google/wiki40b huggingface dataset:
Elliott Brothers

Vēsture

1804. gadā Viljams Eliots (William Elliott) dibināja uzņēmumu. Tajā tika izgatavoti matemātikas, optiskie un citi navigācijas un zinātniskie instrumenti. 1850. gadā viņš savā biznesā iesaistīja dēlus Frederiku un Čārlzu, un uzņēmumu pārdēvēja par William Elliott and Sons. Pasaules izstādē 1851. gadā tika iegūta bronzas medaļa. Viljams mira 1853. gadā, un uzņēmums pārdēvēts par Elliott Brothers. Čārlzs atstāja uzņēmumu 1865. gadā. Frederiks vadīja biznesu līdz savai nāvei 1873. gadā, kad uzņēmuma vadību pārņēma viņa sieva Sūzena.
19. gadsimta beigās, kad sāka attīstīties telegrāfs un elektrības praktiskā izmantošana, Elliott Brothers iesaistījās šajās nozarēs un strauji auga. 1881. gadā Elektrības izstādē Parīzē uzņēmums ieguva zelta medaļu precīzijas instrumentu nominācijā. 1898. gadā uzņēmums pārcēlās uz plašākām telpām Lūišemā, Londonas dienvidaustrumos.
20. gadsimta sakumā Elliott Brothers sāka ražot instrumentus lidmašīnām, kuri kļuva sevišķi pieprasīti Pirmā pasaules kara laikā. Aptuveni 1916. gadā uzņēmums sāka ražot analogos datorus jūras artilērijas kontroles sistēmām. 1916. gadā uzņēmums tika reģistrēts kā privāta sabiedrība ar ierobežotu atbildību un ieguva nosaukumu Elliott Brothers (London) Ltd.
1946. gadā Borhemvūdā (Borehamwood) izveidota pētniecības laboratorija, kuru vadīja profesors Džons Koulzs (John Flavell Coales). Laboratorija darbojās tādā jomās kā militārie radari, ciparu datori un rūpnieciskie instrumenti. 1947. gadā Elliott Brothers laboratorijā izgatavots pasaulē pirmais reālā laika dators ar atmiņas glabāšanu. 1950. gadā laboratorijā strādāja 450 darbinieki. 1953. gadā izlaists dators Elliot 401, kas bija pirmais Apvienotajā Karalistē, kuru izmantoja ārpus universitātēm. Uz ta bāzes tika veidota virkne Elliot datoru modeļu. 1953. gadā izveidota aviācijas nodaļa.
1960. gadu vidū Elliott Brothers vairāk nekā 100 meitas uzņēmumos strādāja aptuveni 35 000 darbinieku.

Elliott Automation

1957. gadā uz datoru nodaļas bāzes izveidots uzņēmums Elliott Automation. 1967. gadā Elliott Automation apvienojās ar English Electric Leo Marconi. Tas 1968. gadā apvienojās ar International Computers and Tabulators, izveidojot International Computers Limited (ICL).
1969. gadā tika nolemts, ka ICL turpmāk nodarbosies ar datu apstrādes datoriem, bet reālā laika datoru bizness (tai skaitā bijušā Elliott Automation reālā laika datoru nodaļa) tika atdalīts uzņēmumā Marconi Elliott Computer Systems Limited. 1972. gadā tas pārdēvēts par GEC Computers Limited.
Avionikas nodaļa tika apvienota ar Marconi (tagad BAE Systems).
Borhemvūdas ražotne GEC paspārnē izgatavoja dažādus datorus līdz 1988. gadam. GEC/Marconi pārtrauca darbību Borhemvūdas ražotnē 2003. gadā.
Kropivnicka

