google/wiki40b huggingface dataset:
Sutartine

Sutartines (lietuviešu: sutartinės, no darbības vārda sutarti — 'saskaņot, saderināt, sadziedāties') ir lietuviešu daudzbalsīgās tautasdziesmas, ko visbiežāk dziedāja sievietes, bet vīrieši parasti spēlēja šāda veida instrumentālo mūziku.
Senākās ziņas par sutartinēm ir no 16. gadsimta, taču vākt un apkopot tās sāka vien 19. un 20. gadsimtā. 2010. gadā sutartines tika iekļautas UNESCO Cilvēces nemateriālā kultūras mantojuma sarakstā.
Sīmanis Berģis

Dzīvesgājums

Dzimis 1887. gada 29. septembrī Raņķu pagastā. Mācījās Aizputes pilsētas skolā.
Jau 16 gadu vecumā 1903. gadā pievienojies Aizputes sociāldemokrātu pulciņam, piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos Aizputē, Liepājā un Skrundā. 1906. gadā bēga no soda ekspedīcijas uz Austrumprūsiju, no 1907. gada trimdā ASV, kur darbojās Amerikas latviešu socialdemokrātu koporganizācijā, būdams tās Centrālkomitejas loceklis (1915-1916). Bostonas latviešu laikrakstā "Strādnieks" 1912. gadā publicēja skici "Viņi uzvarēs".
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā atgriezās dzimtenē, bija Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) Rīgas komitejas priekšsēdētājs (1917-1918). LSPR laikā līdz 1919. gada 4. jūlijam S. Berģis bija Rīgas Strādnieku deputātu padomes vadītājs, vēlāk LSPR Tautas izglītības, veselības aizsardzības un sociālās nodrošināšanas komisārs Rēzeknē, kur kopā ar savu vietnieku E. Efertu-Kluso, kā arī A. Upīti, I. Zeberiņu un vēl citiem mitinājās komisariāta ēkā Mazajā Nikolaja ielā 12. Pēc Sarkanās armijas izdzīšanas no Latgales 1920. gada janvārī emigrēja uz Krievijas PFSR, bija Kominternes darbinieks (1920-1921), vēlāk strādāja PSRS valsts iestādēs un ārzemju tirdzniecības sistēmā Anglijā un Maskavā (1930-1937). 
Līdztekus nodarbojās ar rakstniecību, uzrakstīja romānu "Ziemeļu pionieri", ko publicēja žurnālā turpinājumos (1921-1922), lugu "Riežu pļāvēji" (1926) un stāstu krājumu "Apsūbējis kalns" (1929). Tulkoja cittautu rakstnieku (Dž. Londona, Gorkija u.c.) darbus latviešu valodā.
Bija latviešu žurnāla "Celtne" redakcijas kolēģijas loceklis (1929-1931, 1934). Vissavienības padomju rakstnieku 1. kongresa delegāts (1934). PSRS Rakstnieku savienības biedrs (1934).
1937. gadā apcietināts NKVD pret latviešiem vērstās operācijas laikā. 1938. gada 28. februārī nošauts un aprakts Butovas poligonā pie Maskavas, bet oficiāli tika rakstīts, ka S. Berģis miris 1943. gada 23. februārī.
Milans Rastislavs Štefāniks

