google/wiki40b huggingface dataset:
2. tramvaju maršruts (Daugavpils)

Maršruts

Butļerova iela — Forštate kursē pa šādām ielām: Jātnieku iela, Smilšu iela, Valkas iela, 18. novembra iela, Ventspils iela, Aglonas iela, Andreja Pumpura iela un Jāņa iela.
Forštate — Butļerova iela kursē pa šādām ielām: Jāņa iela, Andreja Pumpura iela, Aglonas iela, Ventspils iela, 18. novembra iela, Valkas iela, Smilšu iela un Jātnieku iela.
Abavas senleja

Ģeoloģija

Abavas—Slocenes senleja sakrīt ar ielejveida iegrauzumu pamatiežos. pamatiežu virsu veido augšdevona dolomīti, dolomītmerģeļi, smilšakmeņi, māli, aleirolīti un ģipšakmeņi. Pamatieži atsedzas kanjonveida Abavas ielejas pamatkrastu stāvajās nogāzēs un upes gultnē lejpus Kandavas. Ģipša izplatības vietās sastopamas karsta kritenes un sēravoti. Imulas un Amulas krastos un sāngravās sastopami gaišpelēki un zilpelēki smilšakmeņi ar bruņuzivs atliekām.
Pamatiežus sedz plāna, pārsvarā līdz 10 m, kvartāra nogulumu kārta, ko veido ledāja un tā kušanas ūdeņu nogulumi (smilšmāls, grants, oļi, smilts, aleirīti). Tos dažviet klāj jaunāki nogulumi — kūdra, saldūdens kaļķieži un alūvijs. Lielākās kaļķiežu atradnes ir Kauķu kalns (Imulas Staburags) un Čužu purvs.

Hidroloģija

Senlejas rietumu daļu atūdeņo Abava un tās pietekas, lielākās no kurām ir Viesata, Vēdzele, Pūre, Amula, Imula un Virbupe. Austrumu daļu atūdeņo Slocene un tās pieteka Vašleja. Upju palienēs un ieleju krastu nogāžu piekājēs daudz pārmitru platību (avoksnāji, nelieli purvi). Pamatkrastu nogāzēs daudz avotu, kas veicina noslīdeņu un nogruvumu veidošanos.
Ražošana

Ražošanas faktori

Ražošanas faktori klasiskās ekonomikas ražošanas teorijā ir produktu ražošanai vai pakalpojumu sniegšanai nepieciešamie resursi. Izšķir šādus galvenos resursus (faktorus): zeme, kapitāls un darbaspēks. Ražošanas faktori izskaidro ekonomikas darbības un attīstības, kā arī vērtības būtību. Šīs teorijas pamatlicēji ir britu ekonomisti Ādams Smits (1723—1790), Dāvids Rikardo (1772—1823) un Džons Stjuarts Mills (1806—1873), kā arī vācu ekonomists Kārlis Markss (1818—1883).
No ražošanas faktoru jēdziena ekonomisti 20. gadsimtā atvasināja matemātisko ražošanas funkciju, ar kuras palīdzību bija iespējams skaitliski aprēķināt ražošanas rezultātu pie konkrētiem faktoru apjomiem un to kombinācijas. Mikroekonomikā tādējādi modelēja uzņēmuma, nozares vai pat rūpniecības kopumā produkcijas apjomu, bet makroekonomikā tika pētīta nacionālā ienākuma vai iekšzemes kopprodukta apjomu dinamika.
Mūsdienās pie ražošanas faktoriem mēdz pieskaitīt arī uzņēmumu vadītāju kvalifikāciju un prasmi, informāciju, ražošanas organizāciju un tehnoloģisko līmeni un citus faktorus.
Starp divām saulēm (dziesma)

