Nikolajs Amosovs

Biogrāfija

Amosovs piedzima 1913. gadā krievu zemnieku ģimenē Oļhovas ciemā, netālu no Čerepovecas — Krievijas impērijas Novgorodas guberņas Čerepovecas apriņķī. Māte strādāja par vecmāti, darīja darbu pašaizliedzīgi, neņēma naudu no savām pacientēm. Tas vēlāk lielā mērā iespaidoja Amosova profesijas izvēli.
Amosovs no 12 līdz 18 gadu vecumam mācījās skolā Čerepovecā. Pēc tam mācījās tehnikumā par mehāniķi. 1932. gadā sāka strādāt Arhangeļskā lielas kokzāģētavas elektrostacijā par maiņas priekšnieku. 1934. gadā apprecējās ar Gaļinu Soboļevu. Tajā pašā gadā nomira Amosova māte. 1935. gadā abi ar sievu uzsāka mācības Arhangeļskas Medicīnas institūtā, ko viņš ar izcilību pabeidza 1939. gadā. Paralēli mācījās arī Neklātienes Industriālajā institūtā, ko arī pabeidza ar izcilību 1940. gadā, iegūstot inženiera dipomu. Amosovs vēlējās nodarboties ar fizioloģiju, bet aspirantūrā brīva vieta bija tikai ķirurģijā. Tomēr aspirantūra Amosovu nesaistīja. Izjuka arī ģimenes dzīve, viņš pārcēlās atpakaļ uz Čerepovecu un sāka strādāt slimnīcā par rezidentu-ķirurgu. Šajā laikā noformējās Amosova politiskie uzskati. Viņam bija grūti saprasties ar slimnīcas komunistisko vadību. Tas bija arī viņa ģimenes pieredzes ietekmē, jo represijās bija gājuši bojā viņa mātes brālis un māsa.
Sākoties Otrajam pasaules karam, Amosovs tika norīkots par vadošo ķirurgu pārvietojamā lauku hospitālī, ar kuru kopā bija gan Eiropā, gan vēlāk arī Mandžūrijā. Kara laikā guva lielu pieredzi kā ķirurgs, veica ap 4000 operāciju.
1944. gadā Amosovs apprecējās otro reizi — ar medmāsu Lidiju Deņisenko. 1947. gadā ģimene pārcēlās uz Brjansku, kur Amosovam piedāvāja slimnīcas ķirurģiskās nodaļas vadītāja vietu un apgabala galvenā ķirurga amatu. Amosovs bija arī pasniedzājs Brjanskas feldšeru skolā (mūsdienās — Akadēmiķa N. Amosova vārdā nosauktā Brjanskas medicīnas koledža).
1953. gada martā Amosovs aizstāvēja doktora disertāciju un sāka vadīt katedru Kijevas Medicīnas institūtā. 1960. gadā kļuva par biokibernētikas nodaļas vadītāju Ukrainas zinātņu akadēmijas Biokibernētikas institūtā.
1963. gada 17. janvārī Amosovs veica pirmo sirds mitrālā vārstuļa protezēšanas operāciju Padomju Savienībā. 1965. gadā Amosovs implantēja pacientiem puslodes tipa sirds vārstuļa protēzi, ko vēlāk ieviesa ražošanā ar nosaukumu «МКЧ-27».
1960. gados — 1970. gadu sākumā Amosovs saslima ar tuberkulozi un ārstājās Veckrimas sanatorijā. Pēc izārstēšanās viņš organizēja sanatorijā pulmanoloģijas ķirurģijas nodaļu un periodiski ieradās arī pats veikt operācijas. 1968. gadā Amosovu norīkoja par Kijevas tuberkulozes un krūškurvja ķirurģijas zinātnieciski pētnieciskā institūta direktora vietnieku. Vienlaicīgi vadīja arī krūškurvja ķirurģijas katedru Ārstu tālākizglītības institūtā (1955—1970). 1983. gadā Amosovs kļuva par Sirds un asinsvadu ķirurģijas institūta direktoru.
Amosovs bijis PSRS Augstākās Padomes deputāts no Kijevas apgabala (1962—1979) un PSRS Tautas deputāts (1989—1991).
1998. gada 29. maijā Amosovam Vācijā veica operāciju, iešuva bioloģisko aortas vārstuli un koronārajām artērijām uzlika divus šuntus. 2002. gada 12. decembrī Amosovs nomira no infarkta. Apglabāts Baikovas kapsētā Kijevā.
Amosova sieva Lidija Deņisenko (1920—2014) bija ārste, beigusi Kijevas medicīnisko institūtu. strādāja par ķirurgu un fizioterapeiti. Amosova meita Jekaterina Amosova (dzimusi 1956. gadā) arī ir ārste, medicīnas zinātņu doktore un Ukrainas Nacionālās Medicīnas zinātņu akadēmijas korespondētājlocekle.