google/wiki40b huggingface dataset:
Brīvības piemineklis (Jēkabpils)

Brīvības piemineklis ir viens no kultūrvēsturiskajiem objektiem Jēkabpils pilsētā, kas atrodas Rīgas ielā, pretim Krustpils pilij.
Piemineklis veltīts Latvijas Brīvības cīņās kritušo karavīru, Krustpils draudzes dēlu, piemiņai. Piemineklis tika atklāts 1925. gada 27. septembrī. Veidojis tēlnieks Vilhelms Treijs pēc arhitekta Aleksandra Birznieka meta. Pieminekļa būvi ierosināja Brāļu kapu komitejas Krustpils nodaļa. Uz pieminekļa atklāšanu bija ieradušies Latvijas kara ministrs Rūdolfs Bangerskis, ģenerāļi Eduards Kalniņš un Krišjānis Berķis, pulkvedis Līcītis no Latgales artilērijas pulka, Daugavpils apriņķa un kara apriņķa priekšnieki, Krustpils pilsētas pašvaldības un pagasta, pamatskolas, lauksaimniecības biedrības un zemnieku savienības nodaļas pārstāvji. Pieminekli iesvētījis mācītājs Kārlis Skujiņš. Pieminekļa vieta tikusi īpaši piemeklēta un atzīta par ļoti piemērotu, jo atrodas līdzās Daugavai uz stāvā krasta, vieta ir tālu pārredzama un atrodas blakus Krustpils pilij, kurā tolaik tika izmitināti Latgales pulka karavīri, tādā veidā piemineklis kalpoja karavīriem par audzinošu simbolu. 
Sākoties padomju varas laikam, 1941. gada pavasarī boļševiki sāka pieminekli postīt. Tika nojaukta pieminekļa augšējā daļa — senlatviešu karavīra maska, tika iznīcināta ugunskrusta zīme un aizsmērēti uzraksti. 1950. gados turpinājušies pieminekļa postījumi. Atmodas laikā piemineklis tika atjaunots, ko veica Jēkabpils Pārvietojamās mehanizētās kolonnas amatnieki pēc vecām fotogrāfijām. Granīta akmens daļas tika izgatavotas Jēkabpils akmeņkaļu darbnīcās, bet karavīra masku granītā veidoja tēlniece Inta Berga. Piemineklis tika no jauna atklāts 1992. gada 18. novembrī.
Pieminekļa arhitektoniskais ansamblis veidots kā divi pusapļi terases veidā, kas ir mūrēts no Daugavas dolomīta radzēm, kas izlauza pie Asotes. Sienas vidū atrodas granītā veidota daļa ar senlatvieša karavīra galvas atveidu, krustotiem zobeniem un tautiskiem ornamentiem, kā arī uzrakstu "KRITUŠIEM PAR TĒVIJU 1918-1920".
Kena muiža

Kena muiža ir viens no kultūrvēsturiskiem arhitektūras objektiem, kas atrodas Jēkabpilī, Dambju ielā 19.
Muiža radās 19. gadsimtā, kad pilsētas īpašumus iegūst Kena muižnieku dzimta, kura uzbūvē muižu, bet apkārt tai tajā pašā laikā izveido parku (Kena parks). Muiža līdz pat 1. Pasaules karam piederēja slavenajam liķieru fabrikas īpašniekam Alfredam Kenam.
Daļa no muižas kompleksa ēkām — dzīvojamā ēka, stallis, kūts un klēts ir saglabājušās līdz mūsu dienām. Muižas kompleksa ēkas ir vecākās saglabājušās apbūves arhitektūras celtnes Dambju ielā.
Kena muižas dzīvojamā ēka ir vienīgā neogotikas celtne Jēkabpils pilsētā. Padomju varas gados, veicot nama pārbūvi, ēka zaudējusi savu romantisko mansarda jumtu, taču celtne ir saglabājusi vērtību pilsētas apbūvē ar saviem mazajiem tornīšiem, tipiskajām dzegām un zobiņveida karnīzēm, smailo arku pārsedzēm virs logiem, kā arī pašas dzīvojamās ēkas novietojumu Kena parka vienā galā.
Pašlaik Kena muižas kompleksa ēkas apsaimnieko Jēkabpils mākslas skola.
Alberts Jērums