"Starp divām saulēm" ir Prāta Vētras ceturtā studijas albuma "Starp divām saulēm" tituldziesma ar Renāra Kaupera mūziku un vārdiem. 
Dziesma kļuva populāra "Prāta vētras" 1999. gada turnejas laikā kopā ar tādām šī albuma dziesmām kā "Lec", "Puse no sirds" un "Brīvdienas nav manas laimīgās dienas". Dziesmas angliskā versija "Among The Suns" bija ietverta šāda paša nosaukuma albumā, kas tika izdots vienlaikus ar tā latvisko variantu.
2018. gadā "Starp divām saulēm" ieguva 44. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Dillī Dallī Saules dārzā

Sižets

Filmā parādīti jaunie Dillī Dallī piedzīvojumi, tajā skaitā kārtējā satikšanās ar Dillī Dallī pretinieku Perpendikulu.
Augusts Līts

Šahs

Bijis labs šahists, piedalījies arī korespondencšaha sacensībās. Bijis Rīgas Šaha biedrības korespondencšaha spēles komitejas dalībnieks. No 1908. gada augusta līdz 1909. gada decembrim bijis laikraksta Rigasche Zeitung šaha nodaļas redaktors. Piedalījies 3., 4. un 5. Baltijas Šaha savienības kongresa šaha turnīros. 6. Baltijas Šaha savienības kongresā ievēlēts par Baltijas Šaha savienības priekšsēdētāju. No 1922. līdz 1938. gadam bijis Rīgas Šaha biedrības priekšsēdētājs.
Bize un Neguļa

Sižets

Meitene Bize vēlas atgūt savu vecāku uzmanību. Tāpēc viņa kopā ar savu iedomu draugu Neguļu izdomā, kā savu brālīti un vecmāmiņu aizsūtīt prom uz Mēnesi.
Kvarterzirgs

Izskats

Kvarterzirgam ir kompakts augums, skelets ir veidots tādā veidā, ka zirgs var attīstīt lielu ātrumu un tajā pašā laikā ātrumā viegli manevrēt, šī īpašība tiek īpaši augstu vērtēta strādājot ar liellopiem. 
Kvarterzirgs ir neliela auguma, augums skaustā 145—155 cm. Tam ir neliela, smalki veidota galva, ar taisnu profilu, spēcīgs, labi muskuļots augums, ar platām krūtīm un jaudīgiem krustiem. Kvarterzirgiem ir divi tipi: darba tips un sacīkšu tips. Darba kvarterzirgs ir ar īsāku, kompaktāku ķermeni, tas ir ļoti spēcīgs un muskuļains, un zirgs ir ļoti veikls manevros. Sacīkšu kvarterzirgs ir ar garāku ķermeni un tā muskuļu grupas nav tik ļoti izceltas, zirga silueta līnijas ir "plūstošākas", tas izskatā nedaudz atgādina tīrasiņu zirgu.
Kvarterzirgs ir sastopams gandrīz jebkādā krāsā. Visbiežāk tie ir rudi, tumši rudi, bēri, melni, losi, palsi, sirmi, pāti, salni, perlamutra, pāli un balti. Kādreiz netika reģistrēti dārkie kvarterzirgi, bet kopš ir attīstījusies krāsu ģenētiskā analīze, arī dārki zirgi tiek reģistrēti, ja abi vecāki ir bijuši reģistrēti kvarterzirgi.

