google/wiki40b huggingface dataset:
Sauszemes vientuļniekvēži

Izplatība

Lielākā daļa sugu mājo Indijas un Klusā okeāna reģionā. Tikai viena suga (Nigērijas vientuļniekvēzis (Coenobita rubescens)) dzīvo Āfrikas rietumos, viena (Karību vientuļniekvēzis (Coenobita clypeatus)) Atlantijas okeāna rietumkrastā un viena suga (Ekvadoras vientuļniekvēzis (Coenobita compressus)) Klusā okeāna Amerikas krastā.

Kopīgās īpašības

Kā visiem vientuļniekvēžiem arī sauszemes vientuļniekvēžiem ar eksoskeletu ir segta tikai daļa ķermeņa. Vēders tiem ir mīksts un neaizsargāts. Tādēļ piemērotas slēptuves (gliemežvāka) atrašana ir viens no svarīgākajiem to dzīves uzdevumiem. Turklāt, tā kā vientuļniekvēzis visu laiku aug lielāks, tam ir atkal un atkal jāatrod jauna mājiņa, kurā slēpties. Dažas sugas gliemežvāku vietā izvēlas augu tukšajos stobros, bambusu stumbros, salauztās kokosriekstu čaulās un citas līdzīgas slēptuves.
Tiem ir ļoti labi attīstīta oža, kā arī acis. Visas sauszemes vientuļniekvēžu sugas savā mājiņā — gliemežvākā nēsā līdzi arī ūdeni, kas ļauj tiem ilgstoši atrasties ārpus ūdens.
Vislabāk zināmā suga ģintī ir Karību vientuļniekvēzis (Coenobita clypeatus), kuru ļoti bieži pārdod zooveikalos kā mīļdzīvnieku. Sauszemes vientuļniekvēži ir plēsīgi visēdāji un barojas ar jebko, ko var atrast vai nomedīt.
Aistere

Vēsture

Vairākus km uz ziemeļaustrumiem no Aisteres muižas (Aistern) atradās 1900. gadā atklātās šaursliežu Liepājas—Aizputes dzelzceļa līnijas stacija "Aistere", vēlāk pieturas punkts, kas slēgts 1964. gadā.
Tagadējā apdzīvotā vieta veidojusies Latvijas PSR laikā kā kolhoza ciemats.
Jānis Rijnieks

Dzīvesgājums

Dzimis 1905. gadā Saukas pagastā zemnieka Jāņa Rijnieka ģimenē. Pēc Otrā pasaules kara pārcālās uz dzīvi Rīgā, strādāja par ekspeditoru ēdnīcā "Daile". 1962. gada 14. aprīlī J. Rijnieku apcietināja un apsūdzēja par to, ka viņš piedalījies nacionālās pretestības grupas "Baltijas federācija" veidošanā. Citi apcietinātie grupas dalībnieki bija Gunārs Rode, Dailis Rijnieks, Viktors Kalniņš, Knuts Skujenieks, Aina Zābaka, Uldis Ofkants un Ziedonis Rozenbergs.
Lietu Latvijas PSR Augstākā tiesa izskatīja no 1962. gada 28. novembra līdz 28. decembrim. Viņa dēlu D. Rijnieku apsūdzēja, ka viņš dienesta laikā Padomju armijā vēstulēs tēvam Jānim Rijniekam apmelojis Padomju Savienības Komunistisko partiju, Padomju Savienības valsts iekārtu un politiku, sociālisma būtību Padomju Savienībā, izteicis savas domas, ka "jācīnās par īstu brīvību un ne tādu, kāda pastāv". Tiesnesis Raimonds Brīze G. Rodem un D. Rijniekam piesprieda 15 gadus, A. Zābakai — 12, U. Ofkantam un V. Kalniņam — 10 gadus, K. Skujeniekam — septiņus, Z. Rozenbergam — sešus, Jānim Rijniekam — piecus gadus ieslodzījumā. Ieslodzījumu pavadīja stingra režīma nometnē Mordovijā.
Atgriezās no lēģera 1967. gadā, miris.
Jēkabs Duburs

