google/wiki40b huggingface dataset:
Edgars Ameriks

Nozīmīgākās ārvalstu izstādes

2014. gadā Laikmetīgās mākslas izstāde "Shamal, the creative wind", San Nicolao Church, Bellano, Komo ezers, Itālija.
2018. gadā Eiropas kultūras un amatnieku izstāde "Homo Faber", San Giorgio Maggiore Island, Venēcija, Itālija.
2018. gadā Starptautiskā mūsdienu mākslas izstāde "Третье течение", Marka Šagāla Mākslas centrs, Vitebska, Baltkrievija.
4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulks

4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulks bija Latviešu strēlnieku bruņots formējums 1. Latviešu strēlnieku brigādes sastāvā, kas piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās no 1916. līdz 1918. gadam. Pulku izveidoja no 4. Vidzemes latviešu strēlnieku bataljona 1916. gada 3. novembrī. 1917. gada 30. decembrī pulku iekļāva Latviešu strēlnieku korpusā. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī pulku demobilizēja.

Bataljona izveide

4. Vidzemes latviešu strēlnieku bataljonu kā papildus bataljonu brīvprātīgajiem Rīgas aizstāvjiem sāka veidot 1915. gada septembrī, bet pabeidza 1916. gada 2. februārī. To formēja no jau agrāk citās Krievijas karaspēka daļās iesauktajiem latviešiem. Bataljona karogā bija attēlota uzlecoša saule ar zobenu un ozola zaru pār to. 
Sākotnēji katrā bataljonā bija četras rotas un piecas komandas - izlūku, ložmetēju, jātnieku-spridzinātāju, sakaru un saimniecības. Bataljona personālsastāvs - 26 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1246 instruktori un kareivji. Tajā bija arī 164 zirgi, 4 ložmetēji un 47 rati. Katrā bataljonā izveidojās savs kara orķestris. 1916. gada vasarā bataljonā izveidoja papildus divas rotas.

Pulka izveide

Gatavojoties Ziemassvētku kaujām, 1916. gada 3. novembrī bataljonu pārveidoja par pulku un iekļāva 1. Latviešu strēlnieku brigādē. Pulkā bija astoņas rotas un astoņas komandas - ložmetēju, sapieru, jātnieku izlūku, kājnieku izlūku, sakaru, policijas, ieroču lasīšanas un tranšeju lielgabalu. Personālsastāvs - 50 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1497 instruktori un kareivji, 8 savvaļnieki. Tajā bija arī 290 zirgi un 104 rati.

Kaujas pie Ķemeriem 1916. gadā

16. februāra kauja pie Ķemeru – Tukuma šosejas: 2 krituši, 2 ievainoti.
14. februāra kauja pie Smārdes kroga: 4 pazuduši.
10. marta kauja pie Klapkalnciema un Ragaciema bez zaudējumiem.
15. aprīļa kauja: 5 kritušie.
1. septembra kauja pie Ķemeriem: 4 kritušie, 25 ievainoti.
8./9. septembra kauja pie Smārdes un Ķemeriem: 15 kritušie, 52 ievainoti.

Ziemassvētku kaujas Tīreļpurvā 1917. gadā

5./6. janvāra kaujā Tīreļpurvā: 177 kritis, 525 ievainoti, 218 pazuduši.
11./13. janvāra kaujā Tīreļpurvā: nav datu.
25. janvāra kaujā Tīreļpurvā: 896 karavīru.
30./31. janvāra kaujā Tīreļpurvā: 217 karavīru.

Rīgas aizstāvēšanas kaujas 1917. gadā

2. septembra kauja pie Grēna muižas Olaines tuvumā bez zaudējumiem.

