google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Baumanis

Karjera

Jānis Baumanis piecpadsmit gadu vecumā uzsāka savas gaitas autosporta pasaulē pie kroskarta stūres, kļūstot par vienu no pirmajiem Latvijas jauniešiem, kurš šajā disciplīnā startēja starptautiskā līmenī.
2008. gadā piedalījās NEZ kroskartu čempionātā un CK250 klasē ieguva bronzas medaļu. 2011. un 2012. gadā Jānis kļuva par Latvijas čempionu autokrosā B600 ieskaites grupā.
2014. gadā Jānis Baumanis debitēja Eiropas rallijkrosa čempionātā un jau pirmajā sezonā spēja cīnīties par godalgotām vietām. Sezonas kopvērtējumā izcīnīta bronzas godalga.
2015. gadā Jānis uz starta stājās 9 Eiropas čempionāta posmos Super 1600 klasē, kopvērtējumā izcīnīdams Eiropas čempiona titulu. Togad kļuva arī par Igaunijas rallijkrosa čempionu Super Car klasē. Pasaules rallijkrosa čempionātā debitējis 2015. gadā Anglijā Hansen Talent Development komandas sastāvā.  No 2017. gada braucējs pārstāv Austrijas komandu STARD.
Dzeltenais ķermenis

Dzeltenais ķermenis (corpus luteum) ir īslaicīga endokrīna struktūra sieviešu dzimuma zīdītājiem. Tas izdala hormonus — progesteronu, estradiolu un inhibīnu A. Tas attīstās no olnīcas folikula menstruālā cikla luteālajā fāzē. Dzelteno krāsu rada no uztura uzņemtie pigmenti karotinoīdi (tostarp luteīns). Dzeltenais ķermenis izdala estrogēnus, lai inhibētu pēc atgriezeniskās saites principa gonadotropā atbrīvotājhormona sekrēciju hipotalāmā un attiecīgi arī samazinātu luteinizējošā un folikulu stimulējošā hormona daudzumu. Dzeltenais ķermenis ir 2—5 cm liels.
Amerikas vālodzes

Izplatība

Amerikas vālodzes izplatītas Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā. Lielākā daļa sugu mājo tropos un subtropos, lai gan dažas sugas izplatītas mērenajā joslā. Sugas, kas ligzdo mērenajā joslā (ASV un Kanādā), ir gājputni, un tās ziemo Meksikā un Centrālamerikā.

Izskats

Amerikas vālodzes ir mazi līdz vidēji lieli, slaidi dziedātājputni ar garu, noapaļotu asti, smailiem spārniem un asu knābi. Mazākā ģintī ir dārzu vālodze (Icterus spurius), kuras ķermeņa garums ir apmēram 15 cm, svars 18 g. Visas trīs trupiālu sugas (kampu trupiāls (Icterus jamacaii), oranžmuguras trupiāls (Icterus croconotus) un Venecuēlas trupiāls (Icterus icterus)) ir lielākas. Lielākais ir Venecuēlas trupiāls, kura ķermeņa garums var sasniegt 27 cm, tēviņa svars 88 g.

Apspalvojums

Visām Amerikas vālodzēm ir košs apspalvojums: melns ar dzeltenu vai oranžu. Daudzām sugām uz spārniem ir balti laukumi vai joslas. Piemīt vāji izteikts dzimumu dimorfisms: tēviņi ir nedaudz košāki un lielāki nekā mātītes. Abiem dzimumiem ir tumši brūnas vai melnas acis. Knābis taisns un smails, bieži knābja apakšējās daļas pamatnē ir gaiši zils laukums. Dažām sugām knābis ir viegli noliekts. 
Trupiāliem atšķirībā no vālodzēm astes ir garākas, acis gaišākas, ap acīm kontrastējošas krāsas, neapspalvots ādas gredzens. Knābis taisns un smails, ar gaišu laukumu tā apakšējās daļas pamatnē.

