google/wiki40b huggingface dataset:
Rīgas Mārtiņa luterāņu baznīca

Vēsture

Lielākā daļa Pārdaugavas latviešu jau kopš 17. gadsimta piederēja Sv. Jāņa luterāņu draudzei tagadējā Vecrīgā. 18. gadsimta vidū Pārdaugavas iedzīvotāji Rīgas maģistrātam iesniedza lūgumu par atsevišķas draudzes dibināšanu Daugavas kreisajā krastā. Tomēr tikai 1846. gada 18. februārī Lielā ģilde nolēma atvēlēt līdzekļus baznīcas celšanai Āgenskalnā, kur bija uzceltas daudzas bagāto pilsoņu ārpilsētas mājas. Tā kā ģildes sapulce notika Mārtiņa Lutera 300. nāves gadadienā, baznīcai deva Svētā Mārtiņa vārdu. Dievnama projektu 1851. gada 15. maijā pabeidza pilsētas arhitekts Johans Daniels Felsko. Baznīcai izvēlētā vieta atradās Āgenskalnā, Jāņa baznīcas kapsētas tuvumā pie Daugavgrīvas ceļa, ar mežu apaugušā uzkalnā. Mārtiņa baznīcas celšanai zemi dāvināja Švarcmuižas īpašnieks Dr. S. Švarcs. Lielās ģildes vecākais Eberhards Mihaēls fon Bulmerinks (v. Bulmerincq) baznīcas celšanai ziedoja 20 tūkstošus rubļu.
1851. gada 16. maijā tika likts pamatakmens, bet 1852. gada 26. oktobrī baznīcu svinīgi iesvētīja. Baznīcas būvdarbus veica Rīgas mūrnieku meistari Krīgers, Šteinerts un Kruts. Paralēli būvdarbiem abās pusēs jaunceltnei iestādīja Holandes liepu alejas un 1851. gada novembrī būvmeistars Krīgers (Krüger) sāka celt arī mācītāja māju Mārtiņa ielā 3, kur tagad atrodas draudzes kanceleja. 1855. gadā atklāja baznīcas pirmās ērģeles, kuras būvēja Rīgas ērģeļbūvētājs A. Martins.
No 1887. līdz 1888. gadam celtni pārbūvēja pēc akadēmiķa Heinriha Kārļa Šēla projekta. Nojauca nelielo veco torni un ēkai Slokas ielas pusē piebūvēja plašu priekštelpu ar diviem torņiem katrā pusē. Altāra galā izveidoja jaunu pusapaļu apsīdu. Paplašināja arī baznīcas draudzes telpu līdz 1200 sēdvietām. 1893. gadā baznīcā iebūvēja Valkera firmas ērģeles ar 2 manuāļiem un 20 balsīm. Baznīcas altārglezna ir igauņu mākslinieka Johana Kēlera gleznas "Pieta" kopija.

Mārtiņa kapi

Netālu no baznīcas atrodas Mārtiņa kapi. Tie ietver bijušo Āgenskalna brīvkapsētu un Sv. Jāņa baznīcas kapus. Kapsēta šeit ierīkota 1773. gadā, un tie ir vecākie līdz mūsdienām saglabātie Pārdaugavas kapi.
Lāzberģis

Vēsture

Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušo Lāzberģa muižu (Fianden). Muižas pili 1821. gadā sāka celt Johans Gotlībs fon Volfs, to pabeidza tikai 1860. gadā. Pēdējais muižas īpašnieks bija Eduards Boriss Ernsts fon Volfs. 1950. gados tajā atradās kultūras nams, vēlāk dzīvokļi un vienā galā pat kūts. Šobrīd ēka daļēji sagruvusi. Muižas teritorijā iekārtots viesu nams.
Bronhīts

