google/wiki40b huggingface dataset:
Gunta Baško

Karjera

Basketbolā sākusi trenēties 7 gadu vecumā, trenējusies Arkādijas sporta skolā pie Initas Kresas un Aivara Vīnberga. Karjeru uzsākusi 1995. gadā RTU/Klondaika sastāvā. Trīs reizes kļuva par Latvijas čempioni (1996, 1997, 1998). 1999. gadā uzsāka mācības ASV (Sjēnas universitāte), kur pārstāvēja universitātes basketbola komandu NCAA turnīrā. Pēc tam vienu sezonu pārstāvēja Izraēlas klubu Ramat Hasharon. No 2004. līdz 2008. gadam G. Baško bija Francijas līgas vienību spēlētāja. 2008. gadā izcīnīja Francijas čempionāta sudraba medaļu Monpeljē "Lattes" sastāvā.
2008.—2009. gada sezonu aizvadīja Spānijas kluba Perfumerias Avenida sastāvā. Klubs izcīnīja sudraba medaļu gan Spānijas čempionātā, gan Eirolīgā. G. Baško kļuva par pirmo Latvijas basketbolisti, kura spēlējusi Eirolīgas finālā.
2009.—2010. gada sezonu G. Baško pārstāvēja itāļu klubu Umana Reyer. 2010. gada 4. maijā parakstīja līgumu ar Polijas klubu Krakovas "TS Wisła Can-Pack". 2010. gada oktobrī guva kreisās kājas savainojumu. 2010.—2011. gada sezonā "TS Wisła Can-Pack" sastāvā izcīnīja Polijas čempiones titulu, kā arī tika startēts Eirolīgā (sasniegts ceturtdaļfināls). 2011. gada novembrī viņa pievienojās Rīgas TTT. Savukārt 2012. gada janvārī pārgāja uz Krievijas klubu Kurskas "Dinamo". Tā sastāvā 2012. gada martā izcīnījusi uzvaru FIBA Eiropas kausa izcīņā, G. Baško-Melnbārde kļuva par trešo latviešu basketbolisti, kas izcīnījusi uzvaru šajā turnīrā. 2012. gada oktobrī pievienojās Francijas LFB klubam Nantes "Rezé Basket", kā sastāvā tika sasniegts Francijas kausa fināls. 2013. gada aprīlī paziņoja, ka 2013.—2014. gada sezonu uzsāks Monpeljē "Lattes" klubā. Kluba sastāvā kļuva par Francijas čempioni, pēc sezonas pārgājusi uz citu Francijas klubu — Basket Landes.
2016. gadā G. Baško atgriezās Latvijā, lai spēlētu Rīgas TTT. 2019. gada pavasarī beidza spēlētājas karjeru, 7. jūnijā aizvadot atvadu maču Latvijas izlasē pret Turcijas basketbola izlasi.

Latvijas izlase

Latvijas valstsvienībā debitējusi 1996. gada 1. maijā Huskvarnā, Zviedrijā.
19 gadu vecumā viņa jau pārstāvēja Latvijas sieviešu basketbola izlasi 1999. gada Eiropas čempionātā. Viņa bija jaunākā spēlētāja turnīrā. Kopā ar Latvijas sieviešu izlasi ir izcīnījusi 9. vietu 1999. gada Eiropas čempionātā Polijā, 6. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā Turcijā, 4. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā Itālijā, 7. vietu 2009. gada Eiropas čempionātā Latvijā, 8. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā Polijā un dalītu 9.—12. vietu 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs.
Viņa kļuva par pirmo latviešu basketbolisti, kura startējusi piecos Eiropas čempionāta finālturnīros.
Pēc starta 2011. gada Eiropas čempionātā viņa paziņoja par karjeras beigšanu izlasē. Kopumā izlases spēlēs guvusi 1463 punktus (otrs visu laiku labākais rādītājs).
2015. gadā atgriezās Latvijas izlasē, ko pārstāvēja līdz 2019. gadam.