Uzvedība

Amerikas vālodzes mājo mežos, parasti uzturoties kokos. Galvenokārt barojas ar kukaiņiem, bet barojas arī ar nektāru un augļiem. Atšķirībā no citiem Amerikas vālodžu dzimtas putniem vālodžu svilpošana ir melodiska un patīkama. Ligzda atgādina vītu, garenas formas somu jeb maisu. Dažas sugas ligzdo kolonijās.
Nexus 7

Nexus 7 ir ar Android operētājsistēmu aprīkots planšetdators, ko ir izstrādājuši uzņēmumi Google un Asus. Tam ir 7 collu (17,78 cm) ekrāns un tas pēc parametriem ir līdzīgs planšetdatoriem Nook Tablet, Kindle Fire un Blackberry Playbook.
Par Nexus 7 izdošanu tika oficiāli paziņots Google I/O konferencē 2012. gada 27. jūnijā un to ir plānots izdot 2012. gada jūlija vidū.
Velingtona

Nosaukums

Velingtona savu vārdu guvusi par godu Arturam Velslijam, pirmajam Velingtonas (Anglija, Somersetas grāfiste) hercogam un Vaterlo kaujas uzvarētajam.
Maoru valodā Velingtonai ir 3 nosaukumi - Te Whanganui-a-Tara ("diženā Taras osta"), Pōneke (Port Nicholson transliterācija) un Te Upoko-o-te-Ika-a-Māui ("Māui zivs galva").

Nozīmīgums

Velingtona ir Jaunzēlandes politiskais centrs, tajā atrodas parlamenta ēka, ministrijas un ārzemju vēstniecības.
Pēc konsultāciju kompānijas Mercer pētījuma datiem, Velingtona ir 12. labākā pilsēta, vērtējot pēc dzīves kvalitātes.

Vēsture

Kā vēsta leģendas, aptuveni 10. gadsimtā Velingtonu atklāja un izpētīja maoru mītiskais tēls Kupe.
Pirmie eiropieši Velingtonā ieradās 1839. gada 20. septembrī ar kuģi Tory. Nākamie 150 ieceļotāji ieradās ar kuģi Aurora 1840. gada 22. janvārī.
1865. gadā Velingtona kļuva par Jaunzēlandes galvaspilsētu, nomainot Oklendu.
Čehija

Ģeogrāfija

Čehijas Republika atrodas Centrāleiropā, robežojas ar Vāciju rietumos (810 km), ar Poliju ziemeļos (762 km), ar Slovākiju austrumos (252 km), un ar Austriju dienvidos (466 km). Vēsturiski valsts sastāv no trim apakšreģioniem; Bohēmijas, Morāvijas un Čehijas Silēzijas. Lielāko daļu robežu veido kalnu grēdas. Gar dienvidrietumu robežu plešas Bohēmijas meži. Ziemeļrietumos atrodas Rūdu kalni, ziemeļos Sudetu kalnu grēda. Morāvijas austrumu robeža ar Slovākiju sastāv no Beskidu un Balto Karpatu kalnu grēdām. Dienvidu robeža ar Lejasaustriju sastāv galvenokārt no upes Tajas. Uz Bohēmijas robežas ar Morāviju atrodas Bohēmijas-Morāvijas augstiene.

Klimats

Čehijā valda mērens pārejas klimats no okeāniskā uz kontinentālo. Ziema ir aukstāka un vasara siltāka nekā citās Eiropas valstīs tādos pašos platuma grādos, bet tuvāk jūras piekrastei. Austrumdaļā ziemā nereti ieplūst kontinentālās gaisa masas, kas pazemina gaisa temperatūru zem 0 grādiem pēc Celsija, bieži snieg. Apmēram trešo daļu valsts teritorijas klāj meži, kuros izplatītākie koki ir egles, priedes un bērzi.
Kuldīgas rajons

Izveide un reorganizācija

1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Kuldīgas apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Kuldīgas, Auces, Saldus un Skrundas lauku rajonos. 1952. - 1953. gadā Kuldīgas rajons ietilpa Liepājas apgabalā. 1956. gadā Kuldīgas rajonam tika pievienota daļa no Alsungas rajona, bet 1959. gadā daļa no Skrundas rajona. Laikā no 1962. gada aprīļa līdz 1967. gada janvārim Kuldīgas rajonam bija pievienota arī Ventspils rajona daļa Ventas labajā krastā. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Kuldīgas rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

Ciemi

Ēdoles - Gudenieku - Ievukalnu - Kabiles - Kurmāles - Laidu - Nīkrāces - Padures - Raņķu - Rendas - Rudbāržu - Rumbas - Snēpeles - Turlavas - Vārmes.