Simptomi

Bronhīta simptomi ir: sauss klepus, dedzinoša sajūta vai spiediena sajūta aiz krūšu kaula. Pēc dienas vai vēlāk parādās nedaudz krēpu, kas ir gļotaini strutainas, dzelteni zaļganā krāsā. Rodas nespēks, temperatūra var būt normāla vai paaugstināta — līdz 38°. Akūts bronhīts ilgst 7 — 14 dienas. Rūpīgi un laikus ārstēts, tas beidzas ar pilnīgu izveseļošanos. Iespējamas arī sāpes aiz krūšu kaula dziļi ieelpojot, ausu sāpes pēc klepošanas, arī iesnas. Ne vienmēr jābūt krēpām. Runājot par hronisko bronhītu, tas ir mazliet savādāk. Hronisks bronhīts ir viena no visvairāk izplatītajām elpošanas orgānu slimībām. Visbiežāk ar to slimo pieaugušie un veci cilvēki. Hroniskais bronhīts var izveidoties no neizārstēta akūta bronhīta. Hronisku bronhītu veicina arī dažādi toksiski arodfaktori, kas pastiprina bronhu gļotādas jutīgumu. Hroniskā bronhīta cēlonis var būt arī aptaukošanās un krūškurvja deformācija, jo tad ir traucēta plaušu ventilācija. Galvenie simptomi: klepus, krēpas un reizēm arī aizdusa (vēlākajos slimības periodos). Klepu pastiprina aukstums un mitrums, kā arī putekļaina gaisa ieelpošana. Neārstētam bronhītam var būt nopietnas komplikācijas: pneimoskleroze, plaušu emfizēma, bronhektāzes. Bez tam hroniskais bronhīts veicina plaušu karsoņa un bronhiālās astmas rašanos.

Profilakse

Jānovērš visi kaitīgie faktori, kas var radīt bronhītu. Nozīme ir arī organisma norūdīšanai.
Gvajakilas līcis

Gvajakilas līcis ir līcis Klusā okeāna piekrastē, Dienvidamerikas rietumos. Līča ziemeļu robeža ir Salinas pilsēta Ekvadorā, bet dienvidu robeža — Parinjasa rags Peru. Līcī ietek vairākas Ekvadoras un Peru upes. Līča nosaukums cēlies no Gvajakilas pilsētas nosaukuma. Lielākā daļa Ekvadoras eksporta iet caur Gvajakilas līci.
Čakstītes

Sistemātikas izmaiņas

Nesenā pagātnē čakstīšu ģints tika sistematizēta mežastrazdu dzimtā (Turdidae), bet saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem tā pārvietota uz mušķērāju dzimtu. DNS atklājumi ir ieviesuši izmaiņas arī sugu sistemātikā. Suga tumšā čakstīte (Saxicola torquata) sadalīta trīs atsevišķās sugās: Āfrikas tumšā čakstīte (Saxicola torquatus), tumšā čakstīte (Saxicola rubicola) un  Sibīrijas tumšā čakstīte (Saxicola maurus).

Latvijā

Latvijā sastopamas 2 čakstīšu ģints sugas: lukstu čakstīte (Saxicola rubetra) un tumšā čakstīte (Saxicola rubicola).

Kopīgās īpašības

Visas čakstīšu ģints sugas ir neliela auguma kukaiņēdāji. Tām piemīt izteikts dzimumu dimorfisms. Tēviņi ir koši un pamanāmi, mātītes neuzkrītošas. Lielākajai daļai sugu tēviņiem krūtis vai visa pavēdere ir gaiši oranžas vai kanēļkrāsā. Ārpus vairošanās sezonas vēders kļūst gaišs, dažām sugām balts. Mugura melna vai tumši brūna. Lielākajai daļai sugu virs acs balta uzacs. Mātītes ir galvenokārt brūnas ar gaiši oranžu vai smilšbrūnu pavēderi.
Eliazārs no Vormsas

