google/wiki40b huggingface dataset:
Neitans Hortons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Hortons uzsāka 2003. gada rudenī, kad uzsāka spēlēt NHL kluba Floridas "Panthers" rindās, tās sastāvā aizvadot 55 spēles. 2004.—05. gada sezonas NHL lokauta laikā Hortons spēlēja "Panthers" AHL fārmklubā Sanantonio "Rampage", taču tad turpināja iesākto karjeru NHL, jau 2006.—07. un 2007.—08. gada sezonās viņam kļūstot par otru rezultatīvāko "Panthers" spēlētāju aiz Olli Jokinena.
2010. gada vasarā Hortons tika aizmainīts uz Bostonas "Bruins" vienību. 2011. gadā viņš kopā ar klubu izcīnīja Stenlija kausu. 2013. gada vasarā hokejists pievienojās Kolumbusas "Blue Jackets" rindām.
Morfīns

Nodrošinājums ar morfiju nabadzīgajās valstīs

Lai gan morfīns ir lēts, daudzām nabadzīgajām valstīm tas nav pieejams. Pēc Starptautiskā narkotiku kontroles padome (International Narcotics Control Board) 2005. gada aplēsēm sešas valstis (Austrālija, Lielbritānija, Kanāda, Francija, Vācija un ASV) patērē 79 procentus pasaules morfīna. Mazāk turīgās valstis, kas pārstāv 80 procentus no pasaules iedzīvotāju skaita, patērē tikai apmēram 6 procentus no pasaules morfija daudzuma. Vairākas valstis vispār neimportē morfiju. Tas un citi medikamenti ir reti pieejami pat gadījumos, lai mazinātu sāpes nāves brīdī.
Atsāpināšanas eksperti norāda, ka morfija nelielā izplatība ir saistība ar nepamatotām bailēm no medikamenta ļaunprātīgas izmantošanas un atkarības. Lai gan morfīns ir acīmredzami atkarību izraisošs, Rietumu pasaules ārsti uzskata, ka medikamenta izmantošana dod pozitīvus rezultātus un ir iespējams pēc ārstēšanas izbeigšanas pacientus atradināt no tā.
Milzšūnu arterīts

Definīcija

The Chapel Hill Consensus konferencē definēja milzšūnu arterītu kā granulomatozu aortas un tās galveno zaru (visbiežāk miega artērijas ekstrakraniālo zaru) iekaisumu. 

Bieži tiek bojāta deniņu artērija (a.temporalis superficialis). Slimība parasti sākas pēc 50 gadu vecuma. Bieži novērojama saistība ar reimatisku polimialģiju. 

Aptuveni 15% pacientiem ar reimatisku polimialģiju attīstas milzšūnu arterīts, 50% pacientiem ar milzšūnu arterītu novēro reimatiskas polimialģijas simptomus.

Slimības izpausmes

Simptomu parādīšanās mēdz būt pakāpeniska. Slimniekam parādās sūdzības par drudzi, nogurumu, nespēku un svara zudumu. Vismaz 2/3 pacientu rodas sūdzības par vieglām vai stiprām galvassāpēm. Gandrīz puse no pacientiem cieš no sāpēm žoklī un mēlē pēc košļāšanas (žokļa un mēles mijklibošana).

Redzes traucējumi bieži ir agrīna slimības izpausme. Redzes traucējumi var rasties pēkšņi bez iepriekšēja brīdinājuma. Pārejošs redzes zudums var būt kā priekšvēstnesis paliekošam redzes zudumam. Paliekošu daļēju vai pilnīgu redzes zudums vienā vai abās acīs novēro 15-20% pacientu. Pilnīgi akli ar abām acīm slimnieki kļūs reti.

