google/wiki40b huggingface dataset:
Rīgas geto

Rīgas geto bija vācu okupācijas valdības izveidots ebreju geto Rīgā, kas pastāvēja no 1941. gada līdz 1943. gadam.

Vēsture

1941. gada 1. jūlijā Trešā reiha karaspēks ienāca Rīgā. Ostlandes vadība nolēma izveidot Rīgā ebreju geto, kuru izvietoja daļā no Maskavas forštates.
1941. gada 23. augustā tika izveidots Rīgas geto jeb "Lielais geto". No 25. oktobra tā vārtus slēdza un teritorija tika stingri apsargāta. Geto robežas bija Maskavas iela, Jersikas iela, Ebreju iela, Līksnas iela, Lielā Kalna iela, Katoļu iela, Jēkabpils iela un Lāčplēša iela.
1941. gada naktī no 29. uz 30. novembri un no 8. uz 9. decembri lielāko daļu Rīgas geto iemītnieku nogalināja Rumbulas mežā. Vācu einzacgrupas "A" daļas kopā ar vietējiem kolaboracionistiem šajās dienās iznīcināja ap 26 000 cilvēku, to skaitā 8 000 bērnu līdz 10 gadu vecumam. "Lielais geto" tika pārveidots par "Mazo geto" ar šādu robežu: Daugavpils iela, Maskavas iela, Ebreju iela, Virsaišu iela, Lauvas iela un Lielā Kalna iela.
Rīgas geto tika likvidēts 1943. gada 2. novembrī, kad tur dzīvojošos ebrejus nosūtīja uz koncentrācijas nometnēm.

Rīgas geto saraksti

"Rīgas geto saraksti" ir Rīgas holokausta upuru saraksti, kuros ir informācija par vairāk nekā 65 000 izpētītām miršanas apliecībām, nāves cēloņu ieraksti, kā arī izpētīti vairāki desmiti tūkstošu Rīgas geto māju grāmatu ieraksti un ārpus Rīgas geto zonas māju grāmatu ierakstu. "Rīgas geto saraksti" kalpo par vērtīgu informācijas avotu, šie saraksti satur informāciju par personām un viņu ģimenes locekļiem, kas tika piereģistrēti attiecīgajā Rīgas geto mājā ieskaitot ziņas par šo cilvēku vecumu, dzimšanas vietu, nodarbošanos un reizēm arī ziņas par turpmāko dzīvesvietu. Kopumā ir saglabājušās 68 Rīgas geto māju grāmatas. "Rīgas geto sarakstu" autore ir holokaustu pētniece Tamāra Zitcere.
Jons Kosašvili

Biogrāfija

1972. gadā kopā ar vecākiem emigrējis uz Izraēlu. Bērnībā un jaunībā sekmīgi nodarbojies ar šahu. 1986. gadā pirmo reizi iekļuvis Izraēlas šaha čempionāta finālā. 1989. gadā ticis iekļauts Izraēlas izlases sastāvā Eiropas komandu šaha čempionātā. 1990. gadā pārstāvējis savu valsti Pasaules junioru (U-20) šaha čempionātā. Tajā pašā gadā Izraēlas izlases sastāvā Pasaules šaha olimpiādē izcīnījis sudraba medaļu pie rezerves galdiņa. Vēl piedalījies 1998. gada Pasaules šaha olimpiādē. Par panākumie šahā FIDE piešķīrusi Kosašvili starptautiskā meistara (IM, 1990) un lielmeistara (GM, 1994) nosaukumus.
Kosašvili ir viens no retajiem šaha lielmeistariem, kurš ir arī medicīnas zinātņu doktors. Pēc profesijas viņš ir ortopēdijas ķirurgs, kas specializējas dažādas procedūrās, tostarp artroskopijas un locītavu protezēšanā.
1999. gadā apprecējies ar vienu no māsām Polgārām - Sofiju. Ģimenē ir divi dēli: Alons (2000) un Joavs (2003). Ģimene ir dzīvojusi Toronto (Kanāda), taču 2012. gadā atgriezusies Izraēlā.
Symbolic