Likvidācija

Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada 30. decembrī 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulks tika iekļauts jaunizveidotajā Latviešu strēlnieku korpusā, kuru komandēja pulkvedis Jukums Vācietis. Korpuss sastāvēja no divām divīzijām, kuras komandēja Gustavs Mangulis un Pēteris Avens. 
Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī Krievijas Padomju valdība izdeva rīkojumu par Latviešu strēlnieku pulku demobilizāciju un Latviešu strēlnieku divīzijas izveidi Sarkanās armijas sastāvā.
Stārķi

Izskats un īpašības

Stārķu ģints sugas ir lieli putni, ar garām kājām un gariem, spēcīgiem knābjiem. Tie visi ir apmēram 100 cm augsti, un to spārnu plētums 180 cm. Viens no lielākajiem ir maguari stārķis, kura ķermeņa augstums ir apmēram 127 cm, svars 4,2 kg. Bet mazākais ir lietus stārķis ((Ciconia abdimii). Tā ķermeņa augstums ir apmēram 75 cm, svars 1,3 kg. Šīs ģints sugām ir raksturīga lielāka apspalvojuma dažādība nekā citām ģintīm. Vairākām sugām ir melna augšējā daļa un spārni, bet vēders un astes apakša balta. Jaunie putni ir mazāk koši un kontrastaini, melnās spalvas ir brūnas.

Uzvedība un barība

Stārķu ģints putni veido monogāmus pārus uz mūžu. Tie parasti no zariem būvē lielu ligzdu augsta koka galā, lai gan maguari stārķis (Ciconia maguari) ligzdu būvē uz zemes. Trīs sugas no stārķu ģints ligzdas būvē cilvēku apdzīvoto vietu tuvumā. Stārķi barojas ar vardēm, ķirzakām, kukaiņiem, čūskām, nelieliem putniņiem un grauzējiem. Lidojumā stārķu kakls ir izstiepts taisni uz priekšu.
Elkupe (grupa)

Vēsture

2012. gada 6. decembrī Elkupe laika klajā videoklipu tituldziesmai „Uzaust” no topošā albuma, bet 2012. gada 17. decembrī videoklipu arī dziesmai „Upe iet un upe klusē”. 2013. gada 9. martā Siguldas novada Kultūras centra kinozālē notika grupas debijas albuma „Uzaust” izdošanas koncerts.
2014. gadā kategorijā „Labākais alternatīvās mūzikas albums” albums saņēma Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu „Zelta mikrofons 2013”. 2017. gada 7. februārī albumam tika veltīts Radio Naba „Zibens pa dibenu” 100 latviešu nozīmīgāko albumu 38. raidījums.
Grammy balva par labāko smagā roka izpildījumu

Grammy balva par labāko smagā roka izpildījumu tiek piešķirta no 1990. gada līdz 2011. gadam. 1989. gadā tika pasniegta Grammy balva par labāko smagā roka/metāla izpildījumu, pēc tam šo kategoriju sadalot šajā un kategorijā Grammy balva par labāko metāla izpildījumu. No 1992. gada līdz 1994. gadam balvu pasniedza kā Grammy balvu par Labāko smagā roka dziesmu ar vokālu. Kopš 2012. gada šī kategorija atkal tika apvienota ar labākā metāla izpildījuma kategoriju, no jauna izveidojot Grammy balva par labāko smagā roka/metāla izpildījumu kategoriju.
Gadi norāda laiku kad tika pasniegta balva, mūzika tika izlaista gadu atpakaļ. Living Colour un The Smashing Pumpkins ir vienīgās grupas, kas ieguvušas Grammy balvu vairākus gadus pēc kārtas.
Līgavas tēvs

