google/wiki40b huggingface dataset:
Dobeles aplenkums (1280)

1280. gada Dobeles aplenkums notika 1280. gada novembrī  pēc Nameiša vadītā karagājiena uz Rīgu. Karagājiens uz Dobeli tika organizēts pēc mestra Konrāda ierašanās Livonijā, kad viņam izdevās sapulcināt gan savu vasaļu, gan arī Tērbatas un Rēveles karapulkus. Uzbrucēji nopostīja Dobeles pilsētu un aplenca Dobeles pilskalnu, kuru pirms tam krustnešiem ne reizi nebija izdevies ieņemt. Tādēļ pie aizsarggrāvja uzcēla akmeņu mešanas iekārtu pils sagraušanai. Tomēr, kad tika saņemta vēsts, ka pils aizstāvjiem no Lietuvas puses izsūtīti papildus spēki, krustneši nolēma pārtraukt aplenkumu un doties tiem pretī. Sadursme notika kādā purvainā vietā, kur ordeņa jātnieki iestiga un mestrs pieņēma lēmumu atgriezties Rīgā.

Atskaņu hronikas vēstījums

Pēc mestra Konrāda ierašanās Livonijā, ordeņa brāļi viņam ieteica doties jaunā karagājienā uz Dobeles pili. Noteiktajā dienā mestrs Rīgā sapulcināja visu sev padoto ordeņa fogtu karapulkus, ieradās arī Tērbatas bīskaps Frīderihs no Hāzeldorfas (Vriderich, 1268–1284) un Rēveles pilskunga karadraudze ar saviem karogiem.
Krustnešu karaspēks izpostīja Dobeles pilsētu un nogalināja tās iedzīvotājus, no kuriem tikai "retais izglābās, kas pilī tverties nepatapa". Kad pils ienemšanai uzbrucēji uztaisīja akmeņmeti un uzstādīja to pils aizsarggrāvja priekšā, tika saņemta ziņa, ka no Lietuvas puses Dobeles aizstāvjiem palīgā devies liels karaspēks. Krustneši saskaldīja akmeņmeti un turpināja karagājienu. 
Karaspēku sadursme notika uz ceļa starp Dobeli un Lietuvu  vietā, kas hronikā nosaukta par Slakenkapeni (Slackenkappen), iespējams, pie Tērvetes pietekas Skujaines. Ieraudzījuši krustnešu karaspēka lielumu, pagāni atkāpās kādā purvainā vietā. Jātnieku pulks landmaršala vadībā devās tiem pakaļ, bet iestiga vēl neaizsalušā purva vietā un pārtrauca uzbrukumu par spīti Tērbatas bīskapa Frīderiha iebildumiem. Ordeņa vadība nolēma atgriezties Rīgā, kur mestru un Tērbatas bīskapu ordeņa bārļu sētā uzņēma kā varoņus.
Dzelzceļa līnija Ieriķi—Abrene

Dzelzceļa līnija Ieriķi—Abrene ir slēgta līnija, kas savieno Ieriķu ciemu ar Abreni (tagadējo Pitalovu) caur Gulbeni. 2009. gada beigās šī līnija no Ieriķiem līdz valsts robežai demontēta.