Vēsture

Symbolic pirmsākumi meklējami 2000. gadā, taču kā grupa tā izveidota 2003. gadā, lai uzstātos mūzikas un mākslas festivālā „Bildes 2003”, kad arī izdeva folkmetālu dziesmu „Daugaviņa” ar Niku Matvejevu. 2010. gadā grupa izdeva ar Indygo vokālistu Mārtiņu Vateru ierakstītu dziesmu „Mājas tālumā”, bet 2016. gadā dziesmu „Mēnestiņis, karavīris”, kur iedziedāja un kokles un stabuli iespēlēja folkloriste Dina Liepa.
2017. gadā Lauska laida klajā Symbolic debijas albumu „Mūžam saule debesīs”, ko grupa ierakstīja gada laikā, un kurā iekļautas jau kopš grupas pirmsākumiem sarakstītas dziesmas. Albuma dziesmu vārdiem pamatā ņemtas latviešu tautasdziesmas, tautas mūzikas instrumentus kā viesmūziķe iespēlēja Dina Liepa, bet divās dziesmās dzied Niks Matvejevs, savukārt vāka noformējumu veidoja māksliniece Mētra Drulle.
Vokatīvs

Vokatīvs (latīņu: vocativus) ir locījums, kas tiek izmantots uzrunai. Tam nav jautājuma.
Resnais vīrs

"Resnais vīrs" (angļu: Fat Man) ir atombumbas, kas tika nomesta un uzspridzināta virs Nagasaki Otrā pasaules kara laikā, koda vārds. Tā bija 4633 kg smaga, 3,3 m gara, tās diametrs bija 1,5 m. Tā tika izgatavota no plutonija-239.
Sākotnēji šo atombumbu tika plānots uzspridzināt virs Kokuras, taču sliktās pārredzamības dēļ tika izlemts izmest to virs alternatīvā mērķa — Nagasaki. "Resno vīru" 1945. gada 9. augustā virs Nagasaki nogādāja majors Čārlzs Svīnijs ar Boeing B-29 Superfortress Bockscar bumbvedēju. Atombumba tika iedarbināta virs Nagasaki 500 m augstumā. Šī bija otrā atombumba, kas tika izmantota kā ierocis pēc "Mazā zēna", kas tika nomesta virs Hirosimas trīs dienas iepriekš. "Resnais vīrs" eksplodēja ar 21 TNT kilotonnu lielu enerģiju.
Iespējams, atombumba tika nosaukta Vinstona Čērčila vārdā.
5. februāris

5. februāris ir gada 36. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 329 (330 garajā gadā) dienas.
Nana Joseliani

Biogrāfija

Mihaila Botviņņika šaha skolas audzēkne. 1978. un 1979. gadā kļuvusi par Eiropas junioru čempioni šahā. 1981. (kopā ar Nonu Gaprindašvili), 1982., 1986. un 1987. gadā uzvarējusi PSRS sieviešu čempionātos.
Vairākārt piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņā. 1979. gadā uzvarējusi starpzonu turnīrā Riodežaneiro. 1980. gadā pretendentu pusfināla mačā pēc papildrādītājiem uzvarējusi Nonu Gaprindašvili, bet nākamajā gadā zaudējusi pretendentu finālmačā Nanai Aleksandrijai 2½:6½ (+1, =3, -5). 1988. gada sākumā uzvarējusi pretendentu turnīrā Gruzijas pilsētā Chaltubo, taču vēlāk citā Gruzijas pilsētā Telavi zaudējusi maču par Pasaules čempiones nosaukumu Maijai Čiburdanidzei 8½:9½ (+2, =11, -3). 1993. gadā Monako otru reizi cīnījusies mačā par Pasaules čempiones nosaukumu, bet piedzīvojusi sagrāvi pret Sje Dzjuņu ar 2½:8½ (+1, =3, -7).
Astoņas reizes ir piedalījusies Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs un piecas reizes uzvarējusi komandu ieskaitē: PSRS izlases sastāvā (1980, 1982) un Gruzijas izlases sastāvā (1992, 1994, 1996). Tāpat Gruzijas izlases sastāvā uzvarējusi Eiropas sieviešu komandu šaha čempionātā 1997. gadā. Tajā pašā gada spēlējusi Pasaules vīriešu komandu šaha čempionātā pie 2. galdiņa.
Kopš 2003. gada pārtraukusi piedalīties šaha turnīros. Pašlaik dzīvo Čehijā un nodarbojas ar uzņēmējdarbību Prāgā.
Melnā piektdiena (iepirkšanās)