Biogrāfija

Eliazārs ben Jūda ben Kalonims ir dzimis Maincā 1176.gadā un apguvis slepeno Kabalas mācību pie rabīna Jūdas ben Zamuela no Regensburgas, kuru sauca par he-Hasīdu (“dievbijīgo”) pēc viņa galvenā darba Sefer Chassidim (“Dievbijīgo grāmatas”) nosaukuma. 
Krusta karu izraisīto Vācijas ebreju grautiņu laikā 1196. gadā tika nogalināta Eliazāra ben Jūdas sieva un trīs bērni, bet pats viņš brīnumainā veidā esot izglabies, rakstot Toras komentārus 1. Mozus grāmatai Genesis. Par spīti ciešanām un vajāšanām, Vormsas rabīna Eliazāra radītās liturģiskās poēmas iedvesmo omulībai, pacietībai un cilvēkmīlestībai. 
Eliazāra ben Jūdas skolnieks bija ar saviem Toras komentāriem pazīstamais rabīns Mozus ben Nahmans. 13. gadsimtā hasīdu ebreji izceļoja uz Poliju un Spāniju, kur vairāki no viņiem kļuva par Kabalas macītājiem. Vormsas rabīna Eliazāra grāmatā Sefer HaRokeiach (“Smaržu gatavotājs”) ir apkopoti viņa priekšstati par ētiku un ebreju likumiem, kam vēlākajos gadsimtos bija liela ietekme uz ebreju reliģiskajām tradīcijām.

Izvilkums no mācības

Eliazāra ben Jūdas mācība balstījās uz ebreju svēto rakstu slepeno vēstījumu meklējumiem, izmantojot ebreju alfabēta burtos slēpto mistisko nozīmi.
 
DIEVA MITEKLIS:

Kad jūs domājiet par Radītāju, aptveriet, ka viņa miteklis plešas viņā pusē, bezgalīgi viņā pusē, un arī jūsu priekšā un aizmugurē, uz austrumiem un rietumiem, ziemeļiem un dienvidiem, augšā un apakšā, bezgalīgi visur. Ziniet, ka Dievs ir radījis visu un ir visā. Nav nekā cita.
Eliazārs ben Jūda no Vormsas „Sefer ha-Shem”.
Vilsdrufa

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1259. gadā.

Ekonomika

Pilsētā atrodas tradicionālā ziemassvētku vīraka ražošanas uzņēmums KNOX.

Cilvēki

Vilsdrufa ir Vācijas ģenerālprokurora no 1974. līdz 1977. gadam Zigfrīda Būbaka (Siegfried Buback, 1920-1977) dzimtā pilsēta.
Zagrebas "Medveščak"

Vēsture

Komanda tika dibināta 1961. gadā, uzsākot spēlēt Dienvidslāvijas hokeja līgā. 1971. gadā tika uzbūvēta Dom Sportova ledus halle. "Medveščak" bija vidusmēra komanda, tā arī ne reizi neizcīnot Dienvidslāvijas čempiones titulu. 1980. gadu vidū komanda nokļuva finansiālās grūtībās un 1985. gadā teju zaudēja vietu līgā.
1986. gadā komanda ieguva jaunus īpašniekus, kas pārveidoja klubu, piesaistot tam virkni spēcīgu spēlētāju, tostarp agrāko PSRS izlases uzbrucēju Vjačeslavu Aņisinu. Tādējādi komanda no 1989. līdz 1991. gadam trīsreiz kļuva par līgas čempioni.
Izjūkot Dienvidslāvijai un komandai zaudējot jauniegūtos īpašniekus, "Medveščak" kļuva par amatieru komandu, kas spēlēja Horvātijas līgā. Komanda izcīnīja virkni līgas čempiones titulu, līdz 2007. gadā, meklējot spēcīgāku līgu, pievienojās Slovēnijas hokeja līgai, taču divus gadus vēlāk sāka spēlēt Austrijas hokeja līgā.
2013. gada 29. aprīlī KHL vadība paziņoja, ka nākamsezon līgā startēs arī Zagrebas klubs. KHL komanda gan aizvadīja tikai četras sezonas, pēc tam atgriežoties EBEL dalībnieču pulkā.
Rudzupuķu smilšbeka

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne, veido to ar dažādiem kokiem, bieži ar bērziem un priedēm. Aug no jūlija līdz oktobrim retos dažādu tipu mežos, skābās un smilšainās augsnēs, bieži ceļmalās. Ir dati, kas liek domāt, ka tā var būt ne tikai mikorizas sēne, jo paretam sastopama arī pļavās un atklātās vietās.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Garšīga, cepot mīkstums kļūst koši dzeltens. Bieži smilšaina savas augtenes dēļ.