Dzīvesgājums

Dzimis 1866. gadā Kroņvircavas pagastā. Mācījies Jelgavas reālskolā. Aktiera darbu sācis Ā. Alunāna vadītajā Jelgavas Latviešu biedrības teātrī (1884). Rīgas Latviešu teātra aktieris no 1887. gada līdz 1908. gadam. Viens no Jaunā Rīgas latviešu teātra dibinātājiem (1908) un pirmais direktors. 1909. gadā kopā ar Zeltmati (īst. vārdā Ernests Kārkliņš) nodibināja Latvju dramatiskos kursus, kas bija pirmā profesionālo aktieru apmācības skola Latvijā. No 1913. gada līdz 1915. gadam bija Latvju operas režisors. Pirmais profesionāli izglītotais latviešu daiļlasītājs.
Pirmā pasaules kara bēgļu gaitās 1916. gadā Maskavā iepazinās ar režisoru Konstantīnu Staņislavski, kuru ieinteresēja J. Dubura iecerētais darbs "Deklamācijas teorija". Bija nodoms Maskavas Dailes teātrī iestudēt A. Brigaderes "Sprīdīti" un kādu V. Šekspīra lugu, bet sadarbība neizveidojās. 1966. gadā LPSR Teātra biedrība nodibināja Jēkaba Dubura balvu, ko piešķir izciliem latviešu teātra režisoriem, pedagogiem.
Sods par sapni

Sižets

Filmā pastāstīts par "franču grupu", kuru veidoja ar Francijas kultūru aizrāvušies cilvēki, un grupas dzīvi pēckara Latvijā.
Akmeņi (filma)

Sižets

Pa pilsētu klejo kāds vīrs pelēkā mētelī. Viņu interesē vīrieši un zēni. Tie, kuri, vīriešaprāt, ir derīgi, no viņa iegūst zaļu maisiņu. Tā kā Marija mājās ir viena pati, viņa kļūst par vienīgo sievieti, kurai piešķir zaļo maisiņu.
Vēsture aiz kadra. Kino

Sižets

Kino dokumentālisti, kuri nofilmēja notikumus Trešās Atmodas laikā, stāsta par to, kā šie vēsturiskie kadri tapa . Filmā redzami gan plaši zināmi, gan iepriekš nekur neredzēti materiāli.
Loriciferi

Apraksts

Pieaugušo īpatņu garums ir līdz 250μm. Dažu sugu higginsa kāpuri var sasniegt 800μm. Ķermenis dalās rumpī un snuķī (introvertā). Rumpis klāts ar kutikulu - loriku, kas sastāv no atsevišķām plāksnītēm. Introverts dalās mutes konusā, kas ir bruņots ar asmeņiem, vidusdaļu ar gariem piedēkļiem un kakla daļu. Asinsrites un endokrīnās sistēmas nav. Loriciferi ir divdzimumu dzīvnieki. No loriciferu oliņām izšķiļas t.s. higginsa kāpuri. Pēc pašreizējiem uzskatiem loriciferus iedala Scalidophora grupā, kuru raksturo tādi morfoloģiskie elementi, kā introverts un skalīdas. Pie šīs grupas tiek pieskaitīti arī priāpuli un kinorinhi. Loriciferi dzīvo dažādos dziļumos - no piekrastes zonas līdz 7 km. dziļumam. Starp loriciferiem ir atklātas sugas, kas pastāvīgi dzīvo anaerobos apstākļos. Šāda unikāla īpatnība pašlaik nav atklāta pie citām dzīvnieku grupām.
Sakas pils

Sakas viduslaiku pils  (latīņu: Saccze, vācu: Sacken) bija Kurzemes bīskapa vasaļa pils. Tā atradās Tebras labajā krastā, ~100m no Tebras satekas ar Durbi, Sakas augštecē. Tebras un Durbes satekas pretējā krastā pretī pilij atrodas kuršu pilskalns. Bet ~200m uz dienvidiem atrodas Sakas luterāņu baznīca.