Vēsture

Ieriķi—Abrene nav tikusi būvēta kā viena vesela līnija — 1902. gadā kokmateriālu izvešanas vajadzībām no Abrenes (Pitalovas) stacijas uzbūvēja 67 kilometrus garu šaursliežu (750 mm) atzarojumu līdz Sitai (toreiz tā atradās uz Vitebskas un Vidzemes guberņu robežas). 1916. gadā Pirmā pasaules kara laikā Krievijas armija Abrenes—Sitas līniju caur Gulbeni (tajā laikā tur atradās līnijas Pļaviņas—Valka stacija) savienoja ar dzelzceļa līniju Rīga—Pleskava Ieriķos (ir dati, ka tā uzreiz tikusi būvēta kā platsliežu līnija). Tā bija tā saucamā rokādes jeb savienojošā dzelzceļa līnija, kas būvēta militārajām vajadzībām un nosprausta samērā tālu no apdzīvotām vietām. Latvijas brīvības cīņu laikā uz gadu Ieriķu—Gulbenes iecirknis tika pielāgots normālplatumam 1435 mm un kalpoja par apgādes līniju Latgales atbrīvošanas kaujām. 1921. gadā Ieriķu—Abrenes līnija tika pārnaglota uz 1524 mm platumu. 1926. gadā no Žīguriem ziemeļu virzienā sāka būvēt šaursliežu dzelzceļu, kas arī bija paredzēts koku vešanai. 1963. gadā tā garums sasniedza 62 kilometrus, bet 1967. gadā atzaru likvidēja, aizstājot ar autoceļiem. Ieriķu—Abrenes līnijai bija arī citi atzarojumi, pazīstamākais no kuriem bija 1934. gadā uzbūvētā Pakalniešu—Kūdupes līnija. 1934. gadā atklāja arī šaursliežu dzelzceļa līniju, kas savienoja Situ ar Rēzekni. 
1924. gadā pa uzlaboto, normālai ekspluatācijai pielāgoto, bijušo militāro līniju sāka kursēt starptautiskie vilcieni Rīga—Ļeņingrada. Otrā pasaules kara gados šo dzelzceļu Vācijas armija izmantoja Austrumu frontes un pie dzelzceļa ierīkoto kara lidlauku apgādei. No 1944. gada marta līdz jūlijam kara lidlaukos pie Vecumu stacijas un Gulbenes bāzējās aviācijas leģions "Latvija" (Luftwaffen-Legion Lettland), Sarkanās armijas uzbrukuma operācijas laikā 1944. gada septembrī tika nopostītas gandrīz visas dzelzceļa Gulbene-Ieriķi staciju ēkas. 
Arī padomju laikā pa to kursēja vilcieni Rīga—Pitalova (pa diviem maršrutiem — caur Ieriķiem un Gulbeni vai caur Pļaviņām un Gulbeni). 
No 1993. gada līdz līnijas pilnīgai slēgšanai pasažieru vilcieni kursēja līdz Vecumiem. Pirms līnijas posmu slēgšanas vienreiz dienā kursēja vilciens Rīga—Ieriķi—Gulbene un Rīga—Pļaviņas—Gulbene—Vecumi.
Iecirknī Ieriķi—Gulbene kustība slēgta 1999. gada 15. jūlijā, bet iecirknī Gulbene—valsts robeža — 2001. gadā. Pēdējais pasažieru vilciens (Vecumi—Pļaviņas—Rīga) līnijā aizgāja 2001. gada 1. jūlijā,, bet pēdējais kravas vilciens — 2001. gada 29. augustā ar kokmateriālu kravu maršrutā Žīguri—Gulbene. Gulbenes mezgla stacija mūsdienās kalpo kā saskares stacija platsliežu līnijai Pļaviņas—Gulbene un šaursliežu līnijai Gulbene—Alūksne.
2014. gadā Vidzemes plānošanas reģions sniedzis konceptuālu atbalstu līnijas atjaunošanai posmā Gulbene—Pitalova.
Konuss

Vienkāršākajā variantā konuss ir rotācijas ķermenis, kurš veidojas, taisnleņķa trijstūrim rotējot ap vienu no katetēm. Tas ir taisns riņķa konuss. Vispārīgajā gadījumā konuss ir virsma, kuru veido taisnes, kas iet caur plaknes līkni un krustojas savā starpā kādā punktā virs līknes. Līkne var būt jebkāda, taču parasti apskata noslēgtas līknes. Ja līkne ir riņķa līnija, tad tas ir riņķa konuss, ja līkne ir elipse, tad tas ir eliptisks konuss, ja līkne ir daudzstūris, tad tas ir piramīda. Ja konusa virsotne atrodas virs līknes centra, tad tas ir taisns konuss, ja konusa virsotne atrodas ārpus līknes centra (var atrasties arī ārpus līknes perimetra), tad tas ir slīps konuss.
Figūru, kas veidojas konusam nogriežot gabalu virsotnes (ar plakni, kas nav paralēla konusa asij), sauc par nošķeltu konusu. Nošķeltu konusu var uzskatīt par rotācijas figūru, kas veidojas, taisnleņķa trapecei rotējot ap īsāko sānu malu.
Par divdobumu konusu sauc tādu punktu kopu telpā, kuru koordinātas apmierina vienādojumu  \frac{x^2}{a^2} + \frac{y^2}{b^2} - \frac{z^2}{c^2} = 0.