Līdzīgās sugas

Latvijā viegli atšķirama no citām sēnēm ar savu stobriņu, smilšu krāsas cepurītes un straujā rudzupuķu krāsas zilējuma komplektu.
Vetulia

Vēsture

Vetulia dibināta 1902. gada martā pie Rīgas politehniskā institūta. 1915. gadā kopā ar RPI evakuējas uz Maskavu kur turpina darbību.
1921. gadā atjauno darbību Rīgā pie Latvijas universitātes kā ebreju studentu biedrība-korporācija. Starpkaru periodā vairākkārt centās pievienoties Latvijas studentu korporāciju Prezidiju Konventam (P!K!), tomēr lūgumi vienmēr tika atraidīti. Neskatoties uz to, Vetulia savu iekšējo dzīvi un organizāciju veidoja stingri pēc studentu korporāciju principiem un epizodiski veiksmīgi sadarbojās ar P!K!. Bija noslēgts kartelis (draudzības līgums) ar Tērbatas universitātes ebreju korporāciju Limuvia. 1939. gadā, pēc statūtu pārreģistrācijas, pieņemts nosaukums LU žīdu studentu biedrība Vetulia. Slēgta 1940. gada 13. jūlijā padomju okupācijas laikā ar sabiedrisko lietu ministra lēmumu.

Biedri

Vetulia savā pastāvēšanas laikā uzņēma tikai ebreju tautības studentus
Bartolomejs Anglis

Dzīvesstāsts

Par Bartolomeja dzīves sākumu nav precīzu ziņu. Uzskata, ka viņš ir cēlies no Anglijas un studējis Oksfordas universitātē. 1224. gadā viņš ir bijis profesors Parīzes universitātē (Sorbonā). 1247. gadā viņš pildījis franciskāņu ordeņa priekšstāvja ("ministra") pienākumus Austrijā, 1255. gadā Bohēmijā (tagadējā Čehijā). 1256. gadā pāvests Aleksandrs IV viņu deleģējis par pāvesta legātu teritorijā uz ziemeļiem no Karpatu kalniem un iecēlis par Lukovas bīskapu Polijas austrumdaļā, netālu no toreizējām Lietuvas zemēm. 1262. gadā viņš iecelts par franciskāņu ordeņa priekšstāvi Saksijā, kur viņš kalpoja līdz savai nāvei.

Enciklopēdija

Izziņu grāmata par lietu dabu ir sarakstīta studentiem un citiem interesentiem latīņu valodā 19 sējumos. Pastāv vairākas šīs grāmatas kopijas. Reizēm ir grūti lokalizēt viņa pieminētās vietas. Darbā sniegtās daudzās atsauces dod priekšstatu par tā laika sacerējumiem, kas bijuši pieejami Bartolomejam.
Grāmatas sadaļas ietver informāciju par Dievu (I), eņģeļiem un dēmoniem (II), cilvēka prātu un dvēseli (III), fizioloģiju (IV, V un VI), medicīnu (VII), pasaules un debesu uzbūvi (VIII), laiku (IX), formu un vielu (pamatelementiem): uguni (X), gaisu un tā veidiem (XI, XII), ūdeni un tā veidiem (XIII), zemi un tās veidiem (XIV), ieskaitot ģeogrāfiju (XV), dārgakmeņiem, minerāliem un metāliem (XVI), augiem (XVII), dzīvniekiem (XVIII), krāsām, smaržām, garšām un šķidrumiem (XIX).

