google/wiki40b huggingface dataset:
2017. gada Āfrikas Nāciju kauss

Kvalifikācija

Turnīram pieteicās 52 izlases, ieskaitot rīkotājvalsti Gabonu, kas automātiski kvalificējās finālturnīram. Sākotnēji Maroka tika diskvalificēta no dalības šajā un 2019. gada Āfrikas Nāciju kausa izcīņā par atteikšanos rīkot 2015. gada finālturnīru. Tomēr Sporta arbitrāžas tiesa atcēla šo aizliegumu, un Maroka varēja piedalīties kvalifikācijā.
Visas izlases tika sadalītas 13 grupās pa četrām komandām katrā. Arī Gabona tika ielozēta vienā no grupām, bet aizvadīja tikai draudzības spēles ar attiecīgās grupas komandām, kas neietekmēja vietu sadalījumu grupā. 
2016. gada 27. martā Čadas izlase atteicās no dalības kvalifikācijas turnīrā finansiālu iemeslu dēļ. Uz to brīdi tā jau bija aizvadījusi trīs spēles. Saskaņā ar turnīra reglamentu šo spēļu rezultāti tika anulēti, un komandu skaits grupā saruka līdz trim.
Finālturnīram kvalificējās visu grupu uzvarētāji un divas labākās izlases, kas ierindojās otrajā vietā. Otro vietu rangā netika iekļautas grupas ar trim komandām (grupas ar Gabonu un Čadu).
Slovākija

Ģeogrāfija

Slovākijas ainavai raksturīgs kalnains reljefs. Valsts lielāko daļu aizņem Tatru kalni, kas pieder pie Karpatu kalnu grēdas. Valsts ziemeļos pie Polijas robežas atrodas Augstie Tatri, kas ir iecienīts slēpošanas reģions ar gleznainu dabu — dziļām ielejām un ezeriem. Te atrodas arī valsts augstākā virsotne Gerlaha smaile (2655 metri virs jūras līmeņa) un Slovākijas nacionālais simbols — Krivāņa kalns (Kriváň).
Galvenās upes Slovākijā ir Donava (robežupe ar Ungāriju), Vāha un Hrona.
Slovākija atrodas starp mēreno un kontinentālo klimata joslu. Vasaras ir mēreni siltas, bet ziemas aukstas, mākoņainas un nokrišņiem bagātas. Slovākiju pēc laikapstākļiem var iedalīt trīs daļās: zemiene, pārejas reģions un kalniene.
Valsts platība ir 48 845 km². 31% teritorijas aizņem aramzemes, 17% ganības, 41% mežu, 3% kultivēto zemju. Pārējie 8% aizņem pilsētas, infrastruktūra, kalni un cita neizmantojama zeme.
Slovākija ir iekšzemes valsts, tai nav jūras izejas, bet ir sauszemes robežas ar piecām valstīm. Slovākijas robeža ar Poliju ziemeļos ir 547 km gara, robeža ar Ukrainu austrumos 98 km, ar Ungāriju dienvidos 669 km, robeža ar Austriju dienvidrietumos — 106 km un Čehiju ziemeļrietumos — 252 km. Valsts robežu kopgarums ir 1672 km.

Demogrāfija

Slovākijas Republikā dzīvo 5,4 miljoni iedzīvotāju. 51,3% ir sieviešu. Vidējais sieviešu dzīves ilgums — 77 gadi, vīriešu — 68 gadi. Slovākijā reģistrētas 2 865 apdzīvotas vietas, no tām 136 pilsētas. Vidēji vienā apdzīvotajā vietā dzīvo 1 874 iedzīvotāju, vidējais iedzīvotāju blīvums ir 111/km². Pēc iedzīvotāju skaita Slovākija atrodas apmēram divdesmitajā vietā Eiropā.
Iedzīvotāju vairākums ir slovāki (85,7%). Lielākā mazākumtautība ir ungāri (10,6%), tālāk seko čigāni (1,5%), čehi (1%) un rusīni jeb ukraiņi (1%). Ir arī citu tautību iedzīvotāji — krievi, vācieši, ebreji, poļi. Vairākums etnisko grupu pārstāvju dzīvo kopienās, atšķirti no citām tautībām, taču mūsdienās šīs robežas izzūd.
Vladislavs Anderss

