google/wiki40b huggingface dataset:
Tīmekļa žurnāls

Blogu vēsture

Uzskata, ka pirmais blogs bija Links.net, ko izveidoja Džastins Halls 1994. gadā, kad viņš bija students. Tajā laikā tas netika saukts par blogu, bet par personīgo dienasgrāmatu. 1997. gadā radā termins „weblogs”. Šo terminu izgudroja Džorns Bargers „logging the Web” vietā.
1999. gada aprīlī programmētājs Pīters Merholcs saīsināja „Weblogu” uz „blogu”.
1999. gada augustā radās pirmais bezmaksas blogu veidošanas serviss.
2002. gada augustā Niks Dentons izvedo „Gizmodo”.
2002. gada decembrī rodas iespēja pievienot savus komentārus. Kā arī rodas http://gawker.com/, kas ir pirmais tenku blogs.
2003. gadā rodas pirmais politiskais blogs.
2004. gadā „blogs” tiek atzīts par „gada vārdu”.
2005. gadā Džeisons Kalakanis pārdod savu blogu par 25 milj.$.
2006. gadā „The Huffington Post” ceturto reizi kļūst par visapmeklētāko blogu.
Ja 1999. gadā blogu skaits bija 23 blogi, 2003. gadā 85 blogi, 2005. gadā jau 32 miljoni, tad 2006. gadā to bija 50 miljoni.

Tīmekļa žurnālu izveide un publicēšana

Vienkāršākais veids, kā izveidot savu tīmekļa žurnālu, ir reģistrēties kādā bezmaksas emuāru vietnē. Otrs veids, ko parasti izvēlas tehnikā zinīgāki cilvēki, ir pašrocīga tīmekļa žurnāla programmatūras uzstādīšana kādā vietņu mitināšanas serverī. Tas ir sarežģītāk, kā arī bieži vien prasa finansiālus ieguldījumus, taču sniedz plašākas iespējas sava tīmekļa žurnāla pielāgošanā.

Peļņas modeļi

Lai arī lielākā daļa tīmekļa žurnālu ir nekomerciāli, daudzi autori tomēr pelna naudu ar saviem žurnāliem.
Vispopulārākais modelis ir reklāmu izvietošana līdzās rakstiem. Reklāmdevēji maksā emuāristiem par noteiktu laika periodu, kurā ir redzamas viņu reklāmas, par reklāmu parādīšanās reizēm, vai arī par klikšķiem uz reklāmas, kas apmeklētāju aizved uz reklāmdevēja tīmekļa vietni.
Citi autori piedāvā saviem lasītājiem ziedot naudu. Piemēram, jebkurš Latvijā populārā žurnāla jy.lv lasītājs varēja atbalstīt autoru, nosūtot īpašu (dārgāku) īsziņu. No jy.lv ir radies vairāku autoru tehnikas jaunumu žurnāls kakao.lv, kurš jau vairāk līdzinās parastam elektroniskam plašsaziņas līdzeklim, nevis emuāriem.
Roberts Vipers