Austrumbaltijas zemes grāmatā Par lietu īpašībām

"Livonija ir Skītijas province, ko okeāna jūra šķir no Vācijas; līvi pielūdz vairākus dievus un ziedo viņiem, lai ar zīmēm izlūgtos viņu lēmumu; savus miroņus viņi sadedzina uz sārta kopā ar vergiem, kalponēm, lopiem un citām lietām, ticēdami ka jaunā laimīgākā tēvzemē tās noderēs viņu nelaiķa kungam; tagad šī zeme līdz ar citiem tai pakļautiem vai pievienotiem novadiem ar Dieva žēlastību un vācu varu ir atbrīvota no šīs māņticības.
Zemgale ir vidēji liela province viņpus Baltijas jūras un kopā ar Sāmsalu un Livoniju atrodas Āzijā; tās iedzīvotājus sauc par zemgaļiem, tāpēc ka šo zemi iekaroja galli, kas sajaucās ar pirmiedzīvotājiem; Zemgalē ir liela labības, pļavu un ganību bagātība, bet ļaudis ir neizglītoti, drūmi un bargi.
Semba ir Eiropas province Skītijā starp prūšiem, igauņiem, sāmiem, līviem un kuršiem, kas pēc Varona un Hērodota ziņām visi atradušies gotu varā; Semba ir purviem, mežiem un ūdeņiem aizsargāta zeme, auglīga un ražo daudz labības; paši sembji ir drošsirdīgi un tālu pārspēj citas tautas ar savu prātu un mākslinieku spējām.
Lietuva ir auglīga zeme, bagāta ar purviem, mežiem un ūdeņiem, kāpēc to var iekarot vienīgi ziemā, upēm aizsalstot; leiši ir droši un kareivīgi ļaudis, bet neapvaldīti.
Gotlande ir sala, kas dabūjusi savu nosaukumu no gotiem; tā ir bagāta ar pļavām un zivīm, un ved zvērādu tirdzniecību ar Franciju, Vāciju, Britāniju un Spāniju."
— "Par lietu īpašībām", XV sējums "Par provincēm"
Vitālijs Fjodorovs

Biogrāfija

Vitālijs Fjodorovs dzimis 1929. gada 18. aprīlī Jaunlatgales apriņķī. 1948. gadā iestājies Latvijas Valsts universitātē un 1954. gadā ieguvis arhitekta kvalifikāciju. 1959. gadā kļuva par Arhitektu savienības biedru.
Gandrīz visu mūžu strādāja Latvijas Valsts pilsētu celtniecības projektēšanas institūtā, vēlākajā akciju sabiedrība Pilsētprojekts.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas, Vitālijs Fjodorovs projektējis vairākas izglītības iestādes, sporta kompleksus, peldbaseinus, kā arī virkni daudzdzīvokļu un individuālos namus. Starp viņa projektiem ir arī viesnīcu Latvija Daugavpilī.
Viņš ir projektējis Cēsu pamatskola (2003), kas ir pirmā pilnībā no jauna celtā skola pēc neatkarības atgūšanas.
Miris 2019. gada 25. februārī, apbedīts Matīsa kapos.
Babītes iela (Jūrmala)

Sabiedriskais transports

Pa Babītes ielu kursē 1. mikroautobuss. Līdz 2018. gada 12. februārim kursēja 7. mikroautobuss.
Gatčina

Vēsture

Kā Hodčino (Хотчино) rakstos pirmoreiz minēta 1499. gadā. No 1923. gada pilsēta tika nosaukta par Trocku padomju darbinieka Ļeva Trocka vārdā. Tā kā Trockis tika atcelts no amata un emigrēja, 1929. gadā to nosauca par Krasnogvardejsku. 1944. gadā tā atguva savu vēsturisko nosaukumu.
1765. gadā Katrīna II Gatčinu uzdāvināja savam favorītam Grigorijam Orlovam, kurš 1766. gadā sāka arhitekta Antonio Rinaldi projektētās Gatčinas pils celtniecību. Vēlākajos gados pils vairākkārt bijusi Krievijas imperatoru rezidence. 1881. gadā Gatčina bija pirmā pilsēta Krievijas impērijā, kurā tika ierīkots ielas elektriskais apgaismojums. 1910. gadā šeit izveidoja pirmo Krievijas aerodromu. Krievijas pilsoņu kara laikā Gatčinā notika cīņas starp boļševiku karaspēku un Judeņiča spēkiem. Otrā pasaules kara laikā Gatčina no 1941. gada 13. septembra līdz 1944. gada 26. janvārim atrādās Vācijas okupācijā.