Sižets

Kad Džordža Benksa (Stīvs Mārtins) mīļotā meitiņa atgriežas no mācību brauciena, viņa savai ģimenei pavēsta, ka ir atradusi draugu, iemīlējusies un grib precēties. Džordžam tas nepatīk, un viņš uzmācīgi mēģina atrast līgavainī, kaut mazāko nepilnību un viņam tas noved pat līdz cietumam. Taču Džordžs netaisās padoties. Viņš uzskata, ka viņam ir jāsamaksā par kāzām, kaut arī bagātā līgavaiņa ģimene ir piedāvājusies Benksiem palīdzēt. Viņš nolīgst palīgu Franku Martins Šorts, kas kāzas padara brīnišķīgas, ko nevarētu teikt par Džordža maciņu.
Jāns Lašāks

Spēlētāja karjera

1999. gada NHL draftā viņu Nešvilas "Predators" izraudzījās ar kopējo 65. kārtas numuru otrajā kārtā. Pēc draftēšanas viņš turpmākās četras sezonas pavadīja Ziemeļamerikā, taču 2003. gadā atgriezās Eiropā. Eiropā viernu sezonu ir spēlējis Krievijas Superlīgas kluba Sanktpēterburgas SKA sastāvā, sešas sezonas pavadīja Čehijas Ekstralīgas kluba HC Pardubice sastāvā, 2009.—2010. gada sezonas pirmo daļu aizvadīja Slovākijas līgas klubā HC Kosice, taču pabeidza to KHL klubā Mitišču "Atlant". 2010.—2011. gada sezonu slovāku hokejists aizvadīja SM līgas klubā Jokerit.
2011. gada vasarā Lašāks atgriezās KHL, pievienojoties Habarovskas "Amur" rindām. 2012.—13. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Maskavas "Spartak". 2013.—14. gada sezonu vārtsargs aizvadīja Slovākijas Ekstralīgas vienībā Trenčīnas "Dukla", taču īsi pirms sezonas beigām pārcēlās uz Liberecas "Bili Tygri".
Slovākijas izlases sastāvā ir spēlējis vairākos Pasaules čempionātos (2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2011). 2002. gadā Zviedrijā kļuva par Pasaules čempionu, 2000. gadā Krievijā izcīnīja sudraba medaļu un 2003. gadā Somijā tika izcīnīta bronzas medaļa. Tāpat piedalījies divās olimpiskajās spēlēs (2002, 2006).
Modena (F1 komanda)

Vēsture

Komanda debitēja 1991. gada ASV GP ar pilotiem Nikolā Larīni un Ēriku van der Pēlu. Labākais rezultāts bija tieši šajā sacīkstē - 7. vieta. Komandas pilotiem bija grūtības kvalificēties, tādēļ tikai sešās sacīkstēs kaut viens no viņiem stājās uz starta. Ne reizi viņi nestājās uz starta vienā sacīkstē. Tikai vienu reizi pārvarēt kvalifikācijas barjeru spēja van der Pēle. Komanda bankrotēja sezonas beigās.
Kajs Havercs

Karjera

Savu karjeru Havercs ir sācis Leverkūzenes "Bayer". Bundeslīgā Havercs debitēja 2016. gada 15. oktobrī spēlē pret Brēmenes "Werder". 2018. gada 14. aprīlī Havercs kļuva par jaunāko spēlētāju Bundeslīgā kas ir aizvadījis 50 spēles.
Vācijas futbola izlases sastāvā debitēja 2018. gada 9. septembrī spelē pret Peru.
Mēs – Talsiem un novadam

Politiskā partija "Mēs — Talsiem un novadam" (MTN) ir reģionāla partija, kas tika izveidota, lai startētu pašvaldību vēlēšanās 2017. gada 3. jūnijā. Partija, balstoties savā priekšvēlēšanu retorikā uz pārmaiņu, jaunu cilvēku un jauna redzējuma ienākšanu novada pārvaldē, saskaņā ar CVK oficiālo informāciju Talsu novada vēlēšanās summāri guva 2197 (20,10%) balsis. Iegūtais balsu skaits ļāvis MTN iegūt trīs (no kopumā 17) deputātu vietas Talsu novada pašvaldībā un, iesaistoties koalīcijā ar virkni citu partiju, iegūt novada mēra krēslu, kas tika uzticēts MTN līderim un izveides iniciatoram Edgaram Zelderim.

