google/wiki40b huggingface dataset:
Mikēle Skarponi

Karjera

Dzimis Jezi, Skarponi karjeru sāka ar labiem rezultātiem, bet 2006. gadā tika iesaistīts Operación Puerto dopinga lietā. Par spīti tam un Skarponi komandas Liberty Seguros-Würth likvidācijai, viņa izdevās parakstīt līgumu ar Acqua & Sapone.
Pēc daudzsološa 2007. gada sezonas sākuma Skarponi vēlreiz tika iesaistīts Operación Puerto lietā. 8. maijā viņš atzina savu lomu pārkāpumos. 15. maijā viņš saņēma pagaidu diskvalifikāciju.
Pēc diskvalifikācijas izciešanas līgumu ar viņu uz divām sezonām 2008. gada 13. jūnijā parakstīja Diquigiovanni-Androni komanda. 2009. gadā Skarponi uzvarēja Tirreno-Adriatico sacensībās un divos Giro d'Italia posmos.
2010. gadā Skarponi izcīnīja otro vietu Tirreno-Adriatico kopvērtējumā, kā arī ceturto vietu Giro d'Italia. Šajās sacensībās viņš guva emocionālu uzvaru 19. posmā, kur viņš veica atrāvienu no konkurentiem Mortirolo pārejā kopā ar diviem Liquigas-Doimo komandas biedriem, Vinčenco Nibali un Ivanu Baso. Baso mēģināja iegūt kopvērtējuma vadību, tāpēc viņš un Nibali veica lielāko daļu darba bīstamajā nobraucienā un sekojošajā kāpumā uz Apriku, atstājot Skarponi pietiekami svaigu, lai uzvarētu sprinta finišā. Skarponi uzvarēja arī Settimana Ciclistica Lombarda sacensībās.
2011. gadā Skarponi nomainīja komandu uz Lampre-ISD, ar kuru izdevās uzvarēt Giro del Trentino un Volta a Catalunya sacensībās. Pēc tam Giro d'Italia viņš finišēja otrais kopvērtējumā aiz Alverto Kontadora. Kontadoram vēlāk tika atņemts tituls, kurš tika piešķirts Skarponi. 2012. gada sezonā viņš mēģināja aizstāvēt savu Giro titulu, bet finišēja tikai ceturtais, kopvērtējumā uzvarot kanādietim Raideram Hešedālam. Pēc Giro Skarponi nolēma koncentrēties Tour de France, tomēr spēja finišēt tikai kopvērtējuma 24. vietā.
2012. gada novembrī Skarponi komanda viņu īslaicīgi atstādināja no dalības sacensībās pēc tam, kad viņš atzinās, ka veicis pārbaudes pie Mikēles Ferrāri, ārsta, kas bijis saistīts ar daudzām dopinga lietām riteņbraukšanā. Tobrīd tika publiskota arī viņa alga, kas bija 700 000 eiro sezonā.
2013. gadā Skarponi sezonu iesāka ar trešo vietu Volta a Catalunya kopvērtējumā. Viņa mērķis bija Giro d'Italia, kur kopvērtējumā izdevās iegūt 4. vietu.
2014. gada sezonā Skarponi pārcēlās uz Astana komandu, kur viņam vairs nebija komandas līdera loma.
Pēdējo uzvaru Skaproni guva 2017. gada Tour of the Alps pirmajā posmā.
2017. gada 22. aprīlī no rīta Skarponi traģiski gāja bojā ceļu satiksmes negadījumā. Velotreniņa laikā netālu no mājām viņu notrieca mikroautobuss.
Aizputes iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Aizputes ielas posms, kas stiepjas no Zasulauka ielas uz dienvidrietumiem ir klāts ar grants segumu, tā vienā pusē ir trīs privātmājas, bet otrā — saimnieciska apbūve. Nedaudz garākais otrais Aizputes ielas posms stiepjas pretējā virzienā no Zasulauka ielas un ir klāts ar asfalta segumu. Tam abās pusēs ir saimnieciska apbūve un iela apraujas teritorijas vārtos. Šis ielas strupceļš ar gājēju taku ir savienots ar gājēju tiltu pāri dzelzceļa līnijai Rīga—Tukums pie Zasulauka Depo stacijas.
Aizputes iela ir savienota ar Zasulauka ielu.
Mana Sarkanrīklīte

