Imeretija

Daba

Meži klāj 2,5 tūkstošus km² (38%) reģiona teritorijas, galvenokārt kalnu rajonos. Kalni sasniedz līdz 2850 augstumu virs jūras līmeņa. Reģionā atrodas Boržomi—Haragauli nacionālais parks vairāk kā 850 km² platībā. Imeretijas lielākā daļa atrodas mitra subtropu klimata zonā.

Vēsture

Antīkajā periodā Imeretijas teritorija bija iekļauta Kolhīdas (Egrisi) karaļvalstī un neliela daļa arī Kartlijai (Ibērijai) pakļautajā vasaļvalstī Argveti, caur to veda Zīda ceļš. III—VII gadsimtos par šīm zemēm strīdējās grieķi un persieši. 523. gadā Kolhīdas karalis pieņēma kristietību kā valsts reliģiju. VIII gadsimtā sākās cīņas ar iebrukušajiem arābiem, gadsimta beigās Rietumgruzija atdalījās no Bizantijas kā neatkarīga valsts ar galvaspilsētu Kutaisi.
XV gadsimta beigās feodālo konfliktu dēļ, kuri saasinājās kopš Timura iebrukuma, Imeretija atdalījās no Gruzijas kā neatkarīga Imeretijas Karaliste (tāpat kā Kartlija un Kahetija). 
XVI gs. beigās Imeretijas Karalistes teritorija aprobežojās ar Imeretijas novada teritoriju. 
Irānas un Turcijas miera līguma rezultātā 1555. gadā Imeretija kļuva pakļauta Osmaņu Turcijai un maksāja meslus ar vergiem vai naudu un precēm. Vēsture bija pilna ar pastāvīgiem feodāļu kariem, kurus pavadīja vergu tirdzniecības uzplaukums. Feodālās nesaskaņas īpaši pastiprinājās XVII gadsimtā. 
Tikai karalis Solomons I (1752—1784) spēja stiprināt centrālo varu. Viņš aizliedza vergu tirdzniecību un centās apvienot visu rietumu Gruziju. Solomona I daudzgadīgajā karā ar turkiem atzīmējama uzvara 1757. gadā un militāra alianse ar Kartlijas karali Irakliju II 1758.gadā 
XVIII gadsimtā Imeretijas karaļi atkārtoti lūdza palīdzību Krievijai, bet šie pieprasījumi tika noraidīti, lai izvairītos no sarežģījumiem attiecībās ar osmaņu Turciju. Visbeidzot, 1769. gadā Katrīna II nosūtīja ģenerāļa Totlēbena korpusu uz Gruziju (vēlāk, īsi pirms Krievijas karaspēka izvešanas, viņu nomainīja ģenerālis Suhotins). Totlēbenam izdevās atņemt Turcijai cietokšņus Imeretijā un ieņemt Kutaisi. Viņš arī aplenca Poti pilsētu un cietoksni. Neraugoties uz krievu karaspēka īslaicīgo klātbūtni, šie militārie panākumi ietekmēja turpmākās miera sarunas ar Turciju: Kučuk-Kainardžas Krievijas un Turcijas līgums 1774. gadā atcēla Turcijas varu pār Imeretiju un Totlēbena iekarotie cietokšņi netika atgriezti turkiem. 
1811. gadā Imeretija kļuva par Krievijas Impērijas Imeretijas apgabalu.
1918.—1921. gados Imeretija bija neatkarīgās Gruzijas sastāvdaļa, pēc tam to iekaroja PSRS. 1991. gadā Gruzijas neatkarība tika atjaunota.

Ekonomika

Imeretijā ir 4 HES, izplatīta augļu un dārzeņu audzēšana un svarīgas minerālu atradnes, no kurām lielākās atrodas Čiaturā (mangāna rūda), Tkibuli un Gelati (ogles), kā arī marmora, kaļķakmens un māla atradnes.

Tūrisms

Pazīstamākās arhitektūras apskates vietas Imeretijā ir Bagrata katedrāle, Gelati klostera komplekss, Mocametas klosteris, antīkā Šorapani pils, antīkajā laikmetā dibinātās pilsētas Vani un Kutaisi. Sataplijas dabas rezervātā ir alas ar kristāliem un saglabājušās dinozauru pēdas. Ar veselības avotiem bagātajā reģionā ir 53 kūrorti, no kuriem pazīstamākie ir Chaltubo, Sairme un Sulori. Pasaulē pazīstams ir "Boržomi" minerālūdens.