Taisns riņķa konuss

Par konusa aksiālšķēlumu sauc trijstūri, kas novilkts caur konusa asi. Konusa aksiālšķēlums vienmēr ir vienādsānu trijstūris.
Rekursija

Rekursija ir process, kurā kaut kādi objekti tiek atkārtoti vai definēti pašlīdzīgā veidā (tātad, sarežģītākus reducējot uz vienkāršākiem, tos uz vēl vienkāršākiem utt.). Piemēram, ja divu spoguļu virsmas ir paralēlas viena otrai, tad atkārtotie attēli, kas rodas, ir bezgalīgas rekursijas veids. Rekursijas jēdzienam ir daudzas nozīmes atkarībā no zinātnes nozares, piemēram, sākot ar lingvistiku un beidzot ar loģiku. Visizplatītākie rekursijas pielietojumi ir matemātikā un datorzinātnē, kurās tā veido funkciju definēšanas metodi, kurā funkcija tiek definēta ar pašas definīciju. Konkrētāk, tas definē bezgalīgu skaitu ar gadījumiem (funkcijas vērtībām), izmantojot galīgu izteiksmi, kas dažu instanču gadījumā var atsaukties uz citām instancēm, bet tā, ka neveidojas cilpa vai bezgalīga ķēde ar atsaucēm. Termins tiek lietots arī vēl vispārīgāk, lai aprakstītu procesu ar pašlīdzīgā veidā atkārtojošiem objektiem.
Cinobrs

Ieguve un ar to saistītās problēmas

Cinobru ieguva jau Romas impērijas laikos - toreiz to izmantoja gan kā pigmentu, gan arī kā dzīvsudraba rūdu. Vairākas senās Romas raktuves tiek izmantotas vēl tagad. Cinobrs ir galvenais dzīvsudraba ieguves avots līdz pat mūsdienām.
Lai iegūtu dzīvsudrabu, sasmalcinātu cinobru karsē - šajā procesā dzīvsudrabs atdalās no sēra un iztvaiko. Tad tas kondensējas un tiek savākts un transportēts īpašās no dzelzs izgatavotās cisternās.
Tā kā cinobrs un dzīvsudrabs ir ārkārtīgi toksiski, vēsturē zināmi daudzi gadījumi, kad rūdas ieguves un pārstrādes procesā notikusi saindēšanās. Romas impērijā uz cinobra raktuvēm nosūtīja notiesātos un šis sods būtībā bija nāves spriedums. Arī Spānijā notiesātos nodarbināja Almadenas raktuvēs. 30 gadu laikā šeit mira 24% nodarbināto.
Pamestas dzīvsudraba raktuves nereti ir ļoti bīstams ķīmiskā piesārņojuma avots un no šādām raktuvēm izplūstošs ūdens rada lielus ekoloģiskos draudus.
Pagalma dzelzceļš

Sliedes

Pagalma dzelzceļu sliedes var būt gan pārvietojamas, gan arī novietotas pastāvīgi. Agrāk sliedes veidoja kā vienkārši sametinātas metāla konstrukcijas, bet tagad tās būvē no dzelzs vai alumīnija, dažreiz pat no koka. Sliedes parasti piestiprina pie koka, plastmasas vai betona gulšņiem, apkārt gulšņiem saber akmens šķembas (kā uz īstā dzelzceļa). No šiem materiāliem tiek taisītas arī pagalma dzelzceļu pārmijas.

