google/wiki40b huggingface dataset:
Makreļveidīgās

Kopīgās īpašības

Makreļu kārtas zivīm ir raksturīgi slaidi, plūdlīniju formās veidoti ķermeņi.  Tās var būt dažāda lieluma, lielākā daļa ir vidēji lielas (apmēram 61 cm) vai lielas zivis. Mazākā kārtā ir salu makrele (Rastrelliger faughni), kuras ķermenis ir apmēram 20 cm garš. Lielākā ir zilā tunzivs (Thunnus thynnus), kuras ķermeņa garums var sasniegt 4,58 m, Visas kārtas sugas ir ļoti ātras peldētājas. Dažām sugām ir ieradums, lēkt augstu gaisā laukā no ūdens. Vairākām sugām ķermeni sedz smalku asinsvadu tīkls, kas lielas fiziskās piepūles laikā to atdzesē.
Lielākā daļa šīs kārtas sugu ir plēsīgas un barojas ar citu sugu zivīm, kalmāriem un vēžveidīgajiem. Dažas sugas barojas ar planktonu. Liela daļa kārtas sugu veido lielus barus, bet dažas sugas ir vientuļnieki. Visas sugas nārsto grupās. Iznērstie ikri ir pelaģiski un brīvi peld ūdenī, kamēr no tiem izšķiļas zivju kāpuri.
Valbžiha

Vēsture

Rakstos Valbžiha pirmoreiz pieminēta 12. gadsimtā, kad teritorija bija Pjastu dinastijas pārvaldījumā. Starp 12. un 14. gadsimtu šeit tika uzcelta Pjastu pils. Pirmoreiz akmeņogļu ieguve apkārtnē pieminēta 1536. gadā, kad Silēzija atradās Austrijas sastāvā. No 1742. gada Valbžiha bija Prūsijas sastāvā. Ļoti strauja bija pilsētas attīstība no 19. gadsimta sākuma, kad sākas rūpnieciska akmeņogļu ieguve. Pilsētā attīstījās arī fajansa un tekstilrūpniecība. Otrā pasaules kara laikā pilsēta necieta. 1943. gada oktobrī pie pilsētas tika sākta Hitlera komandpunkta Anlage Riese celtniecība, tomēr tā netika pabeigta. Pēc kara pilsētu piešķīra Polijai, visi vācu iedzīvotāji tika padzīti uz Vāciju. 20. gadsimta deviņdesmitajos gados ogļu ieguves uzņēmumi tika slēgti. Pilsētas pievārtē atrodas milzīgā Ksjonžas pils (Książ).
Valbžiha ir matemātiķa Abrahama Robinsona (Abraham Robinson, 1918—1974) dzimtā pilsēta.
Erknere

Vēsture

Apdzīvotā vieta pirmoreiz minēta 1579. gadā. 1842. gadā caur ciemu tika ierīkots Berlīnes - Frankfurtes pie Oderas dzelzceļš. Otrā pasaules kara laikā pie pilsētas atradās kompānijas VKF lodīšu gultņu rūpnīca, ko bombardēja ASV uzlidojumos. Pēc Otrā pasaules kara Erknere iekļāvās VDR sastāvā. Pilsētas tiesības no 1998. gada. Erknere bija pirmā Austrumvācijas apdzīvotā vieta, kurai tika piešķirtas pilsētas tiesības pēc Vācijas apvienošanās.

Zinātne

Erknerē atrodas Leibnica reģionālās plānošanas institūts (Leibniz-Institut für Raumbezogene Sozialforschung e.V.).

Cilvēki

No 1884. līdz 1889. gadam Erknerē dzīvoja rakstnieks Gerharts Hauptmanis (Gerhart Hauptmann, 1862-1946).
Trīspusējā komisija

Trīspusējā komisija jeb Trilaterālā komisija (Trilateral Commission) ir nevalstiska diskusiju grupa, kuru 1973. gadā dibinājis Deivids Rokefellers.
Paša Rokefellera vārdiem, viņš izveidojis Trīspusējo komisiju, jo Bilderbergas grupa neesot vēlējusies iekļaut Japānu.
OMV Petrom