Dzīvesgājums

Vladislavs Anderss dzimis 1892. gada 11. augustā luterāņu ģimenē Bloņes ciemā pie Krosņevices, Kongresa Polijā. Tēvs bija muižas pārvaldnieks Alberts Anderss no Vidzemes, māte Elizabete Tauherte. No 1911. līdz 1913. gadam Anderss studēja Rīgas Politehniskajā institūtā (tagad - Rīgas Tehniskā universitāte). Bija studentu korporācijas "Arkonia" loceklis.  
Pirmā Pasaules kara laikā dienēja Krievijas impērijas armijā, izcēlās ar drosmi kaujās, trīs reizes ievainots. 1917. gadā mācījās Petrogradas Ģenerālštāba akadēmijā. 
Pēc Oktobra revolūcijas 1918. gada janvārī-februārī 1. poļu korpusa sastāvā nesekmīgi karoja pret sarkanajiem latviešu strēlniekiem, kurus vadīja Jukums Vācietis. No 1919. līdz 1920. gadam Polijas brīvības cīņās karoja pret Vācijas un Padomju Krievijas karaspēku. 1919. gadā kļuva par Lielpolijas armijas štāba priekšnieku. 1920. gadā bija 15. Poznaņas ulānu pulka komandieris. 
Vēlāk studēja militārajā augstskolā Parīzē. 1925. gadā kļuva par Varšavas pilsētas komendantu. 1926. gadā Pilsudska apvērsuma laikā cīnījās pret pučistiem kā valdības karaspēka komandieris, tādēļ pēc to uzvaras kritis nežēlastībā. 1939. gada septembrī Polijas kampaņas laikā komandēja poļu kavalērijas brigādi cīņās pret iebrukušajām Vācijas un PSRS armijas vienībām. Tika ievainots un saņemts padomju gūstā.
No 1939. līdz 1941. gadam – Ļvovas kara hospitālī, vēlāk Lubjankas cietumā Maskavā, kur esot spīdzināts. Nosolījies pāriet katoļu ticībā, ja izdzīvošot. 1941. gada 4.augustā iecelts par poļu karaspēka vienību komandieri PSRS. Pēc PSRS un Polijas trimdas valdības vienošanās vadīja poļu vienību (t. s. Andersa armijas) pārdislokāciju caur Irānas, Irākas un Palestīnas teritorijām uz Itālijas fronti. No 1944. līdz 1945. gadam vadīja Otrā poļu korpusu kaujās Itālijā, arī pie Montekasīno. Pēc Jaltas konferences asi kritizēja Lielbritānijas un ASV valdību lēmumu iekļaut Poliju PSRS interešu zonā, pieprasot savu vienību atvilkšanu no frontes, kam angļu valdība nepiekrita.
1945. gadā kļuva par vienu no vadošajiem Polijas trimdas valdības locekļiem Londonā, tādēļ Polijas komunistu valdība viņam 1946. gadā atņēma Polijas pilsonību un ģenerāļa pakāpi. Miris 1970. gada 12. maijā Londonā. Izpildot ģenerāļa gribu, apglabāts blakus saviem cīņubiedriem Montekasīno karavīru kapsētā.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rundāles novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rundāles novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Džordžs Soross