Pils apraksts

Sakas pilij nav zināms ne tās pastāvēšanas laika plāns, ne arī vēlāki pilsdrupu uzmērījumi. Pils celtņu un sienu virszemes daļa nav saglabājusies.
Pils celta uz 150x90m lielas ziemeļu-dienvidu virzienā orientētas pussalas Tebras vecupes ielokā. Pussalas dienvidu galā atrodas ~3m augsts zemes pacēlums. Uz tā redzamas Sakas pilsdrupu mūrējuma paliekas. Iespējamo pils vietu iezīmē atsevišķi akmeņi, kas paceļas virs pļavas velēnas. Pēc reljefa var nojaust, ka pils plānā ir bijusi kvadrātiska ~28x28m liela. Iespējams, ka rietumu pusē atradies ~8m plats dzīvojamais korpuss. Pils celta no lieliem, neapstrādātiem laukakmeņiem. Atsevišķas ķieģeļu šķembas kurmju rakumos norāda uz to, ka logu un durvju ailas bijušas veidotas no ķieģeļiem.
Gar pils rietumu pusi iet vecais Aizputes - Ventspils ceļš, bet iepretīm pilij atradies tilts pār Tebru No šī ceļa nozarojas taka, kas ved uz pils vietu. Ja tā iet pa kādreizējo ceļu uz pili, tad tādā gadījumā ieejas vārtiem pilī vajadzētu atrasties tās dienvidu sienā.

Vēsture

Saka ir bijusi Kurzemes bīskapa vasaļa pils. Kā Kursas Piemares zemes pilsnovada jeb kiligundas centrs Saka (latīņu: Kiligunde Saceze) tika minēta jau 1230. gada kuršu līgumā ar Romas pāvesta vicelegātu Balduīnu no Alnas. Kad Livonijas ordenis un Kurzemes bīskaps 1253. gadā sadalīja kuršu zemes, Sakas novads (Sacken) nonāca bīskapa valdījumā. Jau šī līguma noslēgšanas laikā Kuldīgā 1353. gada 4. aprīlī ordeņa mestrs Eberhards no Zainas un bīskaps Heinrihs kopīgi izlēņoja saviem vasaļiem kuršu zemes. Saka tika izlēņota ordeņa vasalim Valteram un bīskapa vasalim kuršu tulkam Nikolajam Kursim. 1360. gadā bīskaps Johans Sakas muižu izlēņoja brāļiem Alvīnam un Heinriham no Jodingas. 1386. gadā bīskaps Oto izlēņoja Arnoldam Lindalim kopā ar citām muižām arī Saku, tadēļ kādā 1395. gada dokumentā viņš dēvēts par Sakas Arnoldu (latīņu: Arnoldus de Sacken). Bīskaps atļāvis to nostiprināt ar mūriem (mit muren, na sinem wolgefallen). Balstoties uz šo dokumentu, var pieņemt, ka šajā laikā sākusies Sakas pils celtniecība. Tiek uzskatīts, ka pili šeit bīskaps licis celt, lai nodrošinātu netraucētu kuģojamo satiksmi pa Tebru un Saku.
Uzskata, ka no Sakas pils nosaukuma ir radies Kurzemes dižciltīgo Osten-Zakenu dzimtas (Osten genant Sacken) vārds. Šīs dzimtas valdījumā Sakas pils atradās vismaz no 1522. līdz 1714. gadam. 
Otrā Ziemeļu kara laikā, lai bloķētu kuģošanu pa Saku un Tebru, zviedri aizsprostoja Sakas grīvu, nogremdējot laivas ar akmeņiem. 1660. gada janvārī kurzemnieku un pilteniešu rotas uzbruka Sakas pilij, kurā bija nocietinājusies zviedru karaspēka daļa. Ar artilērijas atbalstu straujā triecienā pils tika ieņemta. Domājams, ka pēc šiem postījumiem Sakas pils vairs netika atjaunota. Jau 19. gadsimta sākumā Sakas pils mūra paliekas vairs nebija redzamas. Visādā ziņā marķīza Pauluči albuma zīmējumos tie neparādās.
Lian Li

Produkti

Viņu korpusi tiek būvēti no matēta vai anodēta alumīnija un pieejami sudraba, melnos, pelēkos, zelta, sarkanos, zilos un zaļos toņos. Lian Li ražo arī alumīnija galdus, barošanas blokus un piederumus, piemēram, datora korpusu logu komplektus, noņemamus cietā diska nodalījumus un atmiņas karšu lasītājus. Uzņēmums sniedz arī OEM un ODM pakalpojumus.