Dzīvesgājums

Dzimis 1919. gada 1. janvārī Karulā (tagad Valgas apriņķī, Igaunijā). 1937. gadā iestājās Latvijas Konservatorijas kompozīcijas teorijas klasē, bija profesora Jāzepa Vītola audzēknis. Otrā pasaules kara laikā strādāja kā mūzikas kritiķis laikrakstā "Tēvija" un par skolotāju Rīgas valsts mūzikas skolā. Sacerēja klavieru sonāti, kantāti "Debesu kalējs", stīgu kvartetu un divdaļīgu "Andante" lielam orķestrim.
Totālās mobilizācijas laikā viņu iesauca Latviešu leģionā, kara gaitas beidza Vācijā. Dzīvoja Detmoldā, kur gādāja par profesoru J. Vītolu, strādāja par skolotāju Baltic DP Music College, turpināja komponēt. 1947. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Anglijā, kur vadīja latviešu korus, rīkoja trimdas Dziesmu dienas Anglijā 1949. gadā, pēc tam arī Eiropā 1964. gadā un, īsi pirms nāves, arī 1. Vispasaules Dziesmu Svētkus Visbijā 1979. gadā. Trīs reizes bija Kanādas latviešu dziesmu svētku virsdiriģents.
Miris 1978. gada 6. janvārī Londonā, Apvienotā Karalistē.
MySQL Workbench

GUI Tools

MySQL GUI Tools pakete satur vairākplatformu brīvu programmatūru (GNU GPL) ne tikai priekš MySQL datubāzu serveru administrēšanai, bet arī priekš datu izveidošanai un manipulēšanai MySQL datubāzu iekšienē. Šo paketi pirmie izstrādāja Sun Microsystems, bet vēlāk tā izstrāde tika apstādināta, un tagad tas ir pieejams tikai no MySQL arhīviem.
GUI Tools pakete tika pilnīgi aizstāta ar MySQL Workbench, sākot no beta-versijas 5.2. Tomēr, MySQL Support Team turpināja atbalstīt GUI Tools paketi līdz 30. jūnijam 2010. gadam. Turpmākajās MySQL Workbench versijās tiks pievienots spraudnis migrācijai, pilnīgi savietojams ar MySQL Migration Toolkit, ietilpstot GUI Tools paketes sastāvā.
MySQL komanda nepārtraukti uzlabo savus produktus uz Windows platformas. Workbench Windows - sniedz attālu piekļuvi Windows serveriem, izmantojot Windows vadības metodes - kā alternatīvu SSH. Menedžējot MySQL serveri ir nepieciešama pieeja mērķa mašīnai, kas parasti paaugstina tiesības noteiktus uzdevumus. Vietējiem savienojumiem tas lielākoties nav liels darījumu.

Workbench

Pirmā MySQL Workbench versija tika izlaista 2005. gadā septembrī.
MySQL Workbench kļuva par pirmo produktu ģimenē, kurš bija pieejams divos variantos. Lai piesaistītu izstrādātājus, tika piedāvāta Commercial Standart Edition programmas versija, un Community Edition, kura tika izplatīta saskaņa ar GNU GPL licenci. Community Edition ir pilnībā funkcionāls produkts ar visām galvenajām komerciālas versijas pazīmēm. Būdams par pamatu visām turpmākajām relīzēm, tas gūs labumu no visiem turpmākajiem centieniem produktu attīstībai. Standart Edition paplašina Community Edition ar moduļu sērijām un spraudņiem, ar kuriem iespējams optimizēt darba plūsmu un tādējādi ietaupīt laiku un izvairīties no kļūdām.