Vēsture

1660. gadā Amerikas kolonisti uzsāka krustot importētos angļu tīrasiņu zirgus ar vietējo indiāņu Čikaso zirgiem, kuri bija sajaukušies no spāņu konkistadoru zirgiem: arābu zirgiem, barbiem un Andalūzijas zirgiem. No importētajiem tīrasiņu zirgiem izcēlās ērzelis Janus, kas bija Godolfīna arābu zirga mazdēls, ievests Virdžīnijas štatā 1756. gadā. Janus būtiski iespaidoja kvarterzirga šķirnes izveidi. Janus bija ļoti ātrs ērzelis, lai arī bija neliela auguma. Janus pa nedēļu strādāja kā darba zirgs, ganot liellopus, bet nedēļas nogalēs piedalījās zirgu skriešanās sacīkstēs vienā ceturtdaļjūdzē - īsa, taisna distance, pa līdzenu virsmu. Distance bija īsāka nekā tradicionāli tā bija ātruma sacīkstēs Anglijā. Tās bija ļoti populāras sacīkstes kolonistu vidū. Bieži vietējie krustotie zirgi uzvarēja ievestos tīrasiņu zirgus, un tie kļuva populāri. Krustotos zirgus ar tīrasiņu zirgiem sāka saukt par kvarterzirgiem.
Līdz ar ātruma sacīkšu distances pagarināšanu atbilstoši Anglijas tradīcijām, 19. gadsimtā kļuva ļoti populāri tīrasiņu zirgi, jo mazie kvarterzirgi tos vairs nespēja noskriet. Par laimi sacenšanās sprintā nebija vienīgais zirga pielietojums. Tas bija nepārspēts darbā ar liellopiem; ātrs īsā distancē, viegli apturams un spējīgs apgriezties uz vietas kaut par 360 grādiem. Kovboji zirgu slavē arī par iedzimto spēju "sajust liellopus". Zirgs kopā ar Amerikas pionieriem izpaltījās rietumu virzienā. Kovboji labākos skrējējus un labākos liellopu zirgus jauca ar dažādiem vietējiem zirgiem. Tradicionāli zirgus sauca to saimnieku vārdā, un ir grūti šajā laikā izsekot šķirnes attīstībai.
Amerikas kvarterzirga reģistrs tika nodibināts 1940. gadā, no šī brīža šķirne nostiprinājās un ieguva kontroli un standartus. Šajā gadā tika arī nostiprināts šķirnes vārds - kvarterzirgs. Mūsdienās ar kvarterzirgiem piedalās populārās sacīkstēs "reinings" jeb vadības sacīkstēs. Jātnieki demonstrē savu spēju vadīt zirgu ar ķermeņa līdzsvaru, nelietojot pavadas.
Gaišais ķauķis

Izplatība

Gaišajam ķauķim ir visplašākā izplatība no visiem putniem ķauķu ģintī. Tas ligzdo no Rietumeiropas līdz Austrumsibīrijai, Mongolijas austrumiem un Ķīnai. Areāla dienvidrobeža sasniedz Izraēlu, Irānas dienvidus un Pakistānu. Eiropas populācijas galvenokārt ziemo Ziemeļāfrikas austrumos, Āzijas populācijas Persijas līča reģionā un Indijā.

Latvijā

Gaišais ķauķis Latvijā ir parasts un izplatīts ligzdotājs. Tas ir viens no pirmajiem ķauķiem, kas pavasarī atgriežas ligzdošanas vietās. Latvijā ligzdo nominālpasuga Sylvia curruca curruca.

Izskats

Gaišais ķauķis ir viens no mazākajiem ķauķiem. Tas ir slaids, ar šauru, garu asti un īsu knābi. Ķermeņa garums 11,5—14 cm, spārnu plētums 16—21 cm, svars 9,5—18 g.
Mugurpuse pelēkbrūna, apakšpuse gaiši pelēkbrūna vai balta. Galvas virspuse pelēka, pazode balta, ar tumši pelēku masku pār acīm. Knābis īss, melns, ar gaišāku apakšējo knābja daļu. Acis brūnpelēkas. Kājas tumši zilpelēkas, gandrīz melnas. Abi dzimumi izskatās vienādi, bet īpatņi var būt gan gaišāki, gan tumšāki. Īpaši tas attiecas uz maskas un galvas virsas toņa intensitāti. Jaunie putni līdzīgi pieaugušajiem, bet to maska vājāk izteikta. Ārēji gaišais ķauķis ir ļoti līdzīgs brūnspārnu ķauķim, bet ir par to mazāks, ar īsāku asti, pelēcīgāku muguru un gaišāku, baltāku pavēderi, kā arī uz spārniem iztrūkst rudi brūnā toņa.

