Bruņgliemeži

Morfoloģija

Skelets. Astoņas plātnītes, kas veido skeleta bruņas, sastāv no diviem slāņiem: no ārējā - organiskā un iekšējā - kaļķa slāņa. Plātnītes dakstiņveidā uzgulstas viena uz otras. Tā kā plātnītes savstarpēji kustīgi sa­vienotas, bruņgliemeži var saritināties gredzenā. Bez plātnītēm ādā dažkārt ir vēl ļoti daudz kaļķa zvīņu, adatu un da­žāda veida graudiņu. Dažiem bruņgliemežiem, piemēram, lielajam, 18 cm garajam Tālo Aus­trumu kriptohitonam - Cryptochiton stelleri plātnītēm pāraug apkārtējā āda un tās no ārpuses nav saskatāmas.
Muskulatūra nav spēcīgi attīstīta. Atsevišķi muskuļi savieno skeleta plātnītes. Muskuļi ir arī kājā un mantijā. Visi tie piestiprinajušies pie čau­las platnītēm.
Gremošanas orgāni. Mutes atvere ved mutes dobumā un tālāk rīklē. Rīklē atrodas mēle ar rīvi jeb radulu, kas sastāv no hitīna plātnītes, uz kuras ir zobiņu rindas. Ar radulu sasmalcina (saberž) barību. Vietā, kur rīkle pāriet barības vadā, atrodas pāris īpatnēju - tā saucamo cukura dzie­dzeru, kas pārvērš cieti cukurā. Zarnu kanāla vidusdaļa sākas ar kuņģi, kas pāriet samērā garā zarnā. Ir lielas aknas. Anālā atvere atrodas ķermeņa pakaļgalā.
Elpošanas orgāni. Daudzās žaunas atrodas ķermeņa sānos padziļinā­jumā starp kāju un mantiju (mantijas rievā) un, acīmredzot, nav homologas citu gliemju žaunām.
Asinsrites orgāni. Sirds atrodas perikardā ķermeņa pakaļ­galā dorsālajā (muguras) pusē. Tā sastāv no kambara un diviem priekškambariem, kas atrodas simetriski katrā pusē sirdij. No kambara atiet aorta, katrā priekškambarī ieiet viens asinsvads, kas no žaunām pievada ar skābekli piesātinātās asinis. Asinsvadu sistēma attīstīta vāji, un daudzās ķermeņa daļās to aizstāj lakūnas.
Izvadorgāni. Ir viens nieru pāris. Katra niere ir komplicēts, plūksnaini sazarojies veidojums, kura viens gals sākas perikardā, otrs atveras uz āru ķermeņa sānos.
Nervu sistēma un maņu orgāni. Rīkli apņem nervu gre­dzens, no kura atiet četras nervu stiegras - divas gar ķermeņa sānu rievu — sānu nervu stiegras, bet divas iet pa kāju — kājas nervu stiegras. Nervu stiegrās ir gan nervu šķiedras, gan arī nervu šūnas. Ķermeņa priekš­galā ir divi nelieli, ar rīkles nervu gredzenu saistīti gangliju pāri — mutes gangliji un subradulārie gangliji. Maņu orgāni ir īpatnēji veidojumi, tā sauktās estetas. Estetas ir jutīgi ādas izaugumi, kas iziet cauri čaulai. Šie orgāni, acīmredzot, uztver ūdens kustības. Dažiem pārstāvjiem daļa estetu pārveidojušās par redzes orgāniem.
Vairošanās orgāni. Visi bruņgliemeži, izņemot vienu sugu, ir šķirtdzimumu dzīvnieki. Gonādas, kas ķermeņa vi­duslīnijā bieži saplūdušas nepāra orgānā, atrodas virs zarnu trakta. Tās at­veras ķermeņa sānos nie­ru ārējo atveru tuvumā. Dažām formām ir dzimu­mu dimorfisms, kas izpau­žas kājas, žaunu un citu mīksto ķermeņa dalu atšķi­rīgajā krāsā.

Vairošanās un attīstība

Apaugļoša­nās ārēja. Drostalošanās gaitā izveidojas brīvi pel­došs trohoforveida kāpurs ar spēcīgi attīs­tītu priekšmutes skropsti­ņu gredzenu un paura plātnīti, uz kuras ir garu skrop­stiņu pušķis. Kāpuram jau samērā agri parādās kājas aizmetnis, čaulas plātnītes ādas skeleta zvīņas. Metamorfoze ir evolutīvā tipa, kāpurs pakāpeniski pārstāj peldēt un nolaižas baseina dibenā.

Ekoloģija un izplatība

Bruņgliemeži ir galvenokārt sāļu un siltu jūru iemītnieki, tāpēc tie ir sastopami galvenokārt dienvidu jūrās, turpretim ziemeļu jūrās tikai 7. Melnajā jūrā sastop 2 bruņgliemežu sugas, bet Kaspijas, Azovas un Baltijas jūrās to vispār nav. Bruņgliemeži dzīvo galvenokārt piekrastes zonā. Ar plato kāju tie var ļoti stipri piesūkties pie krasta akmeņiem. Tā kā bruņgliemežiem plakana ķermeņa virsma, tie dažkārt pilnīgi saplūst ar apkārtējo substrātu. To sekmē arī ķermeņa krāsa, kas daudzām formām līdzīga substrāta krāsai. Lielākā daļa bruņgliemežu pārtiek no augiem, nokasot ar radulu no akme­ņiem aļģes. Daži no tiem ir plēsīgi un barojas galvenokārt ar foraminīferām vai sūkļiem.