Vēsture

Lian Li Industrial Co. dibināts 1983. gadā, un atrodas Dzjilunā, Taivānā.

Atrašanās vieta

Tā galvenā mītne atrodas Liudu Rūpniecības parkā (T: 六堵工業區, S: 六堵工业区, P: Liù Dǔ Gōngyèqū), Dzjilunā.

Meitas uzņēmums

2009. gadā Lian Li dibināja LanCool kā meitas uzņēmumu, lai ražotu datoru korpusus bez alumīnija, ar mērķi, lai mazinātu izmaksas. Korpusi ir atverami bez darbarīkiem, priekš datorspēļu spēlētājiem un datoru entuziastiem. LanCool ražo lētākus tērauda korpusus, Lian Li ir labi pazīstams kā augstas klases alumīnija korpusu ražotājs.
Vestiena

Vēsture

Apdzīvotā vieta veidojusies ap kādreizējo Vestienas muižas (Festen) centru. 
Zviedru Vidzemes laikā 1696. gadā pēc ģenerālgubernatora Ērika Dālberga projekta uzcelta Vestienas baznīca.
Pēc Otrā pasaules kara gados bija padomju saimniecības "Vestiena" centrālais ciemats. Muižas apbūve (18. gadsimta 2. puse — 19. gadsimts) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Raibie zemesstrazdi

Sistemātikas izmaiņas

Pēdējos gados, balstoties uz ģenētiskajiem pētījumiem, raibo zemesstrazdu ģints sistemātika ir ievērojami mainījusies. No tās izdalīta liela daļa zemesstrazdu sugu, kas apvienotas zemesstrazdu ģintī (Geokichla). Toties daudzbalsu mežastrazds (Ixoreus naevius) izdalīts monotipiskā daudzbalsu mežastrazdu ģintī (Ixoreus) un acteku strazds (Ridgwayia pinicola) monotipiskā acteku strazdu ģintī (Ridgwayia).
Vairākas pasugas mūsdienās izdalītas kā atsevišķas sugas. Piemēram, Krievijas Eiropas daļā dzīvojošais raibais zemesstrazds mūsdienās tiek sistematizēts kā atsevišķa suga — Zoothera aurea.
Gludenās čūskas

Izskats

Gludenās čūskas ir relatīvi nelielas čūskas, ļoti reti pārsniedzot 60 cm garumu. Galva vizuāli viegli atdalās no kakla, bet, salīdzinot ar citām čūsku sugām, kakla daļa vāji izteikta, acu zīlītes ir apaļas. Augšžokļa zobi virzienā uz mutes dziļumu paliek arvien lielāki. Ķermenis ir gandrīz cilindriskas  formas, klāts ar gludām zvīņām, bez ķīlīšiem. Zem astes zvīņas sakārtotas pa pāriem. Visas trīs sugas ir neuzkrītoši pelēkbrūnas.

Ieradumi

Gludenās čūskas mājo uz sauszemes un mēdz slēpties, ilgstoši guļot slēptuvē. Barojas galvenokārt ar ķirzakām un citu čūsku mazuļiem, kā arī ar nelieliem grauzējiem, īpaši mazuļiem, kas vēl atrodas migās. Tomēr grauzējus medī tikai liela izmēra īpatņi. Diezgan parasta parādība ir kanibālisms, lielākajiem īpatņiem apēdot mazākos.
Moda (statistika)

Moda (latīņu: modus – ‘mērs, veids’) ir skaitlis, kam ir vislielākais biežums kādā datu kopā. Piemēram, {6, 2, 6, 6, 8, 9, 9, 10} moda ir 6. Datu kopā var arī būt vairākas modas, piemēram, {16, 12, 16, 16, 18, 19, 19, 19, 20} moda ir 16 un 19.
Modu var arī noteikt, ja dati ir sagrupēti intervālos. Šajā gadījumā tiek iegūts intervāls ar lielāko biežumu – modālais intervāls.
Valtaiķu draudzes novads

Valtaiķu draudzes novads (vācu: Kirchspiel Neuhausen) bija administratīva vienība Piltenes apgabalā, pēc 1818. gada Kurzemes guberņas Aizputes pilskunga iecirknī, vēlāk Aizputes apriņķī.
Mūsdienās Valtaiķu draudzes novada teritorija iekļauta Aizputes novada Kazdangas pagastā, Kuldīgas novada Laidu pagastā un Skrundas novada Rudbāržu pagastā.
Sporta nams "Daugava"

Sporta nams "Daugava" atrodas Rīgā Centra rajonā, Krišjāņa Barona ielā 107.