Biogrāfija

Dzimis 12 bērnu luterāņu mācītāja ģimenē. Skolā gājis Presburgā, Šopronā, Servašā. 1898. gadā Prāgā sāka studēt inženieriju, vēlāk Kārļa Universitātē studēja astronomiju, fiziku, optiku, matemātiku un filozofiju. Universitātē viņa pasniedzejs bija Tomāšs Gariks Masariks. 1904. gada ieguva doktora grādu.
1904. gadā devās uz Parīzi, kur strādāja Parīzes observatorijā. 1905. gada vasarā uzkāpa Monblānā. Kopš 1908. gada veica astronomiskus pētījumus daudzās pasaules valstīs visā pasaulē, vienlaicīgi Francijas valdības uzdevumā veicot spiegošanu un diplomātiskus uzdevumus. 
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma Štefāniks uzskatīja, ka Austroungārijas sakāves rezultātā būs iespējams nodibināt neatkarīgu čehu un slovāku valsti, tāpēc iestājās Francijas armijā un kļuva par aviatoru. Piedalījās kaujās Serbijas frontē. 1916. gadā kopā ar Masariku un Edvardu Benešu nodibināja Čehoslovakijas Nacionālo padomi, kas kļuva par atzītu čehoslovāku pārstāvniecības orgānu. 1917. gadā ar Krievijas varas iestāžu atbalstu Štefānikam izdevās no austroungāru karagūstekņiem noorganizēt čehoslovāku leģionu, kas kļuva par Čehoslovākijas nacionālās armijas kodolu. Kara beigu posmā diplomātiskās misijās darbojās Krievijā, Francijā un Itālijā.
Štefāriks gāja bojā neskaidros apstākļos aviokatastrofā 1919. gada 4. maijā, atgriežoties dzimtenē no Kampoformido pie Udīnes ar Itālijas militāro lidmašīnu. Populārākās versijas par bojāejas apstākļiem - lidmašīnu notrieca Ungārijas komunistu karaspēks (tolaik apkārtnē notika karadarbība) vai pārpratuma pēc lidmašīnu notrieca čehoslovāki. Trešā versija apgalvo, ka katastrofa bija speciāli noorganizēta, jo neilgi pirms tās izcēlās nopietns konflikts starp Benešu un Štefāniku par Slovākijas vietu jaunās valsts sastāvā.
Budbergas katoļu baznīca

Vēsture

Dievnamu Budbergā sākuši celt 1930. gados, par to rūpējies toreizējās Kūrijas kanclers Eduards Stukels, kurš bija cēlies no šīs draudzes. Līdzekļus baznīcas devuši kanclers un draudzes locekļi. Dievnamu būvējuši Krāslavas būvuzņēmēji Jānis un Ferdinands Miltoviči, kas bija arī cēluši Kūkovas baznīcu.
Baznīcas plānu veidoja pēc Kauņas katedrāles parauga, tikai samazinātā veidā, līdzīgi kā cēla Rīgas Kristus karaļa dievnamu un Aknīstes baznīcu. Dievnamu uzcēla un iesvētīja 1938. vai 1939. gadā, veltot to Vissvētākās Trīsvienības godam. Otrā Pasaules kara laikā tika nopostītas ērģeles un cieta torņa smaile, kas tika atjaunota saīsinātā veidā.

Eksterjers

Baznīca ir celta modernisma stilā no cementa ķieģeļiem, tā ir 24 metrus gara, 11 metrus plata un 8 metrus augsta  celtne ar vienu 15 metrus augstu torni, lēzeni segtu cinkotā skārda jumtu un nelielu krustu virsū. Dievnams no ārpuses nav apmests. Presbitērija daļā piebūvētas divas sakristejas, kas padotas uz āru. Katrā baznīcas pusē ir 7 šauri un augsti logi, bet virs presbitērija katrā pusē 3 apaļi logi. Katrā sakristejā ir trīs logi un vienas durvis. Sienas katrā pusē atbalsta pieci piloni. Ieejas durvis no gala un sāniem. Apkārt dievnamam ir dārzs bez žoga, kurā aug dažādi koki, galvenokārt egles. Dārzā uzstādīts koka  Misiju krucifikss.

Interjers

Tā ir telpa ar cementa klona grīdu un koka, vēlāk apmestiem griestiem. Sienas ir apmestas.  Virs ieejas atrodas kora telpas, kas balstās uz betona pīlāriem. Presbitērijā ir viens altāris, kurā ir Jēzus Sirds glezna. Sānos, lūgšanu zāles pusē ir mazi sānu altāri.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Romualds Baļčūns. Draudze tika izveidota 1927. gadā, atdalot to no Brunavas draudzes.  Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Budbergā un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek reizi mēnesī. Draudzes lielākie svētki ir Vissvētākās Trīsvienības svētki un Kristus Karaļa svētki. Draudzei ir viena kapsēta.
Zelta palmas zars