Vēsture

1991. gadā dibināta Autonomā naftas administrācija PETROM (Regia Autonomă a Petrolului PETROM), kurā apvienotas Rumānijas naftas operācijas.
1997. gadā tā pārveidota par valsts uzņēmumu Societatea Naţională a Petrolului PETROM (SNP PETROM).
2003. gadā sākās Petrom privatizācijas process.
2004. gadā 51 % Petrom kapitāldaļu iegādājās Austrijas enerģētikas uzņēmums OMV.
2005. gadā uzņēmums reorganizēts sešās nodaļās. 2005. gadā sešas naftas platformas pārdotas Rumānijas uzņēmumam Grup Servicii Petroliere.
2006. gadā Petrom ieguva 99,9 % kapitāldaļu OMV meitas uzņēmumos Rumānijā, Bulgārijā un Serbijā, tai skaitā 178 degvielas uzpildes stacijas.
2010. gada 1. janvārī uzņēmuma nosaukums mainīts uz OMV Petrom S.A.. Janvāra beigās 16,5 % OMV Petrom kapitāldaļu iegādājās investors no Polijas. Decembrī Bukarestes ziemeļu daļā atklāts uzņēmuma jaunais biroja komplekss Petrom City.
Sojuz TMA-08M

Lidojuma gaita

Starts notika 2013. gada 28. martā 20:43:20 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas.
Ar SKS kosmosa kuģis saslēdzās 29. martā 02:28:22 UTC pie Poisk moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās operācijas notika automātiskā režīmā. Šoreiz saslēgšanās ar SKS notika 5 stundas 45 minūtes pēc starta. Agrāk kosmosa kuģi saslēdzās divu vai trīs diennakšu laikā, kas pilotējamu kuģu gadījumā ir nogurdinoši kosmonautiem. Vairāki kravas kuģi (sākot ar Progress M-16M) jau bija izmēģinājuši saslēgšanos ar staciju sešu stundu laikā pēc starta.
2013. gada 10. septembrī 23:35 UTC Sojuz TMA-08M atvienojās no stacijas. 11. septembrī 02:58 UTC kosmosa kuģa nolaižamais aparāts nolaidās Kazahstānas teritorijā. Lidojuma ilgums bija 166 dienas 6 stundas 15 minūtes.
Franču—sīriešu draudzības un alianses līgums (1933)

Franču—sīriešu draudzības un alianses līgums 1933. gadā noslēgts starp Franciju un tās pakļautībā esošo Sīrijas Republiku.
1930. gada līgums starp Britu impēriju un Irākas karalisti, kas izbeidza tiešu britu pārvaldi šajā mandātteritorijā, radīja prasības pēc līdzīga līguma arī Franču Sīrijas un Libānas mandātteritorijās. 1932. gadā franči Sīrijā izveidoja valdību Prezidenta Muhammada Ali al-Abida vadībā, ar kuru veikt līguma sarunas. 1933. gada novembrī līgumu parakstīja mandātteritorijas Augstais komisārs un Sīrijas Premjerministrs.
Palapsenes

Izskats un īpašības

Lielākā daļa palapseņu ir melnas vai brūnas ar koši dzeltenām, baltām, oranžām vai sarkanām šķērssvītrām. Tropu palapsenām tumšajam fonam var būt koši zils vai zaļš, metālisks spīdums. Palapsenes var labi atšķirt no citām lapsenēm, jo tām ir garš un ļoti tievs viduklis.
Lai arī visas palapsenes barojas ar ziedu nektāru, tās ir plēsoņas, jo, lai pabarotu savus kāpurus, tās medī citus kukaiņus vai to kāpurus. Palapsenes ļoti reti iedzeļ cilvēkam, bet, ja iedzeļ, tad koduma vietā veidojas uzpampums tāpat kā no bites dzēliena.