Privātā dzīve

Gunta Baško ir dzimusi 1980. gada 27. aprīlī Olainē. Jauniešu vecumā spēlējusi arī rokasbumbu. Arī māsa bērnībā spēlējusi basketbolu.
2011. gada augustā apprecējās ar bijušo basketbolistu Kristapu Melnbārdi. Pāris izšķīrās 2018. gada februārī.
Pastelis

Pastelis ir glezniecības tehnika vai šajā tehnikā darināts darbs, kur izmano krāsainus krītiņus.
15. gadsimtā Francijā pasteli sāka lietot kā zīmējuma veidošanas papildu instrumentu. Nākamajos divos gadsimtos tā izmantošana ievērojami pieauga, itāļu meisari sāka izmantot pasteļa krītiņus zīmējumu kolorēšanai. 17. gadsimtā māksliniekus, kuri strādāja pasteļa glezniecības tehnikā, sauca par pasteļa gleznotājiem. Tāpēc pasteļa nūjiņa, kas ir izgatavota no salipinātā pigmenta pulvera tiek uzskatīta par gleznotāja, nevis zīmētāja darbarīku. Pasteļa krītiņus izgatavo, salipinot pigmentu ar vasku. Pastelim ir raksturīga samtains kolorīts, matēta virsma un smalkas toņu nianses. Pastelis var saglabāties gadsimtiem ilgi un saglabāt krāsu svaigumu, jo pigmentus nesaista lakas un eļļas, tāpēc laikam ritot, pastelis nenomelnē. Pasteļa pigmenti salīp kopā arī bez saistvielas, bet pigments bez saistvielas ir vissedzošākais, kam pateicoties, pasteli ir iespējams gleznot arī uz melnas virsmas, radot samtainu tauriņa spārnu iespaidu. Intensīvākais ir brūnā pasteļa tonis, kurš uzklāts uz brūnas krāsas eļļas virsmas, izskatīsies bāls un krītains, taču izsvarojot krāsu attiecību līdzsvaru, ir iespējams ar pasteli panākt dziļu krāstoņu iespaidu.
Pasteļa glezna ir noturīga, saglabājot savu sākotnējo izskatu, pie nosacījuma, ja tā tiek pasargāta no vibrācijas, ja gleznas virsmu aizsargā stikls no putekļiem un bojājumiem un ja krāsu pigments ir gaismas noturīgs.
Impresionisma laikā pastelis gleznu izstādēs ieņēma pat trešo daļu ekspozīcijas, taču mūsdienās šī tehnika nav populāra. Pastelis ir klasiska un savdabīga glezniecības tehnika.
Hermanis Vrangelis