Vēsture

1754. gadā tagadējās pilsētas vietā izbūvēts Svētās Elizabetes (Jeļizavetas) cietoksnis, kas nosaukts par godu Krievijas imperatores Elizabetes Romanovas aizbildnei. Cietoksnis tika izbūvēts apvidū, kur bija apmetušies uz nesen iekarotajām zemēm uzaicinātie serbu kolonisti. Ap cietoksni izveidojās zemnieku un kazaku apmetnes. 1764. gadā cietoksnis kļuva par Jaunkrievijas guberņas Jeļisavetinskas provinces centru. 1775. gadā apmetnei piešķir pilsētas tiesības un nosaukumu Jeļisavetgrada (krievu: Елисаветград). Pēc Krimas hanistes pievienošanas 1783. gadā pilsēta zaudē savu militāro nozīmi, bet attīstās kā nozīmīgs ekonomiskais un tirdzniecības centrs un līdz Odesas, Hersonas un Nikolajevas dibināšanai bija lielākā pilsēta Ukrainas dienvidos. Laika posmā no 1797. līdz 1828. gadam Eļisavetgrada bija Jaunkrievijas (1797—1801), Nikolajevas (1802) un Hersonas (1803—1828) guberņu centrs, vēlāk — apriņķa pilsēta.
1924. gadā pilsēta tika pārdēvēta par Zinovjevsku (krievu: Зиновьевск, ukraiņu: Зінов'євськ) par godu revolucionāram un padomju valstsvīram Grigorijam Zinovjevam, bet pēc Zinovjeva aresta 1934. gadā — par Kirovu (krievu: Кирово, ukraiņu: Кірово) par godu citam padomju revolucionāram un valstsvīram Sergejam Kirovam. 1939. gadā, sakarā ar Kirovohradas apgabala izveidošanu, pilsēta tika pārdēvēta par Kirovohradu, lai apgabala nosaukums atšķirtos no Kirovas apgabala Krievijā. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta izveidojās par nozīmīgu vieglās rūpniecības un lauksaimniecības mašīnbūves centru.
2016. gada 14. jūlijā Ukrainas Augstākā Rada pieņēma lēmumu pārdēvēt Kirovohradu par Kropivnicku.
Ingrīda Labucka

Biogrāfija

Viņas tēvs Aloizs Blonskis bija policijas ģenerālis, valsts darbinieks.
1986. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti, vēl mācījusies Zviedrijā (1991) un Ungārijā (1992). 1986. gadā uzsākusi darba gaitas kā izmeklētāja Rīgas pilsētas Kirova rajona Iekšlietu daļā, amatā bijusi līdz 1989. gadam. Vēlāk līdz 1994. gadam strādājusi Rīgas Latgales priekšpilsētas tiesā par tiesnesi. Labucka bijusi advokāte advokātu birojā "Mevecka, Ramiņa un Arājs".
1998. gada 26. novembrī kļuvusi par tieslietu ministri Viļa Krištopana Ministru kabinetā (amatā bijusi līdz 1999. gada 16. jūlijam). Atkārtoti tieslietu ministres amatā Labucka bijusi no 2000. gada 5. maija līdz 2002. gada 7. novembrim Andra Bērziņa Ministru kabinetā. Laikā no 2001. līdz 2004. gadam bijusi Hāgas Starptautiskās šķīrējtiesas locekle. 2002. gadā kandidējusi uz vietu 8. Saeimā no Latvijas Pirmās partijas saraksta. Netika ievēlēta, taču ieguvusi deputātes mandātu uz laiku, kamēr Ainars Baštiks pildīja Īpašu uzdevumu ministra bērnu un ģimenes lietās pienākumus (2002. gada 14. novembris — 2004. gada 5. februāris). 2004. gada 12. maijā Labucka kļuva par Eiropas Savienības Tiesas Vispārējās tiesas tiesnesi.
Summa

Par summu sauc skaitli, monomu vai polinomu, kas ir iegūts saskaitīšanas rezultātā. Piemēram, izteiksmes 3 + 2 summa ir 5. Summa matemātikā parasti tiek apzīmēta ar simbolu "Σ" (grieķu alfabēta lielais burts sigma) vai "S" (no vārda "summa"). Saskaitīšanai pretējās darbības atņemšanas rezultātu sauc par starpību.
Ingus Pētersons

