google/wiki40b huggingface dataset:
Dienvidatlantijas grēda

Dienvidatlantijas grēda ir Atlantijas okeāna vidusokeāniskā grēda, daļa no Vidusatlantijas grēdas no Romanša dziļvagas pie ekvatora līdz trijpunktam pie Buvē salas Dienvidu okeānā, kur pāriet Āfrikas—Antarktīdas grēdā. Veido tektonisko plātņu nobīdes zonu, kas atdala Dienvidamerikas un Āfrikas plātnes. Stiepjas 10 500 kilometru garumā, tai raksturīga paaugstināta vulkāniskā un tektoniskā aktivitāte, pa to ejošajam tektoniskajam lūzumam ik gadus paplašinoties par 2,5 cm. Lielākā daļa grēdas vidusdaļas atrodas ap 2500 m dziļi, tās malām nolaižoties līdz aptuveni 5000 m dziļumam.
Tuksnešu pele

Izdzīvošana tuksnesī

Zinātnieki ir novērojuši, ka tuksnešu peles barojas tikai ar sēklām un pavisam nedaudz ar zaļajiem augiem. Tās kopumā nelieto tuksneša zāli vai sēklaugu zaļo daļu. Peles izdzīvošanas lielais noslēpums ir ūdens uzņemšana. Austrālijas tuksnesī nav ūdens resursu. Dabas pētnieki ir secinājuši, ka tuksnešu pelei pietiek ar retajiem lietus ūdeņiem un kukaiņiem, kurus tā medī. Turklāt tuksnešu pelei ir ļoti mazi ūdens zaudējumi caur ādu, urinēšanu un izkārnīšanos, kā arī tā spēj iegūt ūdeni no sēklām.

Uzvedība

Tuksnešu pele ir sabiedrisks dzīvnieks. Tā veido kolonijas, kas ir pretēji citām tuksnesī dzīvojošām peļu sugām citos kontinentos, kas parasti ir vientuļnieces. To skaidro ar faktu, ka Austrālijā tuksnešu peli neapdraud tik daudzi plēsēji, kā citos kontinentos. Līdz ar to saime ātri savairojas.
Šerloks

Sižets

Izmeklētājs Šerloks Holmss kopā ar savu dzīvokļa biedru Džonu Vatsonu izmeklē noziegumus, pārsvarā slepkavības, par ko Džons raksta savā emuārā. Lai gan Šerloks izmeklē dažādus noziegumus, bieži seriālā figurē Džims Moriartijs kā galvenais ļaundaris.
Sesile Oserno

Biogrāfija

Četras reizes uzvarējusi Francijas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās: 2006. gadā U8 meiteņu grupā, 2007. gadā U10 meiteņu grupā, 2011. gadā U14 meiteņu grupā un 2013. gadā U16 meiteņu grupā. 2009. gadā bijusi otrā U16 meiteņu grupā, bet 2010. gadā ieņēmusi trešo vietu U12 zēnu grupā.
Vairākkārt pārstāvējusi Franciju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos. Divas reizes uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātos meitenēm: 2007. gadā U10 vecuma grupā un 2009. gadā U12 vecuma grupā. 2010. gadā izcīnījusi bronzas medaļu U12 vecuma grupā. Pasaules jauniešu šaha čempionātos labāko rezultātu sasniegusi 2008. gadā U10 vecuma grupā meitenēm, kad izcīnījusi 4. vietu.
2017. gadā izcīnījusi otro vietu Francijas sieviešu šaha čempionātā (uzvarējusi Sofija Miljē).
Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Oserno piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Hatona izmeklēšana

Hatona izmeklēšana bija lorda Braiena Hatona (Brian Hutton) vadīta izmeklēšana Apvienotajā Karalistē, kuru ierosināja Leiboristu partija, lai izmeklētu Irākas bioloģisko ieroču eksperta Deivida Kellija (David Kelly) pašnāvību. 2003. gada 18. jūlijā Kellijs tika atrasts miris pēc intervijas sniegšanas BBC žurnālistam Endrū Džiliganam (Andrew Gilligan). Šī izmeklēšana sākas 2003. gada augustā un noslēdzās 2004. gada 28. janvārī. Izmeklēšanas laikā atkāpties no saviem amatiem bija spiesti BBC priekšsēdētājs un ģenerāldirektors.

