google/wiki40b huggingface dataset:
Pauls Šturms

Dzīves gājums

Dzimis Gaigaļos, Līvbērzes pagastā. Mācījies Jelgavas reālskolā, tomēr skolas gaitas pārtrauca Pirmais pasaules karš.
Nepilnu 18 gadu vecumā 1915. gadā brīvprātīgi kā pirmās šķiras savvaļnieks iestājas Krievijas impērijas armijā. Tā paša gada septembrī pabeidzis Viļņas karaskolu. Pēc karaskolas nosūtīts dienestā uz Čeļabinsku, bet vēlāk, 1916. gadā, pārnācis uz latviešu strēlnieku vienībām — dienējis 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulkā kā 7. rotas komandieris. Apbalvots ar vairākiem apbalvojumiem, tajā skaitā ar III šķiras Staņislava ordeni ar šķēpiem un lentu. Dienestā sasniedzis podporučika (virsleitnanta) dienesta pakāpi.
Tīreļpurvā, ar savu rotu pārraujot vācu aizsardzību un iebrūkot Ložmetējkalna aizmugurē, kritis Ziemassvētku kauju pirmajā dienā — 1917. gada 5. janvārī (pēc v. s. 1916. gada 23. decembrī). Par kaujā izrādīto varonību pēc nāves 1917. gadā apbalvots ar Jura ordeņa IV šķiru, savukārt 1920. gadā ar Lāčplēša Kara ordeņa III šķiru. Apglabāts Rīgas Brāļu kapos.
Alsviķi

Vēsture

Apdzīvotā vieta veidojusies ap 1576. gadā izveidotās Alsviķu muižas (Alswig) centru; tās nosaukums cēlies no muižas pirmo īpašnieku Halsvigu (Halswig) dzimtas uzvārda, kuriem tā piederēja līdz Zviedru—poļu karam. Vēlāk muiža izlēņota vairākiem īpašniekiem, pēdējie no tiem bija Vulfu dzimta. 1939. gadā pilī tika izveidota grūti audzināmo meiteņu iestāde, vēlāk — speciālā profesionāli tehniskā vidusskola. Kopš 1991. gada pilī darbojas Valsts rehabilitācijas centrs jauniešiem invalīdiem.
Vīnes filharmoniķis (monēta)

Vīnes filharmoniķis (vācu: Wiener Philharmoniker) ir Austrijas zelta monēta, kas tika prezentēta 1989. gadā. Tā tiek emitēta reizi gadā; kopš 2008 gada tiek emitētas arī no sudraba kaltas monētas. Šo monētu vienmēr kaļ Austrijas galvaspilsētā Vīnē. Tās noformējums veltīts "Vīnes filharmoniķiem" jeb Vīnes Filharmonijas orķestrim, vienam no slavenākajiem orķestriem pasaulē. Monētas izgatavotas no 999'9 raudzes zelta. Tās ir ļoti populāras kolekcionāru vidū.
Air France-KLM

Vēsture

2003. gada 30. septembrī Francijas lidsabiedrība Air France Nīderlandes lidsabiedrība KLM paziņoja par apvienošanos. Apvienošanās stājās spēkā 2004. gada 5. maijā. Jaunajā mātes uzņēmumā Air France-KLM 81 % kapitāldaļu ieguva Air France akcionāri (44 % Francijas valsts un 37 % privātie investori), pārējo ieguva KLM akcionāri. 2004. gada decembrī valsts pārdeva 18,4 % akciju, valsts daļa Air France-KLM noslīdēja zem 20 %.
2005. gada oktobrī Air France Cargo un KLM Cargo apvienoja savas biznesa aktivitātes ar vadību no Nīderlandes. 2009. gadā Air France—KLM par 323 miljoniem USD iegādājās 25 % akciju privatizētajā Itālijas lidsabiedrībā Alitalia.
2012. gada janvārī Air France-KLM paziņoja par trīs gadu transformācijas plānu, lai atgūtu rentabilitāti. Plānota izmaksu samazināšana, operāciju restrukturizācija, darbinieku atlaišana. 2013. gada decembrī Air France—KLM pārdeva meitas uzņēmumu Īrijas lidsabiedrību CityJet Vācijas investoriem pieterošajam Intro Aviation.
Ceplis (Mežotnes pagasts)