Dzīvesgājums

Dzimis 1859. gada 14. jūlijā Maskavā skolotāja Georga Vipera ģimenē, viņa vectēvs Francis Vipers bija dzimis Bregencā, ieceļojis Krievijā ap 1820. gadu.
Studēja Maskavas Universitātes vēstures un filoloģijas fakultātē, pēc kuras beigšanas 1880. gadā mācīja kultūras vēsturi A. Gunsta Daiļo mākslu privātskolā (Училище изящных искусств А. О. Гунста). Pēc divu gadu pētnieciskā darba Ženēvas arhīvos 1894. gadā aizstāvēja doktora disertāciju "Baznīca un valsts Ženēvā kalvinisma laikmetā XVI. gadsimtā (Церковь и государство в Женеве XVI в. в эпоху кальвинизма). Strādāja Odesas Jaunkrievijas Universitātes Vispārīgās vēstures katedrā, 1897. gadā ievēlēts par Maskavas Universitātes profesoru, lasīja lekcijas par Seno laiku vēsturi. 1910. gadā viņš kļuva par īsteno valsts padomnieku.
Pēc Oktobra revolūcijas viņa brāli prokuroru Oskaru Viperu (1870—1919/1920?) boļševiki sodīja ar nāvi (viņš bijis valsts apsūdzības uzturētājs Beilisa prāvā), represijas vērsās arī pret Robertu Viperu. 1922. gadā pēc Ļeņina iniciatīvas profesoru R. Viperu atlaida no darba Maskavas Universitātē un 1924. gadā viņš kopā ar dēlu Borisu pārcēlas uz dzīvi Latvijā. Latvijas Universitātē viņš pasniedza Jauno laiku vēstures kursu un vadīja Latvijas vēstures semināru. Īpašu uzmanību viņš pievērsa 18. gadsimta apgaismotājiem, izceļot Vidzemes luterāņu mācītāju J. G. Eizenu. Daudz ievērības veltīja arī Latvijas agrārās vēstures jautājumiem un dzimtbūšanas izcelsmes jautājumiem.
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada pavasarī profesors Roberts Vipers kopā ar dēlu Borisu Viperu pārcēlās uz Maskavu, kur strādāja Maskavas Filozofijas, literatūras un vēstures institūtā. Sakarā ar Vācijas iebrukumu PSRS no 1941. līdz 1943. gadam pavadīja bēgļu gaitās Taškentā. Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja Maskavas Universitātē, 1944. gadā iznāca R. Vipera Krievijas caru Ivanu IV ("Jāni Briesmīgo") slavinošā grāmata, par ko viņš tika apbalvots ar Darba Sarkanā Karoga ordeni (1944) un Ļeņina ordeni (1945).
Miris 1954. gada 30. decembrī Maskavā.
Spriegums

Mērīšana

Spriegumu, tāpat kā potenciālu, SI sistēmā mēra voltos (V), tādēļ spriegumu dažreiz sauc par voltāžu. Sprieguma mērīšanai lietotās ierīces sauc par voltmetriem.
Rīgas 40. vidusskola

Vēsture

Par skolas pirmsākumu uzskata 1905. gadu, kad pēc arhitektu Konstantīna Pēkšēna un Eižena Laubes projekta Tērbatas ielā 15/17 izglītības darbinieks Atis Ķeniņš uzcēla namu, kurā iekārtoja A. Ķeniņa privāto tirdzniecības skolu un A. Rūmanes – Ķeniņas sieviešu ģimnāziju (Ķeniņu ģimnāziju). 
1907. gadā A. Ķeniņš tirdzniecības skolu pārveidoja par zēnu reālskolu, namā bija arī A. Ķeniņa vadītais grāmatu apgāds "Zalktis" un P. Saulīša grāmatu veikals. No 1909. gada tur notika Bertas Dzenes vadītie sieviešu izglītības kursi, ap 1910. gadu nama augšstāvā darbojās komponista Emīla Dārziņa mātei piederoša pansija. Pirmā pasaules kara laikā namā darbojās Latviešu izglītības biedrības zēnu reālskola un meiteņu ģimnāzija.
Vēlāk skolas ēku izmantoja Rīgas pilsētas 30. latviešu pamatskola, II papildu skola (1921-1923), pilsētas defektīvo bērnu palīgskola, vēlāk Rīgas pilsētas 2. īpatnējā pamatskola un krievu īpatnējā pamatskola, Rīgas Tautas augstskola (1920. gadu vidū un beigās), Rīgas lietuvju komitejas ģimnāzija, pilsētas 1. vakara pamatskola un Augusta Saulieša latviešu pamatskola (abas 1930. gadu beigās).
Pēc Latvijas padomju okupācijas līdz 1953. gadam šajā ēkā atradās Ebreju tautas universitāte, lietuviešu sākumskola, defektīvo bērnu sākumskola un Rīgas 83. septiņgadīgā skola. 
1953. gadā Rīgas 83. septiņgadīgo skolu pārveidoja par Rīgas 40. vidusskolu. Latvijas skolu reformas gaitā 2011. gadā tai pievienoja Rīgas M. Lomonosova krievu vidusskolu (agrāko Rīgas 23. vidusskolu) Akas ielā 10, kas sevi uzskatīja par Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzijas pēcteci. 
Akas ielā 10 tagad mācās 1. līdz 5. klases skolēni, bet Tērbatas ielā 15/17 — 6. līdz 12. klases skolēni.
Dzeltenie tārtiņi