Dzīvesgājums

Dzimis 1587. gada 29. jūnijā muižnieka Hansa fon Vrangeļa (miris 1593) un viņa sievas Barbaras, dzimušas Anrepas (mirusi 1628), ģimenē. Viņa tēvam piederēja Elistvere (Ellistfer), Patsu (Patz), Valkla (Wallküll) un Rannamuiža (Strandhof) Igaunijas teritorijā. Dienēja Zviedrijas armijā, piedalījās Poļu—zviedru karā (1600—1629) un Ingrijas karā (1610—1617). 1612. gadā viņu iecēla par zviedru ieņemtā Ivangorodas cietokšņa komendantu. Tajā pašā gadā viņš apprecējās ar Zviedrijas valsts padomnieka meitu Magaretu fon Gripu (1586–1624).
1616. gadā Vrangeli iecēla par Kalmāras cietokšņa komendantu, 1619. gadā par dāņiem atņemtā (Elvsborgas Älvsborg) cietokšņa komendantu pie Gēteborgas. 1621. gadā viņu iecēla par feldmaršalu un 1625. gadā uzņēma Zviedrijas bruņniecībā un piešķīra titulu Wrangel af Ellistfer.
1627. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs Vrangeli iecēla par zviedru ieņemtās Elbingas gubernatoru un zviedru karaspēka pavēlnieku Prūsijā. 1628. gadā viņš otro reizi apprecējās ar Katrīnu Gildenšernu (ap 1610–1629). 1629. gada februārī feldmaršals Vrangelis sakāva poļu karaspēku kaujā pie Gužno (Gorzno), kas noveda pie Altmarkas pamiera noslēgšanas tā paša gada 26. oktobrī.
1630. gadā viņu iecēla par valsts padomnieku un 1632. gadā par Zviedru Prūsijas gubernatoru. Pēc 1635. gada Štūmsdorfas miera līguma noslēgšanas viņš atkāpās no šī amata un nodeva savas pilnvaras Prūsijas hercogam Georgam Vilhelmam, kas ar savu galmu valdīja Kēnigsbergas pilī. 1636. gadā viņš trešo rezi apprecējās ar Nasavas-Zīgenes grāfa meitu Amāliju Magdalēnu (1613-1669), viņu laulībā piedzima septiņi bērni. Trīsdesmitgadu kara pēdējā posmā viņš cieta sakāvi pret Svētās Romas impērijas karaspēku Pomerānijas austrumos un 1637. gadā atkāpās uz Greifsvaldes cietoksni. 1638. gadā viņš atvaļinājās no dienesta armijā un apmetās Skoklostera pilī Uplandē Zviedrijā.
1643. gadā viņu iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru, 3. septembrī viņš ieradās Rīgas pilī. Miris 1643. gada 11. decembrī Rīgā, apglabāts Skoklostera baznīcā (Skokloster) tagadējās Upsālas lēnes teritorijā.
V8 dzinējs

V8 dzinējs ir iekšdedzes dzinēja konfigurācija, kurā cilindri izvietoti divās plaknēs pa 4 cilindriem katrā. Cilindru plaknes ir izvietotas leņķī, veidojot "V" veida formu. Visi cilindri ir savienoti ar vienu kloķvārpstu.
V8 dzinēji ir izplatīti sacīkšu automašīnās — IRL, NASCAR, kopš 2006. gada arī F1 izmanto šādas konfigurācijas dzinējus.

Vēsture

Pirmo V8 dzinēju 1902. gadā patentēja Leons Levavasē, 1904. gadā šo dzinēju uzstādīja gan uz ātrlaivām, gan pirmajām lidmašīnām. V8 dzinējs popularitāti ieguva 1904. gadā, kad Renault sāka ražot aviācijas dzinējus. 1914. gadā ASV kompānija Cadillac uzsāka V8 dzinēju masveida ražošanu autobūves vajadzībām.
Sūkļi

Sūkļa uzbūve

Sūkļi ir vieni no primitīvākiem daudzšūnu organismiem. Sūkļiem nav nervu šūnu un gremošanas sistēmas. Tie barojas, filtrējot ūdeni, un ir specializējušies sēdošam dzīvesveidam. Lielākai daļai daudzšūnu organismu bāzes šūna spēj transformēties par speciālu šūnu, toties sūkļi ir unikāli ar spēju specializētu šūnu transformēt cita veida specializētā šūnā. Sūkļiem ir divi šūnu slāņi - ārējais (pinakocīti un porocīti) un iekšējais (hoanocīti), kas izklāj sūkļa kanālus un kameras, un caurauž želejveidīgo mezogleju. Mezoglejā atrodas dažādi šūnu elementi - balsta (kollencīti), skeleta (sklerocīti), kustīgie (amebocīti), nediferencētie (arheocīti) un dzimumšūnas. Sūkļiem ir neorganisks (kaļķa vai krama), organisks (spongija) vai jaukts (krama - ragvielas) skelets. Attīstība notiek ar dīgļlapu inversiju.
Sūkļi pārstāv senāko dzīvnieku "ciltskoka" atzaru. Kaut arī to šūnas ir specializējušās konkrētu uzdevumu veikšanai, piemēram, barības satveršanai no ūdens vai vairošanās procesam, tomēr tās nav organizētas audos. Skelets sastāv no orgniskām šķiedrām un minerāliem - kaļķa vai krama. Minerāli veido adatveida vai zvaigžņveida struktūras, kuras sauc par spikulām: parasti tās saglabājas fosilā veidā. Senākie sūkļi ir zināmi no kembrija nogulumiem.