Vēsture

Sporta namu "Daugava" atklāja divos etapos: 1963. gada beigās atklāja baseinu, bet 1964. gada sākumā - zāli sporta spēlēm. Tas kļuva par galveno sporta sacensību vietu Rīgā. 2003. gadā, pateicoties Rīgas domes piešķirtajam finansējumam, tika pabeigta ēkas renovācija.
Mazās zvīņastlidvāveres

Izplatība

Mazās zvīņastlidvāveres sastopamas plašā areālā Centrālās Āfrikas tropu mežos no Tanzānijas austrumos cauri Kongo Demokrātiskajai Republikai, Kongo Republikai, Kamerūnai, Ekvatoriālajai Gvinejai līdz Libērijai un Kotdivuārai rietumos.

Izskats

Sīciņš dzīvnieks, ķermeņa garums mazāks par 10 cm, svars 14—35 grami. Mazākā no abām sugām ir mazā zvīņastlidvāvere (Idiurus zenkeri). Ķermeņa sānos starp priekškājām un pakaļkājām ādas kroka. Aste gara, palīdz bremzēt vai izlīdzināt lidojumu. Zvīņastlidvāvere ar to spēj aptvert arī kokus. Astes apmatojums sporādisks. Šādi grāmatā "Bafutas pēddziņi" mazo zvīņastlidvāveri apraksta Džeralds Darels:
"Idiurus bija tik liels kā parasta mājas pele un arī pēc ķermeņa uzbūves šķita tai ļoti līdzīga. Pirmais, kas dūrās acīs, bija šī dzīvnieka aste: tā bija ļoti gara (gandrīz divreiz garāka par ķermeni), no abiem sāniem apaugusi gariem, viļņotiem matiņiem, kas atgādināja bārkstis, tā kā visa aste izskatījā līdzīga samirkušai putna spalvai. Galva bija liela, ieapaļa, ar mazām, nosmailinātām austiņām. Acis — piķa melnumā, maziņas, izspiedušās uz āru. Zobi kā jau īstam grauzējam — divi lieli, spilgti oranži priekšzobi, kas vieglā puslokā liecās ārā no mutes un piešķīra dzīvniekam, no sāniem raugoties, ārkārtīgi augstprātīgu izteiksmi. Pati īpatnējākā Idiurus ķermeņa sastāvdaļa bija lidplēve gar abiem sāniem. Tā bija gara, plāna ādas slosksne, ar vienu galu piestiprināta pie dzīvnieka pakaļkājas potītes, bet ar otru — pie gara, mazliet izliekta, krimšļaina izauguma virs priekškājas elkoņa locītavas".

Dzīvesveids

Mazās zvīņastlidvāveres ir nakts dzīvnieki. Dzīvo kolonijās koku dobumos, parasti grūtāk pieejamos mežu masīvos. Kolonijā var būt līdz 100 īpatņiem. Dobumos var mitināties kopā ar sikspārņiem. Veikli un plūdeni planē no viena koka uz otru, viegli gaisā riņķojot, pagriežoties un vijoties līčuloču. Spēj noplanēt pat līdz 50 metriem. Kad zvīņastlidvāveres neplanē, lidplēves kroka ir savilkta, tādējādi tā netraucē tai kāpelēt pa kokiem. Barojas ar eļļaspalmu stumbru mīkstumu un kukaiņiem. Grauž koku mizu, iespējams, lai sūktu sulu.
Andrejs Bērziņš (padomju darbinieks)