Izskats un īpašības

Dzelteno tārtiņu ģints sugas ir vidēji lieli bridējputni, kas ir lielākie visā tārtiņu apakšdzimtā. Tie ir ar garām kājām, kompaktu, vārpstveida ķermeni, īsu kaklu un nelielu galvu. Vairošanās sezonas laikā visām dzlteno tārtiņu sugām ir melna pavēdere, bet mugurpuse dzelteni vai balti raibumota. Šiem putniem ir relatīvi īss un taisns knābis. Kā visiem tārtiņu apakšdzimtas putniem arī dzeltenajiem tārtiņiem ir raksturīgs medību paņēmiens, mijoties ātram skrējienam ar sastingšanu. Turklāt atšķirībā no, piemēram, slokām, kas arī ir tārtiņveidīgie putni, dzeltenie tārtiņi medī, izmantojot redzi, nevis ar knābi iztaustot grunti.
Lielākais ģintī ir dzeltenais tārtiņš, kura lielāko indivīdu ķermeņa garums ir 29 cm, svars 312 g. Dzeltenais tārtiņš ir arī lielākā visas tārtiņu apakšdzimtas suga. Mazākais ģintī ir tundras tārtiņš (Pluvialis fulva), kura mazāko indivīdu ķermeņa garums ir 23 cm, svars 100 g.
Latvijas rublis

1919.—1922. gads

Pēc Latvijas neatkarības pasludināšanas 1918. gadā, apgrozībā atradās vairākas valūtas, kas bija likumīgi maksāšanas līdzekļi — ostrubļi, ostmarkas, Vācijas papīrmarkas, Krievijas impērijas rubļi, Krievijas Valsts domes nauda un vēl vairāku pašvaldību emitētās naudas zīmes. 
1919. gada 22. martā Latvijas Pagaidu valdība uzdeva Finanšu ministrijai izdot pirmās Latvijas Republikas naudas zīmes — Latvijas rubļus un kapeikas. Vienam Latvijas rublim tika noteikta vērtība 1½ Krievijas rubļu apmērā. No 1919. gada aprīļa līdz 1922. gada septembrim tika izlaistas 5, 10, 25 un 50 kapeiku, kā arī 1, 5, 10, 25, 50, 100 un 500 rubļu naudas zīmes. Šo naudas zīmju autori bija mākslinieki Jūlijs Madernieks, Burkards Dzenis, Vilhelms Krūmiņš, Hermanis Grīnbergs un Rihards Zariņš.
No 1919. gada aprīļa līdz jūlijam Latvijas rubļus drukāja arī Niedras valdība.
1922. gada 3. augustā Ministru kabinets pieņēma "Noteikumus par naudu". Par Latvijas valsts jauno oficiālo valūtu kļuva lati un santīmi. Latam tika noteikta vērtība 50 Latvijas rubļu apmērā.