Zelta palmas zars (franču: Palme d'Or) ir augstākais apbalvojums Kannu kinofestivālā, kas tiek pasniegts oficiālā konkursa uzvarētājfilmas režisoram.
Balvu 1955. gadā ieviesa festivāla organizatoriskā komiteja. Pirmo Zelta palmas zaru saņēma amerikānis Delberts Manns par filmu Marty, par ko viņš ieguva arī Amerikas Kinoakadēmijas balvu. Balvas dizains laika gaitā ir mainījies, pašlaik tiek pasniegta 1992. gada dizaina balva, pati palma ir veidota no 24 karātu zelta. Balvu divas reizes ir ieguvuši septiņi režisori (vienu no tām ieguva brāļi beļģi Dardēni).
Vanguard 1

Uzbūve

Vanguard 1 bija alumīnija lode 152 mm diametrā ar masu 1,47 kg. Tajā bija 10 mW, 108 MHz radioraidītājs, kuram enerģiju deva dzīvsudraba-cinka baterija, ka arī 5 mW, 108,03 MHz raidītājs, kuru baroja seši saules bateriju elementi, kas piemonteti pavadoņa ārpusē. Kosmiskajam aparātam bija sešas antenas. Raidītāji tika izmantoti galvenokārt telementrijas datu iegūšanai, bet tā signālus arī izmantoja, lai noteiktu elektronu skaitu starp pavadoni un zemes stacijām. Aparātā bija arī divi termistori iekšējās temperatūras noteikšanai 16 dienu laikā, lai novērtētu siltumaizsardzības efektivitāti.
Pjotrs Avens

Izcelsme

P. Avena tēvs bija vadības sistēmu speciālists Oļegs Avens (1927—1992), bet vectēvs Jānis Avens (1895—1938), dzimis Jaunpiebalgas pagastā, latviešu strēlnieks, kas pēc Krievijas pilsoņu kara palicis dzīvot Krievijā un nogalināts NKVD Lielā terora laikā veiktajā "Latviešu operācijā". Savukārt paša P. Avena māte pēc tautības ir ebrejiete.

Dzīvesgājums

Dzimis 1955. gadā Maskavā. Mācījās skolā ar matemātikas novirzienu, 1977. gadā beidza Maskavas Valsts universitātes ekonomikas fakultāti, 1980. gadā aizstāvēja ekonomikas zinātņu kandidāta disertāciju. Strādāja PSRS ZA Sistēmisko pētījumu institūtā (1981—1988), pēc tam Vīnes Starptautiskajā pielietojamās sistēmanalīzes institūtā. Precējies, ir divi bērni.
No 1991. līdz 1992. gadam darbojās Krievijas valsts pārvaldē. Bija ārlietu ministra pirmais vietnieks Jegora Gaidara valdībā, pēc tam Krievijas ārējo ekonomisko sakaru ministrs, Krievijas prezidenta Borisa Jeļcina pārstāvis G8 padomē.
No 1994. līdz 2011. gadam bija "Alfa-Bank" prezidents, pēc tam tāda paša nosaukuma banku grupas direktoru padomes priekšsēdētājs. Līdzīpašnieks kompānijā ABH Holdings, kas apvienoja finanšu un naftas aktīvus, tāpat telesakaru pārvaldītājsabiedrības Altimo līdzīpašnieks. "Latvijas balzama" direktoru padomes loceklis un Krievijas-Latvijas lietišķās sadarbības padomes priekšsēdētājs. Pēc žurnāla "Forbes" datiem 2011. gadā P. Avens bija 28. bagātākais cilvēks Krievijā, viņa īpašumu vērtība tika novērtēta ar 4,3 miljardiem ASV dolāru.
Vaļasprieks — mākslas darbu kolekcionēšana. Saskaņā ar "Forbes" datiem P. Avenam pieder lielākā 20. gadsimta sākuma krievu mākslinieku darbu privātkolekcija.
Apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Labdarība