Anotācija

Lugas ir traģikomēdija, kā lugas autors M. Mosulišvili to dēvē, - “skumja, ļoti skumja komēdija”.
Pirms 12 gadiem uz Ameriku strādāt aizbraukusī Sofo, negaidīti atgriezusies dzimtenē uz vīra nāves gadadienu, sastop savu draudzeni Šoku, kura it kā ir mātes cerībās. Izrādās, ka Sofo vīrs Čito nemaz nav miris, bet ir precējies ar Šoku. Vīra nāve, kapa rakšana un kapakmens izgatavošana ir izdomāta, lai izmānītu naudu no Sofo.
Vīrs, draudzene un dēls Toko mēģina izmānīt naudu no Sofo, lai samaksātu bankai procentus par ieķīlāto māju. Negaidīta Sofo atgriešanās sajauc viņiem visas “kārtis”...
Padparadža

Padparadža (cēlies no singāļu valodas, nozīmē "lotoss"; padmaragaija, padaradža) ir minerāla — korunda paveids. Ar šo terminu juvelierizstrādājumu tirdzniecībā apzīmē augstas kvalitātes neparastas krāsas korunda kristālus — padparadžam piemīt unikāls oranžas un sārtas krāsas sajaukums. Tā kā jebkurus juvelierkvalitātes korundus, kas nav sarkanā krāsā, sauc par safīriem, arī padparadža ir uzskatāms par safīra paveidu.
Augstas kvalitātes padparadža var būt ļoti dārgs, cenā pārsniedzot labas kvalitātes dimantus, rubīnus un safīrus. Tomēr šie akmeņi ir pārāk reti, lai vidējais dārgakmeņu vērtētājs tos pazītu un pēdējā laikā padparadžu aizvien biežāk vilto — viltojumi ir tik prasmīgi, ka tos ir praktiski neiespējami atšķirt.
Jānis Grīns

Dzīvesgājums

Dzimis 1890. gada 23. martā Jaunjelgavas apriņķa Biržu pagastā zemnieka Jēkaba Grīna ģimenē. Rakstnieka Aleksandra Grīna (1895-1941) vecākais brālis.
Mācījās Biržu pagasta skolā (1899-1902), Jēkabpils pilsētas skolā (1902-1905). Pēc mājskolotāja eksāmena nokārtošanas strādāja par skolotāju Bauskas un Rūjienas proģimnāzijās (1908-1910) un Longīna Ausēja vadītajā reālskolā Cēsīs (1911-1919). Šajā laikā publicēja viņa dzejas krājumus "Pirmdiena" (1911) un "Rožu ugunī" (1914), ka arī viencēliena lugu "Glābts gods" (1912). Pirmā pasaules kara laikā uzrakstīja mācību grāmatu "Seno laiku vēsture" (1918), kas vēlāk atkārtoti izdota. Pēc pārcelšanās uz Rīgu 1919. gadā īsu laiku bija ierēdnis Izglītības ministrijā un skolotājs. Tad darbojās kā žurnālists  «Latvijas Kareivja» redakcijā (1920-1921) un "Latvja" redakcijā (1921-1923), izdeva pirmo prozas darbu "Rūsa rietumos" (1920) un viencēliena lugu "Imperfectum" (1920). Studēja tieslietas Latvijas Universitātē (1921-1925), uzrakstīja kandidāta darbu "Kurzemes un Zemgales hercogistes satversme" (1927). No 1925. gada kopā ar Jāni Rapu vadīja izdevniecību "Valters un Rapa", no 1928. gada literāro žurnālu „Daugava”, izveidojot to par nozīmīgāko latviešu rakstnieku darbu pirmpublicējumu vietu. 1925. gadā izdeva vēsturiskas noveles „Sakšu Morics”, 1928. gadā "Jaunākās Ziņas" turpinājumos publicēja viņa kopdarbu ar Valdi Grēviņu "Latvijas karalis jeb cilvēks, kam visi parādā". Sekoja komēdija "Kaļostro Jelgavā" (1932) un "Seno laiku vēsture (1934). 1937. gada vasarā Jāni Grīnu iecēla par Nacionālā teātra direktoru.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Zviedriju, kur dzīvoja Stokholmas priekšpilsēta Hēgerstenā un strādāja laikrakstā „Latvju Ziņas”. Trimdā izdeva vairākus dzejoļu un stāstu krājumus. Miris 1966. gada 25. februārī Stokholmā.
Brasas tilts