Vēsture

Partija “Mēs — Talsiem un novadam” apvieno jaunus cilvēkus, profesionāļus un pieredzējušus nozaru speciālistus, lai nodrošinātu ilgtspējīgu izaugsmi Talsu pilsētā un novadā, ņemot vērā iedzīvotāju intereses.
Partija tika dibināta 2017. gada februārī, jaundibinātās partijas valdes locekļu vidējais vecums ir 34 gadi. Šī reģionālā partija sevi pretnostata iesīkstējušajai un tradicionālajai politikai Latvijā, panākot vienu no ievērojamākajiem vēlētāju aktivitātes kāpumiem novadā — iepriekš Talsu novada pašvaldību vēlēšanās bija viena no zemākajām balsošanas aktivitātēm, bet 2017. gada vēlēšanās Talsu novads bija otrs straujāk augušais valstī, balstoties vēlētāju aktivitātes rādītājos.
VRSS-1

Lidojuma gaita

VRSS-1 tika palaists 2012. gada 29. septembrī 04:12 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 2D no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra. Pavadonis ievadīts solārsinhronā orbītā.
Bombardier CRJ200

Izstrāde

Lidmašīna tika balstīta uz Bombardier Challenger 600 bāzes. Balstoties no platās fizelāžas, kur abās pusēs bija blakus esošas divu pasažieru sēdvietas, tika ierosināts pagarināt lidaparātu, lai iegūtu vairāk sēdvietu, tas bija plānots kā Challenger 610E, kurā būtu sēdvietas 24 pasažieriem. Pagarināšana tika atcelta 1981. gadā, bet ideja nepazuda.
1987. gadā, inženieri sāka strādāt pie vēl lielākas pagarināšanas, kas palielinātu lidaparātu līdz reģionālai lidmašīnai līdz 1989. gada pavasarim. Pirmās trīs prototipa lidmašīnas savus testa lidojumus veica 1991. gada 10. maijā, tomēr viens prototips tika zaudēts 1993. gada jūlijā. Sertefikāts tika iegūts 1992. gada beigās, kad sākās pirmās piegādes pircējiem.
Kopš 2006. gada augusta kopumā tiek izmantotas 938 CRJ100 un CRJ200 lidmašīnas. Lielākie operatori ir - Comair (40), Pinnacle Airlines (145), SkyWest Airlines (159), Atlantic Southeast Airlines (110), Air Wisconsin (70), Jaz Aviation (43), Mesa Airlines (60), Lufthansa CityLine (26), Air Nostrum (35, Plus 7 orders), PSA Airlines (35), Republic Airways Holdings (20) un Mesaba Airlines (19). Aptuveni vēl 20 kompānijas izmanto šīs lidmašīnas, tikai mazākos daudzumos.
Darija Joana Višenesku

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt piecu gadu vecumā. Deviņu gadu vecumā pirmo reizi uzvarējusi Rumānijas meiteņu šaha čempionātā. 2006. gadā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U10 vecuma grupā un kļuvusi par FIDE meistari šahā. Turpmākajos gados uzvarējusi Rumānijas jauniešu čempionātos šahā, ātrajā šahā un šaha ātrspēlē dažādās vecuma grupās. 2012. gadā Prāgā izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U16 vecuma grupā (uzvarēja Marija Tancjura). Divas reizes pārstāvējusi Rumānijas izlasi Eiropas meiteņu komandu šaha čempionātā U18 vecuma grupā (2011, 2014), kuros izcīnījusi sudraba medaļu komandu vērtējumā (2014) un sudraba medaļu individuālajā vērtējumā (2011).
1989. gada Latvijas čempionāts šahā