Pagasti

Alsungas - Ēdoles pagasts - Gudenieku pagasts - Īvandes pagasts - Kabiles pagasts - Kurmāles pagasts - Laidu pagasts - Nīkrāces pagasts - Padures pagasts - Pelču pagasts - Raņķu pagasts - Rendas pagasts - Rudbāržu pagasts - Rumbas pagasts - Snēpeles pagasts - Turlavas pagasts - Vārmes pagasts.
Aukstā fronte

Aukstā fronte — aukstās gaisa masas ienākšana kādā teritorijā siltās masas vietā. Parasti tas notiek, aukstajam gaisam strauji ienākot kādā teritorijā. Tiek aizdzīts prom siltais gaiss, tas ceļas augšup, kondensējas, izveidojas lieli gubu lietusmākoņi un nolīst īsa, bet ļoti stipra lietusgāze. Šādi laikapstākļi var būt visu dienu. Pēc frontes pāriešanas atmosfēras spiediens strauji pieaug, bet gaisa temperatūra pazeminās. Diezgan bieži frontes laikā pastiprinās vējš. Jo lielāka ir gaisa temperatūras atšķirība starp siltās un aukstās gaisa masas temperatūru, jo lielāks parasti ir arī vējš. Ļoti bieži vējš pastiprinās pirms lietusgāzēm.
Sinoptiskajās kartēs auksto fronti apzīmē ar zilu līniju ()
ASV latvieši

Vēsture

Par pirmajiem Amerikas latviešiem saglabājušās vienīgi netiešas norādes. Tā Kurzemes hercoga Jēkaba valdīšanas laikā holandiešu kolonijas Ņūamsterdamas (Nieuw-Amsterdam) latīņu skolu 1659.—1661. gadā vadīja Aleksandrs Kārlis Kuriuss (Alexander Carolus Curius vai Curtius), kas minēts kā "profesors no Lietuvas". 
Pirmie zināmie latvieši Ziemeļamerikas Savienotajās valstīs ieradās 19. gadsimtā sākumā, ieskaitot hernhūtiešus jeb brāļu draudžu locekļus, kurzemnieks Georgs Heinrihs Loskīls (1740—1814) bija pirmais hernhūtiešu draudzes bīskaps ASV. 1850. gadu vidū Ņujorkas ostā sāka ierasties latviešu būvētie buru kuģi zem Krievijas impērijas karoga. 
Pirmā Amerikas latviešu biedrība nodibināta Bostonā ap 1889. gadu, turpat arī latviešu luterāņu draudze 1890. gadā. Šajā laikā dibināta arī Filadelfijas latviešu biedrība un draudze. 
Otrs ieceļošanas vilnis uzplūda pēc 1905. gada revolūcijas. No Liepājas ostas 1906. — 1924. gadā notika regulāra pasažieru kuģu satiksme ar Ņujorku ASV un Halifaksu Kanādā (Russian American Line, vēlāk Baltic America Line). Iepretī lielajam poļu, lietuviešu un ebreju skaitam, emigrantu vidū bija samērā maz latviešu, tomēr tiek lēsts, ka katru gadu vairāki tūkstoši latviešu ieceļoja ASV. Viņu vidū bija arī nākamais politiķis Kārlis Ulmanis, kas ieguva izglītību Nebraskas Universitātē un vēlāk strādāja Teksasā, atgriežoties Latvijā 1913. gadā. Lielākā daļa pirmā emigrācijas viļņa latviešu nomainīja savus vārdus un pilnīgi asimilējās amerikāņu sabiedrībā.
1920. gados ASV dzīvoja ap 40 000 latviešu, viņu sociālais stāvoklis nebija sevišķi augsts, vairums bija būvstrādnieki, krāsotāji, elektrotehniķi, amatnieki un jūrnieki. Lielākie ASV latviešu centri tolaik bija Ņujorka, Filadelfija, Čikāga, Klīvlenda un Sanfrancisko. Bija samērā daudz latviešu draudžu un biedrību, piemēram, Ņujorkā bija jaunatnes klubs, bibliotēkas un kora biedrība, bet Bostonā darbojās Tautiskā savienība. Iznāca laikraksti "Amerikas latviešu ziņas", "Bostonas draudzes mēnešraksts" un komunistiskais "Strādnieku rīts". Latviešu komunisti grupējās ap Izglītības biedrību un Bostonas Open Forum. Vairāki latviešu komunisti iesaistījās globālo PSRS spiegu tīklu veidošanā, piemēram, Nikolajs Dozenbergs.
Pēc Otrā Pasaules kara ASV no Vācijas bēgļu nometnēm 1950. gadu sākumā ieceļoja daudz vairāk latviešu, kas ilgstoši spēja uzturēt savu kultūrvēsturisko identitāti. 1951. gadā tika nodibināta Amerikas latviešu apvienība (ALA). Tika kopta latviešu kultūra, izdotas latviešu grāmatas (Ņujorkā 50.—60. gados pastāvēja latviešu literātu un mākslinieku neformālais grupējums "Elles ķēķis"), uzvestas teātra izrādes un sarīkoti plaša vēriena dziesmu svētki. Amerikas latvieši daudz darīja, lai veicinātu ASV valdības atbalstu Latvijas centieniem veidoties par demokrātisku, tiesisku un drošu valsti.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā sākās jauns latviešu ieceļošanas vilnis ASV, no kuriem lielākā daļa sākotnēji brauca turpināt studijas vai papildināties profesijā, bet vēlāk nolēma apmesties uz pastāvīgu dzīvi. Precīzs šo jauno ieceļotāju skaits nav zināms.
Marseļa