Biogrāfija

Dž. Soross ir dzimis vidēji pārtikušā Budapeštas ebreju ģimenē. Viņa tēvs bija advokāts un redzams ebreju kopienas dalībnieks. 1936. gadā ģimene mainīja uzvārdu "Švarcs" uz ungārisko "Šorošs". Pēc Otrā pasaules kara (tajā gāja bojā lielākā daļa Ungārijas ebreju) Dž. Soross pārcēlās dzīvot uz Lielbritāniju. Ieguvis izglītību Londonas ekonomikas skolā (London School of Economics) (beidzis 1952. gadā). Strādājis fabrikā, arī par komivojažieri, līdz ieguvis darba vietu finanšu uzņēmumā Singer & Friedlander. 1956. gadā Dž. Soross pārcēlās uz ASV, kur Volstrītā sāka aktīvi darboties finanšu jomā, vērtspapīru tirdzniecībā. 1969. gadā viņš izveidoja investīciju fondu Double Eagle, kas vēlāk pārauga par Quantum Group. Uzņēmums nodarbojās ar vērtspapīru un valūtu operācijām un 1990. gadu vidū tā kapitāls sasniedza 10 miljardus dolāru. Arī nākamajā desmitgadē Sorosa uzņēmējdarbība bija ar mainīgām sekmēm, tomēr peļņu nesoša. Viņš bieži tiek uzskatīts par finanšu krīžu izraisītāju dažādās valstīs ar mērķi gūt peļņu no valūtas svārstībām un citām krīžu izraisītām pārmaiņām. Saskaņā ar Forbes 2011. gada vērtējumu Dž. Soross 81 gada vecumā bija iekļuvis starp 10 bagātākajiem amerikāņiem un viņa īpašumu vērtība tiek novērtēta ar 22 miljardiem dolāru, līdz ar to viņš tiek iekļauts arī starp 50 bagātākajiem pasaules cilvēkiem.
Jaunzēlandes administratīvais iedalījums

Jaunzēlandes administratīvo iedalījumu veido 16 reģioni. Jaunzēlande pārvalda arī 2 brīvi asociētās valstis, 1 aizjūras teritorija un 3 teritorijas un salas. Reģioni sīkāk iedalās 67 teritoriālās pašvaldībās, no kurām 12 ir pilsētu pašvaldības, 53 distriktu pašvaldības, Oklendas pašpārvalde un Četema salas. No reģioniem pēc platības lielākais ir Kenterberija (45 346 km²), bet mazākais — Nelsona (445 km²). Pēc iedzīvotāju skaita lielākais reģions ir Oklenda (1 527 100 iedzīvotāji), bet mazākais — Vestkosta (32 800 iedzīvotāji).
Bogsa rags

Bogs rags (angļu: Cape Boggs) ir zemesrags Antarktīdā, Eielsona pussalas galējais austrumu punkts. Nosacīti atdala Pālmera Zemes Bleka krastu dienvidos no Vilkinsa krasta ziemeļos. Zemesragu pirmie no lidmašīnas nofotografēja un no zemes uzmērīja ASV Antarktikas dienesta ekspedīcijas dalībnieki 1940. gada decembrī. Sākotnēji nosaukts par Eielsona ragu (Cape Eielson) pēc Hjūberta Vilkinsa 1928. gada izlūklidojumā nofotografētā klinšu atseguma pārlidojuma vistālākajā dienvidu punktā. Vēlāk tika secināts, ka Vilkinsa atklātais atsegums atrodas tālāk ziemeļos un ragam tika pārcelts ASV Valsts departamenta ģeogrāfijas lietu padomnieka Semjuela Bogsa (Samuel Whittemore Boggs) vārds no tālāk ziemeļos esošā Bogsa šauruma (vienlaicīgi dēvēta arī par Stefansona šaurumu).
Bukavu

Vēsture

Pilsētu ar Kostermansvilas (Costermansville) nosaukumu 1901. gadā tradicionālās Buši Karalistes teritorijā dibināja Beļģijas koloniālā administrācija. Līdz 1960. gadiem pilsētas iedzīvotāji lielākoties bija eiropieši, ko sekmēja subtropu klimats ezera krastā un atrašanās gleznainā vietā uz piecām pussalām. 1966. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā. Ruandas genocīda (1994) laikā Bukavu apkārtne bija hutu bēgļu centrs. Stipri izpostīta Kongo pilsoņu kara laikā (1996-2003).
Sociāldemokrātija