1989. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 46. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 43. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 46. šaha čempionāts vīriešiem notika 10. līdz 28. martam 1989. gadā Rīgā. Turnīrā ārpus konkurences piedalījās Gruzijas lielmeistare un divkārtējā Pasaules čempiones šahā nosaukuma pretendente Nana Aleksandrija. Turnīrs gan nebija sevišķi veiksmīgs titulētai viešņai, un viņa palika priekšpēdējā vietā. Cīņa par uzvaru ritēja starp četriem šahistiem: Alvi Vītoliņu, Jāni Klovānu, Edvīnu Ķeņģi un Aleksandru Šabalovu. Turnīra vidusdaļā nedaudz atpalika Šabalovs un finišēja tikai ceturtais. Pirms pēdējās kārtas par vienīgo līderi bija izvirzījies Vītoliņš, taču pēdējā kārtā viņš nespēja uzvarēt Normundu Miezi, un Vītoliņu panāca Klovāns un Ķeņgis, kas savas izšķirošās partijas uzvarēja. Pirmo reizi Latvijas čempionātu vēsturē bija jārīko trīs dalībnieku papildus turnīrs par čempiona nosaukumu. Turnīrs notika 2 riņķos no 14. līdz 20. aprīlim 1989. gadā Rīgā, un tajā veiksmīgāks bija dalībnieks, kas nezaudēja nevienā partijā - Edvīns Ķeņģis. Tas bija viņa ceturtais un trešais pēc kārtas Latvijas PSR čempiona tituls. Otro vietu ieņēma Klovāns, bet trešais palika Vītoliņš. Turnīrā tika nospēlēta pati garākā partija Latvijas šaha čempionātu vēsturē - Viesturs Meijers un Igors Rausis vienojās par neizšķirtu tieši 200. gājienā. 
Latvijas PSR 43. šaha čempionāts sievietēm notika no 10. līdz 30. martam 1989. gadā Rīgā. Pēc nedaudz ieilgušas atrašanās godalgotajās vietās iepriekšējos čempionātos pie sava pirmā Latvijas čempiones titula tika Ingūna Erneste. Viņas parākums bija neapstrīdams: par diviem punktiem atpalika Anda Šafranska, par trim - iepriekšējā gada čempione Natālija Jerjomina, un par četriem - Tatjana Voronova.
Jānis Briedis (tēlnieks)

Dzīvesgājums

Dzimis 1902. gada 19. septembrī Daugmales pagastā. Studēja Latvijas Mākslas akadēmijas tēlniecības nodaļā, studijas beidza 1931. gadā ar diplomdarbu profesora K. Rončevska vadībā. 1937. gadā Rīgas Meža kapos atklāja viņa veidoto kapa pieminekli rakstniekam Jēkabam Lautenbaham-Jūsmiņam.
1945. gadā Briedis apprecējās ar tēlnieci Aleksandru Kalniņu, kopā ar viņu veidoja Staļina un Ļeņina krūšutēlus (1951), neuzstādīto Staļina pieminekli tālaika Rīgas Komunāru parkā (1952). 
Miris 1953. gada 31. janvārī Rīgā.
Ringlas ceļojums

Sižets

Filma ir veidota pēc Ērika Ādamsona pasakas "Čigānmeitēns Ringla" motīviem, kurā bērni tiek iepazīstināti ar dabu, kā arī tās mīlēšanu un sargāšanu.
Šurani

Vēsture

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1138. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Šurani līdz 1920. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Naģšurāņa (Nagysurány). Līdz 1927. gadam pilsētas nosaukums bija Veļke Šurani. No 1668. līdz 1684. gadam apdzīvotā vieta atradās Osmaņu impērijas sastāvā. Pilsētas tiesības no 1832. gada. 1854. gadā pilsētā nodibināja cukurfabriku, kura darbojās līdz 2000. gadam. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz Pirmajām Vīnes arbitrāžām no 1938. līdz 1945. gadam ietilpa Ungārijā. No 1993. gada - Slovākijā.