Biogrāfija

Ingus Pētersons ir dzimis 1959. gadā Gulbenē sporta trenera (Aleksandrs Pētersons, 5. un 6. Saeimas deputāts) un ārstes ģimenē. Piecu gadu vecumā ģimene pārcēlusies uz Saulkrastiem.
Mācījies Saulkrastu vidusskolā, mūzikas pamatus apguvis Zvejniekciema mūzikas skolā un Cēsu Alfrēda Kalniņa mūzikas vidusskolā. Pabeidzis Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolu Rīgā.
Jau vidusskolā Ingus Pētersons sāka dziedāt Valmieras estrādes ansamblī, kura sastāvā kādā konkursā viņu ievēroja Raimonds Pauls. Sekoja uzaicinājums dziedāt Radio un televīzijas vieglās estrādes mūzikas orķestrī, kurā darbojoties Pētersons kļuva par populāru estrādes dziedātāju.
Vēl mācoties Valsts konservatorijā, Pētersons pamet estrādi un pilnībā pievēršas operas žanram. Kā operdziedātājs uzstājies Londonas, Stokholmas, Oslo, Prāgas, Ķīles, Grācas, Vupertāles un citos operteātros.

Personīgā dzīve

Laulībā ar flautisti Ditu Krenbergu dzimusi meita Marta Līna.
Andrejs Maticins

Spēlētāja karjera

Karjeru uzsācis Rīgas "Dinamo" sastāvā (nospēlējis septiņas sezonas, piedaloties 269 spēlēs, kur guvis 18 vārtus un izdarījis 61 rezultatīvu piespēli). Pēc tam spēlējis Somijas klubu Koo Koo un Pori "Ässät", Latvijas HK Liepājas Metalurgs un Rīgas "Vilki", kā arī Zviedrijas klubu Folingbo, Lycksele, Tingsryd un NH'90 sastāvā. Latvijas izlasi pārstāvējis 4 Pasaules čempionātos (1997, 1998, 1999, 2000), kā arī 2002. gada Olimpiskajās spēlēs.
1996. gada nogalē par īpašiem nopelniem Saeima Maticinam piešķīra Latvijas pilsonību.

Trenera karjera

No 2008. līdz 2010. gadam bijis Latvijas U-20 izlases galvenais treneris. 2012.—13. gada sezonā trenēja Krievijas Jaunatnes hokeja līgas vienību Čerepovecas "Almaz". Vēlāk vienu sezonu bija Čerepovecas "Severstal" galvenā trenera palīgs, taču tad kļuva par Vladivostokas "Admiral" galvenā trenera palīgu.
Valērijs Gurovs

Šaha kompozīcija

Sastādījis galvenokārt palīgmata un pasaku šaha uzdevumus. Sekmīgi startējis pasaules čempionātos šaha kompozīcijā palīgmatu grupā. Otrā ieguvis zelta, trešā — sudraba, bet 4. un 6. čempionātā bronzas medaļas.
No 2012. gada starptautiskais lielmeistars, no 2014. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā. Ieguvis 80,33 FIDE albumu punktus.
Euarhonti

Evolūcija

Zinātniskais nosaukums Euarchonta latviski nozīmē "īstie priekšteči", un pirmo reizi šis vārds tika izmantots zinātniskajā literātūrā 1999. gadā. Molekulārie pētījumi liecina, ka euarhonti radušies pirms apmēram 88 miljoniem gadu, krīta perioda laikā, bet sadalījušies vairākās grupās pirms apmēram 86,2 miljoniem gadu. Iesākumā izveidojās 3 grupas: izmirusī Plesiadapiformes grupa, tupajas un primātveidīgie (Primatomorpha), kas pirms 79,6 miljoniem gadu sadalījās primātos un ādlidoņos. Tomēr vecākās zināmās fosilijas ir apmēram 65 miljonus gadu vecas un saglabājušās no paleocēna.
Avilesa