MySQL Workbench 5.0 un 5.1

MySQL Workbench 5.0 un 5.1 ir specializēti vizuālie MySQL datubāzes dizaina rīki. MySQL Workbench 5.0 darbojas tikai MS Windows vidē, cross-platform vides versija parādījas ar 5.1 versijas iznākšanu.

MySQL Workbench 5.2

Sākot ar MySQL Workbench 5.2 ir pārtapusi par vispārēju datubāzes grafisko rīku lietotni. Neskaitot fizisko datu bāzēs modelēšanu, aizstājot veco MySQL GUI rīkus, tai parādījās SQL redaktora funkcija, datubāzes migrācijas instrumenti un datubāzes servera administrācijas saskarne.

MySQL Workbench 6.0

2013 gada 22. maijā MySQL Workbench komanda paziņoja, ka ir uzsākti darbi pie versijas 6.0 izstrādes. Pirmā publiskā beta versija 6.0.2 tika izlaista 2013. gada 14. junijā. Vispārēji pieejamā 6.0.6 versija tika izlaista 2013. gada 12. augustā.
Deodium

Nosaukums

Grupas nosaukuma izvēli vēlākā intervijā viens no tās izveidotājiem Atis Tiltiņš skaidroja šādi:
 Vēlējāmies vārdu, kas nav tipisks anglisks un nemanāms, tāpēc palīgā tika ņemta latīņu valoda, no kuras nāca divi vārdi: Deous — dievs un Odium — Naids. Saīsinot vārdus sanāca „DE ODIUM” jeb „Dieva Naids”.
 — Atis Tiltiņš

Vēsture

2012. gada 5. oktobrī izdevniecība P3lican Partisans izdeva Deodium debijas mazalbumu „Saules kalpi”. Albums ierakstīts KS records, bet albuma vāku veidoja grupas ritma ģitārists un fona vokālists Jānis Tiltiņš. Pēc tam Deodium devās albuma atvēršanas tūrē „Saules kalpi” ar koncertiem 2012. gada 20. decembrī Jelgavas bārā „Melno Cepurīšu Balerijā”, 2013. gada 18. janvārī Rīgas klubā Nabaklab un 2013. gada 26. janvārī Liepājas klubā Fontaine Palace. 2013. gada 22. februārī grupa kategorijā „Gada debija” saņēma Latvijas Metālmūzikas gada balvu.
2014. gada 30. augustā grupa izdeva savu otro studijas albumu un pirmo pilna garuma studijas albumu „Grēks. Važas. Brīve.”, ko veido trīs daļas, kas attiecīgi parādās nosaukumā. Pēc tam Deodium devās albuma atvēršanas tūrē ar koncertiem Jelgavā, Liepājā un Rīgā. Albuma kategorijā „Gada albums” bija nominēts Latvijas Metālmūzikas gada balvai.
Ūdensrats

Vēsture

Pirmo reizi ūdensratus sāka izmantot 1. gadsimtā pirms mūsu ēras. Tos izmantoja ūdensdzirnavu darbināšanai. Viduslaikos ūdensratu sāka izmantot arī dažādu ierīču darbināšanai.
Liverpūle

Vēsture

Kaut arī Liverpūlei pilsētas tiesības piešķirtas jau 1207. gadā, vēl 16. gadsimtā tajā bija tikai 500 iedzīvotāju.
Tomēr 17. gadsimtā Liverpūles osta sāka strauji attīstīties. Galvenais ostas ienākumu un uzplaukuma avots visa gadsimta garumā bija vergu tirdzniecība.
19. gadsimta beigās Liverpūle kontrolēja 40% no pasaules jūras tirdzniecības. Pilsēta strauji auga, sevišķi pēc 1840. gada Īrijas Lielā bada, kad pilsētā ieplūda īru emigranti.
2. pasaules kara laikā pilsēta smagi cieta vācu aviācijas uzlidojumos.
20. gadsimta 50. gadu beigās, 60. gadu gadu sākumā Liverpūle kļuva par jaunatnes mūzikas centru (Mersey sound).
Liverpūle bija 2008. gada Eiropas kultūras galvaspilsēta.
Pelotons