Latvijā darbojas P. Avena labdarības fonds "Paaudze", ko dibinājusi P. Avena dzīvesbiedre Jeļena Avena (mirusi 2015. gadā).
Medicīnas jomā fonds atbalstā Madonas slimnīcu, kurai dāvināja jaunāko medicīnisko aparatūru mātes un bērna, tai skaitā jaundzimušo, diagnostikai un ārstniecības nodrošināšanai, grūtnieču izmeklēšanai. Fonds nodrošināja slimnīcu ar iekārtam dzemdību nodaļas aprīkošanai.
2012. gadā, sadarbības ar slimnīcu sākumā , tās teritorijā tika iekārtots viens no pirmajām glābējsilītēm (BabyBox) valstī.
2016. gadā fonds piegādāja Dzemdību nodaļai ultrasonogrāfu EPIQ5, kas maksāja 77 000 eiro.
Dzīvsudrabs

Fizikālās īpašības

Dzīvsudrabs ir smags, sudrabbalts metāls. Tā blīvums ir 13 534 kg/m³. Normālos apstākļos dzīvsudrabs ir šķidrs. Salīdzinot ar citiem metāliem, tam ir slikta siltumvadītspēja; tā īpatnējā siltumvadītspēja ir 8,30 W·m⁻¹·K⁻¹. Toties dzīvsudrabs ir labs elektrības vadītājs; tā īpatnējā pretestība normālos apstākļos ir 9,61×10⁻⁷ Ω·m. Tā kušanas temperatūra ir -38,83 °C (234,32 K). Dzīvsudrabam ir unikāla elektronu konfigurācija, kur elektroni atrodas visās iespējamās 1s, 2s, 2p, 3s, 3p, 3d, 4s, 4p, 4d, 4f, 5s, 5p, 5d un 6s elektronu apakščaulās. Šāda konfigurācija neļauj elektroniem viegli izrauties no čaulām, līdz ar to tam ir fizikālās īpašības, kas ir līdzīgas cēlgāzēm.

Izotopi

Ir zināmi septiņi stabili dzīvsudraba izotopi: dzīvsudrabs-202 (29,86% no kopējā daudzuma dabā), dzīvsudrabs-200 (23,10%), dzīvsudrabs-199 (16,87%), dzīvsudrabs-201 (13,18%), dzīvsudrabs-198 (9,97%), dzīvsudrabs-204 (6,87%) un dzīvsudrabs-196 (0,15%). Nozīmīgākā rūda, no kura iegūst dzīvsudrabu, ir cinobrs (HgS).

Vēsture

Dzīvsudrabs bija zināma viela jau Senajā Ēģiptē un, iespējams, arī Senajā Ķīnā aptuveni 1500 gadus p.m.ē. Ķīmiskā elementa simbols Hg ir saīsinājums no latīņu vārda hydrargyrum, kas tulkojumā nozīmē "šķidrais sudrabs". Lai gan cilvēki sen zina, ka dzīvsudrabs ir indīgs, tas bieži tika izmantots medicīniskiem mērķiem. Vairākus gadsimtus alķīmiķi uzskatīja, ka dzīvsudrabs ir visu metālu sastāvā, un ticēja, ka, sakausējot cietā agregātstāvoklī dzīvsudrabu ar sēru vai arsēnu, var iegūt zeltu.
Edgars Lipsbergs

Spēlētāja karjera

Karjeru Lipsbergs sāka 2005.—06. gada sezonā, kad spēlēja Latvijas čempionāta klubā SK LSPA/Rīga. Vairākas nākamās sezonas hokejists aizvadīja dažādās Ziemeļamerikas hokeja līgās, vēlāk no 2008. līdz 2010. gadam spēlējot NAHL vienībā Topekas "Roadrunners".
2010. gada vasarā Lipsbergs pievienojās jaunizveidotajam MHL klubam HK Rīga, nākamajā sezonā pildot arī tās kapteiņa funkcijas. No 2011. līdz 2014. gadam Lipsbergs spēlēja Latvijas čempionāta klubā HK Ozolnieki/Monarhs. 2011.—12. gada sezonā kopā ar komandu izcīnīja Latvijas čempionāta sudraba medaļas. 2013.—14. gada sezonā Lipsbergs bija čempionāta trešais rezultatīvākais spēlētājs aiz Renāra Undeļa un komandas biedra Mihaila Bogdanova.
2014.—15. gada sezonu Lipsbergs aizvadīja Jūrmalas HASC rindās. Ar 27 punktiem viņš bija komandas rezultatīvākais spēlētājs. Vasarā pievienojās HK MOGO rindām.
Ernsts Grīnfelds