Vēsture

Pilsētas nosaukums, domājams, cēlies no vietējā romiešu zemes īpašnieka Abilija (Abilius) vārda. Pirmoreiz vēstures dokumentos minēta 905. gadā sakarā ar divu baznīcu būvniecību. Jau viduslaikos bija nozīmīga osta, caur kuru transportēta sāls.
Klements Gotvalds

Biogrāfija

1912. gadā iestājās Čehijas Sociāldemokrātiskajā partijā. Pirmā pasaules kara laikā bija gūstā Krievijā. 1921. gadā Čehoslovākijā bija viens no Čehoslovakijas Komunistiskās partijas dibinātājiem. 1927. gadā kļuva par partijas ģenerālsekretāru. No 1938. gada Minhenes vienošanās līdz Čehoslovākijas atjaunošanai - Maskavā.
Tūlīt pēc kara par Čehoslovākijas prezidentu atkal kļuva Edvards Benešs. 1946. gada vēlēšanās Komunistiskā partija ieguva 38% balsu, kas vēlāk izrādījās vēsturiski lielākais jebkuras komunistiskās partijas rezultāts brīvās vēlēšanās. No 1946. līdz 1948. gadam Gotvalds bija valsts premjerministrs un vadīja koalīcijas valdību. 1948. gada februārī relatīvi mierīgā ceļā valstī varu sagrāba komunisti. Protestējot pret tīrīšanām policijā (iekšlietu ministrs bija komunists), demisionēja 12 no 26 valdības ministriem, rēķinādamies ar jaunām vēlēšanām. Tā vietā valdībā tika iekļauti ministri-komunisti un 9. maijā tika pieņemta jauna konstitūcija. Benešs atteicās to parakstīt un demisionēja, bet par valsts prezidentu ievēlēja Gotvaldu.
Gotvalda vadībā valstī tika veikta nacionalizācija un kolektivizācija. Sekoja tīrīšanas valsts aparātā, kurās cieta arī komunisti.  1952. gada novembrī Prāgā notika paraugtiesa (Slanska process), kurā ar nāvessodu tika sodīti 11 komunisti - "trockistu - titoistu - cionistu līdzskrējēji". Gotvalds miris 1953. gada 14. martā dažas dienas pēc Josifa Staļina bērēm.
Gotvalda ķermenis tika balzamēts un ievietots mauzolejā Prāgā pie Jana Žižkas pieminekļa. 1962. gadā ķermenis tika kremēts. Pēc komunisma kraha pelni tika apbedīti. No 1949. līdz 1990. gadam Zlīnas pilsētas nosaukums bija Gotvaldova, bet no 1976. līdz 1990. gadam par Gotvaldi bija nosaukta Zmijiva Ukrainā.
Annas Ziemassvētki

Sižets

Filmas galvenā varona ir mazā Anna, kurai priekšā viņas pirmie Ziemassvētki.
Īssavienojums (filma)