Uzvedība

Mājo galvenokārt atklātā ainavā – krūmainās pļavās, apdzīvotās vietās, dārzos, parkos, mežmalās, jaunu skujkoku audzēs, uzturoties lapotņu un pameža biezokņos upju tuvumā. Sastopams arī stepēs un pustuksnešos, kalnos līdz 2000 m virs jūras līmeņa. Migrācijas laikā uzturas arī niedru audzēs. Katru gadu gājputnu populācijas veic garus migrācijas lidojumus. Pavasarī ligzdošanas vietās ierodas pa vienam vai nelielās grupās.

Barība

Ligzdošanas sezonā barojas galvenokārt ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, pārējā laika galvenokārt ar augļiem un ogām, lai gan, salīdzinot ar citiem ķauķiem, gaišais ķauķis ir izteiktāks kukaiņēdājs. Barību meklē krūmos, koku lapotnē, kur uzknābā kukaiņus no zariem, lapām un mizas. Agri no rītiem barību meklē koku augšējos zaros, vēlāk dienā uzturas lapotnes vidus daļā un uz apakšējiem zariem. Retumis barojas arī uz zemes.

Ligzdošana

Ligzdošanas sezona ir laikā no aprīļa līdz augusta sākumam. Pāri apmetas 30—100 m attālumā viens no otra. Dziļā kausveida ligzda vīta no sausas zāles, saknītēm, smalkiem zariņiem, sūnām, lapām, zirnekļu tīkliem, no iekšpuses izklāta ar smalkām saknītēm, matiem un augu pūkām. Tā atrodas kādā krūmā (ļoti bieži krūmā ar dzeloņiem), nelielā kokā vai retāk lielos, garos zālaugos, 0,3—1,5 m augstumā no zemes. Ligzda tiek būvēta 5—11 dienas. Pirmais ligzdošanas vietā ierodas tēviņš un uzsāk ligzdas būvniecību. Kad ierodas mātīte, tā novērtē tēviņa ligzdošanas vietas izvēli un pēc tam, ja mātīte vietu pieņem, abi kopā pabeidz ligzdu. Ja mātīte nepieņem ligzdošanas vietu, tēviņš vij ligzdu jaunā vietā. Reizēm tēviņš pabeidz ligzdu viens pats.
Dējumā ir 3—7 gaiši raibumotas olas. Inkubācijas periods ilgst 11—15 dienas. Perē un par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 9—14 dienu vecumā.
Kovārņi

Latvijā

Latvijā mājo viena kovārņu ģints suga — kovārnis (Coloeus monedula), kas ir parasts ligzdotājs un nometnieks pilsētās un apdzīvotās vietās, kā arī to apkārtnē.

Kopīgās īpašības

Kovārņi ir vieni no mazākajiem vārnu dzimtas putni. Abas sugas ir apmēram vienādi lielas: kovārņa lielāko īpatņu ķermeņa garums sasniedz 39 cm, svars 265 g, bet Daurijas kovārņa lielāko īpatņu ķermeņa garums ir 36 cm, svars 275 g. 
Abu sugu apspalvojums ir pelēks ar melnu: galvas virsa, spārni un aste melni, pārējais ķermenis tumši pelēks vai gaiši pelēks, gandrīz balts (atkarībā no pasugas). Acis kovārnim ir tumši pelēkas, bet Daurijas kovārnim gaiši pelēkas.

Uzvedība

Uzvedība un ieradumi abām sugām ir ļoti līdzīgi. Tie mājo gan lauku vidē, gan apdzīvotās vietās. Kovārņi ir sabiedriski, ļoti gudri un inteliģenti putni, kas ātri viens no otra mācās gan savvaļā, gan nebrīvī. Tiem var iemācīt dažādus sarežģītus trikus. 
Ligzdo kolonijās, koku dobumos, alās, putnu būros, ēku konstrukciju nišās uun citās pasargātās vietās, pat skursteņos. Ligzda tie sakrauta no zariem, pēc tam izklāta ar vilnu. Veido ilgstošus monogāmus pārus. Kovārņi ne tikai ligzdo kolonijās, bet arī guļ un barojas lielos baros. Reizēm barojas vienotā barā ar karuķiem un melnajām vārnām. Barojas galvenokārt ar sēklām, augļiem un bezmugurkaulniekiem. Barojas arī ar maitu, uz braucamajiem ceļiem nogalinātiem dzīvniekiem un citu putnu olām.
Pjotrs Bolotņikovs

