Alla Pugačova

Biogrāfija

Dziedāt sākusi jau vidusskolas gados. Kopš tā laika īslaicīgi dziedāja daudzu kolektīvu sastāvā.
1965. gadā, pabeidzot Maskavas 496. vidusskolu, ierakstīja dziesmu «Robots». 1966.—1967. gadā pirmās nopietnā uzstāšanās Tjumeņā radiostacijas «Юность» aģitācijas brigādes sastāvā. 1967. gadā kļuva par koncertmeistari ГУЦЭИ, 1969. gadā par solisti vokāli-instrumentālajā ansamblī „Jaunais elektrons».
1971. gadā strādāja ansamblī «Moskviči», tad estrādes orķestrī Oļega Lundstrēma (Олег Лундстрем) vadībā.
1974.—1976. gadā strādāja ansamblī «Vesjolije rebjata» (Весёлые ребята) Pavla Slobodkina ( Павл Слободкин) vadībā.
1976. gadā pirmais fināls festivālā «Gada dziesma», 1977. gadā galvenā loma kinofilmā «Sieviete, kura dzied» (Женщина, которая поёт). 1977.—1980. gadā uzstājās kopā ar grupu «Ritms» Aleksandra Avilova (Александр Авилов) vadībā. 1980. gadā izveidoja grupu «Rečitāls» (Рецитал) J. Šahnazarova vadībā, kura instrumentāli pavadīja dziedātāju priekšnesumos vairākus gadus.
1981. gadā pabeidza muzikālā teātra režisoru fakultāti A. V. Lunačarska Valsts Teātra mākslas institūtā.
Uzstājās koncertprogrammās «Sieviete, kura dzied» (Женщина, которая поёт) (1979), «Dziedātājas monologi» (Монологи певицы) (1981), «Pie mums ciemos Maestro» (У нас в гостях Маэстро) (1981; ar Raimonda Paula piedalīšanos), teatralizētu priekšnesumu «Atnācu un runāju» (Пришла и говорю) (1984), solo programmu «Jums dzied Alla Pugačova» (Поёт Алла Пугачёва) (1993), kopš 1988. gada notiek «Ziemassvētku tikšanās».
Dziedātāja ierakstījusi vairākus desmitus disku un albumu, 1996. gadā klajā nāca 13 kompaktdisku kolekcija («General Records»), piedalījusies daudzos prestižos festivālos un dziesmu konkursos, gan kā dalībniece, gan kā žūrijas locekle : 1974. gadā kļuvusi par Vissavienības estrādes mākslinieku konkursa laureāti (saņemot trešo godalgu) ar dziesmām «Посидим, поокаем» un «Ермолова с Чистых прудов»; 1975. gadā ieguvusi Grand-Prix festivālā «Zelta Orfejs» («Золотой Орфей») ar dziesmu «Arlekīns» («Арлекино») un vairākkārt bijusi pasākuma viešņa; 1976. gadā piedalījusies Kannu festivālā; 1977. gadā bijusi žūrijas locekle pirmajā televīzijas konkursā «Ar dziesmu pa dzīvi» («С песней по жизни»); ieguvusi Grand-Prix „Dzintara lakstīgala” konkursā «Sopota-78» ar dziesmu «Visu var karaļi» («Все могут короли»); viesojusies konkursā «Sopota-79»; 1980. gadā piedalījusies WDR radiokoncertā Ķelnē; 1983. gadā viesojusies festivālā «Bratislavas lira» un dziesmu konkursā Zelona Gurā, kopā ar V. Kuzminu 1987. gadā piedalījusies San-Remo festivālā ar dziesmu «Надо же…»; 1989. gadā bijusi žūrijas locekle un piedalījusies gala koncertā kantrimūzikas festivālā Nešvilā, kur dziedātājai pasniegta balva «Distant Accord» par uzvaru festivālā un par ieguldījumu festivāla attīstībā; no 1993. līdz 1994. gadam piedalījusies festivālos «Звёздный прибой Sevastopolē, «Роксалана»(Kijeva 1994), «Rock Summer» (Таllina, 1994), «Славянский базар» (Vitebska, 1994), «Голос Азии» (Alma-Ata, 1995). 1997. gadā Pugačova piedalījās Eirovīzijas dziesmu konkursā.
Alla Pugačova piedalījusies 1980. gada Maskavas Olimpisko spēļu kultūras programmā, jaunatnes TV tiltā Maskava-Kalifornija (1982), teleprogrammās «Jaungada atrakcija» (Новогодний аттракцион) (1982—1984), XXII Starptautiskajā jaunatnes un studentu festivālā Maskavā (1986). 1986. gadā piedalījusies labdarības koncertā «Счёт 904» palīdzot cietušajiem Černobiļā. 1989. gadā Alla Pugačeva piedalījās labdarības festivālā «Милосердие и красота» Kijevā. 1997. gadā, Maskavas 850 gadu jubilejas svētku periodā, piedalījās grandiozā izrādē-divertismentā «Москва на все времена».
Ar soloprogrammām dziedātāja viesojusies dažādās valstīs — ASV, Vācijā, Šveicē, Indijā, Francijā, Itālijā, Izraēlā, Polijā, Somijā, Japānā, Indijā, Austrālijā un daudzās citās valstīs. 1985. gadā Somijā notika svinīga kuģa «Alla» nolaišana ūdenī.
Māksliniece sadarbojusies ar dažādiem mūzikā pazīstamiem cilvēkiem kā Aleksandrs Zacepins (Александр Зацепин), Udo Lindenbergs (Udo Lindenberg), Raimonds Pauls, Igors Nikolajevs(Игорь Николаев ), Jurijs Černavskis (Юрий Чернавский), kopīgi koncertējusi ar pazīstamo franču mūziķi Džo Dasēnu viesnīcā «Kosmoss» Maskavā.
1998. gadā Alla izveidoja teātra studiju «Театр Песни». Kā mākslinieciskā vadītāja, viņa organizēja viesizrādes bijušās Padomju Savienības pilsētās ar programmām, kurās piedalījās teātra mākslinieki, no kuriem daudzi vēlāk kļuva par estrādes zvaigznēm: «Jaunieši jauniešiem jeb koncerts draugiem» (Молодые-молодым или Концерт для друзей) (1998. gads), «Koncerts draugiem» (Концерт для друзей) (1990), koncerttūre «Zvaigžņotā vasara» (Звёздное лето) ar Filipa Kirkorova, Kristīnas Orbakaites piedalīšanos (1992. gads).
No 2005. gada kopīgi ar Igoru Krutoju (Игорь Крутой) kļuva par festivāla «Gada dziesma» (Песня года) organizatori.
No 2005. gada bija ikgadējā mūzikas festivāla Jaunais vilnis patronese.
Atzīmējot savu sešdesmito dzimšanas dienu, 2009. gadā notika Allas Pugačovas koncerti Kremļa pilī un Lužņiku stadionā.