Ārstēšana

Lai novērstu neatgriezenisku aklumu, ārstēšana ar kortikosteroīdiem jāsāk, tiklīdz rodas aizdomas šo slimību (pat pirms diagnoze apstiprināta ar biopsiju). Steroīdi netraucē apstiprināt diagnozi ar biopsiju vēlāk, lai gan dažas izmaiņas audos var novērot pirmās ārstēšanas nedēļas beigās.
Mata Hari

Biogrāfija

Mārgareta nākusi no bagātas uzņēmēju ģimenes, bet 1889. gadā tēvs bankrotēja, māte nomira 1891. gadā. 1895. gadā Mārgareta apprecējās ar Nīderlandes koloniālās armijas kapteini Rudolfu Makleodu un aizbrauca viņam līdzi uz Javas salu. Laulība nebija veiksmīga, vīrs bija alkoholiķis. Javā Mārgareta apguva Austrumu dejas mākslu. Kā dejotāja viņa pieņēma vārdu Mata Hari, kas malajiešu valodā nozīmēja "dienas acs" jeb saule. Pēc pārcelšanās atpakaļ uz Nīderlandi Mārgareta 1902. gadā pameta vīru (oficiāli izšķīrās 1906. gadā).
Dejotājas karjeru Mata Hari sāka 1905. gadā Parīzē. Pirmā pasaules kara sākumā viņa kļuva par vācu izlūkdienesta aģenti (izmantoja sakarus Francijas, Anglijas, Spānijas augstākajā sabiedrībā), taču vēlāk sāka darboties arī franču izlūkdienestā. 1917. gada februārī viņa tika arestēta un tā paša gada oktobrī Matai Hari tika izpildīts nāvessods nošaujot.
Zīmulis

Zīmulis ir rakstāmrīks, kas veidots no apvalka koka caurulītes veidā un grafīta serdeņa (grifeles). Rakstot grafīta serdenis izlietojas, un zīmuli ir regulāri jāuzasina. Mūsdienās ir automātiskie zīmuļi ar metāla vai plastmasas apvalku un maināmiem grafīta serdeņiem.

Zīmuļa vēsture

Zīmuļa vēsture ir sākusies Anglijā, XVI gadsimta vidū, kad tika atrasta nezināma minerālu atradne, kuru nosauca par grafītu. No šiem minerāliem gatavoja zīmuļa serdeņus, kurus aptina ar lenti. Kad serdenis bija nodilis, lentu attina un turpināja to lietot tālāk. Toreiz labs grafīts maksāja lielu naudu un nācās izgudrot jaunu grafīta serdeņu izgatavošanas veidu, lai tas būtu lētāks. Nirnbergā (Vācijā) tika radītas līmes, sēra un grafīta sajaukšanas tehnoloģija. Šādi zīmuļi bija lētāki, nekvalitatīvāki un bija grūtāk rakstāmi, bet bija pielietojami. Tā Nirnberga spēra lielu soli masveida zīmuļu ražošanā.
Zinātnieks un izgudrotājs Nikola Žaks Kontē pēc Konventa pasūtījuma izgudroja serdeņa izgatavošanas metodi - grafīta, māla cietes, kvēpu un ūdens maisījuma apdedzināšanu, kura ir saglabājusies arī līdz mūsdienām. Par svarīgāko tiek uzskatīta maisījuma proporciju mainīšana. Tā deva iespēju iegūt dažādas cietības serdeņus. XIX gadsimta vidū pastāvēja 17 melngrafīta serdeņu receptes, mūsdienās to ir 21.

Interesanti fakti

Visgarāko zīmuli pasaulē izgatavoja kompānija Cumberland Pencil (Lielbritānija) 2001. gada maijā. Tā garums ir 7 metri, 91 centimetrs un tas sver 446 kilogramus un 36 gramus.
Atomenerģētika Somijā

Atomenerģētika Somijā ieņem nozīmīgu vietu valsts enerģētikā. Somijā darbojas divas atomelektrostacijas (AES), katrā no tām ir aktīvi divi kodolreaktori, viens tiek būvēts, un tuvākajā nākotnē plānota vēl viena celtniecība. Bez tam valstī ir viens pētnieciskais reaktors.
2010. gadā Somijas AES saražoja 21,9 TWh elektroenerģijas, kas bija 28,4 % no visa valsts elektroenerģijas patēriņa.