Sporta karjera

Pirmo reizi skriešanas sacensībās piedalījies armijā 20 gadu vecumā, noskrienot 3 km krosu 9:16,2 un uzstādot divīzijas rekordu. Pirms dienesta armijā aizrāvies ar vingrošanu un pateicoties tai ieguvis labu vispārējo fizisko sagatavotību, bez kuras, pēc paša vārdiem, nevarētu kļūt par labu garo distanču skrējēju. Beidzis treneru skolu un fizkultūras institūtu. Bijis sporta biedrības "Spartaks" vieglatlētikas treneris.
Bolotņikovs startējis trijās Olimpiskajās spēlēs (1956, 1960, 1964). 1960. gadā Romā 10 000 metru distancē izcīnījis zelta medaļu. Trīspadsmitkārtējs PSRS čempions (1957—1962, 1964) 5000 m, 10000 m un 5 km krosa distancēs. Eiropas čempions (1962) 10000 m distancē. No 1960. līdz 1963. gadam pasaules rekordists 10000 m distancē.
No 1990. līdz 1992. gadam bijis brīvprātīgās sporta biedrības "Spartaks" priekšsēdētājs un prezidija loceklis, no 1996. gada Goda priekšsēdētājs.
Miris 2013. gada 20. decembrī. Apglabāts Trojekurovskas kapsētā Maskavā.
Madagaskaras administratīvais iedalījums

Madagaskaras administratīvo iedalījumu veido 6 provinces (faritra), kuras sīkāk iedala 22 prefektūrās. Savukārt prefektūras sīkāk iedalās 117 distriktos.
Vladislava Kaļiņina

Biogrāfija

Harkovas šaha skolas audzēkne. Vairākkārt pārstāvējusi Ukrainu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 1996. gadā Rimavska Sobotā, kad uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U16 vecuma grupā. 1998. gadā Bukarestē starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā bijusi otrā aiz Annas Zatonskihas. 1999. gadā Eiropas šaha klubu izcīņā sievietēm Kijevas lielmeistaru skolas komandas sastāvā izcīnījusi trešo vietu komandu vērtējumā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Kaļiņinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Kopš 2005. gada reti piedalās šaha turnīros.
Beku ģints

Ekoloģija

Bekas veido mikorizu ar skuju un lapu kokiem, no tām baravikas visbiežāk ar eglēm, priedēm, bērziem, ozoliem. Aug mežos, retāk parkos vai pie atsevišķiem kokiem. Augļķermeņi pārsvarā parādās no jūlija līdz septembrim, labvēlīgos klimatiskos apstākļos no maija līdz novembrim.
Bet stunda nāk

Sižets

Filmas galvenie varoņi ir Ēriks un Daniels, kuri Rīgas ielās sludina savu izpratni par mūsdienu kristiešu dzīvesveidu, kā arī Evaņģēliju. Abi draugi ieņem divas pretējas pozīcijas - viens ir ideālists, bet otrs - materiālists. Viņu rokasgrāmata pilsētas vidē ir Bībele.
Smiltenes ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs zilā krāsā. Vairoga apakšējā daļā attēloti trīs zelta pakalni — Jāņu kalns, Lazdu kalns un Pilskalns. Pāri kalniem, vairoga augšdaļā, uz labo pusi laižas trīs sudraba vanagi, kas simbolizē stipru garu, spēku un augstus mērķus.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Apes novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Apes novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Sarkankrūšu līķvabole

Izplatība

Sarkankrūšu līķvabole ir plaši izplatīta no Eiropas līdz Japānai. Austrumos tā sastopama Krievijā, Mongolijā, Ķīnā (Heilundzjanas un Dzjiliņas provincēs), Korejas pussalā un Japānā (Hokaido un Honsju salās).