Ekonomika un zinātne

Pilsētā atrodas aerokosmiskās rūpniecības ražotne (ОАО "Концерн "ЦНИИ «Электроприбор» филиал № 1) un B. P. Konstantinova Pēterburgas Kodolfizikas institūts (Петербургский институт ядерной физики им. Б. П. Константинова).

Cilvēki

Gatčina ir Nīderlandes karalienes Annas Pavlovnas (Anna Paulowna, 1795-1865), šahista Mihaila Čigorina (Михаил Иванович Чигорин, 1850-1908), ģeogrāfa Mihaila Čihačova (Пётр Александрович Чихачёв, 1808-1890), elektrotehniķa Mihaila Doļivo-Dobrovoļska (Михаил Осипович Доливо-Добровольский, 1861-1919) un komponista Mihaila Ipoļitova-Ivanova (Михаил Михайлович Ипполитов-Иванов, 1859-1935) dzimtā pilsēta.
Pirms valdīšanas Gatčinas pilī dzīvoja Pāvils I, kurš piešķīris Gatčinai pilsētas tiesības. Aleksandrs III lielāko daļu no valdīšanas laika rezidēja Gatčinas pilī. Šeit jaunības dienas pavadīja arī pēdājais Krievijas cars Nikolajs II.
Pilsētā dzīvojis rakstnieks Aleksandrs Kuprins (Александр Иванович Куприн, 1870-1938).
1942. gadā pilsētas apkārtnē krita viens no galvenajiem holokausta realizētājiem Latvijā Valters Štālekers (Walter Stahlecker, 1900-1942).
Indijas okeāna cunami brīdinājuma sistēma

Indijas okeāna cunami brīdinājuma sistēma ir cunami brīdināšanas sistēma, kuru izveidoja Indijas okeānā pēc 2004. gada 26. decembrī notikušās Indijas okeāna zemestrīces, kura izraisīja cunami vilni. Šis cunami vilnis prasīja vairāk nekā 230 000 upurus. Indijas okeāna cunami brīdinājuma sistēma sāka darboties 2006. gada jūnijā.
Jau 20. gadsimta 60. gados ANO Starptautiskā Okeanogrāfijas komisija ierosināja izstrādāt zemestrīču brīdinājuma sistēmu Indijas okeānā, taču šī reģiona valstis ieteikumu neņēma vērā. Pirmkārt, kopš 1883. gada te nebija novērotas spēcīgas zemūdens zemestrīces. Otrkārt, lielākā daļa reģiona valstu ir trūcīgas, bet šādas sistēmas izveidošana prasītu milzīgus līdzekļus. Taču pēc Indijas okeāna zemestrīces 2004. gadā Āzijas valdības ir mācījušās no kļūdām un izveidojušas Indijas okeānā cunami brīdināšanas sistēmu.
Šī jaunizveidotā sistēma ne tikai spēj paredzēt cunami tuvošanos, bet arī nosaka viļņu bīstamības pakāpi.
Cāļus skaita rudenī

Sižets

Jaunpilī uz mācībām lauku mehanizatoru tehnikumā sabraukuši jaunieši no visas Latvijas. Grupas audzinātājam Zvirbulim šis ir pirmais mācību gads, kad viņam kopā ar saviem audzēkņiem būs jāiziet grūtais ceļš uz profesijas apguvi.
Pasniedzējs Dūms ar divdesmit gadu stāžu iesaka veidot attiecības ar audzēkņiem, ievērojot stingru disciplīnu. Tāds padoms jaunajam meistaram liekas nepareizs, viņš dod priekšroku būt daudz pieļāvīgāks un pacietīgāks. Šādai pieejai par sabiedroto Zvirbulim kļūst arī Ieviņš, vispieredzējušākais pedagogs.
Ikgadējās sacensībās topošie traktoristi pierāda sava audzinātāja taisnību.
SpaceX CRS-12