Pelotons ir termins, ar ko šosejas riteņbraukšanas sacensībās apzīmē galveno braucēju grupu. Termins radies no franču valodas vārda peloton, ar ko apzīmē militāro vienību — vadu. Braucēji grupā ietaupa enerģiju, izmantojot citu braucēju aizvēju. Aizvēja ietekme ir ievērojama — braukšana lielas grupas vidū gaisa pretestību var samazināt līdz 5-10%. Šīs ietaupītās enerģijas izmantošana paver plašas taktiskās iespējas braucēju sadarbībai un sāncensībai. Terminu izmanto arī, lai vispārīgi apzīmētu profesionālo riteņbraucēju kopienu, piemēram, salikumā "profesionālais pelotons".
Tianhui 1B

Lidojuma gaita

Tianhui 1B tika palaists 2012. gada 6. maijā 07:10 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 2D no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra. 07:21 UTC pavadonis atdalījās no pēdējās pakāpes un ievadīts solārsinhronā orbītā.
Aleksandrs Pikārs

Spēlētāja karjera

No 2001. līdz pat 2005. gadam Pikārs spēlēja QMJHL junioru līgā, vienīgi 2004.—05. gada sezonas noslēgumā uzsākot savu profesionāļa karjeru, debitējot AHL vienībā Filadelfijas "Phantoms".
2005.—06. gada sezonā Pikāram izdevās debitēt NHL, aizvadot sešas spēles Filadelfijas "Flyers" rindās, pārējo sezonu aizvadot "Phantoms" sastāvā. 2006.—07. gada sezonā Pikārs "Flyers" rindās aizvadīja jau 62 spēles, taču 2007.—08. gada sezonas gaitā tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning" vienību.
2008. gada vasarā Pikārs tika aizmainīts uz Otavas "Senators" vienību, tās sastāvā aizvadot nākamās divas sezonas, 2009.—10. gada sezonas otrajā pusē tiekot aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes". 2010. gada vasarā Pikārs noslēdza viena gada līgumu ar Monreālas "Canadiens", taču gadu vēlāk pievienojās Pitsburgas "Penguins" rindām, lielāko sezonas daļu gan aizvadot AHL klubā Skrentonas "Penguins".
Kopš 2012. gada spēlē Eiropā.
2006. gada NATO samits

2006. gadā NATO samits notika Rīgā, Latvijā un bija jau 19. NATO samits. Tas notika no 2006. gada 28. līdz 29. novembrim. Šis bija pirmais NATO samits, kas notika bijušās PSRS teritorijā, ņemot vērā arī to, ka Latvija NATO iestājās tikai 2004. gadā. Galvenais sarunu temats šajā samitā bija alianses vienotība, tās misija Afganistānā un alianses paplašināšanās jautājumi. Lēmums par tālāku NATO paplašināšanos varētu tikt pieņemts nākamā samita laikā 2008. gadā, kad uzaicinājumu pievienoties aliansei varētu saņemt Serbija, Bosnija un Hercegovina un Melnkalne. Pārējās Balkānu valstis — Maķedonija, Albānija un Horvātija 2008. gada samitā varētu pievienoties programmai "Partnerattiecības mieram". Tika atzīts, ka par Ukrainas un Gruzijas pievienošanos NATO vēl esot pāragri runāt. Vēl samita gaitā NATO valstu un valdību vadītāji nāca pie slēdziena, ka Afganistānā esošo karavīru skaits ir jāpalielina, arī Latvija to atbalstīja un plānots, ka misijā uz Afganistānu Latvija nosūtīs vēl 20 karavīrus.
Trīspadsmit kolonijas