Lokomotīves un vagoni

Pagalma dzelzceļu lokomotīvēm var būt vairāki tipi: tvaika lokomotīves, ar gāzes vai dīzeļdzinēju, kā arī elektriskās lokomotīves, kas izmanto akumulatoru baterijas. Vagoni bieži tiek modelēti pēc līdzības ar reālā dzelzceļa aprīkojumu, uz tiem tiek krāsoti logo no bijušajiem vai esošiem dzelzceļiem. Preču vagonus, platformas, cisternas veido līdzīgi parastā dzelzceļa transporta vienībām. Pasažieriem izmanto speciālus vagonus, kuri tiek izgatavoti tā, lai to smaguma centrs atrastos zemu. Tas nepieciešams tādēļ, ka pasažieri sēž uz šiem vagoniem, nevis to iekšpusē.
Bandinieku caurrāviens

Bandinieku caurrāviens ir taktisks paņēmiens šaha partijas galotnē, kura mērķis ir ar viena vai vairāku bandinieka upuru palīdzību izveidot brīvbandinieku.
Nobīdes strāva

Nobīdes strāvas atklāšana

19. gs. vidū Džeimss Klerks Maksvels uzrakstīja nobīdes strāvas vienādojumu, bet tam nebija nekāda eksperimentāla pamatojuma. Būtībā tā bija ģeniāla nojauta. Viņš šo vienādojumu nosauca par nobīdes strāvu un šis visai neparastais nosaukums ir saglabājies līdz mūsdienām. Maksvela hipotēze par nobīdes strāvas eksistenci apstiprinājās pēc elektromagnētisko viļņu atklāšanas 1888. gadā.
Bifenils

Atrašanās dabā

Bifenils atrodams akmeņogļu darvā.

Īpašības

Bifenila molekulā benzola gredzeni spēj griezties ap tos savienojošo saiti. Aizvietotajiem bifeniliem šī rotācija ir traucēta (tāpēc, ka aizvietotāji mehāniski ķeras cits aiz cita), tādēļ tiem var piemist optiskā aktivitāte.
Bifenila īpašības līdzīgas citiem arēniem (viegli nitrējas un sulfurējas).
Harijs Poters

Tapšana

Pirmo grāmatu šajā sērijā "Harijs Poters un Filozofu akmens" 1997. gadā Londonā publicēja izdevniecība Bloomsbury Publishing, bet darbība tajā risinās 1991. gadā. Latviski šo darbu 2001. gadā Ingus Josta tulkojumā klajā laida apgāds "Jumava". Latvijā izdotajām grāmatām izmantotas ASV izdevniecības Scholastic Harija Potera sērijas vāku ilustrācijas.
Tematiski grāmatu mērķauditorija varētu būt vidēja vecuma un vecāki bērni, tomēr, kā to apliecina miljoniem pārdoto eksemplāru visā pasaulē, šie darbi spēj piesaistīt visu vecumu lasītājus. Pēc Dž. K. Roulingas grāmatām tiek uzņemtas arī filmas, no kurām pirmā tika izdota 2001. gadā, bet pēdējā — 2011. gadā.
Kā to apgalvo pati autore, stāsta par burvju zēnu ideju viņa radusi, braucot vilcienā no Mančestras uz Londonu. Kādā intervijā televīzijas kanālam BBC World viņa stāsta, ka rakstīšanas bieži risinājusies dažādās kafejnīcās, malkojot kafiju. Tā kā rakstniece tolaik — 1991. gadu vidū — bija tikko šķīrusies no sava vīra, ar mazu bērnu uz rokām un bez naudas, apstākļi rakstīšanai bijuši divtik grūti.

Stāsts

Grāmatas sarakstītas trešās personas stāstījumā, bet teicēja klātbūtne nav jūtama. Tā kā grāmatu galvenais varonis ir Harijs, notiekošais lielā mērā atainots no viņas redzespunkta.
Katra grāmata aptver Cūkkārpas Raganības un burvestību arodskolā pavadītu 1 mācību gadu, kur Harijs un viņa skolasbiedri apgūst buršanos, burvju mikstūru gatavošanu, dažādus burvju augus kopšanu un kalambola spēlēšanu. Harijam nemitīgi jāpārvar dažādas grūtības, mācoties sadzīvot ar savu nejauko audžuģimeni un ienaidniekiem skolā, un viņam nemitīgi jācīnās par savu dzīvību, konfrontējoties ar ļauno burvi Lordu Voldemortu un tā sabiedrotajiem.