Vēsture

Pirmais elektrovilciens Brasas stacijā pieturēja 1957. gada 20. jūlijā, kam par godu notika īpaša sagaidīšana. Pēc dzelzceļa līnijas elektrificēšanas radās nepieciešamība pie stacijas izbūvēt ceļa pārvadu pāri dzelzceļam, jo tramvaja vadi nevarēja krustot dzelzceļa kontakttīklu. Jaunais Brasas tilts jeb Brasas dzelzceļa pārvads tika atklāts 1959. gadā. Resursu un naudas trūkuma dēļ Brasas pārvada laidums veidots no L veida šķērsgriezuma tipveida sijām, kuras projektētas kādā Ļeņingradas (šodien Sanktpēterburga) institūtā.
1991. gada janvārī barikādes tika izveidotas uz Brasas tilta un Vecmīlgrāvī, lai sekotu OMON darbībai, kura spēki bija dislocēti kādā katlu mājā Vecmīlgrāvī. 14. janvārī plkst. 18:45 OMON uzbruka pie Brasas tilta, apmētāja mašīnas ar degmaisījuma pudelēm un izraisīja ugunsgrēku. 16. janvārī plkst. 18.30 notika OMON uzbrukums pie Brasas tilta, kur tika ievainots I. Gudrais.
2010. gada 5. martā pie Brasas tilta plīsa maģistrālais ūdensvads. Ūdensvada plīsuma dēļ bija apturēta gan automašīnu, gan tramvaja, gan dzelzceļa satiksme.
2018. gadā pēc ekspertu slēdziena Brasas tilts tika atzīts par vissliktākajā stāvoklī esošo Rīgas tiltu.
2019. gada 25. aprīlī uzsākta tilta rekonstrukcija.
Marmaraja

Projekts

Projekta gaitā tiek izbūvēts Bosforu šķērsojošais tunelis 13,6 km garumā, kā arī tiek veikta 63 km gara piepilsētas vilcienu dzelzceļa līnijas rekonstrukcija, rezultātā izveidojot 76,3 km ātrgaitas līniju starp Gebzi un Halkali. Bosfora šaurumā ir iegremdēts 1,4 km garš tunelis, kas ir izturīgs pret zemestrīci un sastāv no 11 sekcijām. Katra sekcija ir 13,5 m gara un sver 18 tonnas. Tuneli iegremdē 56 metrus zem jūras līmeņa: 54 m zem ūdens un 2 m zem zemes. Nogremdēto tuneli ar virszemi savieno zemē izurbti tuneļi no Kaziličešmes Stambulas Eiropas pusē un no Ajrilikčešmes Āzijā. Jenikapi, Sirkedži un Īskīdaras mikrorajonos tiek būvētas jaunas pazemes dzelzceļa stacijas un virs zemes - 37 stacijas tiek remontētas vai uzceltas no jauna. Visa rekonstruētā dzelzceļa garumā papildus divām esošajām sliedēm tiek būvētas trešās, lai nodrošinātu 75 tūkstošu pasažieru pārvadāšanu vienā stundā abos virzienos. Lai nodrošinātu intervālu 2 minūtes starp vilcieniem, tiek pārveidota arī komunikāciju sistēma. Ceļš no Gebzes līdz Halkali ilgs 104 minūtes.
Marmarajas celtniecības darbi tika sākti 2004. gada maijā un plānotais darbu beigšanas termiņš paredzēts 2012. gadā. Ar to Stambulā paredz palielināt dzelzceļa satiksmes īpatsvaru visā pilsētas sabiedriskajā transportā no 3,6% līdz 27,7%. Tādā gadījumā Stambulas dzelzceļa satiksme būs trešā lielākā pasaulē pēc Tokijas (60%) un Ņujorkas (31%).
Projekta īstenošana ir aizkavējusies par diviem gadiem dēļ arheoloģiskajiem atklājumiem rakšanas gaitā Eiropas pusē. 2005. gadā strādnieki atraka 4. gs. ostu Portus Theodosiacus. Arheologi atjauno vienīgo bizantiešu kuģi un celtniecības kavēšana nodara paredzētās peļņas zaudējumus viena miljona ASV dolāru apmērā.