Ķieģeļu cepļa vēsture

Cepli ierīkoja Kurzemes hercoga Jēkaba laikā 17. gadsimtā. Visdrīzāk pēc hercogu laikiem ķieģeļu ražošana ceplī panīka.
1886. gadā Mežotnes muižas īpašnieks Anatols fon Līvens Lielupes labajā krastā izveidoja jaunu ķieģeļu cepli. Mālu ķieģeļu ražošanai Mežotnē ieguva tuvumā esošās raktuvēs. To atveda ar zirgiem, mērcēja un veidoja ķieģeļus, ko pēc tam žāvēja un astoņas diennaktis dedzināja cepļa lielajā krāsnī.
19. gs. beigās un 20. gs. sākumā šajā ceplī ražoja 20 tūkstošus ķieģeļu gadā. Taču jau 1930. gados pēc ražošanas procesu mehanizācijas un elektrifikācijas ceplī šādu daudzumu saražoja vienā dienā. 1935. gadā ķieģeļu ceplī bija nodarbināti 37 strādnieki. Tas bija lielākais Bauskas apriņķa rūpniecības uzņēmums, kas ne tikai ražoja ķieģeļus, bet arī jumta kārniņus, krāsns podiņus un drenu caurules. Mežotnes ķieģeļu cepļa ražotnes daļa bija arī kaļķu dedzinātava, kas 1930. gados bija modernākā Latvijā. Kaļķu ražošanas izejmateriālu — dolomītu un kaļķakmeni — tāpat kā mālu ķieģeļu ražošanai ieguva vietējās raktuvēs un pēc to saskaldīšanas un sasmalcināšanas dedzināja krāsnīs trīs diennaktis. Mežotnes ķieģeļu cepļa 20. gs. 20. — 30. gadu produkcija izmantota vairāku Bauskas pilsētas ēku celtniecībā. Piemēram, 1926. gadā Bauskas pilsētas pamatskolas celtniecībai izmantoti desmit tūkstoš Mežotnes ķieģeļu, kuru cena bija 48 lati par 1000 gabaliem.
Tirdzniecības centrs "Mols"

Vēsture

1997. gadā pašreizējais tirdzniecības centra attīstītājs Linstow Center Management iegādājās centru, kas tolaik bija izstrādes stadijā. To atklāja 1998. gada septembrī. Centrā tika atklāts arī Rimi lielveikals.
2002. gadā centrā tika veikta rekonstrukcija.
Vidēja mēles pacēluma vidējās rindas patskanis

Vidēja mēles pacēluma vidējās rindas patskanis, saukts arī par schwa, ir patskanis, kas sastopams vairākās valodās. Šo patskani apzīmē IPA simbols [ə].

Schwa

Dažkārt nosaukums schwa tiek attiecināts uz jebkuru grūti identificējamu, "neitrālu" patskani neuzsvērtā pozīcijā, taču Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā (IPA) ar [ə] vajadzētu apzīmēt tieši vidēja mēles pacēluma vidējās rindas patskani.

Latviešu valodā

Saskaņā ar Nicole Nau vairākzilbju ceturtās deklinācijas sieviešu dzimtes vārdos galotne -a latviešu valodā tiek realizēta kā schwa, piemēram, vārda "Daugava" – [daʊɡavə].

Citās valodās

Šī skaņa ir izplatīta citās valodās, to vidū, angļu, viens no izplatītākajiem piemēriem – vārds "about" – [əˈbaʊt], kur pirmā (neuzsvērtā) patskaņa skaņa ir schwa.
Ikšķiles viduslaiku pils

Ikšķiles viduslaiku pils (latīņu: castrum Ykecola, Ixcola, Ikescule, Ykesculle, vācu: Uexküll) bija Rīgas arhibīskapijas pils Ikšķilē, kas sākotnēji piederēja Rīgas arhibīskapu vasaļiem. Līdz mūsdienām saglabājušies pils mūra sienu fragmenti pie Ikšķiles baznīcas drupām uz mākslīgas saliņas Rīgas HES ūdenskrātuvē.