Reprodukcija

Palapsenes ligzdu veidošanā ir ļoti atšķirīgas. Ir sugas, kas lieto jau esošas spraugas, piemēram, vaboļu izgrauztus tuneļus koka mizā vai caurumus, ko kokā ir atstājusi kāda nagla vai skrūve. Dažas šīs dzimtas sugas būvē ligzdu pašas, tas var būt tunelis zem zemes vai no mālu daļiņām uzbūvēta neliela ligzda virszemē, kas atrodama uz augiem, akmeņiem vai mūra. Virszemes ligzda atgādina māla podu. Ligzdā var būt tikai viena šūna vai vairākas šūnas. Visbiežāk ligzdas būvēšanai tiek lietoti mālaini dubļi, kas sajaukti ar ūdeni vai arī tiek sakošļātas augu lapas.
Latvijā plaši izplatītā Eumenes pedunculatus ligzda ir rieksta lielumā. Kāpuru barībai mātīte sagādā tauriņu, zāģlapseņu vai vaboļu kāpurus, kurus ar dzeloņa dūrienu paralizē. Kāpurs tiek ievietots ligzdas šūnā, kurā pirms tam ir iedēta viena ola. Ir sugas, kas olu izdēj pēdējo, tad tā ir piestiprināta pie aizvākotās šūnas vāka. Ola atrodas piestiprināta pie šūnas augšējās sienas, jo, kad palapsenes kāpurs izšķiļas no olas, tas krīt lejup uz mātes atstātās barības. Kāpurs iekūņojas pēc dažām nedēļām. Dažādām sugām attīstības laiks no olas līdz pieaugušai palapsenei ir atšķirīgs. Tas var būt gan dažas nedēļas, gan gads.
Režģtīkls

Režģtīkls, Mezglojumu tīkls jeb Mezglutīkls (angļu: Mesh network) ir lokālā tīkla topoloģija, kur infranstruktūras mezgli (tilti, komutatori un citas infrastruktūras ierīces) ir savienotas tieši, dinamiski un nehierarhiski ar pēc iespējas vairāk citiem mezgliem un savstarpēji sadarbojas, lai efektīvi maršrutētu datus no/uz klientiem. Atkarības no viena mezgla neesamība ļauj jebkuram tīkla mezglam piedalīties informācijas retranslācijā. Režģtīkli pašorganizējas un paškonfigurējas dinamiski, kas samazina uzstādīšanas izmaksas. Tas, savukārt, uzlabo bojājumpacietību un samazina uzturēšanas izmaksas.
Režģtīkls ir pretstats plašāk izplatītām zvaigznes un koka topoloģijām, kur tilti un komutatori ir tieši savienoti tikai ar mazu citu tiltu un komutatoru apakškopu un kur saiknes starp infrastruktūras kaimiņiem ir hierarhiskas.
Alfa un bēta adrenoblokatori

Alfa un bēta adrenoblokatori ir adrenoblokatoru apakšgrupa, kurā ietilpst preparāti, kas bloķē gan alfa, gan bēta adrenoreceptoru aktivitāti un kuriem piemīt asinsvadus paplašinoša (vazodilatējoša) iedarbība, kā arī antihipertenzīvi, antiangināli un pretglaukomas efekti. Pie alfa un bēta adrenoblokatoriem pieder karvedilols, labetalols, proksodolols.

Iedarbības mehānismi

Karvedilols un labetalols bloķē alfa₁, bēta₁ un bēta₂ adrenoreceptorus, kas rada vazodilatāciju, arteriālā asinsspiediena pazemināšanos, samazina sirds saraušanās biežumu. Tiem piemīt iekšēja simpatomimētiska aktivitāte. Tāpēc arteriālā spiediena pazemināšana šo preparātu lietošanas fonā notiek bez bēta adrenoblokatoriem raksturīgās vispārējas perifēro asinsvadu pretestības palielināšanās un nieru asinsplūsmas pazemināšanās. Karvedilols veic arī sirds pirmsslodzes un pēcslodzes pazemināšanu, kreisā kambara izsviešanas frakcijas palielināšanu.
Proksodolols ir neselektīvs alfa un bēta adrenoblokators. Rada vazodilatāciju, pazemina vispārējo perifērisko asinsvadu pretestību, pazemina sirds izsviedi, pazemina intraokulāro spiedienu. Pēc instilācijas (iepilināšanas) acīs pazeminās iekšējā šķidruma produkcija un uzlabojas tā attece.
Jurijs Bespalovs

Biogrāfija

Absolvējis Latvijas Valsts universitāti. Vadījis un bijis līdzīpašnieks vairākām tranzītbiznesa kompānijām. Darbojies arī uzņēmumos "Ventamonjaks" kā valdes loceklis un "Ventamonjaks serviss" kā padomes priekšsēdētājs. Iekļauts Latvijas miljonāru sarakstos. Laikā no dibināšanas brīža 1997. gadā līdz 2005. gadam J. Bespalovs bija FK Ventspils viceprezidents (prezidenta pienākumus pildīja Oļegs Stepanovs). Pēc tam līdz pat savai nāvei 2012. gadā viņš bija kluba prezidents. Tāpat bijis valdes loceklis vairākās biedrībās, tai skaitā Latvijas Futbola federācijā, biedrībā "Ventspils olimpiskā cerība", Ventspils jauniešu futbola klubā un vingrošanas klubā "Ventspils".
Miris 2012. gada 4. aprīlī no akūtas sirds mazspējas.
Ķauķi