1992.—1993. gads

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. un 1991. gadā Latvijas ekonomiku smagi ietekmēja tā brīža oficiālā maksāšanas līdzekļa — PSRS rubļa inflācija. Papildus tam, izejošās naudas apjoms pārsniedza ienākošās naudas apjomu par 122 miljoniem rubļu (5,9%) 1992. gada februārī, bet par 686 miljoniem rubļu (29,2%) jau aprīlī, kas noveda pie naudas deficīta.
Tā kā PSRS rubļus emitēja Krievijā, Latvijas Banka nekādi nevarēja ietekmēt naudas plūsmu valstī. Stāvoklis bija pilnībā atkarīgs no spējām nopirkt vai kā citādi iegūt naudu no Krievijas Centrālās bankas. Tika prognozēts, ka maija beigās krīze sasniegs tādu mērogu, ka Latvijas Banka nebūs spējīga veikt pat visnepieciešamākos maksājumus.
Lai atrisinātu šo situāciju, tika izveidota Latvijas Republikas Naudas reformas komiteja, kas 1992. gada 4. maijā pieņēma lēmumu par Latvijas Bankas pagaidu naudas zīmes — Latvijas rubļa (LVR) — laišanu apgrozībā. Šī laika Latvijas rubļus tautā mēdza arī saukt par "repšiem", "repsīšiem" vai "repšikiem" pēc tā laika Latvijas Bankas prezidenta Einara Repšes. Kā likumīgs maksāšanas līdzeklis joprojām palika arī Krievijas rublis (SUR). Tika izlaistas 1, 5, 20, 50, 200 un 500 rubļu, bet vēlāk arī 2 un 10 rubļu naudaszīmes. To dizainu veidojis mākslinieks Kirils Šmeļkovs. 1993. gadā apgrozībā tika ieviesta Latvijas Republikas nacionālā valūta — lats. Tika noteikts maiņas kurss: 1 lats = 200 Latvijas rubļu, 2 Latvijas rubļi = 1 santīms.
Reģions

Reģions (latīņu: regio - valsts, apgabals) ir ģeogrāfijas termins, kurš tiek izmantots dažādi. Galvenokārt ar terminu "reģions" apzīmē nelielu sauszemes vai ūdens teritoriju, kuru vieno kāda kopīga lieta, piemēram, salas (Mikronēzija), jūra (Marmora jūras reģions) u.c.
Reģions ir mazāka teritorija no kaut kādas lielākas teritorijas, piemēram, pasaules (pasaules reģioni), valsts (administratīvais iedalījums), bet savukārt tas ir lielāks nekā kāda specifiska vieta.
Karas jūra

Robežas, ģeogrāfiski objekti

Ziemeļos atrodas Ziemeļu Ledus okeāns un vairākas nelielas saliņas — Vizē sala un Ušakova sala. Austrumos — Severnaja Zemļa un Laptevu jūra. Dienvidos robežojas ar Āzijas kontinenta krastu, Ziemeļsibīriju — Taimiras pussalas rietumu piekrasti, Gidanas pussalu un Jamalas pussalu. Rietumos robežojas ar Barenca jūru un Novaja Zemļu.
Ziemeļu daļā ziemeļu virzienā paverstas divas ieplakas — Svētās Annas dziļvaga un Voroņina dziļvaga. Austrumos starp Severnaja Zemļu un Taimiras pussalu atrodas Viļkicka šaurums, kas Karas jūru savieno ar Laptevu jūru. Dienvidrietumu piekrastē atrodas Baidaratas līcis. Ar Barenca jūru savieno Karas Vārtu šaurums starp Vaigača salu un Novaja Zemļu. Rietumus, pie Novaja Zemļas krastiem atrodas Novaja Zemļas lielieplaka, kur atrodas arī Karas jūrā dziļākā vieta — 620 metri.

Vispārējs apraksts

Karas jūrai raksturīgi, ka tajā ietek divas ļoti lielas upes — Oba un Jeņiseja, kā arī vēl vairākas samērā lielas upes —Pjasina, Taimira u. c. Obai un Jeņisejai ir milzīgi estuāri — attiecīgi 800 un 400 km gari. Lielās saldūdens pieplūdes dēļ ūdens virsējā slāņa sāļums dažādās Karas jūras vietās stipri atšķiras — no 8 līdz 30‰.
Jūra nav aizsalusi tikai divus mēnešus gadā. Viena no aukstākajām planētas jūrām — tikai pie upju ietekām ūdens temperatūra ir virs 0 °C. Jūrā bieži ir vētras un migla. Par spīti augstākminētajam jūrā notiek rūpnieciska zveja. Jūras gultnē atklātas bagātīgas naftas un dabasgāzes iegulas, taču tās vēl netiek apgūtas.
Jūrā PSRS un Krievija nogremdējusi radioaktīvos atkritumus, tai skaitā sešus atomzemūdeņu kodolreaktorus un desmit citus kodolreaktorus. Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras pētījumi liecina, ka radioaktīvais piesārņojums ir neliels un nav izplatījies.
Hērvighamna