Vēsture

Pilsētu ap 600. gadu p.m.ē. nodibina sengrieķu kolonisti no Fokejas (Phocaea) Jonijā un nosauc to par Masāliju (Μασσαλία). 49. gadā p.m.ē. pilsētu ieņem Cēzara leģioni un iekļauj Romas impērijā. Romieši pilsētu sauca par Masīliju (Massilia).
13. gadsimtā Marseļa kļuva par neatkarīgu republiku. 1423. gadā pilsētu izposta aragonieši. 1481. gadā Marseļa tiek iekļauta Francijas sastāvā.
19. gadsimtā Marseļa kļūst par modernu ostu. Tās attīstībai lielu impulsu deva Suecas kanāla attīstība un Francijas koloniālie iekarojumi.
1934. gadā Marseļā IMRO teroristi atentātā nogalināja Dienvidslāvijas karali Aleksandaru I un Francijas ārlietu ministru Luiju Bartū. Tas bija pirmais atentāts pasaulē, kurš uzņemts ar kinokameru.
Karagājieni uz Novgorodu un Ingriju (1222)

1222. gada karagājieni uz Novgorodu un Ingriju notika 1221./1222. gada ziemā kā atriebības karagājieni par krievu un lietuviešu iebrukumu Līvzemē iepriekšējā gada vasarā un rudenī. Sākotnēji vācu, līvu un letu karaspēks tika savākts pret dāņiem, bet pēc konflikta noregulēšanas tas kopā ar sakaliešiem un ugauņiem iebruka Novgorodas zemē un izlaupīja to. Pēc tam leti, sakalieši un ugauņi atkārtoti iebruka Krievzemē. Ziemā sakalieši un ugauņi iebruka Ingrijas zemē, kas bija pakļauta Novgorodai.
Dāniels Bernulli

Dzīvesgājums

Dzimis Groningenē, Nīderlandē. Studējis medicīnu, filosofiju un loģiku Heidelbergas, Strasbūras un Bāzeles universitātē. 
1725. gadā kopā brāli Nikolaju devās uz jauno Krievijas impērijas galvaspilsētu Pēterburgu, kur ķeizarienes Katrīnas I valdīšanas laikā nodarbojās ar medicīnas pētījumiem tur nodibinātajā Pēterburgas zinātņu akadēmijā. Pēc brāļa nāves pārgāja strādāt matemātikas katedrā (1728). Ķeizarienes Annas valdīšanas laikā Bernulli atgriezās Bāzelē (1733), kur uzrakstīja savu galveno darbu "Hidrodinamika" (1738).
Miris 1782. gadā Bāzelē.
Seržanta Lapiņa atgriešanās