Pieaugušās vaboles apraksts

Vaboles ir melnas ar sarkanu vai oranžu pronotomu, 12–16 mm garas. Galva melna. Virsspārni ir spīdīgi melni, nelīdzeni, uz katra ir pa trim gareniskam ribām.

Ekoloģija

Sastopamas mežos, lauksaimniecības zemēs. Pieaugušas vaboles var satikt no maija līdz septembrim. Sarkankrūšu līķvaboles barojas ar fēcēm, maitu, pūstošām sēnēm un izdalāmo berzes sulu.
Raibais fazāns

Izskats

Raibais fazāns ir vidēji liels vistveidīgais putns ar garu asti, lai gan gara ir nevis aste, bet virsastes dekoratīvās spalvas. Raibajam fazānam raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņš ir nedaudz lielāks kā mātīte un tā apspalvojums ir ļoti košs un krāsains. Tā krūtis, pavēdere un kakla pamatne ir tumši zaļas, kakls violeti zils ar metālisku spīdumu, pleci raibumoti, it kā būtu klāti ar bronzas zvīņām. Mugura, spārni gaiši zili un aste svītrota — gaiši zili rozīga ar tumši violetu, arī spārnu gaišajās lidspalvās redzami tumšāki kakao brūni lāsumi. Tēviņam ir arī koši sarkana, neapspalvota seja ar labi attīstītu paseksti un seksti, galvas virsa gaiši zila, bet dubultais cekuls kā divas austiņas tumši zaļš. Knābis un kājas gaiši pelēki. Mātīte ir neuzkrītoša, raibumoti pelēkbrūna. Ķermeņa augšpuse nedaudz tumšāka kā apakšpuse.
Tēviņa ķermeņa garums kopā ar asti ir apmēram 75—89 cm, astes garums 27—42 cm, svars 900—1400 g, mātītes garums ir 53—62 cm, astes garums 20—27 cm, svars 692—970 g. Raibais fazāns ir nedaudz mazāks, kā tā tuvākais radinieks parastais fazāns. Teritorijās (introdukcijas vietās), kurās pārklājas parastā un raibā fazāna izplatība, kā arī nebrīvē abas sugas savstarpēji krustojas. To pēcnācēji ir ļoti tumši, bieži melni ar tumšiem, olīvu zaļiem spārniem.

Uzvedība

Raibais fazāns ir parasta suga savā izplatības areālā. Tas uzturas skrajos mežos, dažādās atklātās ainavās, lauksaimniecības zemes ieskaitot. To bieži var novērot apdzīvoto vietu tuvumā. Putns ir ļoti kautrīgs un uzmanīgs, briesmu gadījumā, ātri skrienot, slēpjas zālē vai krūmos. Japānā ir novērots, ka raibais fazāns ļoti jutīgi uztver zemestrīču vibrācijas, arī tādas, kuras cilvēks nesajūt. Par vibrācijām tas ziņo ar skaļiem kliedzieniem. Raibais fazāns ir vājš lidotājs un labprātāk skrien, nevis lido. Skrienot tas var sasniegt ātrumu 32 km/h.

Barība

Raibais fazāns tāpat kā parastais fazāns ir visēdājs un barojas gan ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, gan ar nelieliem mugurkaulniekiem, piemēram, čūskām, ķirzakām, maziem zīdītājiem un putniem, gan ar augļiem, sēklām un augu lapām. Salīdzinot abas sugas, raibais fazāns patērē vairāk veģetāro barību kā parastais fazāns.