Vēsture

Pirmo meteoroloģisko staciju salā 1918. gada oktobrī Tunheimas ogļraču pilsētiņā izveido Trumses ģeofizikas institūts. Gadu vēlāk akmeņogļu ieguves kompānija Bjørnøen A/S salas ziemeļos pie Hērvighamnas līča ierīko radiostaciju. 1925. gadā ogļu ieguve tiek pārtraukta. 1932. gadā bet meteostacija un radiostacija nonāk Norvēģijas Meteoroloģijas institūta pārraudzībā. Otrā pasaules kara sākumā stacija tiek evakuēta, bet Tunheimas infrastruktūra iznīcina Sabiedroto spēki, lai tā nenonāktu Vācijas rīcībā. Darbu stacija atsāk 1947. gadā, kad meteostacija tiek pārcelta līdzās radiostacijai uz Hērvighamnu.
Tehnoloģiju inovācija

Tehnoloģiju inovācija (no latīņu novus - jauns) apzīmē jauninājumu, jaunievedumu.
Tehnoloģiju inovācijas ir process, darbība, inovācijas kā galarezultāts (jauna prece, jauns pakalpojums, jaunievedumi, izmaiņas tehnoloģijās, sabiedrības dzīvē u.c.). Tehnoloģiju inovācijas pamatā ir uzlabot kādu jau esošu produktu, pārveidojot to atbilstoši mūsdienu sabiedrības prasībām.

Tehnoloģiju inovāciju attīstība

Civilizācijas attīstības vēsture ir cieši saistīta ar tehnoloģiskajām inovācijām. Lielie zinātniskie atklājumi - ūdens enerģijas izmantošana, elektriskās kvēlspuldzes, tvaika mašīna, iekšdedzes dzinējs, motori utt. ir nozīmīgi tehnoloģiskie atklājumi, kas ir izmainījušas cilvēka dzīves kvalitāti. Tūkstošiem jauno ideju īstenotāji - inovatori ir padarījuši izgudrojumus par praktiski lietojamām lietām, to pilnveidošana un tālākā uzlabošana ir nepārtraukts process, ko veicina tehnoloģiju inovācijas. Piemēram, kāds gan būtu bijis Dž. Vatta izgudrotās tvaika mašīnas mūžs, ja nebūtu bijuši inovatori, kas atrada iespēju, kā taisnvirziena kustību „uz augšu - uz leju” pārvērst rotācijas kustībā, piesaistot kloķa - klaņa un sadales izciļņa mehānismu. Tā tas notiek ikvienā tehnikas nozarē. Bet jauni produkti un jauni procesi nešķiet izauguši. Viņi ir balstīti uz jauniem principiem un jaunām koncepcijām, kuri šobrīd pirmām kārtām ir rūpīgi attīstīti.
Cilvēka radošais gars nepārtraukti meklē jaunus risinājumus kā, izmantojot uzkrātās zināšanas un apgūto prasmi vai veiksmīgi pielietojot vienas nozares sasniegumus citā nozarē, var uzlabot produktus un nodrošināt efektīvāku ražotās produkcijas praktisko lietojumu. Tehnoloģiju attīstība ir domāta, lai mēs nebūtu monumentālā vidū
.
Progress MS-05

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2398 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (600 kg), skābeklis (52 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1 326 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, skafandrs Orlan-MKS.

Lidojuma gaita

Progress MS-05 tika palaists 2017. gada 22. februārī 05:58:33 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Baikonuras kosmodroma. Šis bija pēdējais Sojuz-U starts.
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 24. februārī 08:34 UTC pie Pirs moduļa.
2017. gada 20. jūlijā 17:46 UTC Progress MS-05 atvienojās no SKS. 20:58 UTC iedarbināta bremzēšanas dzinēji, un kravas kuģis nogāja no orbītas. Tas iegāja Zemes atmosfērā un sadega. Nesadegušās daļas aptuveni 21:41 UTC iekrita Klusajā okeānā.
Searchlight

Searchlight ir angļu antifašistu žurnāls, kas dibināts 1975. gadā. Publicē atmaskojošus rakstus par antisemītismu, fašismu un rasismu Anglijā.
Lineāra nevienādība

Lineāra nevienādība ir nevienādība, kas uzrakstāma formā ax + b > 0, kur a un b ir doti skaitļi, bet x nezināmais.