Sociāldemokrātija ir politiska ideoloģija, kas aizstāv ideju par pakāpeniskas evolūcijas ceļā sasniedzamu demokrātisko sociālismu. Mūsdienu sociāldemokrātija atbalsta jaukta tipa ekonomiku, cilvēktiesības, sociālās un citas tiesības, legālo imigrāciju un multikulturālismu, dažādas sociālās programmas, kas saistītas, piemēram, ar bezmaksas medicīnisko aprūpi, bezmaksas izglītību, progresīvo nodokļu sistēmu, labklājības valsts modeli, bezdarba mazināšanu, noliedz monopolus un negodīgu konkurenci, ortodoksālo sociālistu idejas, piemēram, par kopīpašumu un citas.
Sociāldemokrātijas aizsākumi ir meklējami 19. gadsimta otrajā pusē, kad notikās Rūpnieciskā revolūcija, kuras rezultātā pieauga gan darba ņēmēju skaits, gan arī sabiedrības noslāņošanās. Sākotnēji par sociāldemokrātiem sauca visus kreiso ideju pārstāvjus. Šķelšanās un sociāldemokrātijas noformēšanās kā patstāvīga ideoloģija, sociālisma strāvojums notikās 20. gadsimta sākumā. Par šī procesa vienu no nozīmīgākajiem virzītājiem un teorētisko pamatu radītājiem uzskata vācu sociāldemokrātu Eduardu Bernšteinu. Viņš un citi līdzīgi domājoši cilvēki veica marksisma ideju revizionismu. Būtiskākais bija tas, ka sociāldemokrāti atteicās no sociālistu idejas par to, ka viņu mērķi ir sasniedzami tikai revolūcijas ceļā. Tā vietā tika piedāvāta evolucionāra pieeja, kas piedāvāja sociālisma ideju sasniegšanu pakāpeniski, reformu ceļā.
Lai arī bija iezīmējušās būtiskas atšķirības, tomēr sociāldemokrātiskās partijas palika vienotas līdz pat Pirmā pasaules kara sākumam. Līdz tam visas partijas, kustības, organizācijas darbojās Otrajā Internacionāle, kura tika izveidota 1889. gadā. Karš noveda pie pilnīgas sašķelšanās, jo iezīmējās nepārvarami pretmeti attieksmē pret karu. Revolucionārie sociālisti uzskatīja, ka ir jācīnās pret karu un visu nāciju strādniecībai jāvēršas pret kapitālismu, lai to beidzot sakautu, tikmēr reformisti atbalstīja savas nacionālās valdības kara laikā. Līdz ar Oktobra revolūciju Krievijā notika pilnīga sašķelšanās. Reformisti palika ar sociāldemokrātu nosaukumu, bet revolucionārie sociālisti turpmāk sauca sevi par komunistiem un drīz vien izveidoja Trešo Internacionāli, kas plašāk pasaulē bija pazīstama kā Kominterne. Turpmākajā periodā dažādie strāvojumi doktrināli nostiprināja savu ideoloģiju pamatus.
1951. gadā tika nodibināta Sociālistiskā Internacionāle jeb Socinterne, kas apvienoja sociāldemokrātus un demokrātiskos sociālistus. Pēc Otrā pasaules kara iezīmējās arī šķelšanās sociāldemokrātu iekšienē. Atsevišķās partijas atteicās pilnībā no idejas par šķiru cīņu un marksisma, citas novirzījās uz centrisma pusi. Katras valsts sociāldemokrātiem ir raksturīgas savas nacionālās iezīmes.
Bernātu iela (Rīga)

Vēsture

Bernātu iela ir sastopama Rīgas ielu sarakstos no 1935. gada ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā netika mainīts.
1979. gada Latvijas čempionāts šahā