Melnā piektdiena ir neoficiāls apzīmējums ASV nākamajai piektdienai pēc Pateicības dienas (kas tiek atzīmeta novembra ceturtajā ceturtdienā). Kopš 1952. gada tā tiek uzskatīta par Ziemassvētku iepirkšanās sezonas sākumu ASV, lai arī apzīmējums "Melnā piektdiena" ieviesies vēlāk.
Daudzos veikalos Melnajā piektdienā precēm ir lielas atlaides, veikali sāk darbu daudz agrāk par citām dienām. Kopš 2006. gada Melnajā piektdienā ASV miruši 10 cilvēki un 111 cilvēki tikuši ievainoti, iepērkoties veikalos. Kopš 21. gadsimta sākuma pārdevēji citās valstīs cenšas ieviest Melnās piektdienas apzīmējumu, arī lai konkurētu ar ASV bāzētajiem tiešsaistes iepirkšanās veikaliem.
Baiba Rubesa

Dzīvesgājums

Dzimusi 1954. gadā Kanādas latviešu uzņēmēja un baņķiera Bruņa Rubesa un viņa sievas Birutas ģimenē.  
Studēja Jorkas Universitātē (York University) un Šo koledžā (Shaw Colleges) Toronto. Strādāja “Volkswagen Group” Vācijā un Čehoslovākijā (1985—1992). 
Pēc pārcelšanās uz dzīvi Latvijā bija "Statoil Baltic States" mārketinga un sabiedrisko attiecību direktore (1996—2000) un SIA "Latvija Statoil" izpilddirektore (2001—2008), līdztekus tam no 2002. līdz 2009. gadam B. Rubesa bija “DnB Nord” bankas padomē, no 2004. līdz 2007. gadam vadīja Ārvalstu investoru padomi Latvijā, kā arī bija Latvijas tirdzniecības un rūpniecības kameras viceprezidente Latvijā.
No 2008. līdz 2010. gadam Rubesa bija "Statoil Azerbaijan" direktore sadarbībai ar valsts iestādēm, tad ieņēma korporatīvās sociālās atbildības viceprezidentes amatu “Statoil ASA” (2010—2013), bija Citadeles bankas padomes locekle (2012—2015). Kopš 2014. gada viņa ir uzņēmuma SIA “RFactor” konsultante un biznesa attīstības vadītāja. 2015. gadā B. Rubesa radīja interneta vietni Wundrbr, kuras mērķis bija sniegt informāciju un padomus par to, kā novecot pēc 55 gadu vecuma. Viņa darbojas arī domnīcas “Providus” padomē un Kokneses fonda padomē, kas atbalsta piemiņas vietas “Likteņdārzs” attīstību.
No 2015. līdz 2018. gadam B. Rubesa bija valdes priekšsēdētāja un izpilddirektore kopuzņēmumā AS “RB Rail”, kas veic dzelzceļa infrastruktūras projekta Rail Baltica īstenošanu. 
No 2016. līdz 2019. gadam B. Rubesa bija Latvijas elektroenerģijas uzņēmuma “Latvenergo AS” padomes Cilvēkresursu komitejas locekle.
Beļavas pagasts

Upes

Asarupe, Cirstupe, Dzēsupīte, Kamaldiņa, Mellupe, Mudaža, Olekšupīte, Pinteļupīte.