Skaitļu intervāls

Par skaitļu intervālu sauc visus skaitļus, kam patiesa dotā nevienādība un ko pieraksta saīsinātā veidā.

Patiesa un aplama nevienādība

- Nevienādība ir patiesa, jo 3 pieder intervālam.
 - Nevienādība ir aplama , jo 3 nepieder intervālam.

1.piemērs

Atrisināt nevienādību 
Vienādojam saucējus, par kopsaucēju izvēloties 40.

2.piemērs

Atrisināt nevienādību
Čehijas himna

„Kur ir manas mājas?” (čehu: Kde domov můj?) ir Čehijas Republikas valsts himna. Šī himna tika sarakstīta jau 1860. gadā, taču sākta oficiāli lietot pēc Čehijas neatkarības atgūšanas 1993. gadā.
To sarakstījuši komponists Františeks Škrups (František Škroup) un dramaturgs Jozefs Kajetans Tīls (Josef Kajetán Tyl) kā daļu no komēdijas Fidlovačka aneb žádný hněv a žádná rvačka.
Dziesmai sākotnēji bija vairāki panti, taču pašlaik kā himna tiek lietots tikai pirmais pants. Pārējie panti gadu gaitā ir vai nu pazuduši, vai arī aizmirsti.
Azriēls no Žironas

Biogrāfija

Azriēls ben Menahems ir dzimis ap 1160. gadu un visu mūžu pavadījis Katalonijas pilsētā Žironā (katalāņu: Girona), kas toreiz bija svarīgs ebreju reliģiskais centrs Aragonas karaļvalstī. Viņa skolotājs bija Īzaks Aklais, kas neoplatonisma mistikas elementus savienoja ar ebreju reliģiskajiem uzskatiem. Lai arī viņa skolotājs mācīja, ka Dievišķā Doma bija Ein Sof ("Bezgalīgā" - biežs augstākās būtnes apzīmējums Kabalā) pirmā izpausme, tomēr Azriēls iebilda, ka pirmā emanācija bija Dievišķā Griba. Viņa pazīstamākais skolnieks bija Nahmanīds.

Izvilkums no mācības

BEZGALĪGAIS (EIN SOF):
Viss redzamais un viss ar domu aptveramais ir saistīts. Viss saistītais ir ierobežots. Viss ierobežotais nav nesadalīts. Un pretēji, nesaistītais tiek saukts par Ein Sof, par bezgalīgo. Perfektais ir absolūti nediferencēts un nemainīgs savā vienreizīgumā. Tā kā tas ir nesaistīts, tad nav nekā ārpus tā. Tā kā tas pārsniedz un aizsedz pats sevi, tad tas ir visa slēptā un atklātā būtība. Tā kā tas ir apslēpts, tad tas ir ticības sakne un nemiera sakne. Kā ir rakstīts: „Tas, kas ir paštaisns, dzīvo no savas ticības”. Filozofi atzīst, ka mēs to aptveram tikai nolieguma ceļā.
Desmit sfēras (sefirot) rodas no Bezgalīgā (Ein Sof). Tās veido procesu, kura rezultātā visas lietas parādās un izzūd. Tās aktivē ikvienu eksistējošu lietu, kas var tikt saskaitīta. Tā kā visas lietas rodas ar sfēru (sefirot) palīdzību, tās atšķiras savā starpā, tomēr tās visas rodas no vienas saknes. Viss ir no Bezgalīgā (Ein Sof), nav nekā ārpus tā.
Ir jāizvairās veidot metaforas, kas satur Bezgalīgo (Ein Sof), bet lai palīdzētu saprast, jūs varat salīdzināt Bezgalīgo (Ein Sof) ar sveci, no kuras ir aizdedzinātas simtiem miljonu citu sveču. Lai gan dažas spīd spožāk kā citas, salīdzinot ar pirmo gaismu, tās visas ir līdzīgas, jo visas ir radušās no viena pirmsākuma. Būtībā pirmā gaisma un visas pārējās ir nesalīdzināmas. Nav salīdzināma ne tās prioritāte, kas pārsniedz citas, ne enerģijas, kas rodas no tās. Tā nemainās — rašanās enerģija vienkārši manifestējas caur diferenciāciju.
Bezgalīgais (Ein Sof) nevar tikt aptverts vai skaidri izteikts, lai arī tas ir apslēpts jebkurā lietā, tam nav nekā ārēja. To nevar lokalizēt ar nekādu burtu, nekādu vārdu, nekādu rakstu, nekādu lietu. Liecība rakstos tam, ka nav nekā ārpus tā ir: „Es esmu tas, kas es esmu”. Bezgalīgajam (Ein Sof) nav nekādas gribas, nekādu nolūku, nekādu vēlēšanos, nekādas domas, nekādas runas, nekādas darbības — un tomēr nav nekā ārpus tā.
„Komentārs par desmit sfērām”.
South of Heaven