Cilvēki

2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (97,28 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (80,02 %), nereliģiozi (14,76 %).
Brāļu kapi

Brāļu kapi ir kopējs apmēram vienā laikā mirušu cilvēku apbedījums, pārsvarā kara darbības vai masu represiju rezultātā. Latvijā ar šo terminu pārsvarā saprot 1. un 2. Pasaules karā kritušo karavīru apbedījuma vietas, kas izceltas ar memoriāliem pieminekļiem.
Juris Naķelis

Biogrāfija

Juris Naķelis piedzima 1867. gada 1. aprīlī Seces pagastā. Mācījies draudzes skolā.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē, pārstāvēja Latviešu zemnieku savienību. Amatā bija līdz 1922. gadam. Agrārajā reformā ieguva zemi Codes pagastā. Vēlāk pievienojās Latvijas Jaunzemnieku savienībai, kuras sastāvā kandidēja 1928. gada Bauskas apriņķa vēlēšanās.
Miris 1928. gada 28. jūlijā.
Lahinguvelja

Vēsture

1939. gadā atklātais dzelzceļa pasažieru pieturas punkts, pieminot Kehras kauju, tika nosaukts par Lahinguvelju (burtiski — ‘Kaujas lauks’). Kehras kauja (1919. gada 4. janvāris) bija nozīmīgs pagrieziena punkts Igaunijas neatkarības cīņu laikā, kurā tika sakauti sarkanās armijas spēki. Kaujas vietu bija iecerēts izveidot par nozīmīgu kara piemiņas vietu ar regulāru skolu mācību ekskursiju un citu interesentu pieplūdumu. No Kehras stacijas piekļuve kaujas vietām bija neizdevīga, tāpēc Tallinas—Tapas dzelzceļa līnijā starp Kehras un Aegvīdu dzelzceļa stacijām tika izveidots pieturas punkts. Kehras kaujas piemiņas vietu tika iecerēts atklāt 1940. gada 23. jūnijā, taču sakarā ar pēkšņo valsts okupāciju tas tā arī nenotika.
Tikai 1957. gada maijā pieturas punktam nosaukumu atņēma, piešķirot 7 km attālumā esošā Vikipalu ciema vārdu. 
2009. gadā pēc ilgām diskusijām sākotnējais Lahinguveljas vārds pieturas punktam tika atgriezts.
Teodors Grīnbergs

Dzīvesgājums

Dzimis Dundagas pagasta Ģibzdes muižas "Mazlejās" (tagad Valdgales pagastā) zemnieka ģimenē. Skolojies Popē, Ģibzdē, Talsos un Jelgavā. No 1891. līdz 1896. gadam studējis teoloģiju Tērbatas Universitātē. Kļuvis par vecākas latviešu studentu korporācijas Lettonia biedru. No 1899. līdz 1932. gadam kalpoja kā mācītājs Lutriņu un Ventspils draudzē. Līdztekus pienākumiem draudzē pildījis arī skolotāja, Ventspils domnieka un pat Domes priekšsēdētāja pienākumus.
1929. gadā LU Teoloģijas fakultāte piešķīra T. Grīnbergam goda doktora grādu, un 1932. gadā viņš ievēlēts par ārštata profesoru. Šinī pašā gadā ievēlēts par LELB arhibīskapu, bija pirmais šī titula īpašnieks. Līdz pat 1944. gada nogalei pildīja savus amata pienākumus. Viņa amata pilnvaru laikā izdota jauna Dziesmu grāmata un jauna tulkojuma Jaunās Derības izdevums. 1938.gada jūlijā tika panākta cieša sadarbība ar Anglijas anglikāņu baznīcu. Vācu okupācijas iestādes 1944. gada otrajā pusē evakuēja T. Grīnbergu līdz ar citu baznīcu vadību uz Vāciju. Kopš nokļūšanas trimdā pildīja LELB ārpus Latvijas arhibīskapa pienākumus.
Miris Eslingenē 1962. gada 14. jūnijā.
Clostridium tetani

Morfoloģija

Taisnu nūjiņu forma. Aerobos apstākļos veido sporas, kuras novietojas šūnu galotnē. Sporas var izdzīvot 10-15 minūtes paaugstinātā temperatūrā līdz +121°C, kā arī ir rezistentas (spēj pretoties) pret fenolu un citiem ķīmiskiem līdzekļiem.