Harijs Poters un intertekstualitāte

Grāmatas ir tikušas pielīdzinātas daudziem pasaulē slaveniem darbiem, tostarp, K.S. Lūisa "Nārnijas hronikai", Dž. R. R. Tolkīna "Gredzenu pavēlniekam", u.c. Roulingas darbos apspēlētā tēma par Harija dzīvi tālā internātskolā un ļaunajiem radiniekiem un aizbildņiem mājās (Dērslijiem) dažiem lasītājiem var atgādināt Rūalla Dāla darbus. Vēl daži uzskata, ka grāmatas par Poteru pielīdzināmas "Zvaigžņu karu" filmām, jo arī to galvenais varonis Lūks Debesgājējs līdz noteiktam vecumam, kad uzzina par savu likteni cīnīties pret ļauno, mitinās kopā ar savu tanti un onkuli; bez tam Lords Voldemorts līdzinās Zvaigžņu karu ļaunajam tēlam Emperor Palpatine, u.c. Daudz līdzību manāms ar Tolkīna slavenajiem fantastikas žanra darbiem. Abu autoru grāmatās ir tumsas pavēlnieks un labs, vecs un vieds burvis — "Gredzenu pavēlniekā" un "Hobitā" tas ir Gendalfs, bet "Harijā Poterā" — Baltuss Dumidors; tāpat arī abu rakstnieku stāstos parādās goblini, burvju gredzeni un apmetņi, kam piemīt spēja valkātāju padarīt neredzamu, u.tml. Runājot par intelektualitāti, jāmin Harija Potera pasaku vides saistība ar reālo pasauli, kas parādās vairākās detaļās — piemēram, burvju pasaules dažādu garšu zirnīši Bertie Bott's Every Flavour Beans, iedvesmoja Kalifornijas saldumu ražotājus Jelly Belly radīt un laist apgrozībā īstu produktu ar tādu pašu nosaukumu.
Konstantīns Grigorjevs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Grigorjevs sāka 1983.—84. gada sezonā PSRS čempionāta klubā Rīgas "Dinamo". 1987.—88. gada sezonā kopā ar komandu izcīnīja čempionāta sudraba medaļas. Pēc 1991.—92. gada sezonas turpināja spēlēt "Dinamo" mantinieces Rīgas "Pārdaugava" sastāvā Starptautiskajā hokeja līgā.
1994.—95. gada sezonā vairākas spēles aizvadīja Latvijas hokeja līgas vienībā HK Lido Nafta Rīga, sezonu noslēdza Somijas 3. līgas klubā KooKoo. 1995.—96. gada sezonu aizvadīja Rīgas "Juniors" rindās, tad trīs sezonas spēlēja Dānijas hokeja līgas vienībās Vojens IK un HK Hvidovre.
No 2001. līdz 2003. gadam spēlēja Rīgas "Vilki" sastāvā, tad beidza karjeru.
Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 1993., 1994. un 1996. gada Pasaules čempionātos.
Deivids Hafmens