Anotācija

Darbība risinās Rīgā, kur kādā klusā Āgenskalna dzīvoklī ievācas seržants Krists Lapiņš, tikko atgriezies no ārvalstu misijas. Tomēr cerētās mierīgās dzīves vietā sākas piedzīvojumi: vannasistabā spiedz blondīne, gar durvīm grozās okšķeris, kāds biezais viņam draud, bet policists atzīstas mīlestībā.
Peters Bondra

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Bondra uzsāka 1986. gadā, kad spēlēja HC Košice rindās Čehoslovākijas Ekstralīgā. Uzreiz pēc 1990. gada NHL drafta, Bondra pārcēlās uz Ziemeļameriku, jau 1990.—91. sezonu aizvadot Vašingtonas "Capitals" rindās. 1994.—95. sezonā Bondra guva visvairāk vārtus visā līgā, izcīnot Morisa Rišāra balvu, bet 1997.—98. sezonā Peters šo sasniegumu atkārtoja vēlreiz. 
Vašingtonā Bondra spēlēja līdz pat 2003.—04. sezonas vidum, kad tika aizmainīts uz Otavas "Senators" vienību. 2004.—05. NHL sezonas gaitā Bondra spēlēja Slovākijas Ekstralīgas klubā HK Poprada, taču 2005.—06. sezona pievienojās Atlantas "Thrashers" vienībai. 2006.—07. sezonas vidū par Bondras pēdējo profesionālo klubu kļuva Čikāgas "Blackhawks". 2007. gada rudenī Bondra paziņoja par profesionālās spēlētāja karjeras beigšanu.
Slovākijas izlases rindās spēlējis 2002. un 2003. gada Pasaules čempionātos, 2002. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas, kā arī 1998. un 2006. gada olimpisko spēļu turnīros.
Optiskais telegrāfs

Optiskais telegrāfs ir informācijas pārraides ierīce lielos attālumos, izmantojot speciālus kodētus optiskos signālus.

Vēsture

Jau tālā senatnē cilvēki ziņojumu noraidīšanai izmantoja dažādus gaismas signālus - ugunskurus un to dūmus, ugunis torņos. Senajā Ķīnā tam izmantoja torņus gar Lielo Ķīnas mūri. Ar uguņu palīdzību ziņas noraidīja daudzas senās tautas, it īpaši Āfrikā.

Huka telegrāfs

Cita veida optiskajos telegrāfos zīmes pārraidīja, nevis mirkšķinot gaismas avota staru, bet ar speciāliem kustīgiem mehānismiem, kas bija redzami lielā attālumā. Par šāda optiskā telegrāfa izgudrotāju tiek uzskatīts angļu zinātnieks Roberts Huks (demonstrējis signālaparātu 1684. gadā).

Semaforu telegrāfs

1780. gadā brāļiem Šapiem (Chappe) no Francijas izdevās izveidot pavisam praktisku optiskā telegrāfa ierīci, kurā izmantoja kustīgas plāksnes - semaforus. 1794. gadā tika uzbūvēta pasaulē pirmā optiskā semaforu telegrāfa līnija no Parīzes līdz Lillei. Tās garums bija 225 km un tajā bija 22 stacijas - semaforu torņi. Signālu no viena līnijas gala līdz otram varēja pārraidīt 2 minūšu laikā. Drīz vien tika uzbūvētas arī citas optiskā telegrāfa līnijas. No Parīzes līdz Brestai ziņojumu varēja pārraidīt 7 minūšu, bet no Berlīnes līdz Ķelnei - 10 minūšu laikā. Optiskā telegrāfa 3 kustīgās signālplāksnes varēja ieņemt 196 atšķirīgus stāvokļus un noraidīt tikpat daudz zīmju, burtu vai vārdu, ko novēroja ar tālskatu palīdzību.
Spānijā Augustīns Betankūrs ieviesa savu optiskā semaforu telegrāfa sistēmu, ko vēlāk atzina par labāko Eiropā. Pirmā Betankūra telegrāfa līnija tika uzbūvēta 1798. gadā un savienoja Madridi un Kadisu.
Krievijā optisko telegrāfu uzbūvēja izgudrotājs Ivans Kuļibins 1794. gadā. Kuļibina telegrāfs bija lietojams arī naktī, jo saturēja spoguļus un lukturus, turklāt Kuļibins izgudroja vienkāršotu kodu, kas ļāva ātrāk pārraidīt ziņojumus. Kuļibina sistēmas ieviešanai netika atrasti līdzekļi un vēlāk Krievijā tika ieviesta Betankūra sistēma.
Lai arī optiskais telegrāfs bija ļoti atkarīgs no laika apstākļiem, to aktīvi izmantoja līdz 19. gadsimta vidum, kad to izkonkurēja elektriskais Morzes telegrāfs.