"South of Heaven" ir amerikāņu thrash metal grupas Slayer ceturtais studijas albums. Tas tika izdots 1988. gada 5. jūlijā ierakstu kompānija Def Jam Records. Šim albumam ir raksturīgas lenākas dziesmas nekā tas bija grupas iepriekšējos albumos.
Kā senā dziesmā

"Kā senā dziesmā" ir Raimonda Paula dziesma ar Jāņa Petera vārdiem.
Dziesma sacerēta 1986. gadā pirmajam Jauno izpildītāju konkursam "Jūrmala", kurā ar šīs dziesmas izpildījumu uzvarēja Latvijas radio grupas „Remix” solists Rodrigo Fomins.  
2018. gadā "Kā senā dziesmā" ieguva 41. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Īstie raibeņi

Evolūcija

DNS pētījumos noskaidrojies, ka īsto raibeņu apakšdzimta, iespējams, atdalījusies no sava māsas taksona -  zobenspārnu raibeņu apakšdzimtas (Cyrestinae) pirms apmēram 80 miljoniem gadu. Sugu dažādība radās pēc krīta-terciāra masveida izmiršanas pirms 65 miljoniem gadu. Pirmā no visas grupas drīz pēc izmiršanas atdalījās Coeini cilts. Pārējo cilšu evolūcija un nodalīšanās laikā joprojām tiek studēta, bet strauja sugu dažādība attīstījās paleocēna beigās un eocēna sākumā.

Izskats un īpašības

Īstie raibeņi ir lieli vai vidēji lieli tauriņi. Daudzām sugām ir raksturīgi oranžmelni spārni, bet tie var būt arī dzeltenmelni, sarkanmelni, zili melni vai melni ar nelieliem košiem akcentiem. Latvijā īstie raibeņi ir vieni no pirmajiem tauriņiem, kas izlido pavasara pirmajās siltajās dienās, jo liela daļa sugu pārziemo kā pieauguši tauriņi. Īstie raibeņi galvenokārt barojas ar nātru dzimtas (Urticaceae), kurvjziežu dzimtas (Asteraceae), akantu dzimtas (Acanthaceae), ceļteku dzimtas (Plantaginaceae) un cūknātru dzimtas (Scrophulariaceae) augiem.
Pārnadži