Vēsture

1185. gadā Gotlandes akmeņkaļi Ikšķiles Daugavas līvu ciema vidū no dolomīta akmeņiem uzmūrēja Livonijas bīskapa pili ar kapelu, kurā apglabāti bīskaps Meinhards (1196), gan bīskaps Bertolds (1197). 1201. gadā bīskaps Alberts pārcēla bīskapa sēdekli uz Rīgu un izlēņoja Ikšķiles pili bruņiniekam Konrādam no Meiendorpas, sauktam arī par Ikšķiles Konrādu (latīņu: Conrado de Ykescule).  
Krusta karu laikā Ikšķiles pilij vairākas reizes uzbruka Daugavas kreisajā krastā dzīvojošo zemgaļu karaspēks, bet 1203. un 1206. gadā pili centās ieņemt Polockas kņazs Vladimirs.
1255. gadā Rīgas arhibīskaps Alberts II pili izlēņoja Johanam no Bardevišas (Johannes de Bardewisch), viņa pēcnācēji pieņēma  Ikšķilu dzimtas (von Uexkull) vārdu. Livonijas pilsoņu kara laikā 1306. gadā Livonijas ordenis no Bardevišiem par 300 markām nomāja daļu no pils, kurā 1411., 1417., 1418. un 1420. gadā uzturējās Livonijas ordeņa mestri. 1452. gadā Livonijas ordenis pili atdeva Rīgas arhibīskapam, bet gadsimta beigās atkal tai uzbruka un izpostīja. 
Pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes teritorijā, Livonijas kara laikā to pilnīgi nopostīja. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Ikšķiles pils krieviski nodēvēta par Иксекюль. 1586. gadā poļu karalis Stefans Batorijs to atdeva Rīgas pilsētai, šīs īpašumtiesības 1630. gadā apstiprināja arī zviedru karalis Gustavs II Ādolfs. Zviedru Vidzemes laika revīzijā minēta "Ikšķiles sagrautā pils" (vācu: Uxul ein zerstört Schlos).
Kad 1879. gadā pēc Rīgas pilsētas arhitekta Johans Felsko projekta tika atjaunota Ikšķiles baznīca, daļa no agrākās pils sienas tika iebūvēta baznīcas altāra daļā. 1910. gadā Kārlis Lēviss of Menārs uzmērīja pils vietu, no kuras bija saglabājies vienīgi uzkalniņš. Pirmā pasaules kara laikā vācu artilērija pāri Daugavai sagrāva Ikšķiles baznīcu, bet kopš 1975. gada tās drupas atrodas uz saliņas Rīgas HES ūdenskrātuvē. Pirms appludināšanas 1968.-1975. gadā arheoloģisko izrakumu laikā tika atsegti un uzmērīti pils pamati.

Apraksts

Ikšķiles pils un baznīca bija uzcelta no dolomīta akmeņiem sešus metrus augstajā Daugavas labajā stāvkrastā. Austrumu pusē bija izrakts 8 metrus plats aizsarggrāvis, pa kuru varēja nokāpt upes krastā. Ziemeļrietumu pusē atradās ieeja ar sargtorni. Pilij bija trīs korpusi, 10х16 metru, 20х40 metru un 6х8 metru izmēros.
Džordans Eberle

Spēlētāja karjera

2008. gada NHL draftā viņu ar kopējo 22. kārtas numuru izvēlējās NHL klubs Edmontonas "Oilers". Pirms karjeras NHL viņš pārstāvēja WHL līgas klubu Reidžinas "Pats". "Pats" sastāvā aizvadīja šetras sezonas, 2010. gadā ieguva Kanādas hokeja līgas gada spēlētāja titulu.
"Oilers" sastāvā Eberle debitēja 2010.—11. gada sezonā, to noslēdzot kā komandas rezultatīvākais spēlētājs. 2011.—12. gada sezonu noslēdza ar 76 punktiem, kas joprojām ir Eberles rezultatīvākā sezona viņa NHL karjerā. Arī turpmākajās sezonās bija viens no "Oilers" uzbrukuma līderiem.
2017. gada jūnijā Eberle tika aizmainīts uz Ņujorkas "Islanders".
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2015. gada Pasaules čempionu. Kopumā piedalījies piecos pasaules čempionātos. Kanādas jaunatnes izlašu sastāvā piedalījies divos Pasaules čempionātos junioriem, abos turnīros izcīnot medaļas: 2009. gadā zeltu un 2010. gadā sudrabu. 2010. gada turnīrā viņš tika atzīts par vērtīgāko spēlētāju un kļuva par Kanādas visu laiku rezultatīvāko spēlētāju U-20 čempionātos.
Kuģošanas vēstures muzejs