Otaniemi pētnieciskais reaktors

Otaniemi, Espo atrodas neliels TRIGA Mark II klases pētnieciskais reaktors, kas uzbūvēts 1962. gadā Helsinku Tehnoloģiju universitātes vajadzībām. Pieder Somijas tehnisko pētījumu centram VTT. Izejas jauda ir 250 kW (maksimumā 1000 kW). Reaktoru izmanto neitronu satveršanas terapijā vēža ārstēšanā. Tā kā ekonomiski vairs nav izdevīgs un medicīniskās kodoltehnoloģijas VTT nav pamatnodarbošanās, reaktoru plānots slēgt.

Jauna reaktora celtniecība

2002. gadā Somijas parlaments atbalstīja piektā kodolreaktora būvi. Par energobloka atrašanās vietu tika izraudzīta Olkiluoto AES. Atomelektrostacijas operators Teollisuuden Voima 2003. gadā pasūtīja 1600 MW reaktoru Francijas Areva un Vācijas Siemens kopuzņēmumam Areva NP. Tas būtu jāuzceļ 2009. gadā. Laika gaitā projekts saskārās ar dažādām problēmām, un pabeigšanas laiks vairākkārtīgi tika atlikts. 2018. gadā plānots, ka Olkiluoto 3 elektrību sāks ražot ne agrāk par 2019. gada septembri.

Plānotie kodolreaktori

2010. gadā Somijas parlaments atbalstīja sestā un septītā kodolreaktora būvi uzņēmumiem Teollisuuden Voima un Fennovoima. Uzņēmuma Fortum ierosināto Lovīsas AES trešā reaktora būvi parlaments noraidīja. 
Fennovoima 2011. gadā paziņoja, ka tās kodolreaktors tiks celts Botnijas līča ziemeļdaļā Pihejoki un tam dots nosaukums Hanhikivi.
Teollisuuden Voima būvētais energobloks atrastos Olkiluoto AES kā ceturtais reaktors.  2010. gadā Somijas parlaments atbalstīja Olkiluoto 4 būvi. 2014. agda septembrī, aizkavējoties Olkiluoto 3 celtniecībai, Somijas valdība atcēla plānu būvēt ceturto energobloku, tomēr paturot plānu par Hanhikivi AES.

Kodolatkritumi

Līdz 1996. gadam kodolatkritumi no Lovīsas atomelektrostacijas tika sūtīti atpakaļ uz PSRS (Krieviju) pārstrādei. Tagad kodolatkritumus uzglabā pagaidu glabātavā atomelektrostacijas tuvumā. Olkiluoto AES arī izlietoto kodoldegvielu uzglabā savā pagaidu glabātavā.
1995. gadā Teollisuuden Voima un Fortum izveidoja kopuzņēmumu Posiva, kura mērķis ir izstrādāt metodes, kā ilglaicīgi noglabāt kodolatkritumus dziļi pazemē. Aptuveni 2020. gadā plānots pabeigt Onkalo kodolatkritumu glabātavu Olkiluoto AES tuvumā. Tad visi kodolatkritumi tiks pārvesti uz to.
Kājnieku trieciena nozīme (apbalvojums)

Kājnieku trieciena nozīme (vācu: Infanterie-Sturmabzeichen) bija Trešā reiha apbalvojums Vērmahta sauszemes spēkos Otrā pasaules kara laikā. Ar to apbalvoja gan karavīrus, gan virsniekus, kas bija izcēlušies kaujas laukā. Apbalvojums tika izveidots 1939. gada 20. decembrī ar Trešā Reiha Sauszemes bruņoto spēku virspavēlniecības (vācu: Oberkommando des Heeres) lēmumu. Sākotnēji pastāvēja tika šīs nozīmes variants sudrabā un ar to apbalvoja tikai kājniekus, bet 1940. gada 1. jūnijā tika izveidota šī apbalvojuma bronzas versija, ar kuru apbalvoja tikai motorizēto daļu karavīrus.