Sižets

Zibens spēriens militārās laboratorijas ēkā izraisa īssavienojumu jaunākajā kaujas robota prototipā Nr. 5, kā rezultātā tiek zaudēta daļa viņa atmiņas. Cenšoties aizpildīt datubāzē esošās nepilnības, robots sāk izpētīt apkārtējo pasauli un nejaušu gadījumu virknes dēļ izkļūst ārpus militārās bāzes. Robotu izstrādājušās kompānijas vadība ir šausmās: pazudušais robots ir bruņots ar lāzera ieroci un var sākt to izmantot pret mierīgajiem iedzīvotājiem, nodarot katastrofālus postījumus. Meklēt robotu tiek nosūtīti uzņēmuma darbinieki, tai skaitā arī paši robota konstruktori — Ņūtons Krosbijs (Stīvs Gutenbergs) un Bens Džabituja (Ben Jabituya; Fišers Stīvenss).
Tikmēr robots Nr. 5 satiekas ar Stefāniju Speku (Elija Šīdija). Noturot viņu par citplanētieti, Stefānija aicina "atnācēju" uz savām mājām, kur robots kāri aizpilda savu datubāzi, izlasot visas Stefānijas grāmatas, iepazīstoties ar viņas mājdzīvniekiem un vienlaikus skatoties dažādas televīzijas pārraides. Nejauši ieraugot uz robota plāksnīti, kurā norādīts tā ražotājs, Stefānija izlemj atdot robotu īpašniekiem, cerot uz atlīdzību. Taču tobrīd, spēlējoties ar sienāzi, robots nejauši to saspiež un lūdz Stefāniju kukaini "salabot". Stefānija paskaidro, ka tas nav iespējams, un robots, kurš saskata paralēles starp sienāzi un sevi, saprot, ka laboratorijā viņu gaida demontāža un līdz ar to arī nāve — tāpat kā sienāzim. Vēlme izdzīvot piespiež robotu atkal bēgt.
Pēc piedzīvojumu virknes Stefānijai un Nr. 5 izdodas satikt galveno robota konstruktoru Ņūtonu Krosbiju, kurš pārliecinās, ka īssavienojums, ko izraisījis zibens spēriens, patiešām ir pārvērtis bezdvēselisku mehānismu domājošā būtnē, kurai, starp citu, piemīt humora izjūta. Konstruktors nostājas robota pusē, taču drīz vien uzņēmumam uzbrūk karaspēks, kam dota pavēle par katru cenu iznīcināt "neprognozējamo" robotu, kas galu galā tiem it kā izdodas. Tomēr, kā drīz noskaidrojas, patiesībā Nr. 5 tikai viltīgi inscenējis savu iznīcināšanu. Beigās Stefānija, Ņūtons un Nr. 5, kurš pieņēmis sev vārdu "Džonijs", veiksmīgi nokļūst attālā vietā, kur tiem nekas nedraud.

Lomās

Elija Šīdija — Stefānija Speka
Stīvs Gutenbergs — doktors Ņūtons Krosbijs
Fišers Stīvenss — Bens Džabituja
Braiens Maknamara — Frenks, Stefānijas bijušais draugs
Džons Bedems  — televīzijas ziņu operators
un citi aktieri.

Atsauksmes

Žurnāls Мир Фантастики iekļāva robotu Džoniju 5 desmitajā vietā sarakstā Самые-самые роботы, rakstot, ka Džonijs "kļuva par Terminatora komisko pretstatu, parādot, ka robots var meklēt savu vietu cilvēku sabiedrībā, kas vienlaikus ir gan smieklīgi, gan nopietni".
Aristokaķi

Sižets

Kaķene Dačesa un viņas kaķēni Berliozs, Mērija un Tulūss dzīvo kopā ar izbijušu operas dīvu Madāmu Adelaidi un viņas sulaini Edgaru. Adelaide paziņo, ka viss viņas īpašums nonāks pie viņas kaķiem līdz pat viņu nāvei, bet vēlāk nonāks Edgara rokās. Kad Edgars to izdzird, viņš sāk plānot, kā tikt no kaķiem vaļā, tomēr Tomass O'Mallijs, kaķis, kurš dzīvo savvaļā, palīdz Dačesai un viņas bērniem tikt ar Edgaru galā.
Mēles mežģis

Mēles mežģis ir vārdi, vārdu salikumi vai frāzes, kurus grūti izrunāt (var "samežģīt mēli"). Tie ir īsi, jokaini sakāmie, kas atrodami gan tautas folklorā, gan arī mūsdienu sarunvalodā. Mēles mežģi tiek lietoti dikcijas un izrunas trenēšanai, tāpēc jo īpaši populāri tie ir skatuves mākslinieku aprindās.
Raimonds Pauls