Optiskais telegrāfs Latvijā

1839. gadā Krievijā tika uzbūvēta optiskā telegrāfa līnija no Pēterburgas uz Varšavu, kura gāja arī cauri tagadējai Latvijas teritorijai (Daugavpilī, toreizējā Dinaburgā, bija viena no semaforu stacijām). Šī bija garākā optiskā telegrāfa līnija pasaulē ar garumu 1200 km un 149 stacijām. Torņu augstums sasniedza 15 - 17 m, līniju apkalpoja 1908 cilvēki. Sistēmā tika lietoti arī spoguļi un lukturi. Labvēlīgos laika apstākļos ziņojumu ar 45 zīmēm varēja noraidīt no Pēterburgas uz Varšavu 22 minūšu laikā. Līnija darbojās līdz 1854. gadam. 
1838. gadā tika ierosināts būvēt optisko telegrāfu no Rīgas uz Bolderāju, bet šis projekts neīstenojās.
Tibetas smilšu lapsa

Izskats un ieradumi

Tibetas smilšu lapsa ir lielāka nekā Tibetas rudā lapsa, kas dzīvo Tibetas mežos. Ķermeņa garums 60-70 cm, astes garums 29-40 cm, svars 4-6 kg. Tai ir biezs un mīksts kažoks, kas to sargā no kalnu aukstajiem vējiem. Kažoks ir dubults, ar biezu un blīvu pavilnu, ko sedz garāka akotspalva. Kažoka krāsa variē no brūna līdz rudi dzeltenam. Sāni ir tumšāki nekā mugura, pelēkrudā krāsā, bet vēders, krūtis un pazode ir balti. Pelēkās krāsas sāni reizēm rada ilūziju par svītru uz lapsas sāniem. Astes gals ir balts. Tibetas smilšu lapsai ir biezas un garas vaigu spalvas, kas veido tās īpatnējo, it kā kvadrātveidīgo seju. Tibetas smilšu lapsai ir 36 hromosomas.

Tibetas smilšu lapsas galvenais medījums ir plakankalnes murkšķi (Ochotona curzoniae), bet tā medī arī zaķus, peles un žurkas, putnus, kukaiņus, ķirzakas un neatsakās arī no maitas. Tibetas smilšu lapsa kā visas lapsas ēd ogas un saknes.
Tibetas smilšu lapsas veido monogāmus, ilgstošus pārus. Neraksturīgi citām lapsām pāris arī medīt dodas kopā. Lapsām ir sava teritorija, un tās dzīvo alās. Mātīte 50-60 dienas iznēsā bērnus, parasti piedzimst 2-4 kucēni, kas paliek kopā ar vecākiem 8-10 mēnešus. Pametuši vecākus, jaunās lapsas dodas meklēt sev pāri un teritoriju. Tibetas smilšu lapsas savu teritoriju ļoti nesargā, līdz ar to lapsu teritorijas mēdz pārklāties, un tās mēdz dzīvot diezgan tuvu viena otrai.
Jorģis Zemitāns