Biogrāfija

Piedzimis nabadzīgā ģimenē. Piecu gadu vecumā cietis avārijā, un viņam tikusi amputēta kreisā kāja. Vēlāk iemācījies spēlēt šahu, kuram pilnībā veltījis savu mūžu. Vīnes šaha klubā ātri izvirzījies kā viens no labākajiem spēlētājiem. Laika posmā starp Pirmo un Otro pasaules karu bijis labākais Austrijas šahists. 1921. gadā šaha turnīrā Budapeštā bijis otrais aiz Aleksandra Aļehina. 1923. gadā Frankfurtē pie Mainas uzvarējis Vācijas atklātajā šaha čempionātā. 1926. gadā Berlīnes šaha turnīrā dalījis 3. vietu (aiz Jefima Bogoļubova un Akiba Rubinšteina). Pasaules šaha olimpiādēs četras reizes bijis Austrijas šaha izlases līderis (1927, 1931-1935). 1950. gadā FIDE Grīnfeldam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Bijis pazīstams kā viens šaha hipermodernisma skolas pamatlicējiem, kuri centās apstrīdēt klasiskās šaha teorijas nostādnes. Publicējis daudzas analīzes par šaha atklātņu teoriju. Grīnfelda vārdā ir nosaukta viena no populārākajām mūsdienu atklātnēm - Grīnfelda aizsardzība: 1. d4 Zf6 2. c4 g6 3. Zc3 d5, kurā melnie apzināti ļauj baltajiem izveidot spēcīgu bandinieku centru, lai vēlāk to izmantotu par sava uzbrukuma objekta. Grīnfelds bieži izmantoja šo aizsardzību, gūstot tajā iespaidīgas uzvaras, tajā skaitā arī pret nākamo Pasaules čempionu šahā Aleksandru Aļehinu.
Dmitrijs Kočņevs

Spēlētāja karjera

Lai gan dzimis Kazahstānā, Kočņevs savu spēlētāja karjeru uzsāka jau Vācijā. 1999. gadā Dmitrijs Vācijas izlases rindās spēlēja Pasaules U18 čempionātā. Savu profesionālo karjeru Kočņevs uzsāka 2001. gadā, pievienojoties Vācijas hokeja līgas klubam Izerlūnas "Roosters". Tā rindās viņš spēlēja līdz pat 2006.—07. sezonas noslēgumam. 2007. gada vasarā Kočņevs pievienojās Nirnbergas "Ice Tigers" sastāvam. 
Pēc sezonas noslēguma Dmitrijs pārcēlās uz Krieviju, pievienojoties Kontinentālās hokeja līgas klubam Maskavas "Spartak", kura sastāvā aizvadīja nākamās divas sezonas. 2010.—11. gada sezonā spēlēja Jaroslavļas "Lokomotiv", bet 2011.—12. gada sezonā — Mitišču "Atlant" rindās. No 2012. līdz 2016. gadam spēlēja Vācijas hokeja līgas vienībā Hamburgas "Freezers", taču tad noslēdza spēlētāja karjeru.
Vācijas izlases rindās piedalījies piecos Pasaules čempionātos, laukumā izlases vārtos stājoties kopumā sešās spēlēs.
Vestel

Vēsture

Uzņēmums dibināts un sāka razošanu 1984. gadā.
1994. gadā Vestel iekļāvās Turcijas rūpniecības grupā Zorlu Holding.
Sērogleklis

Iegūšana

Rūpnieciski sēroglekli iegūst tiešā reakcijā starp sēru un oglekli (sēra tvaikiem reaģējot ar nokaitētu ogli).