Biogrāfija

Dzimis 1936. gadā kā Ojārs Raimonds Pauls Iļģuciema fabrikas stiklapūtēju meistara un viņa sievas mājsaimnieces ģimenē. Mācījās Rīgas Mūzikas institūta muzikālajā bērnu dārzā, 1943. gadā iestājās Rīgas pilsētas Spilves pamatskolā.
No 1946. gada Raimonds līdztekus mācījās arī Emīla Dārziņa mūzikas skolā, 1949. gadā viņš beidza 7. pamatskolu un turpmāk mācījās vienīgi Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā.
No 1953. līdz 1958. gadam studēja Latvijas Valsts konservatorijas Hermaņa Brauna klavieru klasē, vēlāk pie profesora Jāņa Ivanova apguva kompozīciju (1962—1965).
No 1964. līdz 1971. gadam R. Pauls bija Rīgas estrādes orķestra mākslinieciskais vadītājs un diriģents. 1968. gadā kļuva par Latvijas Komponistu savienības biedru. No 1972. līdz 1978. gadam vadīja vokāli instrumentālo ansambli "Modo". Pēc tam līdz 1982. gadam bija diriģents Latvijas Radio un televīzijas vieglās un džeza mūzikas orķestrī, no 1982. līdz 1988. gadam Latvijas Radio mūzikas raidījumu redakcijas galvenais redaktors.
1986. gadā pēc Paula iniciatīvas tika izveidots Jauno dziedātāju konkurss "Jūrmala" un nodibināta Lielā Mūzikas balva. 1990. gadu vidū bija Latvijas Radio džeza orķestra "Big bends" mākslinieciskais vadītājs. Viens no 2002. gadā izveidotā jauno mūzikas izpildītāju konkursa "Jaunais Vilnis" idejas autoriem, organizētājiem un žūrijas vadītājiem (līdz 2010. gadam).

Politiskā darbība

Lai gan Latvijas PSR laikā R. Pauls nebija PSKP biedrs, laikā no 1985. līdz 1989. gadam bija LPSR Augstākās Padomes deputāts. Pēdējos Latvijas PSR pastāvēšanas gados viņš kļuva par kultūras ministru Viļņa Edvīna Breša vadītajā Ministru padomē. 1989. gadā ievēlēts PSRS Tautas deputātu padomē kā Latvijas Tautas frontes kandidāts. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas kļuva par kultūras ministru arī Ivara Godmaņa valdībā (1990—1993). 1992. gadā ar R. Paula rīkojumu tika slēgts Ādolfa Šapiro vadītais Jaunatnes teātris.
1993. gadā R. Pauls iesaistījās partijā "Latvijas Ceļš" un ieņēma kultūras ministra amatu Valda Birkava valdībā. Pēc pilnvaru beigām kļuva par Valsts prezidenta Gunta Ulmaņa padomnieku kultūras jautājumos. 1998. gadā piedalījās Jaunās partijas dibināšanā un kļuva par partijas pirmo priekšsēdētāju līdz 2000. gadam, no tās ievēlēts 7. Saeimā. 1999. gadā R. Pauls kandidēja uz Latvijas Valsts prezidenta amatu, bet pēc pirmās kārtas balsojuma atteicās kandidēt otrajā kārtā (par Valsts prezidenti kļuva Vaira Vīķe-Freiberga).
2002. gadā R. Pauls mainīja politisko piederību un 8. Saeimā tika ievēlēts no Tautas partijas. 8. Saeimas darbības laikā debatēs no Saeimas tribīnes piedalījās tikai vienu reizi. Ievēlēts arī 9. Saeimā, kuras pēdējā darbības gadā neveica pārreģistrāciju Tautas partijā. 10. Saeimas vēlēšanās R. Pauls vairs nekandidēja un līdz ar 9. Saeimas pilnvaru beigām pārtrauca politisko darbību.
Maiks Komodors