1979. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 36. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 33. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 36. šaha čempionāts vīriešiem notika no 8. līdz 30. janvārim 1979. gadā Rīgā. Ļoti pārliecinoši turnīrā uzvarēja Jānis Klovāns, kas par diviem punktiem apsteidza iepriekšējo gadu čempionu Alvi Vītoliņu. Klovānam tas bija astotais Latvijas PSR čempiona tituls. Uzvarēto čempionātu skaita ziņā viņš panāca lielmeistaru Aivaru Gipsli, kura piedalīšanās šajā čempionātā nebija veiksmīga. Trešo vietu ieņēma jaunās paaudzes šahists Edvīns Ķeņģis.
Latvijas PSR 33. šaha čempionāts sievietēm notika 1979. gada janvārī Rīgā. Saspringtajā cīņā savu otro čempiones titulu izcīnīja Ingrīdai Bērziņai (Priedītei), kurai finišā bija par puspunktu vairāk nekā Vijai Rožlapai un Ilzei Ramanei (Rubenei). Turnīrā debitēja nākamā lielmeistare Olita Rause, bet šis turnīrs izrādījās pēdējais Latvijas čempionāts iepriekšējo gadu septiņkārtējai čempionei Astrai Klovānei.
Elīna Garanča

Dzīvesgājums

Elīna Garanča dzimusi 1976. gada 16. septembrī Rīgā kordiriģenta Jāņa Garanča un dziedātājas Anitas Garančas ģimenē. Mācījās Rīgas 2. vidusskolā un kā pusaudze dziedāja tēva vadītajā korī. Studēja Latvijas Mūzikas akadēmijas vokālajā nodaļā pie savas mātes un pie Sergeja Martinova, papildinājās ASV, Nīderlandē un Austrijā.

Radošā darbība

1999. gadā jaunā dziedātāja uzvarēja Mirjamas Helinas vokālistu konkursā Somijā, bet 2000. gadā ieguva Latvijas Lielo mūzikas balvu. Profesionālo operdziedātājas karjeru Garanča sāka 1999. gadā kā viesmāksliniece Meiningenes Dienvidtīringenes teātra (Südthüringisches Staatstheater Meiningen) operas trupā Vācijā un turpināja Frankfurtes pie Mainas operā (2002) un Vīnes valsts operā (2003). 2004. gadā Garanča piedalījās Vivaldi operas "Bajazets" ieskaņojumā, kas tika nominēts mūzikas ierakstu balvai Grammy un saņēma MIDEM Classic Award Kannās.
2006. gadā Drēzdenē Elīna Garanča saņēma Eiropas Kultūras balvu mūzikā. 2007. gadā iznāca viņas pirmais solo ieraksts Aria cantilena Drēzdenes Valsts kapelas pavadījumā, kas saņēma ECHO Klassik mūzikas balvu.
2007. gada rudens sezonu Elīna Garanča uzsāka ar Karmenas lomu Bizē "Karmenas" iestudējumā Latvijas Nacionālajā operā, bet 2008. gada janvārī dziedāja Rozīnas lomu "Seviļas bārddzinī" Ņujorkas Metropolitēna operā. 2008. gadā iznāca viņas otrais solo albums Bel Canto. 2009. gadā Elīna Garanča iestudēja Romeo lomu Londonas Karaliskajā operā Koventgārdenā un tika apbalvota kā gada labākā dziedātāja ar ECHO Klassik, Musical America un MIDEM balvām.
2010. gadā Elīna Garanča otro reizi saņēma Latvijas Lielo mūzikas balvu un kopā ar Latvijas Nacionālo simfonisko orķestri sniedza koncertus Diseldorfā, Minhenē un Hamburgā.
2011. gada aprīlī Elīna Garanča dziedāja Džeinas Seimūras lomu Doniceti operas "Anna Boleina" jauniestudējumā Vīnes Valsts operā, ko tiešraidē demonstrēja 90 kinoteātros visā pasaulē.
2012. gada jūnijā Jūrmalas Dzintaru koncertzālē viņa kopā ar Latvijas Nacionālo simfonisko orķestri, Valsts akadēmisko kori "Latvija", Latvijas Radio kori diriģenta K. M. Šišona vadībā dziedāja Verdi "Rekviēmā".
2013. un 2015. gadā atkal saņēma ECHO Klassik balvu. 2017.gadā bija viena no žūrijas pārstāvēm Eirovīzijas gada koru konkursā.