Ezeri

Augulienas ezers, Ludza ezers, Pintelis, Sprīvuļu ezers, Sudalezers

Vēsture

Zviedru Vidzemes laikā Kārtenes muiža piederēja Johanam Gustavam fon Bīlovam (Bülow), kura vārds iegājies muižas latviskajā nosaukumā. 1683. gadā Beļavas muižā dzimusi Vidzemes brāļu draudzes atbalstītāja Magdalēna Elizabete fon Hallarte. Pēc Lielā Ziemeļu kara muižu savā īpašumā ieguva Bergu dzimta, kas 1750. gadā uz cēla tagadējo Beļavas muižas kungu māju baroka stilā. Pēc feldmaršala Frīdriha fon Berga nāves muižas parkā uzcēla panteonam līdzīgu kapliču. Pēc 1920. gada agrārās reformas Beļavas muižu 1546 ha kopplatībā sadalīja 69 zemnieku jaunsaimniecībās, no kurām 17 pirms tam jau bija iznomātas zemniekiem (t.s. muižas rentes mājas). Muižas kungu mājā ierīkoja sešgadīgo pagasta skolu. Savukārt Naglienas (Naglenes) muižu 1285 ha kopplatībā sadalīja 59 zemnieku jaunsaimniecībās (tai skaitā bija 15 muižas rentes mājas). 1925. gadā muižas ēkā iekārtoja pagastskolu, tagadējo Krišjāņa Valdemāra pamatskolu.
1935. gadā Madonas apriņķa Beļavas pagasta platība bija 83,3 km² un tajā dzīvoja 1524 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Beļavas un K. Valdemāra ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Beļavas ciems ietilpis Gulbenes apriņķī (1949-1949) un Gulbenes rajonā (pēc 1949. gada). Beļavas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto K. Valdemāra ciemu, 1973. gadā — likvidēto Ozolkalna ciemu, 1977. gadā daļu teritorijas pievienoja Stradu ciemam, 1987. gadā pievienoja daļu Gulbenes pilsētas teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Beļavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Gulbenes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Beļava (pagasta centrs), Auguliena, Auziņas, Butāni, Dumpji, Gulbītis, Letes, Naglene, Ozolkalns, Pilskalns, Sīļi, Spārīte, Spriņģi, Svelberģis, Vanagi.
Bitča

Vēsture

Pilsēta izveidota Čehoslovākijas laikā, 1946. gadā, apvienojot trīs apdzīvotas vietas - Mala Bitču (Malá Bytča), Veļka Biču (Veľká Bytča) un Hlinīku pie Vahas (Hliník nad Váhom). No šīm apdzīvotajām vietām Velka Biča jau bija pilsēta kopš 1378. gada. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (98,27 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (90,87 %), nereliģiozi (4,35 %).
1611. gadā Bitčā notika tiesas prāva pret Eržēbetu Bātori (Báthori Erzsébet, 1560-1614). Bitča (Veļka Biča) ir politiķa Jozefa Tiso (Jozef Tiso, 1887-1947) dzimtā pilsēta.
Linards Skuja

Dzīvesgājums

Mācījies Rīgas 1. vidusskolā. Studējis Latvijas Valsts universitātē. Jau studiju laikā sācis strādāt Latvijas Valsts universitātes Pusvadītāju fizikas problēmu laboratorijā (tā vēlāk pārtapa par Cietvielu fizikas institūtu).
1996. gadā kļuvis par Latvijas zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli. 2003. gadā tika ievēlēts par Latvijas Zinātņu akadēmijas īsteno locekli, un tajā pašā gadā saņēma Zinātņu akadēmijas Edgara Siliņa balvu fizikā. Skuja ir viens no visvairāk citētajiem Latvijas fiziķiem pasaulē. Viņa pētījumu rezultātus izmanto optisko gaismas vadu izgatavošanā.
2019. gadā saņēmis Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu par izciliem sasniegumiem optisko stiklu fizikas un fotonikas attīstībā.
Laucis

Izskats un īpašības

Laucis ir vidēji liels putns, un abi dzimumi izskatās vienādi. Tā ķermeņa garums ir 32—42 cm, spārnu izplētums 70—80 cm, svars 600—1000 g. Lauča apspalvojums ir melns, tikai piere un knābis ir balts, acis koši sarkanas. Kājas pelēkas. Laucim ir daļējas peldpleznas. Uz pirkstiem ir platas ādas krokas, bet pirksti savā starpā nav savienoti. Jaunie putni ir gaišāki nekā pieaugušie indivīdi, un tiem arī nav uzknābja vairoga. Melnais apspalvojums attīstās, kad laucis sasniedz 3—4 mēnešu vecumu, bet pieres vairogs attīstās tikai gada vecumā. Tā spārni ir samērā īsi un noapaļoti, līdz ar to laucis nav veikls lidotājs. Tomēr neskatoties uz savu neveiklību spārnos, migrācijas laikā tas nolido ļoti lielus attālumus.