Cēloņi

Kellijs trim BBC žurnālistiem intervijā atklāja, ka valdība, galvenokārt Apvienotās Karalistes premjerministra Tonija Blēra preses birojs, apzināti izskaistināja dosjē ar maldinošiem pārspīlējumiem par Irākas potenciālajām militārajām iespējām; sevišķi tas, ka Irākai 45 minūtēs ir iespējams veikt uzlidojumu, lietojot "masu iznīcināšanas ieročus". Šādus ziņojumus sniedza Endrū Džiligans 2003. gada 29. maijā BBC Radio 4 programmā Today, Gevins Hjūvits (Gavin Hewitt) tās pašas dienas ziņās ar nosaukumu "Ten O'Clock News" un Sjūzana Vatsa (Susan Watts) 2. jūnijā BBC Two raidījumā "Newsnight". 1. jūnijā Džiligans atkārtoja savu apgalvojumu rakstā, kuru publicēja laikrakstā "Mail on Sunday", nosaucot valdības preses sekretāru Elestēru Kembelu (Alastair Campbell) par faktu sagrozītāju.
Latvijas dabas liegumi

Latvijas dabas liegumi ir viens no aizsargājamo dabas teritoriju veidiem. Saskaņā ar Latvijas likumiem dabas liegumi ir cilvēka darbības mazpārveidotas vai dažādā pakāpē pārveidotas dabas teritorijas, kas ietver īpaši aizsargājamo savvaļas augu un dzīvnieku sugu dzīvotnes un īpaši aizsargājamos biotopus.
Alūksnes novads

Vēsture

Alūksnes novads izveidojies agrākā Valkas apriņķa Alūksnes draudzes novada teritorijā, ko likvidēja pēc 1866. gada pagastu pašvaldību likuma stāšanās spēkā.
Pēc Otrā pasaules kara 1946. gada 19. aprīlī tika izveidots savrups Alūksnes apriņķis, bet 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālajā reformā Alūksnes apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Alūksnes, Apes un Gulbenes rajonos.
1956. gadā Alūksnes rajonam pievienoja Apes rajonu, bet 1959. gadā Liepnas ciemu no sadalītā Abrenes rajona. No 1962. līdz 1967. gadam Alūksnes rajons bija pievienots Gulbenes rajonam. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Alūksnes rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
2009. gada administratīvi teritoriālās reformas izveidoja Alūksnes novadu, apvienojot Alūksnes pilsētu un 15 bijušā Alūksnes rajona pagastus.

Administratīvais iedalījums

Novadā ietilpst Alūksnes pilsēta un 15 pagasti: Alsviķu pagasts, Annas pagasts, Ilzenes pagasts, Jaunalūksnes pagasts, Jaunannas pagasts, Jaunlaicenes pagasts, Kalncempju pagasts, Liepnas pagasts, Malienas pagasts, Mālupes pagasts, Mārkalnes pagasts, Pededzes pagasts, Veclaicenes pagasts, Zeltiņu pagasts un Ziemeru pagasts.
2x2