Privātā dzīve

2006. gadā Elīna Garanča Rīgā salaulājās ar spāņu diriģentu Karelu Marku Šišonu un 2011. gada septembrī viņai piedzima meita Katrīna Luīze Šišona, bet 2014. gada 10. janvārī otra meita Kristīne Sofija Šišona.
Protektorāts

Protektorāts ir situācija, kurā militāri, politiski vai ekonomiski spēcīgāka valsts pilnībā vai daļēji kontrolē kādu citu valsti, valstisku veidojumu vai teritoriju. Protektorātu var uzspiest ar varu, starptautiskas konferences rezultātā, vai arī teritorijai pašai lūdzot aizsardzību (visbiežāk to dara kādas citas lielvaras apspiestas minoritātes vai aizsargāties nespējīgas valstis). Protektorāts var novest pie pilnīgas aneksijas un neatkarības zaudēšanas vai arī būt posms pirms neatkarības iegūšanas. Protektorāts var būt viens no kolonijas formām. Protektorātu var pasludināt, lai izbeigtu nestabilitāti (pilsoņu karu, ekonomisko krīzi, nevēlamu ārpolitiku), iegūtu kontroli pār teritoriju, kuras tieša iekarošana vai aneksija dažādu iemeslu dēļ nav iespējama vai vajadzīga. Kontrolējošā valsts parasti pārņem kontroli pār aizsardzību un ārlietām. Bez politiska un militāra protektorāta iespējams arī ekonomisks protektorāts, kurā spēcīgākā valsts pilnībā pakļauj vājākās valsts ekonomiku un dabas resursus savām vajadzībām.
Ja protektorāts tiek pasludinās pār jau pastāvošu valsti, tai parasti atstāj daļēju autonomiju sfērās, kas atvieglo tās pārvaldi, vai neskar protektorātu pasludinājušās valsts intereses. Protektorātu var izveidot formāli, divām vai vairākām valstīm noslēdzot attiecīgus līgumus, vai neformāli, nostādot citus notikuša fakta priekšā, tas parasti tiek īstenots ar militāriem līdzekļiem. Protektorāts var būt viens no veidiem, kā lielvalstis izvairās no savstarpējas karadarbības par strīdus teritorijām, vienojoties par ietekmes zonām, taču nepieļaujot to pilnīgu aneksiju. Piemēram, Lielbritānija un Krievija, 19. gadsimta beigās vienojās par ietekmes zonām Centrālāzijā.
Protektorāti pastāvēja jau senajos laikos, spēcīgākām karalistēm un impērijām nodibinot kontroli pār kaimiņvalstīm, kas kļuva par vasaļvalstīm, veidojot impērijas ārējo ietekmes zonu vai buferjoslu ar kādu citu spēcīgāku valsti.
Protektorāts kā teritorijas kontroles forma atjaunojās modernajos laikos, Eiropas koloniālajām impērijām izplešot savu ietekmi pasaulē. Nīderlande, Lielbritānija, Francija, Krievija, Vācija plaši izmantoja protektorātu veidošanu kā pirmo soli uz koloniju nodibināšanu vai aneksiju. ASV 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā uzskatīja Karību reģionu un Centrālameriku par savu ietekmes sfēru, noslēdzot formālus līgumus, vai militāri iejaucoties valstīs notiekošajā. Austrumu bloks pēc būtības bija PSRS protektorāts. ANO dažreiz uzņēmās formālas pārvaldes funkcijas pār kolonijām kas bija ceļā uz neatkarību, kā arī militāro konfliktu plosītām teritorijām (Kipra, Kambodža, Kosova, Austrumtimora u.c.).
Mūsdienās Lielbritānijai, Francijai, Nīderlandei un ASV joprojām pieder dažādas aizjūras teritorijas (galvenokārt salas), kas ir to protektorāti. Krievijas protektorāti ir virkne starptautiski neatzītu valstu Ukrainā (Doņeckas Tautas Republika, Luganskas Tautas Republika), Moldovā (Piedņestras Moldāvu Republika) un Gruzijā (Abhāzija, Dienvidosetija), kā arī Sīrija.
Ruža Hermane