Ģimenes dzīve

Māte Zinaīda Odegova, tēvs Boriss Pugačovs, brālis Jevgēņijs Pugačovs, meita Kristīna Orbakaite, mazbērni — Ņikita un Denijs, Klaudija.
1969—1971 laulība ar lietuviešu izcelsmes cirka mākslinieku Mikolu Edmundu Orbaku, 1976—1980 laulība ar Aleksandru Stefanoviču, 1985—1993, laulība ar Jevgēņiju Boldinu, 1994—2005, laulība ar Filipu Kirkorovu, kopš 2011. gada laulība ar Maksimu Galkinu,

Apbalvojumi

Allai Pugačova ir unikālu balvu, titulu un apbalvojumu īpašniece. 1980. gadā tikusi atzīta par gada labāko aktrisi un tajā pašā gadā saņēmusi KPFSR Nopelniem bagātās skatuves mākslinieces nosaukumu. 1985. gadā Pugačovai tika piešķirts KPFSR Tautas skatuves mākslinieces nosaukums, 1991. gada 21. decembrī PSRS Tautas skatuves mākslinieces tituls.
1982. gadā dziedātāja tika apbalvota ar medaļu, 1987. gadā ar medaļu ФИДОФ «Par ieguldījumu miera un harmonijas veicināšanā ar mūzikas palīdzību».
1991. gadā Alla Pugačova noslēdza kontraktu ar firmu «Sogo» (Francija) par smaržu «Алла» ražošanu, prezentācija notika koncertzalē "Rossija" (Maskavā) 1992. gada 3. jūlijā, bet 1997. gadā tāda pat prezentācija notika par godu apavu kolekcijai «Алла Пугачёва» («Эконика»).
1992. gadā viņa tika apbalvota ar 1. pakāpes «Ērgļa Ordeni» (Ордена Орла).
Vairākas reizes viņa apbalvota ar nacionālo prēmiju «Ovācija» nominācijās «Labākā dziedātāja» (1992), «Dzīvā leģenda» (1994), «Labākais režisors — inscenētājs» (1995), kā arī avīzes «Вечерняя Москва» apbalvojums par «Labāko gada šovu» — «Ziemassvētku tikšanās» (Рождественские встречи) (1992), «Комсомольской правды» apbalvojums nominācijā «Gada zvaigzne» (1995) un «Iemīļotākā sieviete» (1997), ieguvusi K.Šuļženko vārdā nosaukto prēmiju festivālā «Gada dziesma» (1995), prēmija «Zvaigzne» nominācijās «Labākā dziedātāja» un «Gada labākais albums» 1995. gadā, balva par labāko animācijas klipu «Зайка моя», kurā Pugačova bija producenta lomā, festivālā «Фантазия-96», apbalvojums «Zelta ābols» festivālā «Поколение-96» par labāko otrā plāna lomu klipā «Зайка моя» (1997) un daudzi citi apbalvojumi .
Jaltā «Zvaigžņu laukumā» 1994. gada 24. augustā tika atklāta zīme ar dziedātājas vārdu.
Par ieguldījumu literatūras un mākslas attīstībā 1995. gada 7. jūnijā Allai Pugačovai tika izsniegta Krievijas valsts prēmija.
1999. gada 15. aprīlī Boriss Jeļcins dziedātāju apbalvoja ar ordeni «Par nopelniem tēvijas labā (II pakāpe)».
2009. gada 15. aprīlī Dmitrijs Medvedevs dziedātāju apbalvoja ar ordeni "Par nopelniem tēvijas labā (III pakāpe)".