Kuģošanas vēstures muzejs (zviedru: Sjöhistoriska museet) ir muzejs, kas iepazīstina ar agrāko kuģošanu uz bākkuģa "Finngrundet", ledlauža "St. Erik", torpēdkuģa HMS "Spica" un glābšanas kuģa "Bernhard Ingelsson". Kuģu muzejs atrodas līdzās Vāsas muzejam esošās ostas Jāgaras piestātnē Stokholmā, Jūrgordenā. Kuģu muzejs ir Jūras vēstures muzeja apakšstruktūra.
Muzejs iepazīstina ar četriem noenkurotajiem kuģiem, kuri tika būvēti dažādiem uzdevumiem Zviedrijas ūdeņos. Torpēdkuģis muzeja īpašumā nonāca 2002. gadā, glābšanas kuģis — 1996. gadā.

Finngrundet

"Finngrundet" ir bākkuģis, kurš tika būvēts 1903. gadā. Kuģis ir 31 metrus garš, 6,85 metrus plats, to apkalpoja astoņu cilvēku komanda. Bākas ugunis bija saskatāmas no 11 jūras jūdžu attāluma. "Finngrumndet" izmantoja bezledus sezonā, noenkurojot Fingrunda sēklī Botnijas līča dienviddaļā. Bākkuģi norakstīja 1969. gadā, laikā, kad bākkuģus sāka aizstāt ar pastāvīgām automātiskajām bākām. Sakarā ar to bākkuģis 1970. gadā kļuva par muzeja kuģi.

Sv. Ēriks

Ledlauzis "Sv. Ēriks" tika būvēts 1915. gadā, tam no jūras kuģiem ir pasaulē lielākais tvaika dzinējs un tas bija pirmais Zviedrijas jūras ledlauzis. Kuģis ir 60 metrus garš un 17 metrus plats, apkalpei nepieciešama 30 cilvēku komanda. Kuģa aprīkojums ļauj atstumt sāņus ledusgabalus un paplašināt brīvo joslu no ledus, tas ielauž ledu, slīdot pa to. Ledlauzim ir divi trīscilindru kuģa motori, no kuriem viens ir Zviedrijā lielākais jūras tvaikoņa dzinējs.
1M Nr.1

1M, sērijas numurs 1, bija kosmiskais aparāts projekta 1M ietvaros - PSRS pirmais (neveiksmīgs) mēģinājums 1960. gadā palaist starpplanētu zondi. Amerikāņu avotos ir sastopams nosaukums "Marsnik-1". Ja lidojums būtu veiksmīgs, tad krievi zondei būtu devuši nosaukumu "Mars-1".
Lidojuma mērķis bija izpētīt starpplanētu telpu starp Zemi un Marsu, pētīt pašu Marsu, pārlidojot Marsu, kā arī izmēģināt sakaru sistēmas situācijās, kad zonde atrodas tālu no Zemes (līdz 300 milj. km).
1M Nr.1 palaišana notika 1960. gada 10. oktobrī ar nesējraķeti Molņija no Baikonuras kosmodroma. Pēc pacelšanās trešā raķešpakāpe priekšlaicīgi izslēdzās, un zonde sasniedza tikai 120 kilometru augstumu; pēc tam trešā un ceturtā pakāpe kopā ar kosmisko aparatu nokrita atpakaļ Zemes atmosfērā un sadega virs Austrumsibīrijas.
Zonde bija apmēram 2 metrus augsts, cilindrisks objekts pie kura bija piestiprinātas divas Saules baterijas un sakaru antenas. Kosmiskā aparāta masa bija 480 kilogrami. 10 kilogramus no zondes masas aizņēma zinātniskā aparatūra - magnetometrs, plazmas daļiņu detektors, radiometrs, meteorītu detektors un spektroreflektometrs, kura uzdevums bija pētīt ogļūdeņražu izplatību uz Marsa (šādā veidā PSRS zinātnieki cerēja atklāt dzīvības pēdas uz Marsa).
Lodes pagasts

Upes

Cauri pagastam tek Rūja, Kolkupīte, Raudava, Silupīte, Krūmiņupīte un Veserupīte.

Ezeri un ūdenstilpes

Pagastā atrodas 2 ūdenstilpes — Laņģezers (10,3 ha) un Lodes dīķis (3,6 ha).