Biogrāfija

1892. gadā absolvējis Mītavas reālskolu eksternā ar savvaļnieka eksāmeniem. 1897. gadā absolvējis Viļņas karaskolu un uzsāka dienestu kā jaunākais virsnieks Krievijas impērijas 116. Malojaroslavecas kājnieku pulkā, Rīgā. 1914. gada aprīlī kļuva par kapteini.
1. Pasaules kara laikā kapteinis Zemitāns karoja 20. korpusa sastāvā Austrumprūsijā. Par nopelniem saņēmis Sv. Vladimira ordeņa IV šķiru ar šķēpiem. 1915. gada sākumā 20. korpuss Augustovas mežos tika aplenkts un sakauts. Zemitāns nonāca vācu gūstā, no kura atgriezās tikai pēc Kompjeņas pamiera parakstīšanas 1918. gada decembrī.
Uzreiz pēc atgriešanās Rīgā Zemitāns iesaistījās aizsardzības ministra Jāņa Zālīša organizētajās pirmajās Latvijas militārajās vienībās, t.s. Rīgas apsardzības rotās, kļūstot par 2. Rīgas apsardzības rotas komandieri.
1919. gada 7. janvārī Pagaidu valdība kapteini Zemitānu nosūtīja uz Igauniju kā Latvijas militāro priekšstāvi. 18. februārī viņš kopā ar Latvijas diplomātisko pārstāvi Igaunijā Jāni Ramanu parakstīja vienošanos ar Igaunijas Pagaidu valdības premjerministru un Kara ministru Konstantīnu Petsu par latviešu karaspēka daļu formēšanu Igaunijas teritorijā no tur esošo bēgļu un karavīru vidus, par sniegto palīdzību solot Valkas pilsētu, kā arī piecus Valkas apriņķa un divus Valmieras apriņķa pagastus. 
Ar Igaunijas armijas 2. divīzijas štāba priekšnieka pulkveža Voldemāra Ozola atbalstu viņš uzsāka organizēt Latvijas armijas Ziemeļlatvijas brigādi. Zemitāna pienākumos ietilpa jaunu karaspēka vienību formēšanas uzraudzība un kontrole pār komandantūrām, kas bija izvietotas no lieliniekiem atbrīvotajā Vidzemes daļā. 1919. gada 28. februārī Zemitānu paaugstināja par pulkvežleitnantu, 13. martā — par pulkvedi. Zemitāns bija pirmais latviešu karaspēka vienību komandieris, kurš strikti nosodīja Baltijas landesvēra 1919. gada 16. aprīlī īstenoto puču, atzīstot pakļautību tikai Ulmaņa valdībai.
1919. gada 15. jūlijā jaunās Latvijas armijas virspavēlnieks ģenerālis Sīmansons iecēla Zemitānu par Vidzemes divīzijas Dienvidu frontes komandieri un Rīgas apsardzības priekšnieku. Sakarā ar neveiksmīgo armijas vadīšanu Bermontiādes sākumā, šajā amatā viņu nomainīja Mārtiņš Peniķis.
Pēc atstādināšanas Zemitāns pāris gadu pildīja tā sauktos goda amatus: vadīja karavīru pensiju likuma izstrādi, piedalījās armijas reglamentu izstrādāšanas komisijas darbā. 1922. gada aprīlī Zemitānu no armijas atvaļināja piemērota amata trūkuma dēļ.
Miris 1928. gada 16. janvārī Rīgas kara slimnīcā no audzēja smadzenēs.
Viņa vārdā nosaukta Skrīveru pamatskola, ielas Rīgā, Liepājā, Skrīveros un Strenčos, laukums Rīgā, Teikā, Zemitānu dzelzceļa stacija, kā arī Zemitāna tilts (pārvads pār dzelzceļu).
Baltix

Iekļautās programmatūras

“Baltix” kā grafisko lieotāja saskarni izmanto GNOME un LXDE logu pārvaldniekus.
Filmu baudīšana, mūzikas klausīšanās — Baltix sistēma atskaņo visus populārākos video un audio formātus.
Var darbināt Windows programmas un spēles — Wine programmatūra ir iekļauta pēc noklusējuma.
Darbavirsma un galvenās programmas ir tulkotas Lietuviešu, Krievu, Latviešu un citās valodās.
Iekļautas 200+ programmas biroja un multimēdiju darbam, internetam, izglītībai, apmācībām, zinātnei un izklaidei.
Metoksetamīns