Izmantošana

Sēroglekli lieto par šķīdinātāju (tajā labi šķīst daudzas organiskas vielas, fosfors, sērs, jods). Sēroglekli izmanto arī lauksaimniecībā cīņai pret kaitēkļiem. Lielos daudzumos to lieto viskozes zīda ražošanā.
Nikss pret Hedenu

Priekšvēsture

Džons Nikss 1839. gadā Ņujorkā bija dibinājis uzņēmumu John Nix & Co. fruit commission. Tas kļuva par vienu no lielākajiem pārtikas produktu tirgotājiem Ņujorkas pilsētā un viens no pirmajiem uzņēmumiem, kas ieveda pārtiku no Virdžīnijas, Floridas un Bermudām.
1883. gadā prezidents Česters Arturs parakstīja 1883. gada 3. marta tarifu likumu, kas ievestajiem dārzeņiem piemēroja ievedmuitu, bet tā netika attiecināta uz augļiem. John Nix & Co. uzņēmums protestējot ierosināja tiesas prāvu pret Edvardu Hedenu, Ņujorkas ostas nodevu iekasētāju, lai atgūtu samaksātās nodevas. Viņu arguments bija, ka botāniski tomāts ir auglis, jo tam no ziediem veidojas sēklas saturoša struktūra.
Tiesā prasītāja pārstāvis kā pierādījumus sniedza vārda "augļi" un "dārzeņi" definīcijas no Vebstera vārdnīcas, Vusteras vārdnīcas un Impērijas angļu valodas vārdnīcas. Tika pieaicināti divi liecinieki, kuri ar augļu un dārzeņu tirdzniecību bija nodarbojušies 30 gadus un tiem tika vaicāts, vai pēc definīciju noklausīšanās, viņiem ir kas piebilstams par šo vārdu atšķirīgo nozīmi tirdzniecībā.

Tiesas lēmums

Tiesa vienbalsīgi lēma atbildētāja labā un secināja, ka tomāts muitas likumos ir klasificējams kā dārzenis, pamatojoties ar veidu, kā tas tiek izmantots un uztverts ikdienā.
Apustuļu darbi

Nosaukums

Nosaukumu Apustuļu darbi (Grieķu: Πράξεις ἀποστόλων- Praxeis Apostolon) pirmais ieviesa Lionas bīskaps Irinejs 2. gadsimta beigās.

Autors un sarakstīšanas laiks

Par Apustuļu darbu autoru tiek uzskatīts evaņģēlists Lūka, kurš bijis ārsts un Pāvila pavadonis ceļojumos. Viņš ir pieminēts Pāvila vēstulē Filemonam (24), Pāvila vēstulē kolosiešiem (4:14) un Pāvila 2. vēstulē Timotejam (4:11). Sākot no Apustuļu darbu 16. nodaļas parādās teksti, kas rakstīti pirmajā personā- "mēs", rakstot par Pāvila ceļojumiem, tādējādi varam domāt, ka autors ir bijis Pāvila pavadonis.
Pastāv vairākas versijas par Apustuļu darbu sarakstīšanas laiku. Visizplatītākā ir versija, ka tie sarakstīti 1. gadsimta 60. gados.

Saturs

Apustuļu darbi ir turpinājums Lūkas evaņģēlijam, abi šie darbi arī tiek piedēvēti vienam autoram. Apustuļu darbos ir aprakstīta Kristīgās baznīcas izveidošanās un attīstība tās pirmsākumos, apmēram no 30. līdz 60. gadam m.ē. Aprakstītie notikumi sākās Jeruzālemē (1.—5. nodaļa), turpinās Jūdejā un Samarijā (6.—9. nodaļa), tad Pāvils caur Sīriju un Mazāziju dodas uz Eiropu un visbeidzot nonāk Romā (9.—28. nodaļa). Galvenās aprakstītās personas ir apustuļi Pēteris (1.—12. nodaļa) un Pāvils (13.—28. nodaļa).
Vergina (Grieķija)

Vergina (grieķu: Βεργίνα [vɛrˈʝina]) ir apdzīvota vieta Grieķijas Maķedonijā, 80 km uz rietumiem no Salonikiem.  Senās Maķedonijas laikā līdz 410. gadam p.m.ē. šeit atradās tās pirmā galvaspilsēta Aige (Aigai).