Patogenitāte

Patogēns cilvēkam un citiem mugurkaulniekiem. Organismā iekļūst caur bojātu ādu un gļotādu. Dzīvo augsnē un dzīvnieku fēcēs.

Bioķīmija

Veģetatīvas šūnas producē tetanospazmīnu un tetanolizīnu. Tetanospazmīns ir polipeptīds, kas iedarbojas uz centrālo nervu sistēmu (CNS).
Tunelis

Tunelis ir mākslīgi veidota pazemes eja. Lai gan nav noteikta precīza definīcija, tunelis parasti ir vismaz divreiz garāks par tā platumu, turklāt visas tā malas ir noslēgtas, ar atvērtiem galiem.
Tuneļi var būt paredzēti kājāmgājējiem vai velosipēdistiem, vispārējai satiksmei, tikai autotransportam, dzelzceļa transportam. Tie var būt konstruēti ūdens pārvietošanai vai kanalizācijai, elektroenerģijas un sakaru kabeļu izvietošanai, kā arī citiem specifiskiem mērķiem.
Tuneļus būvē, lai pārvarētu dabas šķēršļus (piem., tunelis cauri kalnam), lai saīsinātu ceļu (tunelis cauri kalnam tā vietā, lai brauktu apkārt), lai samazinātu braukšanas ilgumu (tunelis prāmja vietā). Tuneļus zem ūdens šķēršļiem ierīko tur, kur tilti varētu traucēt kuģu kustībai. Tāpat tuneļus būvē, lai novērstu dažādu transporta plūsmu krustošanos vienā līmenī.
Lielais Ķīnas mūris

Lielais Ķīnas mūris (ķīniešu: 万里长城, piņjiņs: Wànlǐ Chángchéng — ‘10 000 li garais mūris’) ir ļoti garš no zemes, ķieģeļiem un akmeņiem celts mūris, kuru Senajā Ķīnā uzbūvēja kā nocietinājumu pret iebrucējiem no Ķīnas ziemeļiem. Tas ir viens no lielākajiem arhitektūras pieminekļiem, kas jebkad ir uzcelts. Patiesībā Lielais Ķīnas mūris sastāv no vairākiem mazākiem posmiem, no kuriem daži ir viens otram paralēli. Tas ir celts divu tūkstošu gadu laikā no austrumiem uz rietumiem pāri Ķīnas ziemeļiem un Mongolijas dienvidiem. Ķīnas mūri 3. gadsimta p.m.ē. beigās pavēlēja sākt celt pirmais Ķīnas imperators Cjiņs Šihuans, tomēr visgarākā un vislabāk saglabājusies Ķīnas mūra daļa ir celta Minu dinastijas valdīšanas laikā no 1368. līdz 1644. gadam. Lielā Ķīnas mūra kopējais garums ir 6350 km. Tā ir visgarākā šāda veida būve pasaulē. Taisnā līnijā tas ir aptuveni 2700 km garš, taču tā faktiskais garums, ieskaitot divdaļīgās, trīsdaļīgās un pat četrdaļīgās sekcijas un apvedceļus pa kalnu pārejām, ir vismaz divreiz lielāks. Tā augstums vietām sasniedz 9 m, biezums — 4,5 līdz 6 m. Ir saglabājušies aptuveni 20 000 mūra torņu un 10 000 sargtorņu jeb signāltorņu, no kuriem ar signālugunīm ziņoja par ienaidnieka uzbrukumu.
1987. gadā Lielais Ķīnas mūris tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. 2000. gadu sākumā izveidojās iniciatīva izveidot Septiņu jauno pasaules brīnumu sarakstu. 2007. gada 7. jūlijā tas tika apstiprināts, un Lielais Ķīnas mūris tika atzīts par vienu no šiem septiņiem pasaules brīnumiem.
Lai arī Pekinas tuvumā Lielais Ķīnas mūris tiek uzturēts labā stāvoklī, galvenokārt, lai to varētu apskatīt tūristi, citur tas lēnām sabrūk. Tiek prognozēts, ka nākamo 20 gadu laikā 60 km garš mūra posms Gaņsu provincē pazudīs erozijas dēļ, kuru izraisa smilšu vētras. 2012. gada augustā Hebei provincē stipru lietusgāžu rezultātā sabruka aptuveni 30 metru garš posms.
Pastāv mīts, ka Lielais Ķīnas mūris ir vienīgais cilvēka veidotais objekts, kas ir redzams no Mēness. Cilvēka acs izšķirtspēja nav tik liela, lai tā būtu patiesība. Arī no zemām Zemes orbītām (ap 150 km virs Zemes virsmas) ir neiespējami ar neapbruņotu aci to saskatīt.
Magdeburga