Latvijā

Latvijā sastopamas 5 ķauķu ģints sugas: brūnspārnu ķauķis (Sylvia communis), dārza ķauķis (Sylvia borin), gaišais ķauķis (Sylvia curruca), melngalvas ķauķis (Sylvia atricapilla) un svītrainais ķauķis (Sylvia nisoria). Bijis viens novērojums arī Āzijas tuksneša ķauķim (Sylvia nana).

Kopīgās īpašības

Ķauķi ir neliela auguma, kompakti dziedātājputni ar spēcīgām kājām un nedaudz masīvāku knābi nekā citiem ķauķu dzimtas putniem. Mazākais ģintī ir Sahāras ķauķis (Sylvia deserti), kura ķermeņa garums ir apmēram 11 cm, svars 7 g. Lielākais ir svītrainais ķauķis, kura ķermeņa garums ir apmēram 15,5 cm, bet svars var sasniegt 29 g. 
Ķauķiem apspalvojums ir pelēks vai brūns, parasti mugura tumšāka nekā vēders. Dažām sugām apspalvojums ir ar zilganu vai rozīgu toni, vai oranžīgi rudu. Lielākajai daļai sugu astei raksturīgs taisnstūrains gals, dažām sugām tas ir noapaļots. Daudzām sugām ir novērojams dzimumu dimorfisms: tēviņa apspalvojums ir košāks — tur, kur tēviņam ir melna krāsa vai tumši pelēka, mātītei ir brūna vai pelēkbrūna. Apmēram trešdaļai sugu tēviņam ap acīm ir koši sarkans neapspalvotas ādas gredzens.
Ķauķi mājo gan atklātās ainavās ar atsevišķiem kokiem un krūmiem, gan mežos. Barojas ar kukaiņiem, bet dažas sugas barojas arī ar augļiem un ogām, piemēram, ar plūškoka ogām.
Bārene (filma)

Sižets

Jauna ģimene - vīrs Džons un sieva Keita -, kuri ļoti pārdzīvo vēl nedzimušā bērna nāvi. Ģimene atrodas uz sabrukuma sliekšņa, tādēļ abi nolemj adoptēt bērnu cerot, ka varbūt jauna bērna ienākšana ģimenē varētu glābt viņu attiecības. Pāra redzes lokā nonāk kāda deviņgadīga meitene Estere, kura esot savādāka nekā citi bērni (netipiski gudra priekš sava vecuma), tādēļ viņu adoptē. Esterei nonākot jauno vecāku mājās, drīz vien sāk notikt dažādas dīvainas lietas. Keita sāk nojaust, ka pie tā varētu būt vainojama mazā meitene, un sāk pieļaut iespēju, ka aiz jaukās eņģelīša sejiņas slēpjas kaut kas nelāgs. Keita rūpējoties par ģimenes drošību nolemj uzzināt “mazā eņģelīša” pagātni, un sāk atklāties baisi notikumi, kuri var apdraudēt visus tajos iesaistītos.

Vērtējums

Kinokritiķu vidū filma tiek vērtēta dažādi - kā labs trilleris ar neparedzamām beigām, gan arī kā pretadoptēšanas kampaņa. Portālā IMDB filmu vairāk kā 121,5 tūkstoši lietotāju novērtējuši ar vidējo atzīmi 7,0.
COROT-3b