Vēsture

Arheoloģiskos izrakumus Verginā sāka jau 19. gadsimtā, tomēr tā ieguva pasaules slavu sakarā ar 1976. gadā atklātajām neizlaupītajām Senās Maķedonijas valdnieku pazemes kapenēm, ko 1996. gadā ierakstīja UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. 
Uzskata, ka kapenēs apglabāts ķēniņš Filips II un citi neidentificēti valdnieki kopā ar viņu ģimenes locekļiem sākot no 11. – 9. gadsimta p.m.ē.
Ventspils apriņķis

Latvijas Republikas sastāvā

1925. gadā tika izveidots Ances pagasts, atdalot to no Popes pagasta.
1939. gadā Sarkanmuižas pagasts tika pārdēvēts par Ventas pagastu.
Ventspils apriņķis bija 3238,4 km² liels un tas robežojās ar Aizputes apriņķi, Talsu apriņķi un Kuldīgas apriņķi. Ventspils apriņķim bija 157 km gara jūras piekraste.
Ventspils apriņķī bija 2 pilsētas un 102 ciemi. Lielākās apdzīvotas vietas bija Ventspils, Piltene, Ēdole, Kolka, Dundaga, Mazirbe un Ugāle.

Latvijas PSR sastāvā

1940. gadā Ventspilij tika piešķirts republikas pakļautības pilsētas statuss un tā tika izdalīta no apriņķa sastāva. 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālajā reformā Ventspils apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Alsungas, Dundagas un Ventspils rajonos.
Pjetrikava

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1523. gadsimtā kā Lietuvas lielkņazistes miests. No 1600. līdz 1917. gadam pilsētiņa piederēja Hodekeviču dzimtai. Pievienota Krievijas impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1938. gada - pilsēta. No 1941. gada 29. jūlijam līdz 1944. gada 29. jūnijam atradās vācu okupācijā. 1991. gadā, sabrūkot PSRS, Pjetrikava kļuva par neatkarīgās Baltkrievijas pilsētu.
Pilsētā uzaudzis Eiropas čempions desmitcīņā Andrejs Kravčanka (Андрэй Краўчанка, 1986).
Cinisms

Etimoloģija

Kiniķi (sengr. κυνικοί, lat. cynici) - Antīkās filosofijas skola "klasiskās filosofijas" laikā (V-IV gs. p.m.ē.), Antistena mācības sekotāji. Nosaukuma izcelsme nāk no Atēnu filosofijas skolas Kinosargā nosaukuma Κυνόσαργες (burt. “modrais suns”, ja pieņem, ka skolas nosaukums cēlies no κύων, κυνός (kyōn, kynos) - “suns”), kur Antistens vadīja nodarbības.

Raksturojums

Postulēja, ka zināšanas ir tikai tas, ko var noformulēt jēdzienos, bet patiesas ir tikai zināšanas par atsevišķo. Noliedza iespēju vispār kaut ko galīgi definēt, t.i., saistīt atsevišķo ar vispārīgo, kā arī iespēju piedēvēt priekšmetam kādas nemainīgas īpašības. Par katru sprieduma subjektu var apgalvot tikai to, ka tas ir tieši šis subjekts. Līdz ar to pieļaujami ir tikai tie spriedumi, kuros subjekts sakrīt ar predikātu: “Sokrats ir Sokrats”, nevis “Sokrats ir skolotājs”. Par laimes un tikuma pamatu uzskatīja līdzšinējo sabiedrisko normu revidēšanu, mainot vērtību hierarhiju sistēmu (παραχαράττειν τὸ νόμισμα - "monētu, vērtību pārkalšana"), aicinot iztikt tikai ar nepieciešamo, nepieļaujot atkarību no baudām. Vērtība ir tikai tam, kas cilvēkam ir būtiski nepieciešams, bez kā cilvēks nevar iztikt. Visam pārējam, t.i., tam, bez kā cilvēks var iztikt, nav īstas vērtības, tā ir tikai šķietama. Cilvēkam nepieciešams tikai tas, kas ir dabisks, kas nāk no pašas dabas un tieši tā, kā tas dabā atrodams. Viss pārējais, ko cilvēks izdomājis, izgudrojis, ar dažādiem likumiem noteicis un paražu veidā piesavinājies, nav dabisks un nepieciešams, bet ir tikai cilvēka iedoma, ilūzija, maldi, un tāpēc tam ir tikai iedomāta vērtība. Viss, ko cilvēks piesavinājies un ieguvis kultūras un civilizācijas ceļā, tas viss atmetams kā lieks un kaitīgs, jo tas apkrauj cilvēku ar jaunu vajadzību nastu. Šajā mācībā var izdalīt 3 pamatpostulātus:
"Askēsis" (ἄσκησις) - spēja uzupurēties un pārciest grūtības, - dzīve maksimālā vienkāršībā, savu iegribu maksimāla iegrožošana, atteikšanās no tā, kas nav vitāli nepieciešams, rakstura stingrības izkopšana.
"Apaideusija" (ἀπαιδευσία) - spēja atbrīvoties no sabiedrībā mākslīgi izdomātu konvencionālu aizspriedumu grožiem, kas ierobežo cilvēku un neļauj tam sevī saskatīt savu patieso būtību.
"Autarkija" (αὐτάρκεια) - spēja dzīvot neatkarīgi no visa, absolūta pašpietiekamība un spēja iztikt bez sabiedrības, ģimenes, valsts, ja tas ierobežo personības izaugsmi.
Spilgtākais pārstāvis ir  Diogens no Sinopes.
Gaidot Jauno gadu