Bronzas

Tie paši kritēriji, kas iepriekš minēti, tikai ieguvējam bija jābūt motorizēto daļu karavīram.

Izskats un apbalvošana

Nozīme sastāvēja no ovāla ozollapu vainaga, kuru apakšā saturēja lenta. Pa diagonāli pāri tam bija novietota šautene Mauzer 98k ar durkli. Augšā bija novietos ērglis, kurš savos nagos turēja svastiku. Apbalvojuma izmērs bija 54 х 46 mm, bet varēja būt arī citi izmēri. Otra puse bija vai nu gluda, vai arī uz iekšpusi vērsta. Piestiprināšanai pie formas tērpa izmantoja spraužamadatu. 
Apbalvojumu pasniedza tiešie kauju komandieri un tas tika darīts bez īpašas ceremonijas, respektīvi, lauku apstākļos. Apbalvojumam līdzi nāca dokuments, kurā bija norādīts apbalvotā vārds, vienība, izsniedzēja paraksts un zīmogs. Pats apbalvojums tika pasniegts brūnā aploksnē ar apbalvojuma nosaukumu uz tās. Tas bija jānēsā kreisajā krūšu pusē, zem Dzelzs krusta vai augstāka apbalvojuma. 
Pēc Otrā pasaules kara, 1957. gadā, Vācijas Federatīvajā Republikā tika izdots likums, kas ļāva nēsāt veterāniem visus līdz Otrā pasaules kara beigām iegūtos apbalvojumu, bet bez nacionālsociālisma simboliem, piemēram, svastikas, rūnām un tā tālāk. Tāpēc arī šim apbalvojuma tika izgatavota jauna versija, kur vairs nebija ērgļa ar svastiku nagos.
2004. gada Ķīnas Republikas prezidenta vēlēšanas

2004. gada Ķīnas Republikas prezidenta vēlēšanas (ķīniešu: 第十一任中華民國總統、副總統選舉) bija trešās prezidenta un viceprezidenta vēlēšanas Taivānas vēsturē, kuras notika 2004. gada 20. martā, bet kopš 1947. gadā pieņemtās Ķīnas Republikas konstitūcijas tās bija jau 11. vēlēšanas. Šajā pašā dienā notika konsultatīvs referendums par attiecībām ar Ķīnas Tautas Republiku.
Prezidents Čeņs Šuibiaņs un viceprezidente Anete Lū no Demokrātu progresīvās partijas tika ievēlēti atkārtoti ar 0,22% pārsvaru pār sekotājiem no Gomiņdan partijas izvirzīto Ļieņu Čaņu uz prezidenta amatu un no Tautas pirmās partijas izvirzīto Džeimsu Suungu uz viceprezidenta amatu. Ļieņs un Suungs atteicās piekāpties un neveiksmīgi mēģināja izmainīt vēlēšanu rezultātu.
Leonīds Siliņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1916. gada 12. maijā Ņižņijnovgorodā latviešu Pirmā pasaules kara bēgļu ģimenē. No 1938. līdz 1941. gadam strādāja LETA un studēja ģermāņu filoloģiju Latvijas Universitātē, 1943. gadā beidza studijas. 1944. gada 26. februārī par LCP priekšsēdētājs Konstantīns Čakste Leonīdu Siliņu iecēla par LCP ārzemju delegācijas sekretāru. 1944. gadā viņš nogādāja Zviedrijā mikrofilmu ar 188 personu parakstīto 1944. gada 17. marta LCP memorandu par Latvijas neatkarības atjaunošanu.
Pēc kara beigām bija ASV informācijas biroja Zviedrijā (USIS) darbinieks, līdz 1980. gadam viņš strādāja par svešvalodu skolotāju Stokholmas ģimnāzijās. Kopā ar vēsturnieku, Sanhosē universitātes profesoru Edgaru Andersonu (1920–1989) sakārtoja un izdeva atmiņu krājumu par LCP, kas saturēja pirmreizēju dokumentu apcerējumus. Lasīja lekciju ciklus trimdas latviešiem ASV un Austrālijā.
Miris 2005. gada 31. martā.
Montserratas vālodze

Izplatība

Mitinās mitros kalnu mežos 150—900 m virs jūras līmeņa, kur ir vēsāks gaiss. Dod priekšroku vietām ar blīvi aizaugušu veģetāciju. Bieži sastopams arī apstrādātu lauku malās un banānu plantācijās.