Spēlētāja karjera

Pēc trim NCAA čempionātā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Komodors sāka 2000.—01. gada sezonā, kurā aizvadīja 20 spēles NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" rindās, pārējo sezonu aizvadot tās AHL fārmklubā Olbani "River Rats". 2002. gada vasarā tika aizmainīts uz Anahaimas "Mighty Ducks", taču tās rindās laukumā nevienā spēlē tā arī nedevās, sezonas otrajā pusē tiekot aizmainīts uz Kalgari "Flames".
2003.—04. gada sezonā Komodors "Flames" sastāvā aizvadīja 12 spēles, taču pēc 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes". "Hurricanes" rindās Komodoram izdevās nostiprināties, kopā ar klubu 2006. gadā izcīnot arī Stenlija kausu. "Hurricanes" sastāvā Komodors spēlēja līdz 2007.—08. gada sezonas vidum, kad tika aizmainīts uz Otavas "Senators".
2008. gada vasarā Komodors kā brīvais aģents noslēdza piecu gadu līgumu ar Kolumbusas "Blue Jackets", taču pēc 2010.—11. gada sezonas viņa līgums tika izpirkts. 2011.—12. gada sezonu viņš uzsāka Detroitas "Red Wings" sastāvā, taču tad tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning".
2012.—13. gada sezonu aizsargs jau pilnībā aizvadīja AHL, taču tad noslēdza līgumu ar KHL klubu Vladivostokas "Admiral". Pēc "Admiral" sastāvā aizvadītas sezonas noslēdza karjeru.
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2007. gada Pasaules čempionu.
Odis

Biogrāfija

Grupa izveidota 1985. gadā kā Ogres dārzkopības izmēģinājumu stacijas (Ogresgalā) ansamblis. Neraugoties uz to, ka visi tās dalībnieki nāca no Rīgas, grupa lielākoties uzstājās Ogresgala kultūras namā. "Odis" atšķirībā no valdošajām tendencēm tā laika mūzikā iedvesmu smēlās Rietumu popmūzikā (piemēram, S.O.S. Band, Level 42), kā arī džeza (Džons Koltreins, Els Žaro) un fanka (Earth, Wind & Fire) mūzikā. Sākotnēji grupa izpildīja tikai ārzemju izpildītāju skaņdarbus jeb kaverus. Sākotnēji grupas sastāvā bija dziedātājs A. Mednis, taustiņinstrumentālists Ēriks Garkulis un basģitārists Andris Lūkins, kuri paši rakstīja dziesmas. 
Lai arī neguva milzīgu popularitāti sava netipiskā skanējuma dēļ, tā zināma kļuva ar tādām dziesmām kā „Radio, radio”, „Hei, mazā” un „Šodien ārā saulains laiks”. Savas pastāvēšanas laikā ieguva visas tā laika galvenās balvas dažādos mūzikas festivālos — "Liepājas dzintarā", festivālā "Jūrmala’93", Sopotas festivālā un daudzos citos. Lielāko daļu savu dziesmu "Odis" tā arī neierakstīja. Grupas vienīgais izdotais albums ir angļu valodā ierakstītais „Shadows and Rain”, bet pārējās grupas dziesmas pieejamas koncertierakstu versijās. 1989. gadā grupa radīja instrumentālās mūzikas albumu izrādei “Sātana radītā”, 1990. gadā aranžēja un producēja Raimonda Paula mūziku kinofilmai „Depresija” 1990. gadā.
Grupas dalībnieki Arnis Mednis un Raimonds Macats ir saņēmuši Lielo mūzikas balvu par ieguldījumu latviešu mūzikā. Grupa sniegusi koncertus Polijā, Vācijā, Austrijā, Dānijā, Krievijā un ASV un uzstājusies kopā ar B. B. Kingu un Čaku Hānu.
Smadzeņu audzējs