2x2 jeb Divreizdivi ir sākotnēji Ziemeļamerikā rīkotas sešu dienu nometnes ar mērķi rosināt un veicināt ārpus Latvijas dzimušās latviešu jaunatnes latvisko identitāti. Nosaukums ir atvasināts no reizrēķina ar domu sniegt vairāk nekā minimālās (1x1) latviskās zināšanas. Sākotnēji nosaukums bija Divreizdivi, kas pamazām pārtapa par matemātiskāku 2x2.
Doma par Divreizdivi rīkošanu radās pēc trimdas latviešu 2. Jaunatnes svētkiem Čikāgā 1962. gadā, kur notika pirmais nelielais Divreizdivi seminārs. Divreizdivi idejas autors bija Bruno Rubess/ Divreizdivi programmas izveidošanā un rīkošanā piedalījās Ģirts Kaugars, Andris Ritmanis, Uldis Nollendorfs, Uldis Streips, Vaira Vīķe-Freiberga.
Pirmā Divreizdivi nometne notika 1964. gadā Ohaio pavalstī. Līdz 1989. gadam nometnes notika katru gadu (parasti vasarā, bet dažreiz arī Ziemassvētku brīvdienās) dažādās vietās ASV, Kanādā, Venecuēlā un Vācijā. Kopš 2015. gada 2x2 notiek Latvijā.
2x2 dalībnieki ir vidusskolu beiguši jaunieši (pirmajos gados — vismaz 16 gadus veci). 2x2 nodarbības notiek interešu grupās, kur vissvarīgākās jomas ir latviešu valoda un literatūra, mūzika, tradīcijas, vēsture un politika. Katru gadu programmā ir dažādas praktiskas darbnīcas, dziedāšana, literārs vakars, ievērojamu personu referāti, balle. Nodarbības vada augstskolu mācībspēki, organizāciju vadītāji, mākslinieki, rakstnieki u.c.
Ulrihs Heinrihs Gustavs fon Šlipenbahs

Dzīvesgājums

Celies no Šlipenbahu dzimtas. Dzimis 1774. gada 18. maijā Dižvormsātes muižas īpašnieka ģimenē. Mācījās Jelgavas Pētera akadēmijā (1789—1790). 1790. gadā uzsāka tieslietu un filozofijas studijas Kēnigsbergā, kur apmeklēja arī Kanta lekcijas, un turpināja tās Leipcigā. No 1794. līdz 1796. gadam bija krievu militārajā dienestā.
1796. gadā viņš atgriezās Kurzemē, apprecējās ar Amāliju Mēdemu un saimniekoja savā Ulmales muižā Baltijas jūras krastā. Profesionālo karjeru uzsāka kā Piltenes apgabala notārs (1799—1807), vēlāk bija Piltenes landrāts (1807—1818). Šajā laikā sāka savu literāro darbību un izdeva dzejas krājumu "Kuronija, tēvzemes dzeju krājums" (Kuronia, eine Sammlung vaterländischer Gedichte) trīs sējumos (1806-1809) un 1809. gadā Jelgavā "Gleznainos ceļojumus pa Kurzemi" (Malerische Wanderungen durch Kurland).
Savos 1809. gadā Jelgavā, Rīgā un Leipcigā izdotajos sacerējumos viņš ievietoja arī latviešu dzejnieka Neredzīgā Indriķa dzeju tulkojumus, vēlāk Šlipenbahs viņa dziesmas publicēja Berlīnes laikrakstā "Der Freimütige".
No 1814. gada Šlipenbahs bija Zemnieku stāvokļa uzlabošanas komisijas (Kommission zur Verbesserung des Zustandes der Bauern) loceklis, kas sagatavoja dzimtbūšanas atcelšanu Piltenes apgabalā un visā Kurzemes guberņā 1818. gadā.
Pēc Piltenes apgabala pievienošanas Kurzemes guberņai 1818. gadā viņu iecēla par Kurzemes galma virstiesas padomnieku. 1821. gadā viņš Kurzemes hercogienes Dorotejas piemiņai Jelgavā izdeva "Dziesmu vaiņagu" (Liederkranz). 1822. gadā bija Kurzemes provinces likumdošanas komisijas priekšsēdētājs Baltijas guberņu likumu sakārtošanas projekta sastādīšanai.
Miris 1826. gada 20. martā Jelgavā.

Sabiedriskā darbība

Kurzemes literatūras un mākslas biedrības dibinātājs (1815), no 1821. gada pildījis redaktora pienākumus. Sv.Pēterburgas ložas „Zum flammenden Stern” brālis (1822).
Ģeoloģiskā laika skala

Ģeoloģiskā laika skala ir hronoloģiska mērīšanas sistēma, kuru izmanto ģeologi, paleontologi un Zemes zinātnieki, lai aprakstītu laiku un attiecības starp notikumiem Zemes vēsturē.
Radiometriskie dati liecina, ka Zemes vecums ir aptuveni 4,54 miljardi gadu. Aptuveni pirms 4 miljardiem gadu beidzās hadeja eona un sākās arhajs. Pirms 2,5 miljardiem gadu sākās proterozojs, bet pēc tam (pirms aptuveni 542 miljoniem gadu) sākās fanerozojs, kas turpinās joprojām.