Izskats

Ķermeņa garums 20—22 cmm spārnu plētums 28—30 cm, tēviņa svars 36—39 g, mātītes 31,5—36 g. Montserratas vālodzei raksturīgs dzimumu dimorfisms — tēviņi ir lielāki un spilgtāki. Tēviņa aste, spārni, galva un krūšu augšdaļa ir viscaur melni, savukārt krūšu lejasdaļa, sāni, pavēdere un zemaste spilgti dzelteni. Mātītei ķermeņa augšdaļa, spārni un aste brūnganā olīvkrāsā, pavēdere dzeltenīga.

Uzvedība un barība

Lielāko daļu laika Montserratas vālodze pavada barības meklējumos zem lapām biezi aizaugušajos kalnu mežos. Aktīvs dienā. Galbenokārt barojas kukaiņiem, piemēram, circeņiem un sienāžiem. Nav dokumentēts, ka savvaļā Montserratas vālodze lietotu uzturā augļus, tomēr Darela zoodārzā mītošie putni ēd arī papaju un mango. Toties savvaļā ir novērots, ka putns barojas ar helikoniju ziedu nektāru. Pastāv uzskats, ka Montserratas vālodze ir oportūnists un barojas ar to, ko var atrast.

Ligzdošana

Ligzdošanas sezona ilgst no marta līdz augustam, tai saskanot ar lietus sezonu. Veido monogāmus pārus. Kā visas Amerikas vālodzes arī Montserratas vālodze vij garu, somai jeb grozam līdzīgu ligzdu, būvniecībai izmantojot sausas augu šķiedras, kuras tiek iegūtas no helikoniju lapām.
Veiksmīgam pārim sezonā ir 1—3 perējumi, lai gan trešais perējums ir ļoti reti. Dējumā 2—3 olas. Inkubācijas periods ilgst apmēram 14 dienas, perē abi vecāki. Par mazuļiem arī rūpējas abi vecāki. Jaunie putni ligzdu atstāj apmēram 13 dienu vecumā. Vecāki turpina par tiem rūpēties, līdz tie kļūst patstāvīgi. Šis periods var būt ļoti dažāds, reizēm sasniedzot pat 3 mēnešus.

Aizsardzība

Pēc postošajiem vulkāna izvirdumiem tika pievērsta pastiprināta uzmanība sugas izpētei un saglabāšanai. 1999. gadā astoņi putni tika nogādāti Darela zoodārzā, kur pirmo reizi izdevās panākt Montserratas vālodzes pavairošanu nebrīvē. Visaptveroša sugas saglabāšanas programma tiek īstenota arī uz salas.
Bārija hlorīds

Izmantošana

Bārija hlorīdu retumis lieto pirotehnikā, jo tas nokrāso liesmu zaļā krāsā. Tomēr parasti izmanto tādus pirotehniskos sastāvus, kuros bārija hlorīds veidojas degšanas gaitā no skābekli saturošiem bārija savienojumiem (nitrāta vai hlorāta) un hloru saturošām organiskām vielām (piemēram, heksahlorbenzola vai polivinilhlorīda). Radies bārija hlorīds augstā temperatūrā disociē līdz bārija monohlorīdam BaCl, kas dod sevišķi spilgtu zaļu liesmu. Bārija hlorīdu lieto arī par citu bārija sāļu izejvielu. Bārija hlorīda reakciju ar sulfātjoniem lieto analītiskajā ķīmijā sulfātu noteikšanai (gan kvalitatīvai, gan kvantitatīvai). Šo reakciju dažreiz lieto arī, lai attīrītu šķīdumus no sulfātiem (sārmu ražošanai). Bārija hlorīda pielietojumus ierobežo tā indīgums.
Stupava