Biogrāfija

Dzimis Ohaio, Hafmens bakalaura grādu elektrotehnikā ieguva Ohaio Valsts universitātē 18 gadu vecumā 1944. gadā. Pēc tam viņš dienēja ASV Jūras spēkos kā radaru apkopes virsnieks uz iznīcinātājkuģa, kas palīdzēja likvidēt mīnas Japānas un Ķīnas ūdeņos pēc 2. Pasaules kara. Vēlāk, 1949. gadā viņš ieguva savu maģistra grādu Ohaio un 1953. gadā doktora grādu MTI, arī elektrotehnikā.
Hafmens 1953. gadā kļuva par MTI mācībspēku. 1967. gadā viņš devās uz Santakrusas Universitāti Kalifornijā, kļūstot par Datorzinātņu nodaļas dibinātāju. Viņš bija viens no galvenajiem fakultātes studiju programmas izstrādātājiem un personāla atlasītājiem un no 1970. līdz 1973. gadam vadīja fakultāti. Viņš pensionējās 1994. gadā, bet saglabāja aktivitāti kā emeritus profesors, lasot lekcijas par informācijas teoriju un signālu analīzi.
Hafmens deva ievērojamu ieguldījumu arī daudzās citās jomās, ieskaitot informācijas teoriju un kodēšanu, signālu komutēšanu radariem un saziņas iekārtām un plānošanas procedūras asinhronām loģikas shēmām. 
Kā sekas no viņa darba par neizliecamu virsmu matemātiskajām īpašībām, Hafmens izstrādāja savus paņēmienu papīra salocīšanai neparastās skulpturālās formās, kas deva grūdienu datorizētu origami teorijai.
Hafmena sasniegumi tika novērtēti ar vairākām balvām un atzinībām. Kā pēdējo viņš saņēma 1999. gada Ričarda Haminga medaļu no Elektronikas un Elektrotehnikas inženieru institūta (IEEE) kā atzinību par viņa nozīmīgajiem atklājumiem informācijas zinātnē. Viņš ir saņēmis arī Lūisa Levija medaļu no Frenklina institūta par viņa doktora disertāciju par sekvenciālo komutācijas ķēžu sintēzi, atzīts par a Izcilu Ohaio Valsts universitātes absolventu un Vollesa Makdovela balvu. 1998. gadā viņš saņēma arī Datorzinātņu pioniera balvu no IEEE Datorzinātņu sabiedrības un Zelta jubilejas balvu par Tehnoloģijas jaunievedumiem no IEEE Informācijas teorijas sabiedrības.
Deivids Hafmens nomira 1999. gadā pēc 10 mēnešu ilgas cīņas ar vēzi. Viņam bija sieva un 3 bērni.
Hafmens nekad nemēģināja patentēt nevienu sava darba rezultātu. Tā vietā viņš koncentrējās uz ieguldījumu izglītībā. Citējot viņu pašu: "Mana alga ir mani studenti."
Pēteris Sēja

Dzīvesgājums

Pēteris Sēja ir dzimis 1880. gada 19. aprīlī Doles draudzes novada „Kuģos” („Kārklos”), tagadējā Ķekavas novadā. 
No 1900. līdz 1905. gadam Sēja strādāja par skolotāju Doles draudzes skolā Ķekavā. Piedalījies 1905. gada revolūcijā un tika ievēlēts par Doles pagasta rīcības komitejas priekšsēdētāju. Lai izvairītos no represijām, viņš 1906. gadā emigrēja uz Šveici, kur 1906.—1909. gadā Cīrihē studēja vēsturi un tautsaimniecību, 1909.—1917. gadā strādāja par skolotāju Cīrihes institūtā „Concordia” un lektoru Starptautiskā tirdzniecības akadēmijā. 1915. gadā viņš bija viens no Latviešu komitejas Šveicē dalībniekiem ar Raini kā priekšsēdētāju. Strādājis pie Latvijas pašnoteikšanās prasību formulēšanas, sadarbojies ar Latvijas delegāciju Versaļas miera konferencē. 
1920. gadā P.Sēja atgriezās dzimtenē un iestājās Latvijas Ārlietu ministrijas dienestā, piedalījās delegācijā, kas veda sarunas par Latvijas uzņemšanu Tautu Savienībā (1921). Vēlāk viņš bija padomnieks Latvijas sūtniecībā Parīzē (1921—1925), Ārlietu ministrijas Rietumu nodaļas vadītājs (1925—1927), sūtnis Itālijā (1927—1933), Albānijā, Bulgārijā un Grieķijā (1928—1933), Zviedrijā, Dānijā un Norvēģijā (1933—1937).
Miris 1940. gada 9. jūnijā Stokholmā, apglabāts Doles draudzes kapsētā Ķekavā.
Džibutija

Vēsture

Pirmajos mūsu ēras gadsimtos Džibutiju apdzīvoja klejotāju ciltis, kas runāja kušītu valodās. No 5. līdz 6. gadsimtam tā ietilpa Aksūmas valstī. 7. gadsimtā tagadējo Džibutijas teritoriju pārvaldīja arābu sultāni. Vietējo iedzīvotāju vidū izplatījās islāms un arābu valoda. 16. gadsimtā Džibutijas teritoriju iekaroja portugāļi, taču jau 17. gadsimtā tā atkal nokļuva arābu pārvaldē.
1946. gadā tā ieguva Francijas aizjūras teritorijas statusu. 1977. gadā Džubutija kļuva par neatkarīgu valsti. 1981. gadā valstī ieviesta vienpartijas vēlēšanu sistēma. No 1992. līdz 2000. gadam tajā norisinājās Džibutijas pilsoņu karš.