Ligzdošana

Vairošanās sezona raibajam fazānam ir no aprīļa līdz jūnijam. Katram tēviņam riesta laikā ir sava teritorija un tas sapārojas ar vairākām mātītēm. Par putnēniem rūpējas tikai māte. Ligzda ir vienkārša iedobe zemē, kas izklāta ar sausu zāli un lapām. Tā atrodas uz zemes zem kāda krūma vai koka. Dējumā 6—12 gaiši brūnas olas, perē tikai mātīte. Inkubācijas periods ilgst 23—25 dienas. Mazuļi ir ligzdbēgļi un drīz pēc izšķilšanās seko savai mātei, kura tos rūpīgi uzmana, apsargā, sasilda un ierāda labākās barošanās vietas. Dzimumbriedumu jaunie putni sasniedz gada vecumā.
Džons Dīkons

Biogrāfija

Dīkons uzauga Leičesterā, kur viņa tēvs Arturs strādāja apdrošināšanas kompānijā. Jau 14 gadu vecumā viņš izveidoja savu pirmo grupu ar nosaukumu The Opposition. Sākumā viņš spēlēja ritma ģitāru, ko bijis nopircis par naudu, ko aizņēmās no kāda cita grupas locekļa. Basģitārai viņš pievērsās, kad no grupas tika atlaists tās sākotnējais šī instrumenta spēlētājs, jo nebija tik profesionāls, cik pārējie grupas mūziķi. Kopā ar The Opposition viņš pavadīja četrus gadus, līdz 1969. gada augustā viņš nospēlēja pēdējo koncertu un grupu atstāja.
Apmēram gadu viņš nespēlēja, tomēr 1970. gadā atkal nolēma pievienoties kādai grupai. 1971. gada sākumā kāds draugs viņu iepazīstināja ar Queen dalībniekiem Frediju Merkūriju, Braienu Meju un Rodžeru Teiloru. Grupa tieši bija palikusi bez basģitārista un bija gatava izmēģināt Džonu. Jau pēc pāris dienām Džons Dīkons kļuva par Queen dalībnieku.
Grupas pirmajā albumā viņš tika nosaukts kā "Dīkons Džons", tomēr vēlāk viņš pieprasīja to izmainīt uz savu īsto vārdu.
Pirmā Queen dziesma, kuras sarakstīšanā piedalījās Dīkons, bija Stone Cold Crazy no Sheer Heart Attack. Kā tās autori ir nosaukti visi četri grupas dalībnieki. Pirmā dziesma, kuru viņš sarakstīja viens pats, ir Misfire no tā paša albuma.
1997. gadā pēc singla No-One But You ierakstīšanas viņš pameta lielo mūziku. Šobrīd viņš dzīvo Londonā kopā ar sievu Veroniku, ar kuru ir precējies kopš 1975. gada, un kurai viņš veltīja dziesmu You're My Best Friend no albuma A Night at the Opera. Pārim ir seši bērni.

Kā ģitārists

Viņa stils nebija plaši izplatīts 70. gadu rokgrupās. Dažās Queen dziesmās, kā Dragon Attack, Another One Bites the Dust un A Kind of Magic, Dīkons izmantoja basģitāru kā galveno instrumentu. Viņa izpildījums vienmēr ir bijis ļoti kvalitatīvs un dažreiz pat ārkārtīgi sarežģīts. Par vienu no mūziķa firmas zīmēm ir kļuvusi pirkstu aplaizīšana spēlēšanas laikā.
Dažās dziesmās viņš spēlējis arī ritma un akustiskās ģitāras. Braiens Mejs pirms dziesmas 39' ieraksta vēlējies, lai Dīkons šajā dziesmā spēlētu kontrabasu. Lai arī tas bija domāts kā joks, pēc pāris dienām Dīkons jau bija ieguvis šo instrumentu un sācis mācīties to spēlēt.

Kā dziedātājs

Dīkons ir vienīgais Queen dalībnieks, kas nekad nav bijis vadošais vokālists kādā dziesmā. Kā izteicies viņš pats, viņš vienkārši nav varējis sacensties ar trīs tik spēcīgiem vokālistiem kā Merkūrijs, Mejs un Teilors.
Sākumā viņš pat nedziedāja fona vokālus. Pirmā reize, kad viņš to darīja, bija dziesmā Liar. Tolaik koncertos viņam nebija piešķirts pat savs mikrofons, tādēļ viņš dziedāja no viena mikrofona ar Merkūriju. Laika gaitā Dīkons dziedāja fona vokālu dziesmās Tie Your Mother Down, Somebody to Love, We Are The Champions un vēl dažās.
Dīkona balsi iespējams sadzirdēt ierakstos no 1977. gada, kad Queen uzstājās "Earl Courts" arēnā. Viņa balss skaidri saklausāma dziesmās "Somebody to Love" un "In the Lap of the Gods...Revisited", jo viņam nezinot, mūziķa mikrofonam tika uzstādīta lielāka skaņa.
Aruba