Vēsture

Stupava rakstos pirmoreiz minēta 1269. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas Stupava līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Štomfa (Stomfa). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki

Absolūtais vairākums (96,7 %) pilsētas iedzīvotāju ir slovāki. Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (70,4 %), nereliģiozi (19,5 %).
Stupavā dzimis austroungāru politiķis Istvāns fon Buriāns (rajeczi gróf Burián István, 1851 – 1922).
VAZ-2102

Vēsture

VAZ-2102 ir licencēta Fiat 124 Familiare versija, ar daudzām atšķirībām, kas ir analogas bāzes modelim VAZ-2101. Pirmais automobilis VAZ-2102 noripoja no Volgas automobiļu rūpnīcas konveijera 1971. gadā. Vēlāk, kad sāka ražot pēcteci — VAZ-2104 1984. gadā, abas automašīnas ražoja vienlaicīgi līdz pat VAZ-2102 izņemšanas no ražošanas 1985. gada vasarā.
Šumperka

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1281. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Mērišenberga (vācu: Mährisch Schönberg). Kopš 16. gadsimta attīstījās kā tekstilrūpniecības centrs. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Cilvēki

Šumperka ir kanādiešu kalnu slēpotāja Jana Hudeca (Jan Hudec, 1981), futbolista Radoslava Kovāča (Radoslav Kováč, 1979) un austriešu tenora Leo Slezaka (Leo Slezak, 1873-1946) dzimtā pilsēta.
Kanādas parlaments

Sastāvs

Parlaments sastāv no karalienes, Senāta un Pārstāvju palātas.
Karalieni pārstāv Kanādas ģenerālgubernators, kas ieceļ 105 Senāta locekļus pēc premjerministra rekomendācijas. Pārstāvju apakšpalātas 308 deputātus ievēl valsts iedzīvotāji katrā velēšanu apgabalā. Pārstāvju palāta ir vadošā iestāde parlamentā. Senāts reti noraida likumprojektus, kurus pieņēma apakšpalāta. Karaliene (ģenerālgubernators) apstiprina abu parlamenta palātu pieņemtos likumprojektus. Ministru prezidentam un valdībai ir jāgūst vairākuma deputātu palātas kopienu atbalsts. Pašlaik darbojas 42. parlamenta sastāvs.
Bauskas demogrāfija