COROT-3b ir brūnais punduris jeb masīva citplanēta, kas riņķo ap zvaigzni COROT-3, kura atrodas 680 pc attālumā no Zemes Ērgļa zvaigznājā. Planētas attālums no zvaigznes ir 0,057 AU un apriņķošanas periods — 4,2568 dienas. Šī ir planēta, kas atrodas zvaigznei pārāk tuvu, lai tur valdītu dzīvībai komfortabli apstākļi un varētu riņķot Zemei līdzīgi pavadoņi. Ja mūsu planēta riņķotu pa to pašu orbītu, pa kuru riņķo COROT-3b, tad uz tās būtu ~1550 °C liels karstums, kāds ir martenkrāsnī.
Planēta masa ir 21,66 reižu lielāka par Jupitera masu, un tā tiek ierindota cilvēku atklāto masīvāko citplanētu vidū. Tā kā šai planētai rādiuss ir līdzīgs Jupitera rādiusam (1,01 Rⱼᵤₚ), tad tā ir ārkārtīgi blīva (blīvums 26 t/m³). Šādi blīvuma un izmēru parametri arī nosaka to, ka uz šīs planētas ir ārkārtīgi spēcīgs gravitācijas spēks, kas vairāk kā 50 reižu pārsniedz Zemes pievilkšanas spēku (526 m/s²).
Planētu atklāja 2008. gada 3. februārī pēc misijas COROT datiem.
Kapteinis (dienesta pakāpe)

Kapteinis (franču: capitaine, vēlā perioda latīņu: capitaneus — 'karavadonis', no caput — 'galva', NATO kods — OF-2) ir jaunāko virsnieku dienesta pakāpe bruņotajos spēkos un militarizēta tipa dienestos. Šī pakāpe ir augstāka par virsleitnanta un zemāka par majora, kas jau ietilpst vecākajos virsniekos, dienesta pakāpi. Bruņotajos spēkos kapteinis lielākoties komandē rotu.
Glūdas pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Auce, Ālave, Dorupīte, Eglone, Tērvete.

Vēsture

Vēsturiski mūsdienu Glūdas pagasta teritorijā atradās Auzenburg muiža, Brandenburgas muiža (Brandenburg, Bramberģe), Drukas muiža (Druckenhof), Kažmēres muiža (Kasimirshof, Zemgale), Palcgrāves muiža (Pfalzgrafen), Šķibes muiža (Alexandershof).
Līdz 1925. gadam Brambergas pagasts jeb Bramberģes pagasts. 1935. gadā Jelgavas apriņķa Glūdas pagasta platība bija 63,9 km² un tajā dzīvoja 1177 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Dorupes un Glūdas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Glūdas ciems ietilpis Jelgavas (1949-1962, pēc 1967. gada) un Dobeles (1962-1967) rajonos. Glūdas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Dorupes ciemu un daļu Mazsvētes ciema, 1963. gadā kolhoza «Cīņa» teritoriju pievienoja Svētes ciemam. 1974. gadā Glūdas ciemam pievienoja daļu Līvbērzes un Svētes ciemu teritorijas un daļu Zaļenieku ciema kolhoza «Zemgale» teritorijas, 1977. gadā — daļu Austrumu ciema teritorijas. 1979. gadā daļu ciema teritorijas pievienoja Līvbērzes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Glūdas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jelgavas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Nākotne (pagasta centrs), Dorupe, Zemgale, Bramberģe, Glūda, Ģībotkalns, Mežvidi, Smiltnieki, Ūdeles, Viesturciems.
Vera Vāvere

Biogrāfija

Beigusi Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātes Krievu valodas un literatūras nodaļu (1953). Beigusi Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūta aspirantūru (1956), pēc tam strādājusi šai institūtā (kopš 1992. gada Literatūras, folkloras un mākslas institūts), no 1964. līdz 2001. gadam Literatūras teorijas sektora vadītāja. 1987. gadā ieguvusi filoloģijas zinātņu doktora grādu, tas 1992. gadā nostrificēts par habilitētā doktora grādu.
Autoceļš P102

Vēsture

2015. gada 24. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa P102 melnā seguma periodiskās uzturēšanas darbiem pilnā garumā.
Polijas 1. leģiona kājnieku divīzija

Polijas 1. leģiona kājnieku divīzija (poļu: 1 Dywizja Piechoty Legionów) bija no Pirmā pasaules kara poļu leģionāriem izveidota Polijas armijas militārā vienība (1919—1939). Divīzija piedalījās Poļu—padomju karā un Latgales atbrīvošanas cīņās (1919—1920), aizstāvēja Poliju kaujās ar Vērmahtu Otrā pasaules kara sākuma Polijas kampaņā (1939).