Ģeoloģiskais laikmets

Ģeoloģiskais laikmets ir ģeohronoloģiskās skalas intervāls, ģeoloģiskās epohas apakšintervāls, kas var tikt sadalīts arī mazākās vienībās — hronās (angļu: Chron). Stratigrāfijā ģeoloģiskais laikmets atbilst ģeoloģiskajam stāvam, t.i. ģeoloģiskais laikmets — laika intervāls paleontoloģiskajā un ģeoloģiskajā Zemes vēsturē, kura laikā ir izveidojies vai nogulsnējies iežu slānis, kas veido attiecīgo ģeoloģisko stāvu. Ģeoloģiskie laikmeti parasti ilgst vairākus miljonus gadu.
Limfoma

Limfoma ir kāds no asins šūnu grupas audzējiem, kas attīstās no limfātiskajām šūnām. Bieži ar vārdu "limfoma" tiek apzīmēti tikai vēzim līdzīgie, nevis visi audzēji. Starp slimības simptomiem ir palielināti limfmezgli, drudzis, paaugstināta svīšana, neparedzēts svara zudums, nieze un nogurums. Palielinātie limfmezgli parasti nerada sāpes, intensīvākā svīšana notiek naktīs.
Limfomai pastāv vairāki desmiti apakštipu. Galvenās limfomas kategorijas ir Hodžkina limfoma un nehodžkina limfoma. Apmēram 90% visu limfomu ir nehodžkina limfomas.
Pie slimības riska faktoriem pieder saslimšana ar Epšteina—Barra vīrusu un fakts, ka ar slimību ir bijis saslimis kāds no ģimenes locekļiem. Nehodžkina limfomas riska faktori ir saslimšana ar autoimūnijām slimībām, HIV/AIDS, cilvēka T šūnu limfotropo vīrusu, liela gaļas un tauku daudzuma ēšana, imūnsupresijas zāļu lietošana. Palielinātu limfmezglu gadījumā slimību var diagnosticēt, veicot limfmezglu biopsiju. Diagnostikā var būt lietderīga asins, urīna, kaulu smadzeņu testēšana. Limfoma parasti izplatās uz plaušām, aknām un/vai smadzenēm.
Limfomu var ārstēt ar ķīmijterapiju, staru terapiju, mērķtiecīgu terapiju un ķirurģiju. Ārstēšanas rezultāts ir atkarīgs no slimības apakštipa, daži veidi ir ārstējami, lielākajā daļā gadījumu ārstēšana paildzina izdzīvošanas laiku. 2012. gadā ar limfomu bija saslimuši 566 tūkstoši cilvēku visā pasaulē, tā izraisīja 305 tūkstošu cilvēku nāvi. Šis ir septītais izplatītākais vēžu veids (3—4% visu vēžu). Bērniem tas ir trešais izplatītākais vēzis. Biežāk sastopams attīstītajās valstīs nekā jaunattīstības valstīs.
Rogvolods Borisovičs