Trīspadsmit kolonijas bija grupa ar britu aizjūras teritorijām, kas tika izveidotas 17. un 18. gadsimtā un atradās Ziemeļamerikas Austrumu krastā gar Atlantijas okeānu. Par "trīspadsmit kolonijām" tās plašāk kļuva pazīstamas tad, kad 1775. gada pavasarī tās kopīgi uzsāka militāru pretestību Lielbritānijas virskundzībai Ziemeļamerikas kontinentā, kas turpmākajos gados pārauga ASV Neatkarības karā. Trīspadmit kolonijas, kas gala rezultātā 1776. gadā pasludināja savu neatkarību no Lielbritānijas, bija: Delavēra, Pensilvānija, Ņūdžersija, Džordžija, Konektikuta, Masačūsetsa, Mērilenda, Dienvidkarolīna, Ņūhempšīra, Virdžīnija, Ņujorka, Ziemeļkarolīna un Rodailenda.
Ivans Paskevičs

Dzīvesgājums

Dzimis 1782. gadā Poltavā ukraiņu kazaku ģimenē, nosūtīts uz Pēterburgas pāžu korpusu, 1800. gadā ieskaitīts Krievijas ķeizara gvardes karaspēkā. Napoleona karu sākumā piedalījās Austerlicas kaujā 1805. gada decembrī. Kā Krievijas armijas virsnieks piedalījās Krievu—turku karā (1806—1812), 1812. gada karā, Sestās koalīcijas karā un 1814. gada Parīzes ieņemšanā.
Vēlāk komandēja krievu spēkus Krievu—persiešu karā (1826—1828) un Krievu—turku karā (1828—1829). Apspieda Novembra sacelšanos Polijā un 1848. gada ungāru sacelšanos. No 1832. līdz 1856. gadam bija Polijas caristes vietvaldis. Izpirka no Rumjanceviem un atjaunoja Gomeļas pils ansambli, kur pēc nāves 1856. gadā apglabāts.
Arvīds Noriņš

Biogrāfija

A. Noriņš dzimis un audzis Salacgrīvā. 1940. gadā pārcēlies uz Rīgu, kur beidzis VEF arodvidusskolu (1943) un strādājis šajā rūpnīcā. Beidzis arī Rīgas 8. vakara vidusskolu (1948). Studējis Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātē.
No 1950. līdz 1952. gadam bijis Liepājas teātra aktieris. No 1954. līdz 1963. gadam strādājis Leļļu teātrī. No 1963. gada režisora asistents Rīgas kinostudijā. Bijis režisora asistents Leonīdam Leimanim filmā "Purva bridējs" (1966). Piedalījies mākslas filmā "Kapteiņa Enriko pulkstenis" (1967). 
1966. gadā kopā ar Arnoldu Burovu un Valentīnu Jakobsonu nodibinājis leļļu filmu grupu, no 1966. līdz 1984. gadam bijis tās mākslinieks multiplikators un aktieris animators, no 1970. gada arī režisors. Animators pirmajai Rīgas kinostudijas leļļu filai "Ki-ke-ri-gū" (1966), kā arī daudzām citām filmām. Režisors leļļu filmām "Zaķa kāposti" (1970), "Eža kažociņš" (1972), "Gribulītis" (1973), "Puspasaka" (1975), "Kāpostu dārza noslēpums" (1983), kā arī leļļu filmu seriālam par izmeklētāju Capu: "Caps meklē" (1976), "Caps meklē atkal" (1977), "Caps cīnās" (1979), "Caps ģībst" (1980), "Caps un neredzamais" (1981). Maija Augstkalna augsti vērtējusi A. Noriņa tehnisko meistarību un pieredzi leļļu vadīšanā: "Dot dzīvību lellei — tā ir grūta māksla, kas prasa ne vien smalki izslīpētu aktiera talantu, bet arī milzīgu pacietību, rūpību, filigrānu visdažādāko tēlu (ne 'tikai ar dvēseli apveltīto, bet arī nedzīvās, priekšmetiskās pasaules pārstāvju kā auto, helikopters utt.) individuālās kustības izjūtu kadrā. It bieži vienam aktierim — leļļu vadītājam vienlaikus jāprot «atdzīvināt» ne tikai galvenos varoņus, bet arī masas, kas ir ap viņiem."
Epizodiskas lomas filmās "Sēklis" (1988) un "Mērnieku laiki" (1991). Vairākas Noriņa filmas apbalvotas Vissavienības kinofestivālos.
Frederiks Jeitss