Lietošana un iedarbība

Pirmie dati par metoksetamīna lietošanu parādījās 2010. gadā. Metoksetamīns tiek lietots, izšķīdinot zem mēles, šņaucot, ievadot anāli vai injicējot intramuskulāri. Vielai ir halucinogēna un antidepresanta īpašības. Iedarbība uz cilvēka organismu ir līdzīga ketamīnam, bet ilgāka un ir nepieciešamākas mazākas devas, lai sasniegtu vēlamo efektu. Vidējā metoksetamīna deva šņaucot ir 20—50 mg.
Metoksetamīna radītāji uzsver, ka metoksetamīns, atšķirībā no ketamīna, ir urīnpūslim draudzīgs un, ilgstoši lietojot, nerada tā bojājumus vai veiktspējas samazināšanos. Tomēr tā kā metoksetamīns ir ļoti jauna viela, tās ilgstošas lietošanas sekas vēl ir neapzinātas.
Kastaņu smilšbeka

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug dažādu koku mežos un mežmalās smilšainās augsnēs, biežāk pa vienai, no jūlija līdz septembrim. Biedrojas biežāk ar ozoliem un priedēm. Daži mikologi domā, ka šī un vēl dažas smilšbekas ir ne tikai mikorizas sēnes, jo tās reizēm aug visai attālu no kokiem.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Latvijā aizsargājama retuma dēļ.

Līdzīgās sugas

Nedaudz līdzīga ir lāču samtbeka, kuras stobriņu slānis ir dzeltens un zilē iespiedumu vietās. Līdzīgas ir arī baravikas, taču tām nav dobumaina kātiņa un tās nav tik cietas vecumā.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Centrālāfrikas Republikā

Sarakstā apkopotas tās vietas Centrālāfrikas Republikā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā no Centrālāfrikas Republikas ir iekļautas 2 vietas (visi dabas objekti), savukārt 9 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Viena vieta (Manovo-Gundas-Senflorī nacionālais parks) ir atzīta kā apdraudētais objekts, kurš tuvākajā nākotnē varētu tikt iznīcināts. Centrālāfrikas Republika Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1980. gada 22. decembrī.
Dāhla

Vēsture

Oāze apdzīvota jau kopš pleistocēna, bet pastāvīgas cilvēku apmetnes sāka rasties tikai pirms aptuveni 6000 gadiem, kad sākās Sahāras pārtuksnešošanās. Balatā izrakumos atrastas faraonu 6. dinastijas māla plāksnītes ar ķīļrakstam līdzīgiem uzrakstiem. 12. gadsimtā dibināta nocietinātā Kasras pilsēta, domājams, uz ajubīdu apmetnes drupām. Pirmais eiropietis, kas apmeklēja Dāhlu, bija britu ceļotājs un rakstnieks Arčibalds Edmonstons (Archibald Edmonstone) 1819. gadā.
Gvarde (Krievija)

Gvarde (krievu: гвардия, no itāļu: guardia) bija elitāra izlases karaspēka vienība.
Krievijas impērijā gvarde izveidota 1698. gadā imperatora Pētera I valdīšanas sākumā, to izveidojot no Preobraženskas (Преображенский лейб-гвардии полк) un Semjonovskas (Семёновский лейб-гвардии полк) kājnieku pulkiem. Sākotnēji šie pulki tika nokomplektēti no dzimtcilvēkiem, bet vēlāk, iegūstot elitāras karaspēka daļas statusu, tos sāka komplektēt no muižniekiem. Saskaņā ar gvardes nolikumu, katram muižniekam dienestu bija jāsāk kā ierindniekam, par virsnieku kļūstot tikai izdienas un kaujas nopelnu rezultātā ar tiešu imperatora rīkojumu.
Vēstures literatūrā, ja runa ir par "gvardi" saistībā ar iekšpolitiskajiem notikumiem Krievijas impērijā, parasti tiek domāti galvaspilsētas garnizona gvardes pulki, nevis armijas vienības, kurām bija gvardes nosaukums.