Bauskas demogrāfija ir Bauskas pilsētas iedzīvotāju skaita izmaiņas gadsimtu gaitā, kas nesaraujami saistītas ar Bauskas likteni karos, epidēmijās, kā arī kopējo reģiona ekonomikas situāciju. Līdz Otrajam pasaules karam ievērojamu pilsētas daļu veidoja vācbaltieši un Bauskas ebreji.
Ap 1640. gadu jaunajā pilsētā dzīvo 1500 cilvēki, no kuriem 1/3 ir latvieši. 1797. gadā pilsētā bija tikai 937 iedzīvotāji, no tiem 504 vācieši.
1820. gadā Bauskā dzīvoja 1604 cilvēki, bet 1826. gadā Bauskā jau dzīvoja 2315 personas. 1835. gadā Bauskā dzīvoja 2142 iedzīvotāji no kuriem 1018 ir vīrieši, bet 1062 ir sievietes. 1840. gadā iedzīvotāju skaits bija pieaudzis līdz 2248. 1863. gadā Bauskā dzīvoja 4021 iedzīvotājs, no kuriem tikai 573 bija latvieši. 1870. gadā Bauskā dzīvo 4240 iedzīvotāji.
1881. gadā pilsētā bija 6058 iedzīvotāji (tai skaitā, kareivji), no tiem 3631 ebrejs, 2058 luterāņi, 213 katoļi, 95 pareizticīgie, 31 baptists, 23 vecticībnieki un 7 reformāti. Pareizticīgo pieaugums skaidrojams ar to, ka Bauskas apkārtnē zemes gabalus piešķīra izdienējušajiem karavīriem. Pēc tautības iedzīvotāji dalījās: vācieši 715, latvieši 1435, krievi 142, ebreji 3687, lietuvieši 87 un 34 poļi. 1897. gadā Bauskā bija 6544 iedzīvotāju, no tiem latviešu bija 2984 jeb 45,6%, ebreju 2745 jeb 42,0% un vāciešu 536 jeb 8,2%. Tās bija trīs lielākās Bauskas iedzīvotāju etniskās grupas, bez tam arī nelielā skaitā Bauskā dzīvoja leiši un poļi.
1914. gadā Bauskā sasniedz savu lielāko iedzīvotāju skaitu Krievijas impērijas sastāvā. Pilsētā ir 8300 iedzīvotāji. 1925. gadā, pēc ilgajām kara jukām veiktajā skaitīšanā, pilsētā dzīvoja 5098 cilvēki, no tiem 3711 latvieši, 919 ebreji, 249 vācieši, 119 lietuvieši u.c. 1935. gadā 4,9 tūkstoši iedzīvotāju, no tiem 3723 lattvieši, 778 ebreji un 173 vācieši. Lai gan 1941. gada augustā pilsētā bija palikuši tikai 3883 cilvēki, 1959. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 7 tūkstošus. 1976. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits bija pieaudzis līdz 9,7 tūkstošiem.
2010. gada jūlijā Bauskā sasniegts vēsturiskais iedzīvotāju skaita maksimums — 10 060 iedzīvotāji, no kuriem 55% sievietes un 45% — vīrieši. Etniskais sastāvs: 77% — latvieši, 11% — krievi, 6% — lietuvieši, 3% — baltkrievi, 1,41% — poļi, 1% — ukraiņi, 0,39% — čigāni, 0,16% — vācieši, 0,08% — igauņi, 0,06% — ebreji, 1,21% — citi. 2012. gada decembrī pilsētā dzīvoja 9664 cilvēki, no tiem 7473 latvieši, 1004 krievi, 501 lietuvietis, 248 baltkrievi, 122 poļi, 119 ukraiņi, 51 čigāns, 6 igauņi un 140 citu tautību cilvēki.
Sērfings

Sērfings (havajiešu: heʻe nalu, angļu: surfing) ir ūdens sporta veids, kurā, izmantojot sērfinga dēli, pārvietojas pa viļņiem. Pastāv vēl vairāki līdzīgi sporta veidi, piemēram, vindsērfings un kaitbords.
Sērfošanas pirmsākumi meklējami Polinēzijā. Havaju salās sērfings ir daļa no pamatiedzīvotāju rituāliem, un daudzi no viņiem joprojām gatavo sērfinga dēļus. Eiropieši ar šo sporta veidu pirmo reizi saskārās 1767. gadā Taiti.
Populārākās sērfošanas vietas mūsdienās ir Havajas, Kalifornijas piekraste, Austrālija. Eiropā ar to galvenokārt nodarbojas Portugāles krastos.
Epa Mē

Biogrāfija

Epa Mē ar cīņas sportu sāka nodarboties 1998. gadā. Pirmais treneris bija viņas tēvs. Kopš 2010. gada viņu trenē Arvi Āviks. Pārstāv sporta klubu "Sakura".
Džudo viņa ir 2008. gada Igaunijas čempione. 2009. gadā viņa ieguva sudraba medaļu džudo čempionātā un zelta medaļu džudo junioru čempionātā. Bez tam 2007.-2013. gadā viņš trīs reizes kļuva par Igaunijas brīvās cīņas čempioni, trīs reizes — sumo un vienreiz pludmales cīņa.
2007. gada kadetu Eiropas cīņas sporta čempionāta sudraba medaļas ieguvēja. 2009. gada brīvās cīņas pasaules junioru čempionāta bronzas medaļniece. Tajā pašā gadā viņa ieguva bronzas medaļu junioru un sudraba medaļu kadetu Eiropas čempionātā. 2015. gada Eiropas U-23 cīņas sporta čempionāta sudraba medaļas ieguvēja.
2014. gadā izcīnīja Igaunijai pirmo un vienīgo pasaules čempionāta zeltu pludmales cīņā, un 2015. gadā kļuva par pirmo un vienīgo igauņu sportisti, kas spējusi izcīnīt medaļu (bronzas) Pasaules cīņas sporta čempionātā.
Konflikts