Finanses

Lielāko daļu no projekta finansē Japānas Starptautiskās sadarbības banka un Eiropas Investīciju banka. Līdz 2006. gada aprīlim Japānas banka bija izsniegusi kredītu 111 miljardu jēnu apmērā un Eiropas Investīciju banka - 1,05 miljardu eiro apmērā. Kopējās projekta izmaksas tiek lēstas 2,5 miljardu eiro apmērā.
Nacionālās hokeja līgas drafts

NHL drafts ir ikgadēja ceremonija, kas pirmo reizi noritēja 1963. gadā un kuras gaitā katrai no Nacionālās hokeja līgas komandām tiek dota iespēja iegūt atsevišķu spēlētāju, kuri atbilst drafta nolikumam, NHL tiesības. NHL drafts parasti noris divus līdz trīs mēnešus pēc katras NHL sezonas beigām.

Izvēles kārtības noteikšana

NHL drafta izvēles kārtību nosaka drafta loterijas, komandu regulārās sezonas un izslēgšanas kārtas snieguma kombinācija. Tiesa, NHL pieļauj komandām drafta izvēles savā starpā mainīt.
Drafta loterija gan ietekmē vien drafta pirmās kārtas izvēļu secības noteikšanu. Sākot ar otro kārtu šo secību nosaka regulārās sezonas rezultāti, pēdējo vietu ieguvušajai komandai draftā dodot iespēju izvēlēties pirmajai.
Regulārās sezonas noslēgumā 14 izslēgšanas kārtā neiekļuvušās komandas piedalās drafta loterijā, lai noskaidrotu pirmās kārtas izvēles kārtību secību. Loterijas gaitā neviena no komandām savu regulārās sezonas pozīcija nedrīkst uzlabot par vairāk nekā četrām pozīcijām, kā arī nedrīkst zaudēt vairāk par vienu vietu. Tas nozīmē, ka drafta pirmā numura izvēles tiesības iegūt var vien piecas konkrētās sezonas neveiksmīgākās komandas.
Pārējo komandu pirmās kārtas izvēles secību nosaka Stenlija kausa izslēgšanas kārtas rezultātu, kausa ieguvējai iegūstot 30. numuru, bet otrais finālistei - 29. numuru. Jo agrāk komanda no izslēgšanas kārtas izkritusi, jo augstākas tai pirmās kārtas izvēles numurs.