Biogrāfija

No 1920. gadu sākuma līdz 1930. gadu sākumam bijis viens no Anglijas vadošajiem šahistiem. Sešas reizes uzvarējis Lielbritānijas šaha čempionātos (1913, 1914, 1921, 1926, 1928, 1931). Sekmīgi piedalījies tradicionālajos Hastingsas šaha turnīros, kuros četras reizes ieņēmis 3. vietu (1919, 1924, 1927, 1928). Pārstāvējis Anglijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1927, 1930-1931) un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1927) medaļu. No 1919. līdz 1932. gadam piedalījies aptuveni 60 starptautiskajos šaha turnīros.
Bijis pazīstams kā šaha literāts un žurnālists. Laikrakstu Manchester Guardian un Yorkshire Post šaha nodaļu redaktors. Daudz darījis šaha popularizēšanai Anglijā. Traģiski aizgājis bojā nelaimes gadījumā, nosmokot savā mājā gāzes izplūdes rezultātā.
Pasaules čempionāts korespondencšahā

Pasaules čempionāts korespondencšahā ir korespondencšaha turnīrs, kura uzvarētājs iegūst titulu "Pasaules čempions korespondencšahā". To rīko Starptautiskā Korespondencšaha federācija (ICCF) un tas notiek četros posmos: priekšsacīkstes, pusfināli, kandidātu turnīri un fināls.

No 1965. gada ICCF rīko arī Pasaules dāmu čempionātus korespondencšahā un tie notiek divos posmos: pusfināli, fināls.

Vēsture

Ideju izveidot nosaukumu "Pasaules čempions korespondencšahā" 1936. gadā izvirzīja Aleksandrs Aļehins un to atbalstīja  Starptautiskā Korespondencšaha savienība IFSB, tomēr iespēja noorganizēt sacensības radās tikai pēc Otrā pasaules kara. 1945. gadā dibinātās Starptautiskās Korespondencšaha asociācija noorganizētie 1. Pasaules čempionāta pusfināli sākās 1947.gadā, bet fināls 1950. gadā.
No Latvijas šahistiem Pasaules Koresondencšaha čempionātu finālos ir spēlējuši uz Austrāliju emigrējušais Lūcijs Endzelīns (2. čempionāts—2. vieta; 3. čempionāts—7. vieta; 5. čempionāts—8. vieta) un Jānis Vitomskis (15. čempionāts - 12.-13. vieta), bet dāmu čempionātos Ingrīda Priedīte (5. čempionāts—2. vieta; 6. čempionāts—8. vieta).
Vējopatis