Izveide

Sakarā ar atteikšanos dot uzticības zvērestu Vācijas ķeizaram 1917. gada jūlijā tika izformēta Austroungārijas armijas Poļu leģionu I brigāde (1914—1917), ko bija komandējis Juzefs Pilsudskis un Marians Janušaitis-Žegota (Januszajtis-Żegota). Pēc Centrālo lielvalstu sakāves Pirmajā pasaules karā leģiona veterāni 1919. gada 20. februārī to atjaunoja kā Polijas 1. leģiona kājnieku divīziju.
Liepnas katoļu baznīca

Vēsture

Liepnas pirmā katoļu koka kapela tika uzcelta 1754. gadā. To Krievijas impērijas valdība slēdza 1862. gadā un nodeva pareizticīgajiem. Pēc Pirmā pasaules kara, 1921. gadā Latvijas valdība kapelu atdeva atpakaļ katoļiem, piešķirot arī piecpadsmit hektārus zemes. Vēlāk, prāvesta Broņislava Kivrāna darbības laikā pie vecās kapelas sāniem tika uzbūveta jauna koka baznīca un, izņemot vecās baznīcas sānu sienu, abus dievnamus savienoja. Rezultātā vecā kapela kļuva par jaunās baznīcas presbitērija daļu. Dievnams tika celts uz akmens pamatiem. Baznīcā bija trīs vienkārši altāri, virs galvenā altāra bija krusts un Kalvārijas panorāma. Sānu altāri bija vienkārši, bez svētbildēm. Dievnamam bija divi torņi. 1939. gadā, pirms bīskapa Jāzepa Rancāna vizitācijas Liepnā baznīcas būvniecības darbi tika pabeigti, taču Otrā Pasaules kara laikā, 1944. gada jūlijā baznīca nodega.
Prāvests Jānis Svilāns laika periodā no 1945. līdz 1947. gadam uzcēla jaunu baznīcu, nopērkot māju, pārvedot to uz Liepnu, kur namu uzstādīja un piemēroja dievnama vajadzībām.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jāzeps Kornaševskis. Liepnas draudze izveidojās par patstāvīgu draudzi 1921. gadā, pirms tam tā bija Viļakas filiāldraudze. Draudzei ir vienakapsēta — Slaides kapsēta, kas atrodas 500 metrus no dievnama.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki ir Svētā Jāņa diena un Svētā Krusta paaugstināšanas svētki.

Tehniska informācija

Liepnas baznīca ir koka viennavas celtne ar šīfera jumtu un koka grīdu. Tā ir 11 metrus gara un 9 metrus plata. Lietošanas kārtībā ir fisharmonijs.
Doņeckas apgabals

Vēsture

Tagadējā Doņeckas apgabala teritoriju līdz 13. gadsimtam apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). 1223. gadā šī apgabala teritorijā notika Kauja pie Kalkas upes, kurā Mongoļu impērijas karaspēks sakāva apvienoto polovciešu un Kijevas Krievzemes karaspēku. Pēc 1240. gada šīs apgabals nokļuva Zelta Ordas pārvaldībā. Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu radās Krimas haniste, kas 1475. gadā kļuva par Osmaņu impērijas vasali. Apgabala teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību. Vēlāk šajā apgabalā no Lietuvas lielkņazistes, vēlāk Polijas—Lietuvas ūnijas ieceļoja kazaki, kas izveidoja robežzonu ar Krimas hana kontrolētajām zemēm.
Pēc Bogdana Hmeļņicka vadītās sacelšanās apgabals bija Ukrainas hetmaņa pakļautībā (1649−1657) kā daļa no Zaporožjes Sečas zemēm. Pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas apgabals saglabāja autonomiju Polijas—Lietuvas kopvalsts un Krievijas caristes kontrolē. Pēc kazaku kā Zviedrijas sabiedroto sakāves Poltavas kaujā 1709. gadā Zaporožjes Seča nokļuva atkarībā no Krievijas. Pirms Krievu—turku kara (1735—1739) 1734. gadā krievu karaspēks okupēja Zaporožes Seču, bet dienvidu daļu pie Azovas jūras palika Krimas hanistei līdz 1783. gadam.
No 1754. gada daļa no apgabala bija iekļauta Krievijas Impērijā kā Jaunkrievijas guberņas daļa (1764—1783, 1796—1802). 1802. gadā Jaunkrievijas guberņu sadalīja Nikolajevas, Taurijas un Jekaterinoslavas guberņā, kurā tolaik ietilpa tagadējais Doņeckas apgabals. 19. gadsimta beigās šeit sāka attīstīties metalurģiskā rūpniecība. 1869. gadā kazaku ciema vietā nodibināja tagadējo Doņecku, ko kādu laiku dēvēja par Staļinu (1924-1961).
No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas sastāvā. Pilsoņu kara laikā apgabala teritoriju ieņēma Nestora Mahno vadītā Revolucionārā Ukrainas nemiernieku armija (1918-1921).
Kopš 1921. gada šī teritorija nonāca Ukrainas PSR, 1932. gadā no Dņepropetrovskas apgabala un Harkovas apgabalu daļām izveidoja Doņeckas apgabalu. 1938. gadā to sadalīja Staļinas (tagad Doņeckas) un Vorošilovgradas (tagad Luganskas) apgabalos.
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā. Donbasa kara laikā Krievijas specvienību atbalstītie separātisti 2014.—1015. gadā ieņēma Doņeckas apgabala austrumu daļu.
Ardēni