Vēsture

Par pirmajiem cilvēkiem Arubā ir maz liecību. Ir zināms, ka to apdzīvoja Amerikas pamatiedzīvotāji ilgi pirms to 1499. gadā atklāja spāņi. Tajā laikā salā dzīvoja aravaku cilts indiāņi. Tie bija zvejnieki, mednieki un vācēji, izmantoja primitīvus instrumentus, kurus izgatavoja no akmens un gliemežvākiem. Arheoloģiskie izrakumi norāda, ka Arubā dzīvojošo indiāņu kultūra bija līdzīga Dienvidamerikā dzīvojošo indiāņu kultūrām.
1513. gadā spāņi gandrīz visus Arubas iedzīvotājus aizveda uz Santodomingo, kur tos izmantoja kā vergus. Sala palika neapdzīvota. 1634. gadā nīderlandieši iekaroja Kirasao, kas kalpoja par bāzi uzbrukumiem spāņu kuģiem. 1636. gadā viņi iekaroja arī Bonairi un Arubu. Tajā laikā Aruba daudzo kazu dēļ, kas tur dzīvoja, bija zināma kā "Kazu sala" (nīderlandiešu: Geiteneiland). Faktiski Arubas kolonizācija sākās tikai 18. gadsimtā. Karos starp Apvienoto Karalisti un Nīderlandi Aruba nonāca arī angļu kontrolē (1799—1802 un 1806—1816).
1845. gadā Aruba tika iekļauta Kirasao kolonijā (vēlāk Nīderlandes Antiļas). Tikai 1986. gada 1. janvārī Aruba ieguva neatkarību no Nīderlandes Antiļām. 1990. gadā Aruba centās iegūt neatkarību arī no Nīderlandes, bet šis mēģinājums beidzās neveiksmīgi.

Ģeogrāfija

Aruba atrodas Mazo Antiļu salu rietumos, Karību jūras dienvidos, aptuveni 27 km uz ziemeļiem no Paragvanas pussalas, kas atrodas Venecuēlā, un 68 km uz rietumiem no Kirasao. Arubas platība ir 193 km², salas garums aptuveni 33 km, bet platums — 8 km. Tai ir jūras robeža ar Venecuēlu un Kirasao. Augstākie punkti ir Jamanota (188 m vjl.) un Oibergs (165 m). Aptuveni 18% no salas platības aizņem Arikoku nacionālais parks.
Arubā valda galvenokārt sauss tropu klimats. Gada vidējā temperatūra ir 28 °C, as nedaudz svārstās atkarībā no sezonas. Dienas temperatūras amplitūda ir aptuveni 4 °C. Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir tikai 432 mm, no kuriem vairums nokrīt oktobrī un novembrī. Arubu ļoti reti skar tropiskie cikloni.

Demogrāfija

2009. gadā Arubā dzīvoja 103 065 iedzīvotāji, no kuriem 45,4% dzīvoja pilsētās, bet atlikušie 54,6% — lauku apvidos. Dominējošā reliģija ir Romas katoļu baznīca (82%). Oficiālās valodas ir nīderlandiešu valoda un papiamento (kreolu valoda ar daudziem spāņu un portugāļu cilmes vārdiem).

Sports

Populārākais sporta veids ir futbols, lai gan Arubas futbola izlase nav tikusi pie lieliem panākumiem. Ikvienās Vasaras Olimpiskajās spēlēs kopš 1988. gada ir piedalījies vismaz viens pārstāvis no Arubas, bet medaļas nav iegūtas. Ziemas olimpiskajās spēlēs Arubas sportisti nav piedalījušies.