Uzvedība

Laucis līdzīgi kā meža pīle lielāko tiesu uzturas ūdenī. Tas nav tik tramīgs kā citas dumbrvistiņu dzimtas sugas, un to bieži var novērot atklātos ūdeņos vai pastaigājoties krasta zālē. Paceļoties spārnos, tas kādu laiku skrien pa ūdeni. Arī uz zemes laucis īsās distancēs pārvietojas šādi, pa īstam nepaceļoties spārnos. Laucis ir skaļš putns, tas daudz klaigā un savā starpā sasaucas, īpaši naktī. Laucis ir teritoriāls putns un pārošanās laikā kļūst agresīvs. Teritoriju sargā abi vecāki. Ārpus pārošanās laika lauči mēdz izveidot nelielus barus, lai kopīgi barotos. Barojoties laucis īslaicīgi ienirst, nedaudz palecoties gaisā.

Barība

Lai arī lauča galvenā barība ir augi, tas ir visēdājs. Laucis uzlasīs dažādus nelielus bezmugurkaulniekus, citu putnu olas, aļģes, sēklas un augļus. Tas barojas gan ūdenī uz ūdens virsmas vai ienirstot, gan uz sauszemes līdzīgi kā meža pīle.

Ligzdošana

Laucis ligzdu veido niedrājā uz dūkstu pamata. Ligzdas būvniecībai tiek izmantotas kritušas niedres un zāle. Laucis būvniecībai izmanto arī dažādus krastā atrastus atkritumus, piemēram, plastikas maisiņus. Dējumā ir 5—10 olas. Reizēm laucim ir vairāki perējumi sezonā (2—3). Izdzīvo tikai neliela daļa cālēnu, jo tie ir iecienīts medījums gārņiem un kaijām. Ja trūkst barības, vecāki kļūst samērā brutāli pret saviem mazuļiem. Tie knābj mazos cālēnus, kas nāk lūgties barību. Knābšana izbeidzas tikai tad, ja mazais pārstāj lūgties. Reizēm cālēns tiek noknābts līdz nāvei, ja tas nepārtrauc lūgšanos.
Buda-Kašaļova

Vēsture

Rakstos kā Buda pirmoreiz minēta 1824. gadā. No 1938. gada - pilsētciemats, no 1971. gada - pilsēta.
Fricis Menders