Draftējamie spēlētāji

Visus spēlētājus, kas drafta gada 15. septembrī būs sasnieguši vismaz 18 gadu vecumu, bet 31. decembrī nebūs vecāki par 20 gadiem, kā arī kuriem nav aktīva līguma ar kādu no NHL komandām, ir iespējams draftēt. Spēlētājus, kas nenāk no Ziemeļamerikas, ir iespējams draftēt arī pēc 21 gada sasniegšanas.
Acetons

Atrašanās dabā

Acetons kopā ar spirtu veidojas no cietes, dekstrīna, maltozes dažu baktēriju (Bacterium acetoaethylicum, Bacillus macerans) iedarbībā.
Acetonu ievērojamā daudzumā satur diabēta slimnieku urīns, tas tur veidojas, atšķeļoties CO₂ no vielmaiņas produkta acetoetiķskābes CH₃COCH₂COOH.

Iegūšana

Acetons samērā lielā daudzumā atrodas koksnes sausās destilācijas produktos, taču atdalīt acetonu no tiem ir sarežģīti.
Var iegūt, laižot etiķskābes tvaikus pāri sakarsētam cērija karbonātam.
Rūpnieciski acetonu iegūst pēc kumola metodes no benzola un propilēna (sk. Ūdra—Sergejeva—Hoka reakcija).

Īpašības

Reaģējot ar ūdeņraža peroksīdu, var veidoties acetona peroksīds, kas ir nestabila sprāgstviela.
Boļšoj

Apraksts

Ledus pils "Boļšoj" celta 2014. gada ziemas olimpisko spēļu vajadzībām. Šeit norisinājās hokeja turnīrs.
Tuvumā atrodas vairāki olimpiskie objekti — kērlinga centrs "Ļedjanoj Kub", hokeja arēna "Šaiba" u. c.
Ledus hallē ir 12 000 skatītāju vietas. Aptuvenās halles "Boļšoj" izmaksas sastāda 300 miljoni ASV dolāru. Arēnas arhitekti ir Ņikita Cimbals un Aleksandrs Kņjazevs. Arēnas celtniecība ilga no 2009. līdz 2012. gadam.

Arēnas izmantošana pēc Olimpiskajām spēlēm

Pēc 2014. gada ziemas olimpiskajām spēlēm halle tika nodota Krasnodaras novada rīcībā. Kopš 2014. gada jūlija šeit bāzējas Kontinentālās Hokeja Līgas komanda "Hokeja Klubs Soči". Arēna joprojām tiek izmantota koncertiem, sporta sacensībām, izstādēm, forumiem. 2014. gada jūnijā un jūlijā šeit notika deju konkurss "Vivat, Krievija!" (krievu: Виват, Россия!).
Stripped (Rammstein singls)

Singla noformējums

Singla noformējumam izmantots Austrijas mākslinieka un fotogrāfa Gotfrīda Helnvaina zīmējums "Pirmā mīlestība" (1993).

Videoklips

Tajā pašā gadā dziesmai tika sataisīts videoklips, kas sastāvēja no Lenijas Rīfenštāles dokumentālās filmas "Olimpija" kadriem.
Sociālais dialogs

Sociālais dialogs Latvijā

Latvijā sociālā dialoga mehānisms sāka veidoties 1998.gadā, laikā, kad LR Saeima ratificēja ANO Starptautiskās Darba organizācijas konvencijas Nr.144 „Par trīspusējām konsultācijām starptautisko darba normu pielietošanas sekmēšanu” un Nr. 154 „Par kolektīvo pārrunu atbalstīšanu”. 2004.gadā, pievienojoties Eiropas Savienībai, Latvijai kļuva saistošs Eiropas dibināšanas līgums, kurš paredz konsultācijas ar sociālajiem partneriem un tiesības slēgt nolīgumus, kas tiek ieviesti kā Direktīvas kuras realizē sociālie partneri. Pašlaik Latvijā attīstās sociālais dialogs, lai nodrošinātu sociālo mieru valstī un iesaistītu darba devēju un darbinieku pārstāvjus rīcībpolitikas ieviešanā.