Ģeogrāfija

Ardēnu kalni pārstāv Reinas slānekļu kalnu rietumu galu. Ardēni ir izvietoti starp Māsas, Mozeles un Sambras upju ielejām. Ardēnu nogāzes klāj bērzu, egļu un ozolu meži. Šajā reģionā ir atrodamas akmeņogļu un dzelzs rūdas atradnes.
Ardēnu kalnu sistēmas vārdā ir nosaukts departaments Francijas ziemeļaustrumos, kā arī viens no Francijas reģioniem. 2011. gadā Ardēnu departamenta teritorijā 116 tūkst. hektāru platībā tika izveidots reģionālais dabas parks "Ardēni".
Ardēnu kalnu sistēma tiek izdalīta augšējā un apakšējā daļa — Augstie un Zemie Ardēni. Augstie Ardēni atrodas uz ziemeļiem no Urtas upes. Šeit sastopami pašas augstākās kalnu virsotnes virs 600 m, arī 694 m augstais Botranžs. Zemie Ardēni izvietoti dienvidrietumos, dienvidu provincē Eno, Namīrā, un Luksemburgā, kā arī kaimiņos esošajā Francijā. Kalni šeit parasti nepārsniedz 500 m. augstumu. Ardēnos iztek daudzas mazas upes, tādas kā Urta, Semuā, Amela.
Puškina

Vēsture

Pilsēta radusies ap Pētera I sievas Katrīnas I Katrīnas pils kompleksu, kas tika sākts veidot 1710. gadā. Katrīnas I laikā Carskoje Selo kļuva par imperatores rezidenci. Pils tika celta pēc Frančesko Bartolomeo Rastrelli projekta. 1755. gadā no Ziemas pils uz šejieni tika pārcelta Dzintara istaba. Laika gaitā tika uzceltas vēl vairākas pilis, piemēram no 1792. līdz 1795. gadam tika uzcelta Džakomo Kvarengi projektētā Aleksandra pils, paredzēta Aleksandram I.
1837. gadā starp Carskoje Selo un Santpēterburgu tika izveidota pirmā Krievijas dzelzceļa līnija. 1905. gadā Aleksandra pils kļuva par pēdējā Krievijas cara Nikolaja II rezidenci. Pēc Februāra revolūcijas Nikolajs II ar ģimeni kādu laiku dzīvoja Carskoje Selo mājas arestā. Pēc Oktobra revolūcijas uzvaras, piļu komplekss tika pasludināts par muzeju, bet pilsēta pārdēvēta par Detskoje Selo (krievu: Детское Село). 1937. gadā, sakarā ar Aleksandra Puškina 100. nāves jubileju, Detskoje Selo pārdevēja par Puškinu.
Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1944. gadam Puškina atradās vācu okupācijā. Dzintara istaba tika izvesta nezināmā virzienā un tā arī nav atrasta (mūsdienās pilī ir Dzintara istabas kopija).

Cilvēki

Puškinā (Carskoje Selo) dzimuši politiķis Sergejs Mironovs (Сергей Михайлович Миронов, 1953) un Krievijas cars Nikolajs II (Николай II, 1868-1918). Šeit jaunības dienas pavadījuši Anna Ahmatova, Nikolajs Gumiļevs un Aleksandrs Puškins, bet miruši rakstnieks Aleksandrs Beļajevs (Александр Романович Беляев, 1884-1942) un dzejnieks Fjodors Tjutčevs (Фёдор Иванович Тютчев, 1803-1873).