Ieradumi

Sūkļiem ir nekustīgs dzīves veids. Lai gan ir sastopamas arī saldūdens sūkļu sugas, tomēr lielākā daļa ir sālsūdens sūkļi. Sūkļi aug, sākot ar paisuma un bēguma zonu un beidzot ar 8800 m dziļumu. Lielākā daļa sūkļu, apmēram 9000 sugu barojas ar baktērijām un citām sīkām organiskām daļiņām, kas peld ūdenī, dažas sugas uzņem fotosintēzes ceļā iegūtus mikroorganismus. Šādi sūkļi parasti saražo barību un skābekli vairāk nekā paši patērē. Ir dažas sūkļu sugas, kas dzīvo barības vielām nabadzīgos ūdeņos, un tādēļ tie ir kļuvuši plēsīgi. Šie sūkļi "medī" galvenokārt mazos vēžveidīgos dzīvniekus.
Pudeļpalmas

Izplatība

Lai arī ģints daudzviet tiek plaši audzēta un ir iecienīta botāniskajos dārzos, savvaļā tā ir visapdraudētākā ģints palmaugu pasaulē.
Pudeļpalma izdzīvojusi vienīgi nelielajā Raundas salā, kur tās populācija lēnām atjaunojas. Uz izmiršanas robežas atrodas Hyophorbe verscffeltii jeb vārpstpalma. Tā ir endēma Rodrigesas salai, un sugu atšķir slaidāks stumbrs.
No pārējām trim sugām vienīgi Hyophorbe indica tiek plašāk kultivēta. Savvaļā suga ir izmirstoša, tās dzimtene — Reinjona. Maurīcijā savvaļā saglabājušies tikai trīs Hyophorbe vaughanii eksemplāri, pēdējais Hyophorbe amaricaulis jeb vientuļās palmas pārstāvis aug Kjūrpaipas botāniskajā dārzā.
Drivinalds

Vārda cilme

Personvārda sākotnējā rakstība nav skaidra. Ja par tā celmu pieņem vārdu drivi- (uzticīgs), tad tas latviski būtu rakstāms kā Drivivaldis. Turpretī, ja vārda celms ir druva, tad letu valdnieka vārds varētu būt Druvvaldis un šī vārda atskaņas varētu meklēt Druvienas nosaukumā.

Dzīves gājums

1214. gadā Tālivalža dēls Rameka kopā ar saviem brāļiem (Drivinaldu un citiem) Frēdelandes pilī Turaidā noslēdza līgumu ar bīskapa Alberta vietnieku Raceburgas bīskapu Filipu par pāriešanu katoļticībā un labprātīgi kļuva par Livonijas bīskapa vasaļiem.
1215. gadā sakalieši un ugauņi Trikātas pilī sagūstīja veco Tālavas valdnieku Tālivaldi un nežēlīgi dedzināja viņu dzīvu uz uguns, lai viņš uzrādītu visu savu naudu. Un viņš tiem sacīja: “Kaut arī es jums parādītu visu savu un arī savu dēlu naudu, jūs tomēr mani nededzinātu mazāk.” Tāpēc viņi to atkal pielika pie uguns un cepināja kā zivi, kamēr tas izlaida garu un nomira. Tālivalža dēli Rameka un Drivinalds, atriebjoties kopā ar krustnešiem izsiroja igauņu zemes, kā rezultātā igauņi piekrita kristīties katoļu ticībā.
1216. gadā Pleskavas krievi sadusmojās uz ugauņiem un tālaviešiem par to, ka tie, nonievādami viņu kristību, bija pieņēmuši Romas katoļu kristību, piedraudēja tiem ar karu un pieprasīja nodevas un meslus. Krievi atnāca arī uz Tālavas latgaļu zemi, lai ievāktu nodevas, un, tās ievākuši, nodedzināja Beverīnas pili.
Iespējams, ka Drivinalds ir miris 1216. gadā, jo vēlāk viņa vārds hronikās vairs nav pieminēts. Indriķa hronikā minēti arī Drivinalda brāļi Rameka un Varibuls, bet vienreiz minēts kāds vārdā nenosaukts Druvvalža brālis (XXIII, 9), kas krita kaujā pret sāmsaliešiem 1220. gadā.
1224. gada Tālavas dalīšanas līgumā pieminēts vienīgi viņa vecāka brāļa Ramekas vārds, kura zemes atradās Tālavas ziemeļu daļā pie Gaujas upes.