Sociālie partneri Latvijā

Latvijā nacionālā līmeņa sociālie partneri ir divas organizācijas - Latvijas Darba devēju konfederācija, kas darbojas saskaņā ar Darba devēju organizāciju likumu, un Latvijas Brīvo arodbiedrību savienība, kas darbojas saskaņā ar Arodbiedrību Likumu, kas stājās spēkā 01.11.2014. Likumi paredz ne tikai tiesības saņemt informāciju par aktuālajiem tiesību aktiem, bet arī obligātu pienākumu sniegt darba devēju un darba ņēmēju viedokli.

Divpusējais sociālais dialogs

Nacionālā līmenī divpusējais sociālais dialogs balstās uz LDDK un LBAS Ģenerālvienošanos.
LDDK un LBAS Ģenerālvienošanās paraksta reizi 2 vai 3 gados. Ņemot vērā Latvijas straujo ekonomisko attīstību un jaunos izaicinājumus, abas organizācijas vienojās par nākamā perioda prioritātēm un kopīgiem mērķiem.

Trīspusējais sociālais dialogs

Trīspusējā sociālā dialoga regulējumu var atrast 1998.gada 30.oktobra Ministru prezidenta G.Krasta, Latvijas Darba devēju konfederācijas prezidenta V.Gavrilova un Latvijas Brīvo arodbiedrību savienības priekšsēdētāja A.Olmaņa parakstītajā Nacionālās trīspusējās sadarbības padomes (NTSP) nolikumā.
Vēl viens trīspusējā sociālā dialogu regulējošs dokuments ir 2004. gada 1.oktobrī noslēgtā trīspusējā vienošanās par sociālekonomisko partnerību starp Ministru kabinetu, LDDK un LBAS. Šajā dokumentā puses uzsvērušas trīspusējā dialoga un sociālās partnerības nozīmi, kā arī vienojušās pilnveidot sociālā dialoga mehānismu.
Bjerazino

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1501. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 19. gadsimta beigās kļuva par ievērojami ebreju centru - vairums miesta iedzīvotāju tolaik bija ebreji. 1920. gadā Bjarezino iekļāvās Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. Padomju armija ieņēma Bjarezinu 1944. gada 3. jūlijā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

Cilvēki

Bjerazino ir revolucionāra Aleksandra Parvusa (Александр Львович Парвус, 1867-1924) dzimtā pilsēta.
Nīcgales baznīca

Vēsture

Nīcgales pirmā katoļu koka baznīca tika uzcelta 1803. gadā. Tā pastāvēja tikai sešdesmit gadus, jo 1863. gadā muižkungs Heinrihs Plāters-Zībergs tās vietā uzbūvēja jaunu mūra baznīcu. Pirmā Pasaules kara laikā baznīca cieta, tai bija noplēsts jumts, sašautas sienas un velves, sapostītas ērģeles, cietis altāris un tornis. Pēc kara, prāvesta Ignacija Miškinisa vadībā baznīcu sāka atjaunot. Tika salabots lielais altāris, ambons, biktskrēsls, lekcijas pusē uzcēla jaunu sānu altāri, kurā ievietoja Jaunavas Marijas gleznu, salaboja sienu un velvju bojājumus, ielika logus. Prāvesta Jāzepa Janoviča kalpošanas laikā dievnamam uzlika melnā skārda, bet tornim cinkotā skārda jumtu. Nākamā prāvesta Jāņa Kazenasa laikā tika izveidots apmetums dievnama ārpusē un iekšpusē veikti krāsošanas darbi, kā arī ap baznīcu uzcelts žogs. 1924. gada 15. jūlijā arhibīskaps Antonijs Springovičs baznīcu konsekrēja Dievmātes dzimšanas godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jānis Smirnovs. Nīcgales draudze veidojās jau 18. gadsimta vidū, kad tā vēl ietilpa Līksnas draudzē, bet vēlāk tā bija Līksnas filiāle. Par patstāvīgu draudzi tā kļuva 1920. gadā. Draudzei ir viena Nīcgales kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētās ģimenes atlaidas, Svētā Jura mocekļa diena, Svētā Antona no Padujas diena, Svētā Jāņa Kristītāja diena, Vissvētākās Jaunavas Marijas Eņģeļu karalienes svētki (40 stundas).