Dzīvesstāsts

Rogvolods (Ragnvalds) dzimis Druckas un Polockas kņaza Rogvoloda-Borisa Vseslaviča (valdīja līdz 1128.) ģimenē. Nosaukts par godu pirmajam Polockas vikingu ķēniņam Ragnvaldam (Ragnvaldr), bet viņa kristīgais vārds bija Vasīlijs. Uzskata, ka 1127. gadā viņa tēvs pēc kļūšanas par Polockas kņazu piešķīra Rogvolodam kādu no dalienas kņazistēm. Pēc Rogvoloda Vseslaviča tēva nāves 1128. gadā par Polockas kņazu kļuva viņa jaunākais brālis Dāvids Vseslavičs (1128-1129). Iespējams, ka pēc viņa padzīšanas par Polockas kņazu īslaicīgi iecēla Rogvolodu-Vasīliju, kurš atzina Kijevas lielkņaza virsvaru un cīnījās pret savu tēvabrāli Dāvidu Vseslaviču. 
Kad Kijevas lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs 1129. gadā pakļāva Polocku, Rogvolodu-Vasīliju kopā ar citiem Polockas kņazu dzimtas pārstāvjiem izsūtīja uz Cargradu, ar ko domāta Konstantinopole vai arī Gerzike. 
1139./1140. gadā viņš atgriezās dzimtenē un pēc kņaza Vasiļko Svjatoslaviča nāves 1144. gadā kļuva par Polockas kņazu, pirms tam apprecoties ar lielkņaza Izjaslava Mstislaviča meitu. 1151. gadā Polockas bajāri viņu apcietināja un izdeva viņa pretiniekam Minskas kņazam Rostislavam Gļebovičam, kas pats kļuva par Polockas kņazu. Savas valdīšanas laikā (1151-1159) Rostislavs par Druckas kņazu iecēla savu dēlu Gļebu Rostislaviču, par Izjaslavas kņazu savu brāli Vsevolodu Gļeboviču, bet par Minskas un Gorodecas kņazu savu brāli Volodaru Gļeboviču. 
Pēc atbrīvošanas no gūsta Rogvolods-Vasīlijs kopā ar Vitebskas kņazu Vseslavu atsāka karu pret Minskas kņaziem. 1158. gadā viņš atguva Druckas kņazisti, bet 1159. gadā padzina Rostislavu Gļeboviču no Polockas un iekaroja Izjaslavu, par kņazu ielikdams savu sabiedroto Bračislavu Vasiļkoviču no Vitebskas kņazu atzara. Viņa karaspēks desmit dienas aplenca Minskas pili, tomēr nespēja to ieņemt. 
1160. gadā Rostislavs Gļebovičs atkal ieņēma Izjaslavu, bet Rogvolods-Vasīlijs Borisovičs sešas nedēļas aplenca Minsku. 1162. gadā viņš aplenca Gorodecas pili, bet kādā naktī kņazs Volodars kopā ar leišiem izlavījās no pils un sakāva Rogvoloda karadraudzi. Rogvolods bēga uz Slucku, tad uz Drucku, bet Polockā vairs neatgriezās. Par Polockas kņazu kļuva Vitebskas kņazs Vseslavs Vasiļkovičs. 
Pēc 1162. gada hronikās nav ziņu par viņa tālāko likteni, bet saglabājies viņa 1171. gadā izkaltais uzraksts uz laukakmeņa pie Druckas, kas tiek dēvēts par "Rogvoloda akmeni". 
Rogvolods miris pirms 1180. gada, kad hronikā kā Druckas kņazs minēts viņa dēls Gļebs Rogvolodovičs.
Viņa meita Efrosīnija (1145—1243) tiek godāta ka Polockas svētā aizbildne.
Lubānas iela (Rīga)

Vēsture

Iela bijusi viena no senākajiem satiksmes ceļiem, kas veda uz Vidzemi. Minēta 1861. gadā Rīgas adrešu grāmatā kā Lielā Lubānas iela, kas vēlāk pārsaukta tagadējā nosaukumā. 1911. gadā iela gāja tikai līdz tagadējai Slāvu ielai. 1939. gadā iela tika pagarināta līdz tagadējai Ilūkstes ielai un tikai vēlāk Lubānas iela stiepās līdz pat Dreiliņu aplim.
Akmeņkuitalu dzimta

Sistemātikas izmaiņas

Nesenā pagātnē akmeņkuitalu dzimtā bija 9 sugas, bet līdz ar DNS pētījumiem viena no akmeņkuitalas (Burhinus oedicnemus) pasugām mūsdienās tiek klasificēta kā suga —  Indijas akmeņkuitala (Burhinus indicus).