Politika

Džibutija ir prezidentāla republika. Prezidentu ar pilnvaru termiņu uz 6 gadiem ievēl balstiesīgie vēlētāji. Prezidentu ir iespējams pārvēlēt uz vēl vienu termiņu pēc kārtas. Likumdevējvaras funkcijas ir deleģētas parlamentam — Nacionālajai sapulcei (65 deputāti), kas tiek ievēlēts uz 5 gadiem. Izpildvara deleģēta Ministru Padomei, kas pakļauta valsts prezidentam.

Adminstratīvais iedalījums

Valsts ir administratīvi sadalīta 5 reģionos un 1 pilsētā, kas pielīdzināma reģionam.
Usmas pagasts

Upes

Aizupju valks, Baņģeva, Dorupes valks, Dūņupīte, Grenčvalks, Mellupīte, Ostupe, Paegļu valks, Riekte, Spāre, Struncene, Tirukšupe.

Ezeri

Aburgas ezers, Ilziķis, Lakšezers, Paegļu ezers, Pelcenes ezers, Tirukšezers, Usmas ezers.

Vēsture

Mūsdienu Usmas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Usmas muiža (Gut Usmaiten, Usma).
1935. gadā Ventspils apriņķa Usmas pagasta platība bija 101,4 km² un tajā dzīvoja 934 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Usmas ciema padomi, ko gan 1947. gadā likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, izveidoja no jauna. Usmas ciems ietilpis Ventspils (1949-1962), Talsu (1962-1967) un atkal Ventspils (pēc 1967. g.) rajonos. Usmas ciemam 1951. gadā pievienoja likvidēto Vecbirznieku ciemu, 1954. gadā - likvidēto Cirkales ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Usmas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Usma (pagasta centrs), Amjūdze, Desuciems, Zaļais ciems.
Pasaules izstāde

Pasaules izstāde  (angļu: world's fair) jeb EXPO (world exposition — Expo) ir liela starptautiska izstāde, ko regulāri rīko dažādās pasaules valstīs. Tā parasti ilgst vairākus mēnešus, kopš 1928. gada rīkošanas vietu izvēlas Starptautisko izstāžu birojs (franču: Bureau International des Expositions, BIE). Kopš 1958. gada Briseles pasaules izstādes pārsvarā tiek lietots nosaukums EXPO.

Vēsture

Uzskata, ka pasaules izstāžu rīkošana sākusies 19. gadsimta Francijā, tomēr par pirmo Pasaules izstādi tradicionāli uzskata 1851. gada Londonas Lielo izstādi (Great Exhibition of the Works of Industry of All Nations), kas kalpoja par daudzu nākamo izstāžu prototipu.
Pasaules izstāžu vēsturē var iedalīt trīs periodus: Industrializācijas sasniegumu laikmetu (1851—1938), kultūru apmaiņas laikmetu (1939—1987) un Nāciju zīmolu laikmetu (kopš 1988).

Pasaules izstāžu uzskaitījums

Starptautisko izstāžu birojs un ExpoMuseum kopš 1851. gada uzskaita šādas pasaules izstādes:
Amiotrofā laterālā skleroze

Amiotrofā laterālā skleroze (ALS), ko dažreiz sauc par Šarko slimību (franču ārsta Žana Martina Šarko vārdā) vai Lū Gēriga slimību (Ziemeļamerikā; beisbolista Lū Gēriga vārdā), ir idiopātiska strauji progresējoša, vienmēr letāla neiroloģiska slimība, kuras laikā novēro augšējo kustību neironu (motoneironu) sairšanu. Tā rezultātā rodas neiromuskulāro signālu pārvades traucējumi — nervu ierosas elektriskie impulsi vairs nenokļūst līdz muskuļiem un to kustība kļūst aizvien grūtāka, līdz iestājas pilnīga ķermeņa, tai skaitā arī runas un elpošanas aparāta, paralīze. Cilvēka intelektuālās spējas slimības laikā ir pilnīgi saglabātas, tāpat kā uztveres, redzes, dzirdes, taustes, ožas orgānu darbība. Amiotrofā laterālā skleroze pieder pie retajām slimībām. Starptautiskā ALS slimnieku asociāciju apvienība kopš 1997.gada izvēlējās 21. jūniju par šīs slimības un cīņas pret to emblemātisko dienu.
2014. gadā kļuva populāra Ice Bucket Challenge akcija, kuras mērķis ir vākt ziedojumus šīs slimības pētīšanai un ārstēšanai.