Evolūcija

Pirmie pārnadži dzīvoja eocēna sākumā, apmēram pirms 54 miljoniem gadu. Tie bija līdzīgi mūsdienu pundurbriežiem (Tragulidae): maza auguma, īsām kājām, barojās ar koku lapām un citām augu mīkstajām daļām. Eocēna beigās pirms 46 miljoniem gadu bija attīstījušās visas 3 mūsdienu apakškārtas: neatgremotāju apakškārta (Nonruminantia jeb Suina), biezpēdaiņu apakškārta (Tylopoda) un atgremotāju apakškārta (Ruminantia). Tomēr tajā laikā pārnadžu skaitliski bija daudz mazāk nekā nepārnadžu, mūsdienu zirgu un degunradžu priekšteču. Pārnadži bija izspiesti no galvenajām un bagātīgākajām barošanās vietām, tādējādi tiem attīstījās sarežģīta gremošanas sistēma, kas spēj sagremot un iegūt barības vielas no vienkāršākas barības.
Eocēnā sākās augāja izmaiņas, sāka augt arvien vairāk zālaugi, miocēnā pirms 20 miljoniem gadu zāle kļuva par galveno augu. Zāli ir grūti sagremot, un pārnadžiem ar savu sarežģīto un labi attīstīto gremošanas sistēmu bija vieglāk piemēroties augāja izmaiņām. Drīz pārnadži kļuva par dominantiem zālēdājiem sauszemes ainavā.

Izskats

Pie pārnadžu kārtas pieder vidēji lieli un lieli sauszemes dzīvnieki, kā arī jūrā dzīvojošie vaļveidīgie dzīvnieki. Sauszemes pārnadži balstās uz 2 pirkstiem, izņemot nīlzirgus, kas balstās uz 4 pirkstiem. Pārējās ārējās pazīmes dažādām grupām ir ļoti atšķirīgas. Neatgremotāju apakškārtas (Nonruminantia) dzīvniekiem ir 4 pirksti, kas izskatā ir gandrīz vienādā lielumā. Tiem ir vienkārša gremošanas sistēma, īsas kājas, attīstīti ilkņi. Biezpēdaiņu apakškārtas (Tylopoda) un atgremotāju apakškārtas (Ruminantia) dzīvniekiem ir raksturīgas proporcionāli garākas kājas, zobi piemēroti zāles sakošļāšanai.

Sistemātikas izmaiņas

Ģenētiskie pētījumi ievieš skaidrību un izmaiņas ierastajā klasifikācijā. Vaļveidīgie dzīvnieki pēc būtības pieder pārnadžu kārtai, un to tuvākie radinieki ir nīlzirgi, ar kuriem pirms 60 miljoniem gadu tiem bija kopīgs priekštecis. Bet pirms 54 miljoniem gadu šī dzīvnieku grupa sadalījās divās daļās: protovaļveidīgajos un nīlzirgos. Zinātnieki uzskata, ka vaļveidīgie dzīvnieki kļuva par jūras dzīvniekiem pirms 52 miljoniem gadu. Joprojām tekstos bieži tiek lietots vecais vaļveidīgo kārtas nosaukums un iedalījums, bet saskaņā ar ģenētiskajiem atklājumiem ir radīti jauni zinātniskie nosaukumi, atceļot vaļu kārtas nosaukumu un vaļu kārtas apakškārtas. Sekojošā sistemātika izveidota 2009. gadā:
Raimonds Raubiško

Dzīvesgājums

Dzimis 1939. gada 28. maijā Rīgā. Mācījās septiņgadīgās bērnu mūzikas skolas klavieru nodaļā, vēlāk Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā. Studēja Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijas klarnetes klasē pie profesora Medņa, ko beidza 1963. gadā. 
Spēlēja Rīgas Internacionālajā jūrnieku klubā un Rīgas Elektromehāniskās rūpnīcas džeza orķestrī (1961-1966), vēlāk Latvijas Filharmonijas Rīgas estrādes orķestrī (1965-1974) un Latvijas TV un radio estrādes un vieglās mūzikas orķestrī.
Kopš 1977. gada vadīja džeza kvartetu "2R + 2B", tad džeza trio kopā ar Ivaru Galenieku (kontrabass) un Māri Briežkalnu (sitaminstrumenti), kas 1984. gadā ierakstīja skaņuplati "Senās Ēģiptes gleznas" ar Raimonda Raubiško kompozīcijām, un Jazztet.
Miris 2000. gada 27. septembrī.

Pagodinājumi

Raimonds Raubiško 1982. un 1983. gadā tika atzīts par labāko PSRS tenora saksofonistu. 
Viņa vārds iekļauts žurnāla Downbeat džeza enciklopēdijā.