Ūdensceļu satiksme Rīgā

Ūdensceļu satiksme Rīgā vēsturiski bija nozīmīgs sabieriskā transporta veids Rīgā. Ūdens transporta satiksme tika organizēta Daugavā, Ķīšezerā, Juglas ezerā un citos Rīgas teritoriālajos ūdeņos. Sākotnēji satiksmi nodrošināja liellaivas un pārcēlāji, bet vēlāk tvaikoņi un upju tramvaji. Regulāra upju kuģīšu satiksme pastāvēja no 1853. gada līdz 1990. gadam. Vēlāk satiksme pa Rīgas ūdensceļiem organizēta kā izklaides braucieni un zaudējusi nozīmi kā sabiedriskā transporta veids.

Latvijas PSR

1945. gada sākumā kuģniecībā ietilpa flote, Rīgas upju osta, Rīgas kuģu remonta rūpnīca, Rīgas un Krāslavas kuģu būvētavas, Rīgas, Daugavpils un Jelgavas kuģu remonta darbnīcas, Daugavpils un Jelgavas piestātnes. Tika izveidotas 5 vietējās pasažieru līnijas Rīgas apkārtnē (404 500 pasažieru gadā). 1946. gadā jau darbojās 8 pasažieru līnijas pa visu Latviju un 11 pārceltuves. 1947. gadā kuģniecības flotē bija 19 pasažieru kuģi (13 ekspluatācijā). 1948. gadā kuģniecības kuģi apkalpoja 11 pasažieru līnijas. Galvenās: Jelgava—Majori (52 600 pasažieri), Jelgava—Savas (49 300 pasažieri) un Rīga—Jelgava (37 700 pasažieri). 1949. gadā Āzenē jeb Zunda augšgalā, ko sāka saukt par Āgenskalna līci, ekspluatācijā nodeva Rīgas upju pasažieru staciju. Upju kuģniecība Āgenskalna līci izmantoja kā ziemošanas vietu. Šī vieta vēl arvien ir saistīta ar jūrniecību, jo tur atrodas Latvijas Jūras administrācija un līcī pārziemo upju pasažieru kuģi. Ēka bija Rīgas 1940. gadu beigu nozīmīgs arhitektūras piemineklis, taču pateicoties upju transporta kustības apsīkumam, par spīti dažu arhitektu protestiem, to nojauca. Tās vietā ir uzsākta Da Vinci augstceltnes celtniecība.
1951. gadā pārvalde papildināja savu floti ar jauniem "Moskvič" tipa pasažieru kuģiem. Uz 8 līnijām gadā tika pārvadāti 439 000 pasažieru. 1953. gadā palielinājās pasažieru pārvadājumi un tika atklātas jaunas piepilsētas pasažieru līnijas. 1957.—1959. gadā intensīvi tika atjaunota flote. Tvaikoņus tika nomainīti pret motorkuģiem, tika iegādāti jauni "Moskvič" un "A-80" tipa pasažieru kuģi. Pārvadāto pasažieru skaits 1959. gadā sasniedza 598 000, pārceltuves izmantoja 3 458 000 cilvēku. 1960. gadā pārvalde izmantoja 432 km ūdensceļu, pārvadāja pasažierus 12 līnijās, tika iegādāts pirmais motorkuģis "Raķete" (krievu: Ракета), kura peldēja ar zemūdens spārnu palīdzību, kas kursēja no Rīgas uz Majoriem, bet vēlāk arī uz atpūtas vietām Slokā un Ķemeros. 
1961. gadā pārvalde tika pārdēvēta par "Latvijas upju kuģniecību". Tās valdījumā bija Rīgas, Daugavpils iecirkņi, piestātnes Rīgā, Daugavpilī, Jelgavā, Krāslavā, Ventspilī un Rīgas kuģu remonta rūpnīca. Kuģniecība pārsvarā nodarbojās ar kravu un pasažieru pārvadājumiem Latvijas robežās. Pēc 1965. gada, pēc jauno hidroelektrostaciju atklāšanas uz Daugavas un intensīvu autotransporta attīstību, kuģniecība nedaudz pārmainīja ilgi pastāvošos maršrutus. Sākot ar 1972. gadu, tika pārtraukta plostu vilkšana. 1973. gadā tika iegādāts jauns pasažieru motorkuģis uz zemūdens spārniem "Meteors", kas uzsāka pārvadājumus starp Rīgu un Pērnavu. 1975. gadā pasažieru pārvadājumi sasniedza 1 miljona robežu (precīzi, 1 010 000 pasažierus). 1977. gadā "Meteors" tipa motorkuģi sāka pārvadāt pasažierus līnijā Rīga—Romassāre. 1978. gadā kuģniecībai atļāva izmantot Rīgas jūras līci līdz Tallinai. 1981. gadā tika atklātas jaunas pasažieru tranzīta līnijas Rīga—Tallina—Ļeņingrada, Rīga—Tallina—Romassāre, Rīga—Pērnava—Romassāre. 1988.—1991. gadā kopumā kuģniecībā bija 14 pasažieru kuģi.

Neatkarīgajā Latvijā

1991. gadā, pēc Latvijas neatkarības atgūšanas, uz Upju kuģniecības bāzes tika nodibināts valsts uzņēmumu "Rīgas kuģniecība", kas bija vienīgā Latvijas kuģniecības sabiedrība, kuras kuģi starptautiskajos reisos kuģoja zem Latvijas Republikas karoga. 1995. gadā kuģniecība tika privatizēta un sadalīta četrās daļās. Floti ieguva Latvijas—Norvēģijas kopuzņēmums SIA "Rīgas kuģniecības kompānija", 2002. gadā kuģniecība tika pārdēvēta par SIA "Rīgas kuģniecība". 2006. gada nogalē kuģniecību iegādājās Norvēģijas uzņēmums A/S "Bergen Shipping", kas ir līdzīga profila uzņēmums Norvēģijā. Tomēr ar pasažieru transportu Rīgas un tās tuvākās apkārtnes robežās kuģniecība vairs nenodarbojās.
Ideja par pasažieru transportu uz ūdeņiem atdzima 1990. gadu beigās, taču kā nopietns transporta veids tā netika realizēta. Visi tagadējie upju kuģi (2012. gada septembris), kas izmanto Rīgas ūdeņus, galvenokārt domāti tūristu izklaidei. 2000. gadu beigās uzņēmējs Ainis Čaunāns uzsāka biznesu, Rīgas upju transporta attīstīšanā, taču saskārās ar Rīgas domes atbildīgo amatpersonu neatsaucību. Tomēr 2008. gadā viņš dibināja SIA "Kanāla motorlaivu kompāniju". Jaunajai kompānijai (2012. gada septembrī) pieder 4 koka kuģīši: 1907. gadā būvētais "Darling" un 3 jauni — "Laima", "Rebeka" un "Maria". Stilistiski visi kuģīši ir vienādi — atšķiras tikai cilvēku skaits ko viens kuģītis var uzņemt.  Kuģīši pārsvarā kursē pa apļveida maršrutu: Bastejkalns—Stockmann—Radisson—Ģipša Fabrika—Andrejosta—Kronvalda parks—Bastejkalns. Sākotnēji kuģīši nebrauca pāri Daugavai, turoties 11. novembra krastmalas pusē. 2012. gadā kruīza izbraucienus ar kuģīšiem pa Daugavu, Lielupi un arī pa Rīgas kanālu veic 13 kuģi.