Derīgā krava

Dragon kopējā kravas masa augšupceļā bija 2910 kg. Hermētiskais nodalījums bija piepildīts ar 1652 kg kravas (kopā ar iepakojumu). Transportkuģa hermētiskajā sekcijā atradās: zinātnisko eksperimentu aparatūra un materiāli (916 kg), mantas un pārtika apkalpei (220 kg), stacijas rezerves daļas un aprīkojums amerikāņu segmentam (339 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aparatūra (30 kg), datoru piederumi (53 kg). Kravā bija arī nanopavadoņi Kestrel Eye 2M, ASTERIA, Dellingr, OSIRIS-3U, Overview 1A.
Nehermētiskajā kravas sekcijā bija kosmiskā starojuma (līdz 10¹⁵ eV) reģistrēšanas iekārta ISS-CREAM (ISS Cosmic Ray Energetics and Mass Experiment). Tā masa ir 1258 kg.

Lidojuma gaita

Dragon tika palaists 2017. gada 14. augustā 12:31 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 Block 4 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-39A. Šī bija pirmā reize, kad startēja Falcon 9 versija Block 4.
Pēc otrās pakāpes atdalīšanās raķetes pirmā pakāpe nosēdināta Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas Landing Zone 1 laukumā.
Kravas kuģis SKS sasniedza 16. augustā. 10:52 UTC to satvēra ar stacijas manipulatoru Canadarm2, kuru vadīja Džeks Fišers un Paolo Nespoli. Kosmosa kuģis tika pārvietots uz Harmony moduļa apakšējo pieslēgvietu; pilnībā pieslēgts 13:07 UTC.
21. augustā ar manipulatoru Canadarm-2 no Dragon nehermētiskās kravas sekcijas izņemta CREAM iekārta. Tā pārvietota uz Kibo moduli, kur to pārņēma Japānas manipulators un uzstādīja uz ārējās platformas EFU2.
16. septembrī aptuveni 20:00 UTC Dragon ar Canadarm2 palīdzību tika atvienots no Harmony moduļa. Brīvā lidojumā tas palaists 17. septembrī 08:40 UTC. Kosmosa kuģis 13:24 UTC iedarbināja dzinējus un veica noiešanu no orbītas. 14:14 UTC nolaižamais aparāts nolaidās Klusajā okeānā 540 km uz rietumiem no Sandjego. Lidojuma ilgums 32 dienas 21 stundas 42 minūtes.
Galējie ziemeļi

Par Galējiem ziemeļiem (krievu: Кра́йний Се́вер) tradicionāli sauc to Krievijas teritorijas daļu, kas atrodas uz ziemeļiem aiz Polārā loka. Klimats ļoti skarbs. Lielākoties Galējo ziemeļu teritorija ir arktiskā zona, tundra, mežatundra un, mazākā mērā, taiga.
Pie Galējiem ziemeļiem pieder: Murmanskas apgabals, Jakutija, Magadanas apgabals, Čukotkas autonomais apvidus, Kamčatkas novads, daļēji Karēlija, Arhangeļskas apgabals, Komi Republika, Tjumeņas apgabals, Krasnojarskas novads, Irkutskas apgabals, Habarovskas novads, Sahalīnas apgabals, kā arī Ziemeļu Ledus okeāna un tā jūru salas, Beringa jūras un Ohotskas jūras salas.
Galējo ziemeļu pamatiedzīvotāji ir mazskaitlīgās ziemeļu tautas.
Lieliskie 2