Vēsture

Pirmo reizi vēstures avotos Lodes pagasts minēts 1504. gadā. Tas aptver bijušā Rūjienas draudzes novada Arakstes un Lodes muižu teritoriju. 1933. gadā Arakstes pagastu pievienoja Valmieras apriņķa Lodes pagastam. Kopējā platība bija 65,09 km² un tur dzīvoja 943 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Lodes un Arakstes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Lodes ciems ietilpis Rūjienas (1949-1959) un Valmieras (1959-2009) rajonos. 1954. gadā Lodes ciemam pievienots likvidētais Arakstes ciems. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Lodes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rūjienas novadā.

Pieminekļi

Pagastā aplūkojami valsts nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi - Kalnalammiku apmetne, Kalnalammiku upurakmens, Arakstes muižas staļļi un klēts; kā arī vietējas nozīmes kultūras pieminekļi - Kokļu senkapi, Urgu Zviedru akmens ar uzrakstiem un zīmēm; īpaši aizsargājamie dabas objekti - Lodes un Arakstes parks.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Lode, Arakste.

Saimniecība

Pagastā darbojas zemnieku saimniecības, palīgsaimniecības un piemājas saimniecības, I/U “Liepzieds”, veikals, bārs, pasta nodaļa, Valmieras reģiona patērētāju biedrības veikals un vairākas pagasta pašvaldības iestādes. Pagastā ir labi attīstīts ceļu tīkls.
Smilšvaboļu dzimta

Izplatība

Smilšvaboles ir izplatītas visur, izņemot Tasmanijas salu, Antarktīdu un dažas salas Pasaules okeānos.

Apraksts

Šīs vaboles var viegli atpazīt pēc garām, slaidām kājām, lielām acīm un izliektiem apakšžokļiem.

Ekoloģija

Imago un arī kāpuri ir plēsīgi.

Klasifikācija

Sākumā smilšvaboles tika pieskaitītas pie Cicindelidae dzimtas, bet pašlaik biologi aktīvi diskutē par to, vai tās tomēr nepieder pie Cicindelinae skrejvaboļu dzimtas. Nesen daži autori pat gribēja ierakstīt šo apakšdzimtu tribas veidā Carabinae apakšdzimtā, bet šo ideju viņu kolēģi neatbalstīja.
Šajā apakšdzimtā ir atklātas 2100 sugas. Pamatģints Cicindela sastāvā ir lielākā daļa no dzimtas sugām.
Īpaši atzīmējams ir Vācijas entomologs Hermans Rihards Horns, kurš ir atklājis daudz smilšvaboļu sugu.
Tantala(V) oksīds

Kristāliskā struktūra

Līdz 1360 °C stabils ir β-Ta₂O₅ — balti kristāli, blīvums 8,18 g/cm³, kušanas temperatūra 1787 °C. Pieder rombiskajai singonijai, telpiskā grupa Pna2 (4. kristālu klase), kristāliskā režģa parametri: a=0,6198 nm, b=4,029 nm, c=0,3888, Z=11.
Virs 1360 °C stabils ir α-Ta₂O₅ — pelēki kristāli, blīvums 8,37 g/cm³, kušanas temperatūra 1887 °C. Pieder tetragonālajai singonijai, telpiskā grupa I4₁/amd (18. kristālu klase), kristāliskā režģa parametri: a=0,381 nm, c=3,609 nm, Z=6.
Abas modifikācijas sastāv no TaO₆ oktaedriem un TaO₇ pentagonālām bipiramīdām. Pārvēršanās no vienas uz otru formu notiek lēni. Ta₂O₅ kristālisko struktūru ir grūti pētīt, jo lielos daudzumos tantala pentoksīds ir vai nu polikristālisks, vai amorfs.

Izmantošana

Tantala pentoksīds tiek izmantots elektronikā, piemēram, tantala kondensatoros tā izteikto dielektriķa īpašību dēļ.
Tantala pentoksīds ir izmantots objektīvu lēcu ražošanā.
Suomen Yhdyspankki