Dzīvesgājums

Dzimis 1893. gada 23. janvārī Majoros zvejnieka Kaspara Bērziņa ģimenē. Mācījās lauksaimniecības skolā, ieguva mērnieka-agronoma diplomu. 1914. gadā uzsāka studijas Rīgas Politehniskajā institūtā, bet 1916. gada augustā tika iesaukts Krievijas impērijas armijā. Dienēja 1. studentu bataljonā, no 1917. gada jūlija mācījās Maskavas praporščiku skolā. Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām palika dzīvot Padomju Krievijā. Strādāja PSRS Zemkopības Tautas komisariātā (Наркомзем), bija administratīvi-finansiālās pārvaldes priekšnieka vietnieks, atbildīgs par lauku saimniecību kreditēšanu. 1926. gadā apprecējās ar Maskavas Muzikālā teātra aktrisi Ļubovu Orlovu (1902—1975).
1930. gadā Andreju Bērziņu apcietināja čekisti (tolaik ОГПУ) sakarā ar piederību Darba zemnieku partijai un 1931. gadā izsūtīja uz Kazahijas APSR. Sieva viņu drīz vien pameta un 1933. gadā apprecējās ar režisoru Grigoriju Aleksandrovu un kļuva slavena pēc galvenās lomas filmā "Jautrie zēni". NKVD "Latviešu operācijas" laikā viņu 1938. gadā no jauna apcietināja, tomēr nenogalināja. Līdz pat Otrā pasaules kara beigām A. Bērziņš pavadīja Gulaga nometnē.
Pēc atbrīvošanas no nometnes atgriezās Latvijā, kur mira no vēža 1951. gadā.
Gada augs Latvijā

Gada augs ir viens no ikgadējiem Latvijas dabas simboliem, kuru katru gadu izraugās Latvijas Botāniķu biedrība. Augu izvēlas, lai pievērstu sabiedrības uzmanību kādas sugas aizsardzībai un izplatībai. Dažkārt Gada augs var būt pat bieži sastopama suga, par kuru interesanti uzzināt ko vairāk, citreiz tas ir izceļams retums. Gada auga izvēle notiek, balsojot Botāniķu biedrības biedriem.
Post Malone

Karjeras sākums

Ostins Ričards Posts dzimis 1995. gada 4. jūlijā Sirakjūsā, Ņujorkas štatā. Viņa vecāki bija tēvs Ričs Pousts un māte Džodija Pousta. Posta tēvs bija dīdžejs, tieši viņš dēlu iepazīstināja ar dažādiem mūzikas žanriem.
Kad Posts bija deviņus gadus vecs, viņš un viņa ģimene pārcēlās uz Grapevainu Teksasā.
Thermaltake

Vēsture

Thermaltake tika dibināts Taivānā 1999. gadā. Tā mītne Amerikā tika izveidota vienlaicīgi ar birojiem Kalifornijā.
Sniedziņš sniga, putināja

Sniedziņš sniga, putināja ir 1892. gadā tapusī Jāzepa Vītola latviešu tautasdziesmas apdare, ko dziesmu svētku apvienotais vīru koris dziedāja 1895. gada Ceturto Vispārējo latviešu Dziesmu un Mūzikas svētku laicīgo dziesmu koncertā.

Vēsture

1895. gada dziesmusvētkos tautas dziesmas "Sniedziņš sniga, putināja" harmonizējums vīru korim tikpat kā nepamanīts izskanēja aiz "Beverīnas dziedoņa" slavas. Melodija esot pierakstīta Jelgavas apkārtnē. Tā ir īsti vītoliska, hromatismiem bagāta strofveida miniatūra, un pārējo Jelgavas svētku harmonizējumu vidū tā izceļas kā viens no tehniski tīrākajiem darbiem.
Taču šādas miniatūrgleznas, kuru Vītolam, ieskaitot tautasdziesmas apstrādājumus solo un klavierēm, ir pāri par 300, lielo darbu ēnā parasti neievēro, un klausītājs nereti paiet tām garām, īpatno skaistumu neredzējis. 
Piemēram, Poruks, šo dziesmu kopā ar Jurjāna "Bandinieka rudziem" pieminot, rakstīja, ka „abas (tās) ir bez īstas komponista vajadzības tikušas dzemdinātas, un, ka viņas dziedot arī mira, par to lai neskumstam".
Talasa (Kirgizstāna)

Vēsture

Apdzīvoto vietu 1877. gadā Talasas ielejā upes kreisajā krastā dibināja ieceļotāji no Krievijas un sākotnēji to sauca par Dmitrijevku (krievu: Дмитриевка). Pilsētas statuss kopš 1944. gada, kad pirmoreiz nodibināts Talasas apgabals.
Rundāles pagasts

Upes

Upes: Bērstele, Dzirnupīte, Īslīce, Kapupe, Lielupe, Mazplānīte, Melnupīte, Svirkale.