Biogrāfija

No 1930. līdz 1950. gadiem bijusi viena no spēcīgākajām Polijas šahistēm. 1935. un 1937. gadā piedalījusies pirmajos divos Polijas sieviešu šaha čempionātos, kuros ieņēmusi attiecīgi 4. un 6. vietu. 1939. gadā kopā ar Regīnu Gerlecku uzvarējusi Varšavas pilsētas sieviešu šaha čempionātā. 1936. gadā starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Austrijas pilsētā Zemmeringā ieņēmusi 9. vietu. 
Trīs reizes piedalījusies Pasaules čempionātos šahā sievietēm. 1935. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Varšavā dalījusi 6.-7. vietu, bet 1937. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Stokholmā dalījusi 10.—16. vietu (abos čempionātos uzvarēja Vera Menčika). Pēc Otrā pasaules kara piedalījusies 1949.—50. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Maskavā, kurā nospēlējusi neveiksmīgi, paliekot pēdējā, 16. vietā.
Pēc Otrā pasaules kara astoņas reizes piedalījusies Polijas sieviešu šaha čempionātos, kuros divas reizes uzvarējusi (1949, 1950), bet vienu reizi bijusi sudraba laureāte (1951).
Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā viņai kā vienai no pirmajām piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Bijusi aktīva šaha spēles popularizētāja bērnu un jaunatnes vidū. Par saviem nopelniem šaha atīstībā apbalvota ar Polijas Nopelniem bagātā fiziskās kultūras darbinieka nosaukumu un sporta meistara nosaukumu.
Pēc profesijas bijusi ārste. Beigusi Varšavas universitātes medicīnas fakultāti un specializējusies iekšējo slimību ārstēšanā. Viņas vīrs bija neirologs Eufemiušs Hermans (poļu: Eufemiusz Herman, 1892-1985). Viņu meita - Kristīna bija poļu filoloģijas studente Varšavas universitātē, gājusi bojā 1944. gadā.
Novosokoļņiki

Vēsture

Dibināta 1901. gadā līdz ar Ventpils - Ribinskas dzelzceļa izbūvi. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 25. jūlija līdz 1944. gada 29. janvārim pilsēta atradās Vācijas okupācijā. Pilsētas apkaimē cīnījās latviešu leģiona 15. divīzija.
Mazo pandu dzimta

Vēsture

Iesākumā 1825. gadā mazās pandas tika klasificētas kā jenotu dzimtas (Procyonidae) dzīvnieki. Mazās pandas nokļuva pie jenotiem dēļ savas ārējās līdzības: galvas formas, gredzenveida astes krāsojuma, kā arī dažādas uzvedības līdzības. Nākamā dzimta, kurā tika ieskaitītas mazās pandas, bija lāču dzimta (Ursidae). 
Ģenētiskie pētījumi noveda pie tā, ka mazās pandas tika klasificētas kā mazo pandu dzimta. Pētījumi liecina, ka mazās pandas ir samērā tuvi radinieki jenotiem, un varētu tikt traktētas kā jenotu dzimtas apakšdzimta. Tomēr DNS un izmirušo mazo pandu fosiliju pētījumi liecina, ka no kopējiem priekštečiem mazās pandas ir atdalījušās pirms 40 miljoniem gadu. Šo gadu laikā mazajām pandām ir iegūtas 10⁹ mutācijas, kas tās ievērojami attālina no jenotiem. Līdz ar to zinātniski pareizi ir tās klasificēt kā pastāvīgu dzimtu, kas ir iekļauta sermuļu virsdzimtā (Musteloidea) tāpat kā jenotu dzimta. Un mazajām pandām nav radniecības ar lielajām pandām, kas ir lāču dzimtas dzīvnieki.
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (2014)