Vējopatis (lietuviešu: Vėjopatis) lietuviešu mitoloģijā ir vēja dievs. Vācu vēsturnieks Matejs Pretorijs 17. gadsimtā Vējopati attēloja kā spārnotu cilvēku ar divām pretēji vērstām un muti atvērušām sejām un izplestām rokām, no kurām vienā tas tur zivi, bet otrā — muciņu. Viņš arī minēja vējones, kas pēc vēja pareģoja nākotni. Vējopatim tuva dievība varētu būt bijusi Bangpūtis.
Sergejs Antonovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1884. gada 25. augustā Rīgā. Mācījās Pētera I reālskolā, studēja Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras nodaļā, pēc tam Pēterburgas Mākslas akadēmijā (1909—1914), piedalījās arhitektūras konkursos un mākslas izstādēs. 
Pēc Latvijas Brīvības cīņu beigām 1920. gadā Sergejs Antonovs atgriezās dzimtenē un strādāja par Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātes asistentu un vecāko asistentu (1921—1925).   
No 1925. līdz 1940. gadam viņš strādāja par mākslinieku dekoratoru Rīgas Krievu teātrī, bija radošā komandējumā Itālijā un Francijā (1926—1927).
1935. gadā projektēja Latvijas paviljonu Pasaules izstādē Briselē. Kopā ar arhitektu Nikolaju Voitu uzvarēja Rīgas rātslaukuma pārbūves plāna konkursā. 
Pēc Latvijas okupācijas turpināja darboties kā teātra dekorators, gleznotājs un RPI mācībspēks. 
Sergejs Antonovs bija arī viens no 1954. gadā uzbūvētās viesnīcas "Rīga" projekta autoriem.
Miris Rīgā 1956. gada 2. jūnijā.
Džastins Kripss

Karjera

Ar bobsleju sācis nodarboties 2006. gadā, pirms tam nodarbojies ar vieglatlētiku. Sākotnēji bijis stūmējs, pārsvarā startējot kopā ar pilotu Pjēru Lidēru. Kopā ar Lidēru 2007. gada 19. decembrī kļuva par pirmajiem, kas veica nobraucienu Vistleras bobsleja, kamaniņu un skeletona trasē. Pasaules kausa posmos pirmo uzvaru izcīnīja 2008. gada janvārī Kortīnā d'Ampeco kā stūmējs P. Lidēra četriniekā. Stūmēja statusā piedalījies arī 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Vankrūverā, iegūstot 5. vietu četriniekos. Pēc olimpiskajām spēlēm nolēma pārkvalificēties par pilotu.
2012. gada pasaules čempionātā izcīnīja bronzas medaļu jaukto komandu sacensībās. 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos ieguva 6. vietu divnieku sacensībās, bet četrinieku sacensību otrajā braucienā viņa pilotētā ekipāža apgāzās un noslēgumā ierindojās 29. vietā.
2017. gada pasaules čempionātā Kēnigszē trasē izcīnīja sudraba medaļu divniekos, piekāpjoties vien mājinieka Frančesko Frīdriha ekipāžai. 2017.—2018. gada sezonā kļuva par pasaules kausa ieguvēju divniekos.
2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā kopā ar stūmēju Aleksandru Kopāču izcīnīja zelta medaļu divniekos, dalot pirmo vietu ar Frančesko Frīdriha pilotēto ekipāžu no Vācijas.
Etjēns Gaspārs Robērs

Dzīvesgājums

Dzimis 1763. gada 15. jūnijā Ljēžā. Studēja Ljēžas universitātē, sākumā bijis teologs, pēc 1789. gada Ljēžas revolūcijas viņš universitātē strādāja par optikas profesoru. 1791. gadā Robērs pārcēlās uz Parīzi, kur revolucionārās Francijas valdībai ierosināja izmantot milzu Arhimēda spoguli Lielbritānijas flotes sadedzināšanai. Kopš 1798. gada viņš uzstājās ar publiskiem optikas brīnumu demonstrējumiem, izmantojot paša izgudroto "fantaskopu" jeb maģisko lukturi.
Napoleona karu laikā viņš 1804. gadā devās viesizrādēs uz dažādām Eiropas valstīm. 1803. gada 18. jūlijā Robertsons veica piecarpus stundu ilgu lidojumu gaisa balonā no Hamburgas līdz Hannoverei, kura laikā viņš pētīja mākoņu un gaisa elektrību, skaņas izplatīšanos augstumā un aprakstīja retināta gaisa nelabvēlīgo ietekmi uz organismu. 
Pēc Krievijas Zinātņu akadēmijas aicinājuma viņš 1804. gada 30. jūnijā (12. jūlijā) veica lidojumu no Pēterburgas līdz Gatčinai kopā ar ķīmiķi Jakovu Zaharovu.
1804. gada jūlija otrajā pusē Robertsons ieradās Rīgā demonstrēt savas iluzionista un gaisa kuģotāja prasmes. Robertsona balons bija pildīts ar ūdeņradi, kas radās, sērskābei iedarbojoties uz dzelzs naglām.
1806. gadā viņš līdzīgu lidojumu veica no Dānijas karaļa Rozenborgas pils Kopenhāgenā līdz Roskildei. 
Miris 1837. gadā Parīzē, apglabāts Perlašēza kapsētā.