Tehniska informācija

Asūnes baznīca ir pseidogotikas mūra viennavas celtne ar vienu torni, skārda jumtu un flīžu grīdu. Tā ir 30 metrus gara un 15 metrus plata. Apkārt baznīcai ir dārzs, ap to no akmeņiem mūrēts žogs.

Interjers

Baznīcā ir četri gotiska stila altāri. Galvenajā altārī ir ievietota kokā veidota Krustā Sistā statuja, koktēlnieces Aneles Balules darbs. Aplūkojamas ir ērģeles ar neogotisku prospektu.
Inženieru iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Inženieru iela ir 90 metrus gara asfaltēta iela Rīgas centrā. Tā sākas krustojumā ar Merķeļa ielu un iet rietumu—dienvidrietumu virzienā. Visas ielas garumā Inženieru iela sastāv no divām braukšanas joslām. Inženieru iela beidzas krustojumā ar Raiņa bulvāri. Tā ir vienvirziena iela, pa to var braukt Raiņa bulvāra virzienā.

Sabiedriskais transports

Inženieru ielā kursē 15. maršruta trolejbusi un 59. maršruta autobusi. Ielā atrodas arī galapunkts "Latvijas Universitāte".
Oto Kārkliņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1884. gada 21. aprīlī Durbes pagastā dārznieka ģimenē. Kopš 1902. gada darbojās Liepājas sociāldemokrātu pulciņos, bija to vadītājs (partijas iesauka "Dārznieks"), 1904. gada jūnijā piedalījās Latviešu sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) dibināšanā. 1905. gada revolūcijas laikā darbojās LSDSP Rīgas komitejā, pēc revolūcijas sakāves 1908. gadā viņu apcietināja un piesprieda ieslodzījumu katorgā.
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada vasarā atgriezās no izsūtījuma Irkutskas guberņā un kļuva par Rīgas strādnieku deputātu padomes priekšēdētāja Endrupa biedru. 1917. gada 12. augustā ievēlēts par Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes izpildkomitejas (Iskolata) priekšsēdi, bet 20. augustā par Vidzemes Zemes padomes valdes priekšsēdi. 1918. gada 4. janvārī Valkā parakstīja Iskolata dekrētu "Par darīšanu valodu Latvijas oficiālajās iestādēs". Pēc Latvijas vācu okupācijas un Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas devās uz Maskavu, kur darbojās Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejā un kara revolucionārajā tribunālā. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada janvārī kopā ar Sarkano armiju atgriezās Rīgā, bija LSPR Komisāru padomes priekšsēdētāja Stučkas biedrs.
Pēc LSPR sakāves piedalījās Krievijas pilsoņu kara cīņās, 1920. gadā bija Turkestānas frontes Revolucionārās padomes loceklis. Vēlāk darbojās Harkovā, Omskā, Maskavā, Tbilisi. 1932. gadā kļuva par Krimas APSR Tautas komisāru padomes priekšsēdētāja vietnieku. Lielā terora laikā viņu atcēla no amata un norīkoja strādāt sovhozā. 1938. gada 4. janvārī Krimas NKVD Oto Kārkliņu apcietināja un apsūdzēja dalībā labēji trockistiskā organizācijā. Pēc ilgstošām pratināšanām 1939. gada 17. oktobrī viņam piesprieda 10 gadu ieslodzījumu Gulaga nometnē. Pēc oficiālās versijas miris ieslodzījumā 1942. gada 12. septembrī.
Naktsputni