Sižets

Kāda vientuļa sētniece Jaunā gada pirmajā dienā uzraksta vēstuli nezināmajam. Gadu viņa pavada, sapņojot par Jaungada brīnumu, kā arī vērojot gadalaikus.
Klosteris

Klosteris ir mūku vai mūķeņu kopienas ēkas komplekss, kuriem ir vienoti statūti. Kristiešu klosteri vada abats. Klostera kompleksā ietilpst gan saimniecības, gan dzīvojamās, gan pašas Dieva lūgšanas vietas. Bieži vien klosteros dzīvo reliģiski pārliecināti cilvēki, kuri vēlas norobežoties no pārējās pasaules un ziedot sevi Dievam.
Edgars Siksna

Spēlētāja karjera

Jau kopš bērnības Siksna ir spēlējis HK Liepājas Metalurga sistēmā. 2009.—10. gada sezonā Siksna uzsāka savu profesionāļa karjeru, debitējot Latvijas hokeja līgā, taču kopš 2011.—12. gada sezonas aizsargs spēlē Liepājas Metalurga pirmajā sastāvā Baltkrievijas Ekstralīgā.
2013. gada vasarā noslēdza līgumu ar KHL vienību Rīgas "Dinamo". Komandas rindās debitēja 2013. gada 21. septembra spēlē pret Podoļskas "Vitjaz", kurā "Dinamo" izcīnīja uzvaru ar 6:1. Sezonas lielāko daļu hokejists gan aizvadīja MHL vienībā HK Rīga. 2014. gada rudenī pievienojās Krievijas Augstākās līgas klubam Balašihas "Dynamo".
Latvijas hokeja izlases sastāvā debitējis 2013. gada 17. decembra pārbaudes spēlē pret Vācijas izlasi. Siksna spēlējis arī 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos junioriem.
Svetlana Boiko

Biogrāfija

Dzimusi 1972. gadā Rostovā pie Donas.
Krievijas izlasē no 1993. gada. 2008. gada vasaras olimpisko spēļu čempione. Tieši pēc viņas dūriena pusfinālā pret šīs olimpiādes favorītēm Itālijas paukotājām, nodrošināja Krievijai 22:21 uzvaru un iekļūšanu finālā. Viņa ir arī trīskārtēja pasaules un četrkārtēja Eiropas čempione.
Par lielo ieguldījumu fiziskās kultūras un sporta attīstībā un augstiem sasniegumiem 2008. gada vasaras olimpiskās spēlēs Pekinā apbalvota ar Draudzības ordeni.
Pēc sava olimpiskā panākuma paziņoja par savas sporta karjera beigšanu. Tomēr pilnīgi no sporta nešķīrās, jo kļuva par Rostovā atvērtā Dienvidu reģionālā paukošanas centra vadītāju.
No 2011. gada Rostovā pie Donas Specializētās olimpisko rezervju bērnu un jauniešu sporta skolas Nr. 11 direktore.