Epidemioloģija

Vidējā izplatība ir 2 gadījumi uz 1 000 000 iedzīvotāju gadā. Slimo gan sievietes, gan vīrieši. Visbiežāk novērojama starp 55—70 gadus veciem cilvēkiem. Izšķir sporādisku (ap 90—95%) un iedzimtu (mantotu, ģimenes) formu (5—10%).

Ārstēšana

Riluzols (ražots ar nosaukumu Riluteks) ir pašlaik vienīgais zāļu līdzeklis, kas palēnina simptomu attīstīšanos, bet arī tas neaptur slimību. Tam klāt simptomātiskā ārstēšana tiek nozīmēta, lai atvieglotu slimnieka vispārējo stāvokli un novērstu slimības komplikācijas: izgulējumus, elpošanas ceļu infekciju, nepietiekamu barības uzņemšanu, depresiju.
SQL anywhere

Īpašības

SQL Anywhere var palaist uz Windows, Windows CE, Mac OS X, un uz dažādām UNIX platformām, tai skaitā uz Linux, AIX, HP-UX un Solaris. Datu bāzu faili ir neatkarīgi no operētājsistēmām, tāpēc šīs datu bāzes var kopēt no vienas atbalstītās platformas (operētājsistēmas) uz citu. Produkts nodrošina vairākas standarta saskarnes (ODBC, JDBC un ADO.NET) un vairākas speciālas saskarnes, kā PHP un Perl.
Programma atbalsta saglabātās procedūras, lietotāja funkcijas (izmantojot Watcom SQL, T-SQL, Java vai C/C++), trigerus, norāda uz kopīgiem datiem, rindu līmeņu bloķēšanu, kopēšanu, pilnvaru tabulas un notikumus (regulārie un sistēmu notikumi). Laba šifrēšana atbalsta datu bāzes failus un klienta servera savstarpējo komunikāciju. Ar pašregulējošu vaicājumu optimizētāju un dinamiskas atmiņas lieluma funkcijas, datu apstrādes lietojumprogramma veidota ar SQL Anywhere ir mazas prasības bez datu bāzu lietojumprogrammu atbalsta, lai nodrošinātu jaudīgas lietojumprogrammas. SQL Anywhere lietojumprogramma spēj apstrādāt 20,000 darījumus minūtē.
Datu apstrādes lietojumprogrammas spēj darboties ar datu bāzēm droši un uzticami, izmantojot biznesa klases sinhronizācijas funkcijas, kuras nodrošina SQL Anywhere lietojumprogramma. Šī ir vienīgā sinhronizācijas tehnoloģijas, kas nodrošina datu sinhronizāciju starp vadošajiem mobilo ierīču un Sybase, Microsoft, Oracle, MySQL un IBM datu bāzu uzņēmumiem.

Pielietojums

SQL Anywhere lieto vairākus kontekstos, ieskaitot iestrādātas datu bāzes, jo īpaši iebūvētas datu glabātuves. Piemēram, tas tiek izmanto Intuit QuickBooks un tīkla vadības produktos, un dublēšanas produktos. To var izmantot arī ar minimālām administrēšanas zināšanām. Tas var tikt lietots, kā datu bāzu serveris priekš darba grupām vai priekš maziem un vidēja lieluma uzņēmumiem. Tas var darboties arī kā mobilo datu bāze. Tas ietver pielāgojamas datu sinhronizācijas tehnoloģijas, kas nodrošina mainīgas bāzes kopijas starp dažādām datu bāzēm, ieskaitot lielas uz servera bāzētas RDBMS sistēmas