Elektroniskais paraksts

Elektroniskais paraksts jeb e-paraksts ir elektroniski dati, kas viennozīmīgi apliecina elektroniskā dokumenta (parakstāmā dokumenta) autentiskumu, apstiprina parakstītāja identitāti.
Drošs elektroniskais paraksts ir juridisks termins, kas noteikts Latvijas Elektronisko dokumentu likumā ("EDL") un apzīmē tādu Elektronisko parakstu, ko ir izdevis "Uzticams sertifikācijas pakalpojumu sniedzējs" (USPS), kam šāds statuss tiek piešķirts, izpildot likumā noteiktās drošības prasības pret infrastruktūru, tehnoloģijām un ieviestajiem drošības pārvaldības procesiem. Latvijā vienīgā šāda akreditētā organizācija ir VAS "Latvijas Valsts radio un televīzijas centrs".
Latvijas republikas normatīvos aktos ir noteikts, ka gribas apliecinājums elektroniskā formā ir "Drošs elektronisks paraksts" ar laika zīmogu, tas ir pielīdzināms pašrocīgam parakstam uz papīra dokumenta un ir saistošs trešajām pusēm. USPS izsniegtais laika zīmogs viennozīmīgi apliecina parakstīšanās laiku, tādējādi nodrošinot tiesisko noteiktību.

Vēsture

Elektroniskais paraksts vēsturiski tika izveidots 20. gadsimta beigās, bet plašāku attīstību un pielietojumu rada 21.gs. pirmajā desmitgadē. Vēsturiskā attīstībā var izdalīt šādus būtiskus Elektroniskā paraksta attīstības posmus:
1976. gada jūnijā tika publicēts amerikāņu kriptogrāfu Vitfīlda Difija (Whitfield Diffie) un Martina Helmana (Martin Hellman) darbs "Vairāklietotāju kriptogrāfijas paņēmieni" (Multi-user cryptographic techniques). Autori radīja jēdzienu «elektronisks ciparu paraksts», viņi savā rakstā "Jauni kriptogrāfijas virzieni" paredzēja ka tehnoloģiski varēs realizēt šādus risinājumus, kā arī rakstā formulēja Elektroniskā paraksta algoritmam svarīgākos principus. 
1977. gadā trīs zinātnieki Ronalds Rivests (Ronald Linn Rivest), Adi Šamirs (Adi Shamir) un Leonards Adlemans(Leonard Max Adleman) radīja asimetriskās atslēgas metodi, ko, saīsinot viņu uzvārdu pirmos burtus, nodēvēja par RSA kriptogrāfisko algoritmu, ko bez papildus pilnveidošanas var izmantot kā vienkāršotu risinājumu elektroniskiem parakstiem. Pēc RSA algoritma izstrādes tika izstrādāti arī citi algoritmi, piemēram, Rabina elektroniskais paraksts.
1984. gadā pirmo reizi tika strikti noteiktas drošības prasības elektroniko parakstu algoritmiem, identificējot uzbrukumu veidus elektronisko parakstu algoritmiem. Tika piedāvāta ''GMR'' shēma, kas atbilda šīm prasībām. (Shafi Goldwasser, Silvio MicaliRonald Linn Rivest)
1999. gada 13.decembrī pieņemta Eiropas Savienības elektronisko parakstu direktīva 1999/93/EC, kas nosaka galvenos principus elektroniskā paraksta izmantošanā un konceptuāli runā par elektroniskā paraksta izmantošanas uzsākšanu visās Eiropas Savienības valstīs.
2000. gada 30.jūnijā ASV pieņēma likumu par elektroniskajiem parakstiem globālajā un nacionālajā komercijā. Likums ietver sevī vadlīnijas elektroniskā paraksta izmantošanai (nenosaka un neierobežo tehnoloģijas). Galvenā šī likuma būtība - līgums vai paraksts nevar tikt uzskatīts par nederīgu tikai tāpēc, ka tas eksistē tikai elektroniskā formā.
2006 .gada 4.oktobrī Latvijā tika oficiāli palaists darbībā www.e-me.lv un izsniegta pirmā darboties spējīgā elektroniskā paraksta viedkarte.
2012. gada 1. aprīlī Latvijā tika ieviestas personu elektroniskās identifikācijas kartes (E-ID), kurās iekļauts elektroniskais paraksts.