Izskats un īpašības

Akmeņkuitalu dzimtas sugas ir vidēji lieli vai lieli putni ar spēcīgiem, taisniem knābjiem, kas ir dzeltenā vai melnā krāsā, un garām kājām, kurām ir liela, pamanāma locītava. To acis ir lielas un apaļas, tādēļ latviešu valodā šos putnus sauc arī par lielačiem. Visām sugām apspalvojums ir brūns ar gaišu pavēderi, turklāt lielākajai daļai apspalvojums ir raibumots.  
Lielākais dzimtā ir pludmales lielacis (Esacus magnirostris), kura ķermeņa garums ir 53—57 cm, spārnu izplētums 1,1 m, svars 870—1130 g. Mazākais dzimtā ir Senegālas lielacis (Burhinus senegalensis), kura ķermeņa garums ir 32—38 cm, svars 306—362 g.

Uzvedība

Akmeņkuitalu dzimtas putni ir aktīvi galvenokārt naktī. Dienas karstumā tie slēpjas ēnā, zem krūmiem. Akmeņkuitalu atrašanās vietu naktī var noteikt pēc to aktīvās dziedāšanas, kas atgādina kuitalu dziesmas. Tie barojas ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem. Lielākās sugas medī arī ķirzakas un nelielus zīdītājus. Lielākā daļa sugu ir nometnieki, bet Eirāzijā dzīvojošā akmeņkuitala ir gājputns un ziemo Āfrikā.
Minerālu klase

Minerālu klase ir augstākā minerālu klasifikācijas sistēmas pamatvienība. Mūsdienās apzināti ap 4000 minerālu veidi un vienkāršākai šī lielā vienību skaita iepazīšanai ir nepieciešama ērta klasifikācijas sistēma. Mūsdienās paralēli pastāv vairākas minerālu klasifikācijas sistēmas.
Štrunca sistēmā (9 klases) un vecajā Danas sistēmā (9 klases) minerālus sadala klasēs pēc to anjoniem, nodalot, piemēram, fosfātus no silikātiem. Jaunajā Danas sistēmā tiek izdalīts liels skaits minerālu klašu (78 klases), kas sadala minerālus gan pēc to anjoniem, gan arī pēc kristāliskās struktūras īpatnībām.
Vikipēdijā biežāk tiek izmantota Štrunca minerālu klasifikācijas sistēma, kurā iekļautas šādas 9 minerālu klases, kas tradicionāli tiek apzīmētas ar romiešu kārtas skaitļiem:
I. Elementi - dabā sastopami elementu tīrradņi, dabiski sakausējumi, karbīdi.
II. Sulfīdi, sulfosāļi - metālu un pusmetālu savienojumi ar sēru, selēnu, telūru, arsēnu, antimonu, bismutu.
III. Halogenīdi - savienojumi ar halogēniem.
IV. Oksīdi un Hidroksīdi - visi savienojumi ar skābekli izņemot skābju sāļus ar tipiskiem skābju anjoniem (piem. SO₄)
V. Karbonāti, nitrāti un borāti - ogļskābes, slāpekļskābes un borskābes sāļi.
VI. Sulfāti, Selenāti, Telurāti, Hromāti, Molibdāti, Volframāti - sērskābes, hromskābju, molibdēnskābju, volframskābju sāļi. Šeit iekļauti arī selenāti un telurāti ar divvērtīgiem SeO₄ un TeO₄ anjoniem.
VII. Fosfāti, arsenāti un vanadāti - minerāli ar anjonu H₃XO₄ kur X attiecīgi ir fosfors, vanādijs un arsēns.
VIII. Silikāti un germanāti - savienojumi, kuros ietilpst grupa [SiO₄]⁴⁻
IX. Organiskie savienojumi - organisko skābju sāļi, alifātiskie un aromātiskie ogļūdeņraži, slāpekli saturoši organisko skābju sāļi (amīdi), sveķi. Formāli minerāli nevar būt organiskas vielas, taču šie savienojumi drīzāk pieder nedzīvajai dabai nevis dzīvajai dabai.
Konstantīns Budkēvičs

Izcelsme

Konstantīna Budkēviča tēvs Juljans piedalījās 1863. gada Janvāra sacelšanās norisēs, tādēļ tika izsūtīts uz Orlu. Tur viņš satika savu nākamo sievu Mariju Barkovsku, kas pirms laulībām no luterticības pārgāja katoļticībā. Pēc soda beigām ģimene atgriezās Juljana dzimtajās vietās, un viņš iekārtojās darbā par mežzini pie Kombuļu grāfa Plātera.