Sižets

Pēc varoņdarbiem, ko Lieliskie paveica pirmajā filmā, viņiem ir pievērsta paaugstināta uzmanība no žurnālistu puses. Ikdienas rutīna, kurā iestigusi ģimene, aizvien biežāk liek būt neapmierinātiem ar superspējām, ar kurām viņus ir apveltījusi daba. Taču drīz visām ģimenes problēmām būs lemts atkāpties otrā plānā, jo par apdraudējumu Lieliskajiem ir kļuvis jauns ļaundaris.
Latvijas dzelzceļa vēstures muzejs

Muzejs Rīgā

Muzeja Rīgas ekspozīcija atrodas 19. gadsimta lokomotīvju remontdarbnīcās, kas atrodas Pārdaugavā, netālu no Gaismas pils. Ekspozīcijās apskatāmi formas tērpu paraugi, biļetes, vilcienu saraksti un citas ar Latvijas dzelzceļu saistītas lietas. Ārpus muzeja telpām apskatāms dzelzceļa ritošais sastāvs — lokomotīves, vagoni un cita dzelzceļa tehnika, kas darbojusies Latvijā.

Muzeja Jelgavas ekspozīcija

Muzeja Jelgavas filiāle atklāta 1982. gada 24. decembrī, kad Jelgavas dzelzceļnieku klubā atvēra Jelgavas dzelzceļa nodaļas darba sasniegumu muzeju. 1991. gadā dzelzceļa muzejs pārvācās uz dzelzceļnieku dzīvojamo māju, kas celta 1903. gadā un atrodas pie Jelgavas dzelzceļa stacijas. Ekspozīcijā apskatāmi semafori, sakabes, drezīnas, lokomotīvju riteņpāri, hidrants, pārbrauktuves aprīkojums un citas ar Latvijas dzelzceļu saistītas lietas.
Televīzija

Televīzija (no grieķu: τῆλε (tēle) un latīņu: visio — 'tālā redzēšana'; saīsinājumā TV) jeb tālrāde, ir telesakaru sistēma vai process, lai raidītu un uztvertu kustīgus attēlus un skaņu attālumā, izmantojot elektriskos vai elektromagnētiskos signālus. Televīzijas pārraides uztver ar televizoru. Vārds "televīzija" parasti tiek attiecināts uz vairākām lietām, taču galvenokārt apzīmē raidīšanu.
Pirmo publisko televīzijas pārraidi 1926. gada 23. janvārī nodemonstrēja skotu izgudrotājs Džons Logijs Bērds (John Logie Baird).

Pamatprincipi

Gaismai nokļūstot televīzijas kamerā, tā tiek sadalīta sarkanās, zaļās un zilās krāsas (RGB) komponentos, kuri veido pamatkrāsu attēlus trijās atsevišķās lampās. Lampas skenē attēlu 625 horizontālu rindu sērijās, spilgtumu katras rindas garumā pārveidojot par elektrisko signālu. Sinhronizācijas signāls nodrošina to, ka visas trīs lampas skenē reizē, tādēļ, šos trīs signālus kombinējot, iegūst krāsu un spilgtuma datus par vienu un to pašu attēla daļu vienā un tajā pašā laikā. No šiem skenējumiem vienā sekundē tiek salikti 25 kadri. Videoattēla signāli pirms pārraidīšanas tiek papildināti ar sinhronizācijas un skaņas signāliem.
Televizoros galvenokārt izmanto katodstaru lampu, kurai vienā galā ir trīs elektronu lielgabali, bet otrā galā — ar luminoforu pārklāts ekrāns. Katrs elektronu lielgabals izstaro katodstarus, kas skenē ekrānu ar mainīgu intensitāti atbilstoši videosignāla lielumam. Kad ekrāna luminofora svītriņām vai punktiņiem trāpa elektroni, tie izstaro sarkanu, zaļu vai zilu gaismu. Elektronu stari, skenējot fosforescējošo ekrānu, atveido katru pārraidīto kadru rindu pa rindai. Ātri mainīgās spīdošo luminofora punktu rindas acs apvieno kustīgā, krāsainā attēlā.