Biogrāfija

Dzimis 1885. gada 20. augustā Rīgā. Piedalījās 1905. gada revolūcijā, par ko viņš 1906. gadā tika arestēts un nosūtīts uz Turuhaņsku Jeņisejas guberņā (Krievijā). 1907. gadā viņš izbēga no izsūtījuma un atgriezās Latvijā, no kurienes tālāk emigrēja uz ārzemēm. Jau tajā pašā gadā viņš iestājās Vīnes Universitātē, kur līdz 1911. gadam studēja tautsaimniecību un tieslietas, pēc tam gadu mācās Bernes Universitātē un 1913. gadā — Briseles socioloģijas institūtā.
No 1912. līdz 1913. gadam Menders bija Latvijas Sociāldemokrātiskās partijas (LSD) Ārzemju komitejas loceklis. 1917. gadā ievēlēts par Rīgas Strādnieku deputātu padomes izpildkomitejas locekli, kur vadīja Informācijas nodaļu. 1917. gadā darbojās Demokrātiskajā blokā, par ko tika izslēgts no LSD.
1918. gadā viņš atgriezās Latvijā un no 1918. līdz 1920. gadam ar pārtraukumiem bija Latvijas Tautas padomes loceklis. 1920.—1922. gadā ir Satversmes sapulces deputāts. 1922.—1934. gadā ir 1.—4. Saeimas deputāts. Darbojies Ārlietu un Juridiskajā komisijā, vairākkārt ievēlēts par Ārlietu komisijas priekšsēdētāju.
No 1918. līdz 1934. gadam Menders bija Latvijas sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) biedrs un Centrālās Komitejas (CK) loceklis, no 1931. līdz 1934. gadam LSDSP priekšsēdētājs.
Pēc 1934. gadā Kārļa Ulmaņa vadītā apvērsuma tika apcietināts un līdz ar citiem sabiedriski aktīviem cilvēkiem ieslodzīts Liepājas koncentrācijas nometnē, no kuras atbrīvots 1935. gada aprīlī. Pēc tam no 1935. līdz 1940. gadam darbojās nelegālajā Latvijas Sociālistiskajā strādnieku un zemnieku partijā. 
No 1923. līdz 1940. gadam bija zvērināts advokāts Rīgā.
Publicēja rakstus presē un ir vairāku politisku brošūru autors (piemēram, "Kas ir kapitālisms" (1931), "Kas ir sociālisms" (1931), "Sociāldemokrātiskā partija un zemnieki" (1931)).
Pēc padomju okupācijas 1940. un 1941. gadā bija LPSR Tieslietu tautas komisariātā Kodifikācijas nodaļas konsultants. Vācu okupācijas laikā darbojās Latvijas Centrālajā Padomē.
Pēc Otrā pasaules kara Menders strādāja par juriskonsultu LPSR Vietējās rūpniecības tautas komisariāta Montāžas trestā (1944), Vietējās rūpniecības tautas komisariātā (1945—1947), Izglītības ministrijā (1947—1948).
1948. gadā Menderu arestēja un gadu vēlāk deportēja uz soda nometni Mordovijas APSR. 1955. gadā viņu atbrīvoja un ļāva atgriezties Latvijā. 1957.—1959. gadā Menders uzrakstīja memuārus "Domas, darbi un dzīve 1903.—1940.", par ko 1960.—1962. gadā viņu apsūdzēja pretpadomju aģitācijā, bet manuskriptu LPSR Drošības komiteja konfiscēja.
1969. gadā viņš savā apcerējumā "Krievu imperiālisms un latviešu tauta" rakstīja Mēs, latvieši, esam ar militāru spēku iekļauti valstī, kuras režīmu šodien var nosaukt par pusmilitāru diktatūru vai apslēptu militāru. Manuskripta norakstu čekisti pārtvēra Tallinas muitā. 
1969. gada 3. novembrī F. Menderu notiesāja par pretpadomju aģitāciju un propagandu, viņam piesprieda piecus gadus nometinājumā, ko aizstāja ar ievietošanu Varakļānu nespējinieku namā.
Fricis Menders mira 1971. gada 1. aprīlī, iespējams, psihiatriskajā slimnīcā.
Jekaterina Bukina

Karjera

Ar brīvo cīņu sāka nodarboties 2000. gadā. Pirmā medaļa starptautiskā arēnā tika iegūta par otro vietu 2004. gada Eiropas kadetu čempionātā. 2006. gadā ieguva bronzas medaļu pasaules junioru  čempionātā Gvatemalā. 2007. gadā bija otrā pasaules junioru čempionātā Pekinā.
2010. gadā, piedaloties pieaugušo sacensībās, ieguva sudraba medaļu Eiropas čempionātā Baku un bronzas medaļu pasaules čempionātā Maskavā. 2011. gada pasaules čempionātā izcīnīja sudraba medaļu. 2013. gadā kļuva par Kazaņas universiādes uzvarētāju.   
Pēc uzvaras universiādē Bukina izcīnīja vēl vairākas medaļas Eiropas mērogā. Viņa ieguva 2015. gada Eiropas spēļu sudraba medaļu, 2014. gada Eiropas čempionātā bronzas medaļu un bija otrā 2018. gada Eiropas čempionātā.
Jekaterina Bukina bija arī 2010., 2011., 2013., 2014., 2016., 2018. gada Krievijas čempione un 2009., 2012., 2015. gada vicečempione.
Salcomp