Dzīves gājums

Dzimis 1867. gada 19. jūnijā Kombuļu pagasta Zubru mājās. 25. jūnijā viņu nokristīja Krāslavas Sv. Ludviga baznīcā un deva vārdu Konstantīns. Ar grāfienes Plāteres atbalstu viņš mācījās privātā proģimnāzijā Kelcē, pēc tam Ļubļinas ģimnāzijā. 1890. gadā K.Budkēvičs beidza Pēterburgas Romas katoļu garīgo semināru, 1893. gadā Pēterburgas Romas katoļu garīgo akadēmiju un tika norīkots par vikāru Pleskavas Svētās Trīsvienības draudzē. Vēlāk aptuveni gadu nostrādāja Vitebskā, kur pasniedza ticības mācību. 1903. gadā Krievijas Romas katoļu baznīcas bīskaps viņu nosūtīja viņu uz vislielāko Krievijas draudzi — Sv. Katrīnas draudzi Pēterburgā. 1905. gadā K. Budkevičs kļuva par prāvestu draudzē, kurā bija ap 30 000 abu ritu (latīņu un Austrumbizantijas) draudzes locekļu. 1914. gadā, kad sākās Pirmais pasaules karš, Budkevičs piedalījās vairākās kara bēgļu labdarības organizācijās.
Pēc Oktobra revolūcijas prāvestam Budkēvičam aizliedza mācīt bērniem katehismu un sprediķot, padomju-poļu kara (1919-1921) laikā 1920. gada beigās Petrogradas katoļu baznīcas slēdza. Tomēr garīdznieks turpināja vadīt mises dzīvokļos. 1923. gada 5. martā pravestu Budkēviču izsauca uz tiesu Maskavā, kur tika inscenēta politiska paraugprāva. Priesteris Budkevičs tika apsūdzēts spiegošanā par labu Polijai, kam par pamatojumu kalpoja tas, ka pēc tam, kad Polija atguva neatkarību, viņš esot bijis klāt Polijas vēstniecības iesvētīšanā Maskavā un parakstījis apsveikuma telegrammu. Pēterburgas prāvestam Konstantīnam Budkēvičam un Krievijas katoļu arhibīskapam Jānim Cepļakam padomju tiesa piesprieda nāvessodu nošaujot, taču vēlāk J. Cepļakam augstāko soda mēru nomainīja ar ieslodzījumu cietumā.
Nāvessodu izpildīja 1923. gada 31. martā Maskavas Lubjankas cietumā.

Piemiņa

Pēc K. Budkēviča nāves Krāslavas kapsētā blakus kapličai izveidoja viņa simbolisko kapu, jo pārvest nošautā mirstīgās atliekas no Maskavas nebija iespējams. Sv. Ludviķa baznīcas priekšā līdz Latvijas okupācijai atradās piemineklis komunistu nogalinātajiem pieciem mocekļiem — četriem laicīgiem cilvēkiem un vienam garīdzniekam, priesterim Konstantīnam Budkēvičam. Uzraksts uz pieminekļa latīņu valodā vēstīja: “Komunistiskās varas upuriem.” 1940. gadā vienā naktī pieminekli iznīcināja padomju varas pārstāvji. Atmodas laikā pēc toreizējā dekāna Juzefa Lapkovska iniciatīvas vecais koka krusts uz priestera Budkēviča simboliskā kapa tika nomainīts ar granīta pieminekli. Pēterburgas Svētās Katrīnas katoļu draudzes baznīca 1990. gados tika atdota draudzei un restaurēta.
No Konstantīna Budkēviča dzimtās “Zubru” mājas palikuši tikai lielu granīta bloku pamati un kāpnes. Uz vecajiem pamatiem pēckara laika uzbūvēta koka vasarnīca, kas tagad ir privātīpašums.
Tartars