European Hit Radio Top 40 ir Latvijas nacionālās apraides radiostacijas European Hit Radio  iknedēļas populārāko dziesmu saraksts, kas tiek veidots apkopojot klausītāju balsojuma rezultātus EHR mājas lapā internetā vai e-pastā. Šajā rakstā ir apkopots to dziesmu saraksts, kas 2014. gadā Latvijas radiostacijas European Hit Radio iknedēļas populārāko 40 dziesmu sarakstā Top 40 ieguva 1. vietu.

Top 40 sastādīšanas princips

European Hit Radio Top 40 tiek sastādīts, pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas ik nedēļu tiek apkopoti raidījumā "European Hit Radio Top 40". Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, par kurām ir balsots European Hit Radio mājas lapā — sadaļās Top 9 un Top 40, Padomdevēju aptaujā un ar e-pasta starpniecību. Neatkarīgi no tā, kādā veidā ir balsots par dziesmām, visas balsis, pēc noteikta algoritma, tiek summētas kopā, veidojot European Hit Radio klausītāju 40 populārāko dziesmu sarakstu, kas ēterā skan katru piektdienu plkst. 10.00, ar atkārtojumu svētdienā plkst. 16.00.
Viktors Kuzkins

Spēlētāja karjera

Hokejista karjeru Kuzkins sāka 1958.—59. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Maskavas CSKA. Kopumā PSRS čempionātā karjeras laikā aizvadījis 530 spēles, tajās gūstot 71 vārtus. Kuzkins kopā ar Vladislavu Tretjaku ir vienīgie divi hokejisti, kam izdevies izcīnīt 13 PSRS čempiona titulus. Ilgāku laiku Kuzkins bija PSRS hokeja izlases kapteinis.
Kliju apakšdzimta

Kopīgās iezīmes

Klijas ir vidēji lieli un lieli plēsīgie putni ar gariem, platiem spārniem un salīdzinoši vājām, garām kājām un viegli liektiem nagiem. Knābis ir samērā šaurs, turklāt augšējā knābja daļas mala ir viļņota.
Šīs grupas putni mājo atklātās ainavās, ūdenstilpju krastos un ir aktīvi dienas laikā, lielāko daļu laika pavada, planējot augstu gaisā. Tie ir veikli un akrobātiski lidotāji. Apspalvojums atkarībā no sugas var būt brūns, pelēkbrūns, sarkanbrūns, raksturīgs gaišāku toņu garenvirziena svītrojums. Pamatā barojas ar maitas gaļu, bet reizēm arī medī, piemēram, ķirzakas, vardes, zivis un citus sīkus dzīvniekus.
Elizbars Ubilava

Biogrāfija

Divas reizes uzvarējis Gruzijas šaha čempionātos (1974, 1986). 1967. gadā vienīgo reizi piedalījies PSRS šaha čempionāta finālā. Gruzijas PSR šaha izlases sastāvā sešas reizes piedalījies PSRS komandu šaha čempionātos (1969-1983) un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (1983) un bronzas (1981) medaļas.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Trenčanske Teplicē (1985), Tbilisi (1988), Benaske (2001, 2005), Almērijā (2008). 
1992. gadā Manilā Gruzijas izlases sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādē.
Par panākumiem turnīros FIDE 1978. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1988. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 
Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Nanas Joseliani sekundants 1988. gada mačā par pasaules čempiones titulu, kā arī Anatolija Karpova treneris 1987. gada mačā par pasaules šaha čempiona titulu. 2004. gadā kļuvis par FIDE vecāko treneri.