesu sastapa vairs tikai izkliedētas padomju vienības. Vērmahta 18. armijas divi korpusi uzbruka ziemeļaustrumu virzienā, 1. armijas korpuss sasniedza Daugavu pie Jaunjelgavas, bet 26. armijas korpuss (XXVI. Armeekorps) 29. jūnijā ieņēma Jelgavu un Bausku, no kurienes 29. jūnijā sākās uzbrukums Rīgai. 61. kājnieku divīzija ieņēma Pārdaugavu un pāri vēl neuzspridzinātajiem Daugavas tiltiem daži vācu tanki izlauzās līdz Rīgas autoostas apkārtnei, bet Sarkanās armijas vienības tos ielenca un iznīcināja, pēc tam, kad vācu papildspēkiem tika nogriezta piekļuve, padomju sapieriem uzspridzinot Dzelzceļa tiltu. Pie Daugavas pienākot vācu armijas galvenajiem spēkiem, tie uzcēla pontonu tiltu pie Salaspils, pār kuru pārgāja Daugavu un 1. jūlijā cauri Latgales priekšpilsētai ienāca Rīgā sastopot minimālu pretestību.

22. jūnijs

Vācu kara aviācija Luftwaffe 4.00 no rīta sāk uzlidojumus Ventspilij un Liepājai, bombardējot kara lidlaukus, ostas, kara materiālu noliktavas, karaspēka vienību štābus un karaspēka koncentrācijas vietas. Liepājas lidlaukā iznīcina lielu daļu no tajā esošajām padomju 148. iznīcinātāju aviācijas pulka (148-й истребительный авиационный полк), Ventspils lidlaukā 40. ātrā bumbvedēju aviācijas pulka (40-й скоростной бомбардировочный авиационный полк), bet Jelgavas lidlaukā padomju 241. triecienaviācijas pulka (241-й штурмовой авиационный полк) И-15 бис tipa kara lidmašīnām. Sabombardē Spilves lidostas angārus. Vērmahts bez nopietnas pretestības pāriet t.s. Molotova līnijas nocietinājumus, ieņem Kretingu un Palangu un šķērso Latvijas—Lietuvas robežu pie Rucavas.

23. jūnijs

Vērmahta 291. kājnieku divīzija (komandieris ģenerālmajors Kurts Hercogs, sastāvā 501., 502., 503. pulki, divi jūras kājnieku bataljoni, kopā apmēram 20 000 karavīru) uzsāk kauju par Liepāju, kur ielenkumā nonāk ģenerālmajora Nikolaja Dedajeva komandētā 67. strēlnieku divīzija un Liepājas kara flotes bāze ar 1. zemūdeņu brigādi (kopā apmēram 11 000 karavīru).

24. jūnijs

Sarkanās armijas daļas nesekmīgi mēģina izlauzties no ielenkuma pie Grobiņas. 27. armijas komandieris ģenerālmajors Nikolajs Berzarins dod pavēli ieņemt aizsardzības pozīcijas gar Daugavu līdz Līvāniem, tālāk bija paredzēts izvietoties PSRS 8. armijai. Pēc Liepājas kara flotes bāzes komandiera pavēles naktī no 24. uz 25. jūniju Vācijas kara flotes bloķētās Liepājas ostas akvatorijā nogremdē Latvijas kara flotes zemūdenes "Spīdola" un "Ronis", kā arī mīnu kuģi "Ļeņins" un četras padomju zemūdenes.

25. jūnijs

25. jūnijā tiek saņemta pavēle organizēt jaunu aizsardzības fronti gar Daugavu, 8. armijas paliekas pastiprina ar 21. mehanizēto korpusu un 5. gaisa desanta korpusu. Vērmahta 505. pulks kopā ar diviem jūras kājnieku bataljoniem no Grobiņas puses iebrūk Liepājā. Kaujā krīt 67. strēlnieku divīzijas komandieris ģenerālis Nikolajs Dedajevs. Stiprās pretestības dēļ vācieši pārtrauc uzbrukumu. Vērmahta 291. kājnieku divīzijas 504. un 506. pulki ieņem pozīcijas uz ziemeļiem no Liepājas.

26. jūnijs

Vērmahta 291. kājnieku divīzija ieņem Grobiņu un bombardē Liepāju, vakarā Sarkanās armijas Ziemeļrietumu frontes pavēlnieks dod pavēli atstāt pilsētu un doties Rīgas virzienā. Vērmahta 56. motorizētais korpuss pie Zarasiem šķērso Latvijas—Lietuvas robežu, ieņem Grīvu un Daugavpili. Tā kā pārējās Vērmahta daļas bija atpalikušas par vairāk kā 100 km, korpusa komandieris ģenerālis E. fon Manšteins saņem pavēli apturēt uzbrukumu un sagaidīt 41. motorizētā korpusa ierašanos pie Daugavas līnijas.