Klasiskajā sengrieķu mitoloģijā zem Urāna (debesis), Gajas (zeme) un Pontas (jūra) atrodas Tartars. Tā ir zema, drūma vieta, ko varētu saukt par bedri vai bezdibeni. Tas ir kā ciešanu cietoksnis, kas atradās zem Grieķu pazemes valstības. Platons rakstījis, ka pēc nāves dvēseles tika tiesātas un tās, kuras saņēma sodu, tika sūtītas uz Tartaru.
Tartars bija viena no pirmatnējām būtnēm (piemēram, zeme un laiks).
Tartars tika izmantots kā cietums, kurā uzturējās visļaunākie nelieši, piemēram, Krons un citi titāni, kuri mēģināja gāzt Zevu. Gaja un Urāns iemeta tur savus bērnus, jo tie bija pārāk neglīti. Piemēram, simtrokaiņus, ciklopus un gigantus.
Reklī pussala

Reklī pussala (angļu: Reclus Peninsula) ir ap 12 km gara un līdz 5,5 km plata ziemeļu—dienvidu virzienā orientēta pussala Antarktīdā. Izvietojusies Danko krastā starp Benkrofta līci rietumos un Šarlotes līci austrumos.
Pussalu 1898. gada 28. janvārī atklāja Beļģijas Antarktiskā ekspedīcija Adriena de Žerlaša vadībā un tās ziemeļu galu nosauca par Reklī ragu (Cap Reclus) par godu franču ģeogrāfam, Briseles Jaunās universitātes profesoram Elizē Reklī (Jacques-Elisée Reclus). Vēlāk nosaukums tika attiecināts uz visu pussalu.
No 1956. līdz 1959. gadam pussalas ziemeļos Portalpointa ragā funkcionēja britu polārstacijas Bāze O patvērums Keipreklī (Cape Reclus), kas 2004. gadā tika izjaukta un pārvesta uz Stenli Folklenda Salās, kur rekonstruēta kā ekspozīcija muzejā.
Tiritomba jeb zelta zivtiņa

Sižets

Kādā krodziņā uz randiņu ierodas divas dāmas. Viena no dāmām - Vineta - strādā augsta prestiža amatā, tomēr viņai neveicas privātajā dzīvē. Tikmēr otras potenciālās precinieces Ullas uzskats ir, ka mūsdienīga sieviete ir brīva un neatkarīga. Izredzētais vīrietis Viktors uz tikšanos ierodas treniņtērpā.
Kalvīša 1. Ministru kabinets

Aigara Kalvīša vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 2004. gada 2. decembra līdz 2006. gada 7. novembrim.
Internet Assigned Numbers Authority

Pienākumi

IANA ir atbildīga par globāli unikāliem nosaukumiem un numuriem, kas tiek izmantoti interneta protokolos, kas tiek publicēti kā Request for Comments (RFC) dokumenti. IANA sadarbojas saites ar Internet Engineering Task Force (IETF), lai pildītu šo funkciju.

IP adreses

IANA piešķir IP adrešu blokus reģionālajām interneta reģistrācijas organizācijām (angļu: Regional Internet registry (RIR)). Katra RIR organizācija piešķir adreses noteiktā reģionā.
RIR sadala adrešu blokus mazākos blokos un piešķir tos savas darbības reģionu interneta pakalpojumu sniedzējiem un citām organizācijām. Kopš bezklases starpdomēnu maršrutēšanas ieviešanas, IANA Reģionālajām interneta reģistrācijas organizācijām parasti piešķir adrešu bloku ar /8 prefiksu IPv4 un bloku ar /23 līdz /12 prefiksu no apgabala 2000::/3 IPv6.

Domēnu vārdi

IANA pārvalda datus DNS saknes zonas serveros, kas veido augstāko līmeni DNS hierarhijā. Tas tiek veikts, sadarbojoties ar augšējā līmeņa domēna operatoriem, saknes zonas vārdserveru operatoriem, un saskaņā ar ICANN noteikto politiku.

Protokolu parametri

IANA administrē daudzu IETF protokolu parametrus. Kā piemērus var minēt vienoto resursu identifikatoru (URI) shēmas un rakstzīmju kodējumus, kas ieteicami lietošanai internetā.

Laika joslu datubāze

IANA laika josla datubāze satur informāciju par laika joslām dažādos pasaules reģionos, un ļauj šo informāciju izmantot datoros un citās elektroniskajās ierīcēs.