Vēsture

Mūsdienu Rungāles pagasta teritorijā vēsturiski atradās Bornsmindes muiža (Gut Bornsmünde, Ziedoņi), Kaucmindes muiža (Gut Kauzmünde, Saulaine), Rundāles muiža (Schloss Ruhental).
Rundāles muižas pagasts dibināts 1819. gadā, 1866. gadā pārveidots par no muižas neatkarīgu pagastu. 1935. gadā Bauskas apriņķa Rundāles pagasta platība bija 95,22 km² un tajā dzīvoja 2005 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Rundāles, Ādžūnu un Pilsrundāles ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Bauskas rajona Pilsrundāles ciemam 1963. gadā pievienoja likvidētā Rundāles ciema padomju saimniecības «Rundāle» teritoriju, 1966. gadā pievienoja Īslīces ciema P. Lejiņa Saulaines sovhoztehnikuma teritoriju, 1987. gadā pievienoja daļu Viesturu ciema teritorijas. 1990. gadā Pilsrundāles ciemu reorganizēja par pagastu un nosauca par Rundāles pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rundāles novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Pilsrundāle (pagasta centrs), Saulaine, Ziedoņi, Mazbērstele, Vecrundāle, Mazmežotne, Punslavas, Priedītes, Lepšas, Jāņukrogs, Švirkale.
Onikss

Onikss ir ahāta paveids - puscaurspīdīgs akmens ar baltām un melnām joslām. Bieži par oniksu dēvē arī melnbalti slāņotu marmoru, kuru pareizi jāsauc par marmoroniksu.
Oniksu izmanto kā rotakmeni - no tā izgatavo pērlītes, kamejas un akmens gravējumus. Oniksa gravējumos dažādās joslu krāsas izmanto lai radītu ainas dažādās krāsās - piemēram, gaišas figūras uz tumša fona. Senatnē oniksu ieguva Ziemeļāfrikā un no tā izgatavoja pārsteidzošus mākslas darbus. Senās Romas mākslinieku veidotās kamejas, kurās prasmīgi izmantota oniksa joslu dažādā krāsa, pieder pie juveliermākslas augstākajiem sasniegumiem.
Daļa veikalos nopērkamā oniksa ir dabiska, taču lielākā daļa iegūta, mākslīgi iekrāsojot ahātu. Oniksu nereti izmanto ar sēru rituāliem saistītos izstrādājumos.
Žans Žirodū

Biogrāfija

Žirodū ir dzimis Bellakā. Parīzē viņš pabeidza Pedagoģisko institūtu, kā arī darbojās periodikā. Jaunībā Žirodū daudz ceļoja (viņš apceļoja Vāciju, Itāliju, Balkānu pussalu, Kanādu, kā arī ASV, kur gadu pasniedza Hārvardas universitātē).
Pirmā pasaules kara laikā Žirodū bija pretošanās kustības biedrs, divreiz frontē tika ievainots un saņēma Goda Leģiona ordeni (Légion d'honneur). Pēc kara Žirodū ieņēma nozīmīgus amatus Francijas ārlietu ministrijā. Sākoties Otrajam pasaules karam, Žirodū bija Informācijas ministrs Eduāra Daladjē (Edouard Daladier) valdībā.