Vēsture

Banka dibināta 1862. gadā, un tā bija pirmā Somijas komercbanka. Mērķis bija izveidot lielu banku, kas kalpotu tirdzniecības un rūpniecības vajadzībām. Sākotnēji banku bija plānots nosaukt par "Somijas lauksaimniecības banku", lai apkalpotu lauksaimniecības un rūpniecības sektoru. Plāni mainījās, kad 1860. gadā izveidojās Somijas hipotēku savienība, kas sāka apkalpot lauksaimniecības sektoru. Tādejādi banku nosauca par "Somijas savienoto banku" (zviedru: Finska föreningsbanken, somu: Suomen Yhdyspankki). Bankas dibinātāji bija svekomani, un tās pirmais vadītājs līdz 1865. gadam bija Henrik Borgström. No 1867. līdz 1872. gadam bankas direktors bija Leo Mēšelins.
Pēc Somijas neatkarības iegūšanas 1919. gadā bankai pievienota Pohjoismaiden Osakepankki (dibināta 1872. gadā; tās pamatā bija Vācijas kapitāls ar mērķi apgūt Krievijas tirgu, bet kara laikā vācu kapitāls aizplūda) un pārdēvēta par Pohjoismaiden Yhdyspankki (zviedru: Nordiska Föreningsbanken).
1975. gadā bankas nosaukums tika angliskots uz Union Bank of Finland. 1986. gadā iegādāta banka Helsingin osakepankki (HOP), kas dibināta 1913. gadā un bija Somijas trešā lielākā banka. Viens no ilgāk bankas izpilddirektora amatā bijušām personām bija Mika Tīvola (no 1970. līdz 1989. gadam).
1992. gadā banka tika reorganizēta: izveidots mātes uzņēmums Unitas un Union Bank of Finland pārdēvēta par Suomen Yhdyspankki. Turpmāk biržā tika kotētas Unitas akcijas Suomen Yhdyspankki kapitāldaļu vietā. 1990. gadu sākumā, kad Somijā bija recesija, bankrotēja krājbanka Suomen Säästöpannki, un tās operācijas 1993. gadā pārņēma Suomen Yhdyspankki un Kansallis-Osake-Pankki (KOP).
1995. gadā Suomen Yhdyspankki mātes uzņēmums Unitas apvienojās ar Kansallis-Osake-Pankki, izveidojot banku Merita Pankki. 1997. gadā Merita apvienojās ar Zviedrijas Nordbanken, izveidojot banku MeritaNordbanken. Savukārt tai 2000. gadā pievienotas Dānijas Unibank un Norvēģijas Christiania Bank og Kreditkasse. 2001. gadā apvienotās bankas nosaukums mainīts uz Nordea.
29. novembris

29. novembris ir gada 333. diena pēc Gregora kalendāra (334. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 32 dienas.
Portu

Vēsture

Apmetnes Douru upes grīvā eksistēja ilgi pirms romiešu ierašanās. Romieši pilsētu nosauca par Portus Cale (pēc dievietes Gajas vārda). No šī nosaukuma radies visas valsts — Portugāles nosaukums.
18. un 19. gadsimtā Portu piedzīvoja strauju rūpniecisko uzplaukumu un tā kļuva par vienu no modernākajām pilsētām Ibērijas pussalā. 1872. gadā šeit tika atklāts pirmais tramvajs pussalā. Tika uzbūvēti vairāki tolaik moderni tilti pār Douru upi, kā Gistava Eifeļa projektētais dzelzceļa tilts.
Portu vēsturiski tiek uzskatīta par "neskarto pilsētu" (A Cidade Invicta), jo nekad to nav varējuši ieņemt svešzemnieki (sākot ar mauriem un beidzot ar Napoleonu).

Sports

Futbolā pilsēta pazīstama ar klubiem FC Porto un Boavista FC.
Pagoda

Pagoda ir torņveidīga celtne jeb tornis ar daudzpakāpju jumtiem, kas būvēta pēc stūpas tradīcijas vēsturiskajā Dienvidāzijā un turpmāk attīstīta Austrumu Āzijā vai, ievērojot minētās tradīcijas, bieži vien Nepālā, Ķīnā, Japānā, Korejā, Vjetnamā, Mjanmā, Indijā, Šrilankā un citās Āzijas vietās. Lielākā daļa pagodu ir būvētas reliģiskiem, visbiežāk budistu, arī hinduistu, dažkārt daoistu, mērķiem.
10. novembris

10. novembris ir gada 314. diena (315. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikusi 51 diena.
Brūss Makendless