Tapšana

Albumā apkopotas estrādes dziesmas ar Jāņa Petera un citu autoru tekstiem. 1978. gada "Mikrofona" aptaujas populārāko dziesmu piecniekā ierindojās divs albuma dziesmas: "Tai pilsētā" (1. vieta) un "Kā caur pelniem" (4. vieta).
Albums iezīmē jaunu posmu ansambļa "Modo" skanējumā, kurā izmantoti disko ritmi, uzrunājot jauneklīgāku auditoriju. Visu albumu iedziedājušas jaunās solistes Aija Kukule, Mirdza Zīvere un Pārsla Gebharde. 
Albums atkārtoti izdots 2005. gadā kompaktdiska formātā izdevniecībā "Mikrofona ieraksti" ar identisku dziesmu secību.
Lalemāna fjords

Lalemāna fjords (franču: Fiord Lallemand, angļu: Lallemand Fjord) ir ap 55 km garš un līdz 23 km plats Belinshauzena jūras līcis Antarktīdas pussalas rietumu piekrastē Antarktīdā. Līci norobežo Erousmaitas pussala rietumos un Lubē krasts austrumos. Sākas no Šarpa glečera pie Erousmaitas pussalas pamatnes dienvidos un ieplūst Kristela šaurumā ziemeļos. Krasta līnija stipri izrobota, daudz nelielu saliņu. Līcī ieplūst vairāki ledāji.
Līci 1909. gada janvārī atklāja franču antarktiskā ekspedīcija Žana Batista Šarko vadībā un nosauca par godu franču ģeogrāfam Šarlam Lalemānam (Charles Lallemand). No 1956. līdz 1959. gadam Detaija salā līča ziemeļu galā darbojās britu polārstacija Detaijailenda.
Vainīgais (filma)

Sižets

Ziemassvētku vakarā Kārļa kaimiņu vecīgā, bet turīgā saimniece piedāvā kļūt par iegātni bagātās mājās.
Antverpene

Vēsture

Pirmoreiz pieminēta IV gs. kā vieta Germānijā. XI gs. Pirmā Krusta kara vadonis Godfreijs de Buljons (Godefroy de Bouillon) pieminēts kā Antverpenes marķīzs.
Tomēr Antverpenes strauja attīstība sākās XV gs. beigās, kad Brige zaudēja savu nozīmību. Osta strauji auga un 1560.gadā Antverpene kļuva par otro lielāko Eiropas pilsētu uz ziemeļiem no Alpiem. Dažādos laikos ostas galvenās preces bija garšvielas, sudrabs, tekstils.
1566.gadā Antverpenē sākās reformācija, kura izvērtās svētbilžu grautiņos, un Antverpene kļuva par Nīderlandes revolūcijas centru. 1576. gada 4.novembrī spāņu karaspēks ieņem Antverpeni un nogalina 6000 iedzīvotāju. 1585.gadā no pilsētas tiek padzīti visi protestantu iedzīvotaji, un Amsterdama Antverpenes vietā pamazām sāk kļūt par svarīgāko tirdzniecības centru.
Kad izveidojas Nīderlande, Antverpenes nozīme pamazām samazinās, jo Šeldas upes estuārs nokļūst Nīderlandē, kurai jāmaksā muita. Samazinās arī pilsētas iedzīvotāju skaits (vismazākais tas ir ap 1800.gadu - zem 40 000).
1830.gadā, Beļģijas revolūcijas laikā, Antverpeni sagrābj beļģu nemiernieki, bet pilsētas citadele paliek nīderlandiešu garnizona rokās. Citadele kapitulē tikai 1832.gadā, līdz tam periodiski bombardējot pilsētu, un nodarot tai postījumus.
Pirmā pasaules kara laikā Antverpeni pēc smagām cīņām ieņem vācu armija, piespiežot beļģu armiju atiet uz rietumiem.
1920.gadā Antverpenē notiek Vasaras Olimpiskās spēles.
2.pasaules kara laikā pilsētu okupē vācu karaspēks. 1944.gada 4.septembrī to ieņem kanādiešu karaspēks. Vācieši, cenšoties iznīcināt svarīgo Antverpenes ostu, smagi bombardē to ar V-2 raķetēm.