Rīgas lidojuma apraksts

Savā Rīgas lidojumā viņš 1804. gada 18. augustā sasniedza 700 klafteru (ap 1300 m) augstumu un nolaidās aptuveni trīs jūdzes (21 versti jeb vairāk nekā 22 km) no Rīgas uz Pēterburgas pusi. Kaut arī viņa izlaistā publikācija tika nolasīta visās lauku baznīcās, balonam nolaižoties, lauku ļaudis metās ceļos un tikai ar lielām pūlēm bija pierunājami sniegt
viņam palīdzīgu roku. Kādā muižā netālu no Rīgas kāds zemnieks pat gribēja uz viņu šaut, jo no tāluma to bija noturējis par retu medījumu.
Vietējie muižnieki Baltazars un Ernests fon Bergi aizsteidzās uz viņa nosēšanās vietu un iedeva viņam zirgu. Uz tā sauktās Garās jūdzes (tagadējās Vidzemes šosejas daļa) tauta viņu sagaidīja ar priecīgu jūsmu un ar skaļām gavilēm aizvadīja līdz Rīgas pilsētai.

Piemiņa

2005. gadā Rīgas Citadeles teritorijā uzstādīja Robertsona lidojuma piemiņas kompozīciju "Kāpnes uz debesīm" (autors Kristaps Gulbis).
Karakorums

Karakorums (tjurku "Melnie akmeņainie kalni") - kalnu sistēma Centrālāzijā, Ķīnas, Pakistānas un Indijas pierobežas rajonā. Atrodas starp Pamiru un Kuņluņu ziemeļos, Himalajiem dienvidos. Karororums ir otrā augstākā (pēc Himalajiem) kalnu sistēma pasaulē. To veido vairākas paralēlas kalnu grēdas, centralajā daļā monolīts masīvs; sadala Indas un Tarimas upes baseinus. Karakorumu dažreiz pieskaita pie Himalajiem, lai gan ģeologiski tā ir atsevišķa kalnu sistēma.
Garums aptuveni 500 km (kopā ar Čangčenmo un Pangonga kalnu grēdu vairāk nekā 800 km), platums 150 - 250 km. Grēdu vidējais augstums aptuveni 6000 m.
Karakorums veidojies galvenokārt triasā, lūzumi kainozojā.

Derīgie izrakteņi

Karakorumā iegūst berilija, molibdēna rūdas; ir sēra, zelta, dārgakmeņu atradnes; minerālūdeņu avoti.

Klimats

Kontinentāls pustuksnešu klimats. Nokrišņi no 100 mm gadā (piekājē) līdz 500 mm (virs 5000 m). Tikai dienvidu nogāzēs nonāk musons, kas atnes lietu no Indijas; ziemeļu nogāzēs raksturīgs liels sausums.
Apledojums 17 800 km². Lielākie šļūdoņi: Siačens (75 km), Baltoro (60 km), Biafo, Hispara šļūdonis.
Sniega robeža dienvidu nogāzē aptuveni 4700 m virs jūras līmeņa, ziemeļu - 5900 m.

Flora

Ziemeļu nogāze akmeņaina, tuksnešaina, tikai zemāk par 2500 m ir sastiepami augi. Dienvidu nogāzē 3000 - 3500 m augstumā sastopami skujkoku (priedes un himalaju ciedri) un sīklapju meži, augstāk - stepe un pļavas.