Biogrāfija

Brūss Makendless piedzima 1937. gada 8. jūnijā Bostonā. Viņa tēvs Brūss Makendless bija ASV Jūras kara flotes virsnieks.
1954. gadā Brūss Makendless pabeidza Vudro Vilsona klasisko vidusskolu Longbīčā, Kalifornijā.
1958. gadā Makendless Savienoto Valstu Jūras akadēmijā ieguva bakalaura grādu. Pēc tam viņš sāka dienestu Jūras kara flotē. 1960. gadā Makendless pabeidza lidotāju kursus Pensakolā un Kingsvillā un ieguva jūras kara lidotāja kvalifikāciju. Pēc tam viņš dienēja iznīcinātāju eskadriļā VF-102. Makendless piedalījās Kubas raķešu krīzes notikumos.
1965. gadā Makendless Stenforda universitātē ieguva maģistra grādu elektroinženierijā. Studiju laikā viņš bija pārcelts Jūras rezerves virsnieku apmācību korpusā.
1966. gada aprīlī Brūss Makendless tika uzņemts piektā iesaukuma NASA astronautu grupā. Pēc astronautu pamatapmācības pabeigšanas viņš gatavojās Apollo programmā. Viņš tika apstiprināts par orbitālās stacijas Skylab pirmās ekspedīcijas Skylab 2 dublieru apkalpes pilotu
Brūss Makendless veica divus lidojumus kosmosā Space Shuttle programmā: STS-41-B 1984. gada februārī un STS-31 1990. gada aprīlī
1990. gada maijā Makendless atstāja NASA.
Pēc tam viņš strādāja uzņēmumā Lockheed Martin Space Systems.
Vitālijs Orlovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1964. gadā Jēkabpilī inženiera ģimenē. Mācījās Jēkabpils 4. vidusskolā, skolas gados spēlējis šahu, dienējis padomju armijā (1982—1984).
Studēja Rīgas Medicīnas institūtā. Kopš 1993. gada praktiskajā medicīnā nav strādājis, darbojies veselības apdrošināšanas jomā un mēģinājis veidot aptieku ķēdes. Iegūstot Latvijas pasi, tautību krievs nomainīji ar tautību karēlis. V. Orlovs ir šķīries, viņam ir meita.

Politiskā darbība

Politikā ienācis kā partijas "Līdztiesība" biedrs. 2002. gadā V. Orlovs tika ievēlēts 8. Saeimā no politisko organizāciju apvienības "Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā" saraksta. 2003. gadā viņš pārgāja uz Tautas Saskaņas partijas frakciju. No šīs partijas 2004. gadā kandidējis Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet nav ievēlēts. 2006. gadā veiksmīgi kandidēja arī 9. Saeimas vēlēšanās, tika ievēlēts Saeimā no apvienības "Saskaņas Centrs" saraksta. Ievēlēts arī 10. Saeimā 2010. gada Saeimas vēlēšanās un 11. Saeimā ārkārtas vēlēšanās.
2014. gadā V. Orlovs tika ievēlēts par 12. Saeimas deputātu, bet 2018. gada rudenī ievēlēts arī 13. Saeimā.
2019. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

2019. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Harogeitā, Apvienotajā Karalistē, no 22. līdz 29. septembrim. Tas bija 86. Pasaules čempionāts un ceturtā reize, kad tas notika Apvienotajā Karalistē.
Čempionāts sastāvēja no 11 sacensībām: grupas un individuālā brauciena vīriešiem, sievietēm, vīriešiem līdz 23 gadu vecumam, jauniešiem un jaunietēm, kā arī jauktās komandu stafetes vīriešu un sieviešu nacionālajām izlasēm.

Distances

Harogeitas pilsētā tika izveidoti divi apļi, ko dalībnieki veiks vairākas reizes. Sacensības sākās dažādās Jorkšīras grāfistes vietās, ieskaitot Norhallertonu, Riponu, Jorku, Beverliju, Donkasteru un Līdsu.
Ziru pagasts

Upes

Ķuļupīte, Mazupe.

Vēsture

Mūsdienu Ziru pagasta teritorijā vēsturiski atradās Vendzavas muiža (Gut Wensau, Vendzavas), Ziru muiža (Gut Sirgen, Ziras).
1935. gadā Ventspils apriņķa Ziras pagasta platība bija 90 km² un tajā dzīvoja 1227 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Sises un Ziras ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ziras ciems ietilpa Alsungas (1949-1956), Ventspils (1956-1962), Kuldīgas (1962-1967) un atkal Ventspils (pēc 1967. g.) rajonos. Ziru ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Sises ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ziru pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Ziras (pagasta centrs), Sise, Tērande, Bētciems, Vendzavas.