Dzīvojamā ēka Nometņu ielā 45

1900—1925. gads

Švarcmuižas sastāvā esošais zemes gabals Nometņu un Tempeļa ielu stūrī pirmo reizi tiek ierakstīts Vidzemes guberņas Zemesgrāmatā 1902. gadā. Tā virsīpašniece ir Švarcmuižas Alise Švarca.
Ap 1900. gadu top ēkas projekts, kura autori ir arhitekti Heinrihs Šēls un Fridrihs Šefels, un 1903. gadā tiek uzcelta ēka. Bagātīgos skulpturālos rotājumus veido būvtēlniecības firma Otto & Wassil. Ēkā tiek ierīkoti īres dzīvokļi. Fasādes ieejas dzīvokļi ir lielāki un greznāki, un tajos dzīvo zinātnieki, pulkveži un tirgotāji. Sētas ieejas dzīvokļi ir vienkāršāki — to iemītnieki ir skolotāji, zemāka ranga ierēdņi, amatnieki. Pirmajā stāvā darbojas veļas rullis.

1925—1940. gads

1925. gadā Agrārajā reformā Švarcmuižas Alisei Švarcai piederošo īpašumu atsavināja un ieskaitīja Valsts zemes fondā. 1927. gadā ēku un zemi no Valsts par 199 latiem iegādājas jaunsaimnieks Jānis Vītiņš ar sievu Emmu, kuri ēkas pagalma pusē kā piebūves uzcēla divas stiklotas verandas.
1939. gadā ēku nopirka Latvijas neatkarības kara dalībnieks un pulkvedis Jūlijs Kadelis ar sievu Martu, kuri kopā ar saviem četriem bērniem sāka dzīvot ēkas 4. dzīvoklī.

1941.—1990. gads

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā ēka tiek nacionalizēta. Bijušie īpašnieki, Jūlijs un Marta Kadeļi, ar bērniem spiesti doties bēgļu gaitās uz Vāciju.
Ēkā gandrīz pilnībā mainās iedzīvotāju sastāvs. Tikai vienā no dzīvokļiem paliek tie paši iemītnieki, kas pirms kara. Pirmajā stāvā tiek izvietota valsts darba krājkase. No Nometņu ielas puses uz stūra izlauzta ieeja pagrabā un ierīkota šautuve. Laika gaitā tur darbojas grāmatnīca, aptieka, fotodarbnīca, pagrabstāvā tiek izbūvēta pirts “iepazīšanās nolūkiem”.

1990. gads—mūsdienas

1990. gadā tiek izstrādāts mājas restaurācijas projekts un uzsākti darbi — daļēji nomainīts jumta segums un restaurācijai tiek nodotas ēkas ieejas durvis, kuras pazūd — tās izdodas atgūt tikai pēc divdesmit gadiem.
1998. gadā nezināmu iemeslu dēļ ēka tiek izslēgta no vietējas nozīmes Kultūras pieminekļu saraksta.
1999. gadā valsts piešķir Ls 51 488,00 ēkas projektēšanas un restaurācijas darbiem. Līdzekļi jāapgūst un darbus jāveic Rīgas domes Pilsētas attīstības departamenta Kapitālās celtniecības pārvaldei. 2002. gadā tiek izstrādāts restaurācijas projekts, taču darbi tā arī netiek uzsākti, un līdzekļi tiek iztērēti citiem mērķiem.
2013. gadā ēka no pašvaldības īpašumu kļūst par privātīpašumu — par nama kopīpašniekiem kļūst privatizēto dzīvokļu īpašnieki.
2014. gadā izdodas panākt, ka ēka tiek iekļauta Valsts nozīmes kultūras pieminekļu sarakstā.

Arhitektūra

Māja ir trīsstāvīgs ķieģeļu mūra nams. Tā pieskaitāma pie eklektiski dekoratīvā jūgendstila novirziena, ko raksturo vienmērīgs ritms un apdares detaļu piesātinātība. Paaugstinātajā jumtā un abos pagalma tornīšos izmantoti franču renesanses elementi.
Ēkas oriģinālais projekts nav saglabājies, taču arhitektūras vēsturnieki pieņem, ka ēka celta ap 1903. gadu pēc Heinriha Šēla (1829—1909) un Fridriha Šefela (? — 1913) projekta (atribūciju veicis dr. habil. arch. Jānis Krastiņš). Ēkas fasāžu skulpturālie dekori tapuši būvtēlniecības uzņēmumā Otto & Wassil.
Ēkas fasādēs bagātīgi izmantoti jūgendstila izteiksmes līdzekļi. Gludās plaknes mijas ar faktūrēta apmetuma laukumiem un betonā atlietiem ciļņiem.
Virs pirmā stāva logiem greznas akmenī lietas sieviešu maskas un stilizēti ziedu pušķi ar gariem, izlocītiem kātiem. Otrā un trešā stāvu līmenī ritmiski izkārtotas lizēnas.
Fasādes vainago izvirzīta dzega, ko balsta uz lizēnām novietotas konsoles. Tās rotā triju vertikālu līniju saišķa ornaments. Fasādes centrālo daļu un Nometņu un Tempļa ielu stūri akcentē masīvie balkoni ar reljefiem betona lējumiem un greznām metāla margām.
Īpaši atzīmējami ir augstvērtīgie metāla kalumi, kas grezno balkonu margas, jumtu un pagalma žogu. Tiem raksturīgas liekti saspriegtas stilizētu augu līnijas (t.s. "pātagas cirtiens", kas tiek uzskatīts par jūgendstila vizītkarti) un ažūri ziedi jumta parapetu rotājumā.
Izdevumā “Rīgas jūgendstila ēkas” (2007) dr. Jānis Krastiņš ēku apraksta šādi: “Fasādi rotā stilizētu ziedu cilņi, sapņainā noskaņā aizdomājušās maskas, iekārtu lizēnu saišķi, dažādas ģeometriskas figūras un citi raksturīgie jūgendstila ornamentālie motīvi. Balkonu margu, žogu un citu metāla detaļu liekti saspriegto līniju vijumos apspēlēts čūskas motīvs.”