Vēsture

1973. gadā televizoru ražotājs Salora Ūsikaupunki izveidoja meitas uzņēmumu Salcomp Oy televizoru detaļu ražošanai, kas sāka produkcijas izlaišanu 1974. gadā. 1975. gadā Kemijervi tika atklāta televīzijas uztvērēju ražotne.
1982. gadā Salcomp sāka barošanas bloku ražošanu. 1980. gados Nokia ieguva mātes uzņēmumu Salora, un līdz ar to Salcomp pārgāja Nokia īpašumā. Tas ražoja lādētājus mobilajiem telefoniem. 1988. gadā izlaists pasaulē pirmais ātrais impulsu lādētājs mobilajiem telefoniem.
1995. gadā pieņemts lēmums turpmāk ražot tikai lādētājus mobilajiem telefoniem. 1998. gadā pēc līguma sākta ražošana Ķīnā. 1999. gadā Nokia pārdeva Salcomp Skandināvijas privātā kapitāla fondam EQT Scandinavia II. Turpmāk uzņēmums pievērsās arī lādētājiem citu ražotāju mobilajiem telefoniem.
2002. gadā Ķīnā atklāta ražotne. 2004. gadā Kemijervi pārtraukta ražošana. 2002. gadā Brazīlijā atklāta rūpnīca. 2006. gadā Salcomp akcijas sāka kotēt biržā OMX Helsinki. 2007. gadā Indijā atklāta ražotne.
2011. gada septembrī Salcomp lielākais akciju turētājs Zviedrijas investīciju uzņēmums Nordstjernan AB ieguva vairāk nekā 90 % kapitāla daļu, un Salcomp izstājās no NASDAQ OMX Helsinki biržas. Vēlāk Nordstjernan pilnība ieguva uzņēmumu. 2012. gadā pieņemta jauna stratēģija attīstīt bezvadu lādētājus un barošanas blokus gaismas diožu gaismekļiem. 2013. gadā Salcomp 45 % kapitāldaļu iegādājās Zviedrijas pensiju fonds Sjätte AP-fonden (AP6).
Lotto-Soudal

Lotto

Lotto jau kopš 1984. gada ir ilgstoši sponsorējuši riteņbraukšanu, kad kompānija kļuva par vienu no Tönissteiner-Lotto-Mavic-Pecotex sponsoriem. 1985. gadā tā kļuva par galveno sponsoru komandai, kura nesa tikai šo nosaukumu. Šībrīža komandas struktūra un personāls radās, 2003. gada sezonas sākumā apvienojoties Lotto-Adecco un Domo-Farm Frites komandām zem nosaukuma Lotto-Domo.

Omega Pharma

Omega Pharma iepriekš 2003. un 2004. gadā sponsorēja komandu Quick Step-Davitamon. 2005. gadā Omega Pharma kļuva par komandas galvenajiem sponsoriem ar sava zīmola Davitamon nosaukumu. 2007. gadā nosaukumu mainīja uz citu zīmolu Predictor un 2008. gadā uz Silence. No 2010. gada komanda bija zināma kā Omega Pharma-Lotto, pirms sponsori 2012. gadā pārgāja uz Quick Step komandu.

Belisol

2012. gadā Belisol kļuva par vienu no sponsoriem. Šī Beļģijas kompānija nodarbojas ar logu un durvju, kā arī saules bateriju paneļu ražošanu.
Zirdziņš (šahs)

Zirdziņa vērtība

Parasti pieņem, ka zirdziņa vērtība ir vienāda ar laidņa vai trīs bandinieku vērtību. Divi zirdziņi un laidnis ir līdzvērtīgi diviem torņiem vai dāmai. Bez materiālās vērtības, figūru vērtību nosaka arī pozīcija. Tā slēgtās pozīcijās zirdziņa vērtība pieaug, kamēr laidnim samazinās. Un otrādi — atklātās pozīcijās laidnim ir priekšrocības pret zirdziņu.

Notācija

Algebriskajā šaha notācijā zirdziņu apzīmē ar lielo Z burtu. Vecākos izdevumos sastopams arī apzīmējums S.
Boriss de Greifs

Biogrāfija

20. gadsimta vidū bijis viens no spēcīgākajiem Kolumbijas šahistiem. 1951. gadā Bogotā uzvarējis Kolumbijas šaha čempionātā. 1957. gadā uzvarējis Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla Dienvidamerikas zonas turnīrā Karakasā. Par šo panākumu FIDE de Greifam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 1958. gadā piedalījies starpzonu turnīrā Dienvidslāvijā, kur ieņēmis 20. vietu. 1969. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskā turnīrā Bogotā. Kolumbijas izlases sastāvā 9 reizes (1954-1958, 1966, 1970-1978) piedalījies Pasaules šaha olimpiādē un individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1976) un sudraba (1974) medaļas.
1978. gadā kļuvis par FIDE starptautisko arbitru, bet 2002. gadā ievēlēts par šīs organizācijas goda biedru. Bijis pazīstams arī kā šaha žurnālists un literāts.