Vēsture

Pirmoreiz minēta Kārļa Lielā rakstos 805. gadā. Ķeizars Otons I 10. gadsimtā Magdeburgā dibināja arhibīskapiju. 1035. gadā Magdeburga saņēma tiesības rīkot tirdzniecības sanāksmes. No šim tiesībām vēlāk izveidojās Magdeburgas tiesības, kuras tika piešķirtas ļoti daudzām Viduseiropas un Austrumeiropas pilsētām.
13. gadsimtā Magdeburga kļuva par Hanzas savienības pilsētu.

Ievērojami objekti

Magdeburgā ir daudz senu baznīcu un klosteru. Iespaidīgākā ir gotiskā Doma (Sv. Maurīcija un Katrīnas) katedrāle.
Jauna ēka ir "Zaļā citadele" (Grüne Zitadelle), tā ir pēdējais arhitekta Frīdensreiha Hundertvasera projekts.
Pasaules Galda hokeja tūre

Vēsture

Formāli sacensības organizējošā ITHF tika dibināta 2005. gada vasarā, taču jau pirms tam valstu federācijas bija noorganizējušas divas t.s. Eirolīgas turnīru sezonas uz to laiku attīstītākajās galda hokeja valstīs. 2005. gadā Eirolīga tika pārsaukta par Pasaules tūri. Pakāpeniski turnīru un tos uzņemošo pilsētu skaits izauga no 6 līdz 23, tie tagad notiek 17 valstīs. Divi turnīri notiek arī Latvijā — Inčukalnā un Rīgā. Turnīri sadalīti trīs līmeņos: 7 galvenie ("Supersērija"), starp kuriem ir arī Rīgas kauss, 1 lielais ("Major") un 15 parastie.
Sākotnēji šajos turnīros dominēja zviedri, taču ar laiku vadība pārgāja Baltijas jūras austrumu pusē. 2018./2019. gadu sezonā pirmie 4 labākie bija no Krievijas, kamēr labākais no zviedriem ieņēma tikai 11. vietu. Uzvarētāja tituls vienreiz ticis arī Latvijas pārstāvim — 2016./2017. gadu sezonā pirmo vietu kopvērtējumā ieņēma Edgars Caics.

Apbalvošana

Katrā no turnīriem ir savas balvas, kopvērtējumā tādu nav. Kopvērtējuma 20 labākie spēlētāji (maksimāli 3 no katras valsts) iegūst tiesības spēlēt tās sezonas pasaules vai Eiropas čempionātā papildus savu valstu kvotām.