Literārā darbība

Literatūrā Žirodū ienāca kā prozaiķis, rakstīja stāstus un romānus. Jau viņa agrīnie darbi ieguva lielu atzinību. 1928. gadā Žirodū sāka darboties dramaturģijā (viņš uzrakstīja pavisam 15 lugas), rakstījis arī kinoscenārijus. 1928. gadā Žirodū sastapa Luiju Žuvē, kurš vēlāk iestudēja 13 Žirodū lugas.
Žirodū lugu sižeti bieži balstīti mitoloģijā; efekts tiek panākts, pretnostatot tradicionālo sižetu un autora interpretāciju.
Verlibrs

Verlibrs jeb brīvā dzeja ir dzeja bez atskaņām, ar dažādu uzsvaru skaitu rindā. No prozas teksta tā atšķiras ar dzejolim raksturīgu dalījumu rindās.
Dmitrijs Makarovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru sāka 2002.—03. gada sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Magņitogorskas "Metallurg" rindās. 2003.—04. gada sezonu uzbrucējs pamatā aizvadīja Krievijas Augstākās līgas vienībā Kurgānas "Zauralie". 2004.—05. gada sezonas gaitā tika aizmainīts uz Ufas "Salavat Julajev", kuras rindās nostiprinājās Krievijas Superlīgā.
2007.—08. gada sezonu sāka Ņižņekamskas "Neftekhimik" rindās, sezonu noslēdzot kā komandas rezultatīvākais spēlētājs. Arī turpmākajās sezonās Makarovs bija viens no vadošajiem komandas spēlētājiem. No 2011. līdz 2013. gadam spēlēja Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindās. 2013.—14. gada sezonā atgriezās Ufas "Salavat Julajev" rindās, sezonu noslēdzot kā komandas rezultatīvākais spēlētājs.
Ogres komercbanka

Vēsture

Ogres komercbanka tika dibināta 1993. gada 21. septembrī uz Latvijas Bankas privatizējamās Ogres nodaļas pamata.
2006. gada 5. decembrī Finanšu un kapitāla tirgus komisija (FKTK) piemēroja Ogres komercbankai pastiprinātās uzraudzības kārtību. 21. decembrī FKTK ārkārtas sēdē nolēma anulēt Ogres komercbankas licenci, jo tā nebija ieviesusi atbilstošu iekšējās kontroles sistēmu, turklāt, tajā tika konstatēti vairāki dokumentu viltošanas gadījumi. Nedēļu pēc bankas licences anulēšanas tās valdes priekšsēdētājs Valērijs Roldugins mēģināja izdarīt pašnāvību.
2007. gada 23. janvārī Rīgas apgabaltiesa atzina Ogres komercbanku par likvidējamu. Maksātnespējas process tika izbeigts 2015. gada 2. jūlijā.
Aleksandrs Apsītis (mākslinieks)

Dzīvesgājums

Dzimis 1880. gada 6. aprīlī Rīgas strādnieka Pētera Apsīša ģimenē, kā pusaudzis 1894. gadā viņš kopā ar ģimeni pārcēlās uz Pēterburgu. No 1898. līdz 1999. gadam Aleksandrs mācījās Ļ. Dmitrijeva – Kavkazska mākslas studijā, pēc kuras beigšanas strādāja par preses un grāmatu grafiķi. 1900. gadā tika uzņemts Maskavas mākslinieku pulciņā "Trešdiena" (Среда).
No 1902. līdz 1906. gadam viņa zīmējumi tika publicēti Pēterburgas un Maskavas literārajos žurnālos "Родина", "Нива", "Звезда". Šajā laikā viņš ilustrēja arī A. Čehova, I. Turgeņeva, M. Gorkija, M. Saltikova-Ščedrina un citu krievu rakstnieku darbus. 1912. gadā tika izdots Apsīša ilustrētais Ļ. Tolstoja romāna „Karš un miers” jubilejas izdevums.
Krievijas pilsoņu kara laikā A. Apsītis uzzīmēja apmēram 50 aģitācijas plakātu, kas tiek uzskatīti par padomju propagandas plakātu mākslas pirmsākumu.
1921. gadā Aleksandrs Apsītis atgriezās Latvijā un turpināja strādāt par žurnālu un grāmatu ilustratoru. Sadarbojās ar Andreja Jesena (1873-1958) izdevniecību, zīmēja arī reklāmas plakātus, apsveikuma kartītes, konfekšu papīrus V. Ķuzes saldumu fabrikai.
1939. gadā A. Apsītis pārcēlās uz dzīvi Vācijā, kur mira 1943. gadā.