27. jūnijs

No rīta Sarkanās armijas 67. strēlnieku divīzijas daļas (56. strēlnieku pulks u.c.) cenšas izlauzties no Liepājas aplenkuma Šķēdes un Grobiņas virzienā. Nelielas karavīru grupas pārvietojās ziemeļu un austrumu virzienā pa meža ceļiem. Bijušais Latvijas flotes kuģis "Vienība" ar 800—2000 ievainotajiem sarkanarmiešiem zem Sarkanā Krusta karoga trīs torpēdkuģu pavadībā gar piekrasti dodas ziemeļu virzienā, taču tiek nogremdēts apmēram 10 jūras jūdžu attālumā no Liepājas. Vērmahts ieņem Auci, Priekuli, Ventspili un Tukumu.

28. jūnijs

Sarkanās armijas 21. mehanizētais korpuss, 5. gaisa desanta korpuss un 185. motorizētā divīzija mēģināja atgūt Daugavpili. Jaunliepājas Raiņa parka apkaimē turpinājās ielu kaujas ar pilsētas pašaizsardzības vienībām, vakarā tās pāri Tirdzniecības kanālam atkāpās uz Vecliepāju. Vērmahta spēki izvērsa uzbrukumu Zemgalē un Sēlijā, ieņemot Dobeli, Bausku, Viesīti, Subati, Ilūksti un Jēkabpili.

29. jūnijs

56. motorizētā korpusa daļas turpināja uzbrukumu Rēzeknes virzienā. Sarkanās armijas virspavēlniecība deva pavēli atkāpties no Daugavas aizsardzības līnijas uz pirms kara izbūvēto Veļikajas aizsardzības līniju (t.s. Staļina līniju) aiz Latvijas—Krievijas robežas. Vakarā vācieši ieņēma Liepāju, pēdējie pilsētas aizstāvji izlauzās dienvidu virzienā. Vērmahta spēki izvērsa uzbrukumu Kurzemē un Zemgalē, ieņemot Saldus, Jelgavu, Jūrmalu un vairākās vietās šķērsoja Daugavu, ieņemot Pļaviņas, Krustpili un  Līvānus. Vērmahta 26. armijas 61. kājnieku divīzija iebruka Pārdaugavā.
Latvijas PSR valdība un LKP Centrālā Komiteja kopā ar Sarkanās armijas daļām pa Vidzemes šoseju no Rīgas bēga uz Valku.

30. jūnijs

Vērmahta 26. armijas korpuss izvēršot uzbrukumu Rīgai ieņem Daugavas tiltus, bet Sarkanās armijas 10. strēlnieku korpuss veic pretuzbrukumu pie Rīgas autoostas. Apšaudēs tiek nopostīta liela Vecrīgas daļa. PSRS Baltijas flotes aviācija bombardē Daugavpili.

1. jūlijs

Vērmahta 56. motorizētā korpusa daļas turpina uzbrukumu Latgalē, ieņemot Preiļus un Varakļānus. 38. armijas korpuss turpina uzbrukumu Kurzemē, ieņemot Aizputi, Kuldīgu un Pilteni. 1. un 26. armijas korpusi pēc Daugavas šķērsošanas pie Jaunjelgavas un Ogres ieņēma Rīgas Latgales un Vidzemes priekšpilsētas. Padomju 8. armija pēc atkāpšanās no Daugavas līnijas saņem pavēli organizēt pretestību līnijā Cēsis - Madona un noturēt fronti līnijā Dzeņi - Gulbene - Lubāns, tomēr drīz vien pienāk pretrunīga pavēle doties pretuzbrukumā un atgūt Rīgu, ko 8. armija nespēj izpildīt, jo turpina atkāpšanos.

2. jūlijs

Vērmahta 56. motorizētā korpusa daļas ieņem Viļānus un Madonu. Sarkanās armijas daļas bez pretestības atkāpjas.

3. jūlijs

Vērmahta 38. armijas korpuss pabeidz okupēt Kurzemes ziemeļu daļu, ieņemot Sabili, Kandavu, Talsus un Valdemārpili. 56. motorizētais korpuss ieņem Gulbeni. 1. armijas korpuss ieņem Siguldu.  
Sarkanās armijas daļas bez pretestības atkāpjas.

4. jūlijs

Vērmahta 56. motorizētais korpuss Latgalē ieņēma Rēzekni, Ludzu, Kārsavu un Balvus, bet 1. armijas korpuss Vidzemē ieņēma Cēsis, Valmieru, Smilteni un Strenčus. Bijušo aizsargu un 24. Latviešu strēlnieku korpusa dezertieru izveidotā bruņotā grupa ieņēma Limbažus. 
24. Latvijas strēlnieku korpusa 183. strēlnieku divīziju Liepnas kaujā 4. jūlijā sagrāva uzbrūkošā vācu 41. motorizētā korpusa daļas. Kaujā krita divīzijas komandieris P. Tupikovs un 227. pulka komisārs N. Ņegoduiko.
Naktī no 4. uz 5. jūliju Sarkanā armija un Latvijas PSR valdība atstāj Valku.

5. jūlijs

Vērmahta spēki pabeidz okupēt Vidzemi, ieņemot Rūjienu, Api, Alūksni un pāriet Latvijas—Igaunijas robežu. Latgalē ieņem Abreni. Sarkanās armijas daļas bez pretestības atkāpjas.

6. jūlijs

Vērmahta spēki pabeidz iekarot Latgali, ieņemot Zilupi, un pāriet Latvijas—Krievijas robežu.