Smadzeņu audzējs veidojas no nekontrolējamas šūnu augšanas un dalīšanās smadzenēs. Ļaundabīgie smadzeņu audzēji tiek iedalīti divos tipos: primārie audzēji un citu orgānu audzēju metastāzes, kas smadzenēs nonākušas ar asinīm. Daļa audzēja simptomu ir atkarīga no iesaistītās smadzeņu daļas. Var būt galvassāpes, lēkmes, problēmas ar redzi, vemšana un garīga rakstura izmaiņas. Galvassāpes parasti ir lielākas no rīta, vēlāk tās pāriet, un parādās vemšana. Slimībai progresējot, cilvēkam var rasties bezsamaņa.
Cēlonis lielākajā daļā smadzeņu audzēju nav zināms. Pie riska faktoriem, kas dažkārt var būt iesaistīti, pieder neirofibromatoze, rūpnieciskā vinilhlorīda iedarbība, Epšteina—Barra vīruss, jonizējošais starojums. Nav atrasti pierādījumi, ka mobilā telefona lietošana ietekmētu smadzeņu audzēja rašanos. Izplatītākie smadzeņu audzēja veidi pieaugušajiem — meningioma (parasti labdabīga) un astrocitomas, piemēram, glioblastoma —, bērniem izplatītākais veids ir ļaundabīga meduloblastoma. Smadzeņu audzēju diagnosticē medicīniskajā apskatē kopā ar datortomogrāfiju vai magnētisko rezonansi. To parasti pēc tam apstiprina biopsijā.
Smadzeņu audzēju ārstē ar operācijām, staru terapiju un ķīmijterapiju. Lēkmju gadījumā var būt nepieciešami pretepilepsijas līdzekļi. Pietūkuma ap audzēju samazināšanai var tikt izmantots deksametazons un furosemīds. Daži audzēji aug pakāpeniski, tos ir tikai jāuzrauga, un, iespējams, iejaukšanās nav nepieciešama. Iznākums atšķiras no audzēja veida un tā izplatīšanās. Glioblastomai ir samērā slikti izdzīvošanas rādītāji, savukārt meningiomai — labi.
Sekundārie smadzeņu audzēji ir izplatīti biežāk par primārajiem smadzeņu audzējiem. Apmēram puse sekundāro audzēju veidojas no plaušu vēža. Primārie smadzeņu audzēji ik gadu veidojas apmēram 250 tūkstošiem cilvēku pasaulē, kas ir mazāk nekā 2% no visiem vēžiem.
Krievu—turku karš (1735—1739)

Kara cēloņi

Karš izcēlās nesaskaņu dēļ, kuras pastāvēja pēc Polijas mantojuma kara (1733—1739) un pastāvīgiem Krimas tatāru sirojumiem. Par ieganstu karam kalpoja arī Krievijas centieni pievienot Krimas hanisti un iegūt pieeju Melnajai jūrai.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (7. diena)

Vankūveras Olimpisko spēļu septītajā dienā (18. februārī) sacīkstes norisinājās 7 disciplīnās un tika izcīnīti 6 medaļu komplekti.
Arvīds Skalbe

Dzīvesgājums

Dzimis 1922. gada 1. martā Jaunlatgalē. Mācījās Rēzeknes Skolotāju institūtā, ko beidza 1941. gadā, strādāja par skolotāju  Rubenes pamatskolā. Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā viņu nosūtīja uz darba dienestu Vācijā, pēc tam iesauca Latviešu leģionā, kara beigās viņš krita Sarkanās armijas gūstā.
Pēc atgriešanās dzimtenē 1947. gadā viņš piedalījās Dziesmu svētku tekstu konkursā ar dzejoli "Dziesmai šodien liela diena", kas Pētera Barisona komponēts, uz ilgiem gadiem kļuva par neoficiālu Latviešu dziesmu svētku himnu. No 1953. gada bija žurnāla "Karogs" dzejas redaktors, no 1966. gada vadīja šī žurnāla dzejas nodaļu.
1996. gadā pārcēlās uz dzīvi pie tuviniekiem Maskavā, kur mira 2002. gada 21. maijā. Apbedīts Latvijā.