Konfliktu veidi

Konfliktam ir arī vairāki veidi: iekšējais konflikts un savstarpējais konflikts.
Iekšējais konflikts ir nemiers, kas plosās indivīda iekšienē, nesaskaņas kādas personas izjūtās vai uzskatos. Tas vērojams gadījumos, kad indivīda pieredzei, domām un vērtību sistēmai jāpārveidojas, jāpaplašinās ārpus komforta robežām, vai arī kad šie personības elementi nonāk konfliktā cits ar citu, vai kad tie nesaskan ar vēlmēm un vajadzībām, radot emocionālu diskomfortu. Iekšējais konflikts traucē ikdienas dzīvi un dažreiz laupa spēju brīvi rīkoties.
Pirmās stadijas iekšējais konflikts izpaužas kā vieglas galvas un reizēm arī muguras sāpes. Šajā gadījumā labākais pretlīdzeklis ir stresa nomākšanas paņēmieni. Otrās stadijas iekšējā konfliktā stress sasniedz tādu līmeni, ka ķermenis liekas kā izdedzis. Bet trešajā stadijā cilvēku jau nomoka domas par pašnāvību un eksistences bezjēdzību. Indivīda spēja tikt galā ar iekšējiem konfliktiem liecina par viņa izturēšanos savstarpējos konfliktos.
Savstarpējs konflikts pastāv starp vairākiem indivīdiem. Tie rodas, ja kāds pārkāpj indivīda pamatprasības ( t.i. prasību, lai indivīdu pienācīgi novērtē un izturas pret viņu kā personību; nepieciešamību valdīt par sevi un situāciju; spēcīgi izteiktu pašvērtību; vajadzību rast saskaņu un kopsaucēju ). Ja šīs vajadzības pārkāpj, konflikts parasti izpaužas kā viens no 4 uzvedības modeļiem : atriebība, centieni gūt virsroku, novēršanās un sadarbība.
Savstarpējie konflikti arī tiek iedalīti sīkāk : grupas iekšējais konflikts un savstarpējais grupu konflikts. Grupas iekšējais konflikts pastāv konkrētas ļaužu grupas robežās, savukārt savstarpējie grupu konfliktā ir iesaistītas vairākas ļaužu grupas.
Savstarpējie grupu konfliktos grupas aspekts padara šos konfliktus daudz sarežģītākus, jo indivīdam ne tikai jāpārvar katra iekšējās problēmas un nesaskaņas divu vai vairāku personu starpā, bet arī jāiesaistās notikumos, kuros darbojas visi konfliktā iesaistītie spēlētāji. Bieži gadās, ka šādi konflikti arvien vairāk plešas plašumā, politiskās intrigas, tenkas, netieši mājieni vairo problēmas un pat šķietami apdzisušos pelnos uzliesmo arvien jaunas sadursmes, konfliktam rodas arvien jauni slāņi. Ieteicams censties likvidēt vai vismaz ierobežot konfliktu, kamēr tajā iesaistīts mazāks cilvēku skaits.

Konflikta stadijas

Konfliktiem ir 3 stadijas : ikdienišķu ķīviņu un uzskatu sadursmes, tās vislabāk likvidēt ar vismiermīlīgākajiem līdzekļiem; nozīmīgākas viedokļu sadursmes, atstāj ilgstošas sekas, tāpēc to risināšana prasa pieredzi un zināšanas; atklāts viedokļu pretnostatījums, dominē vēlme sodīt, pat visjaukākie cilvēki var izturēties pret pārējiem nežēlīgi un nesavaldīgi, šādus konfliktus ir visgrūtāk atrisināt, parasti atrisinājums rodas tikai izšķirot konflikta dalībniekus.