Tālavas zemju izlēņošana Tālivalža dēliem

Atbilstoši viduslaiku politiskajām tradīcijām katrai Senlatvijas zemei bija savs faktiskais valdnieks, kas atradās vasaļattiecībās ar savu feodālo senioru. Pakļaujoties savam senioram, vasalis ieguva savu zemi, vai daļu no tās atpakaļ kā lēni. 1211.-1213. gadā un 1214. gadā Tālavā apmetās no Pleskavas padzītais kņazs Vladimirs Mstislavičs, kas bija Tālavas feodālais seniors un pats pārņēma valsts virsvadību. Pēc viņa atkārtotās padzīšanas no Tālavas virsvadību ieguva Tālivalža dēli Rameka, Drivinalds un Varibuls, kas 1214. gadā kļuva par Livonijas bīskapa Alberta vasaļiem, pretī saņemot savus pilsnovadus kā lēni.
Concordia Rigensis

Vēsture

Concordia Rigensis dibināta 1869. gadā kā Rīgas Politehnikuma korporācija Concordia. 1871. gadā piedalījās Rīgas šaržēto konventa dibināšanā. 1880. gadā no korporācijas izstājās vairāki latviešu studenti, kuri vēlāk piedalās latviešu studentu korporācijas Selonija izveidē. 1891. gadā pieņēma nosaukumu Concordia Rigensis. Pirmā pasaules kara gados, korporācija kopā ar Rīgas politehnikumu evakuējās uz Maskavu.
1920. gadā atsāka darbību Latvijā un tika reģistrēta pie Latvijas Universitātes. Vairākas reizes, protestējot pret dažādiem lēmumiem, uz laiku izstājusies no Latvijas studentu korporāciju Prezidiju Konventa (P!K!). 1930. gadu sākumā kopā ar pārējām baltvācu korporācijām, demonstratīvi izstājās no P!K!, protestējot pret prasību P!K! sēdēs lietot tikai latviešu valodu. 1932. gadā, pēc LU padomes lēmuma, kā korporācija slēgta. Turpināja pastāvēt kā biedrība, saglabājot korporācijas nosaukumu un iekšējo uzbūvi. 1939. gada novembrī ar sabiedrisko lietu ministra lēmumu slēgta, visiem biedriem izceļojot uz Vāciju. Pēc izceļošanas lielākā biedru daļa turpināja studijas Pozenes Universitātē.
Pēc Otrā pasaules kara Concordia Rigensis filistri izlēma atjaunot korporācijas darbību Hamburgā. 1956. gadā tika uzņemti pirmie 5 jaunie biedri (fukši). Kopš 1989. gada korporācijai pieder savs nams Tarpenbekstrasse 140 Hamburgā.

Biedri

Concordia Rigensis bija baltvācu studentu korporācija, kas apvienoja vācu izcelsmes studentus. Nevāciešiem iestāšanās korporācijā nozīmēja drošu pārvācošanos. 1929.gadā korporācijā bija 186 biedri. Savukārt 2009.gadā 102 biedri.
Concordia Rigensis (tāpat kā pārējās bij. baltvācu korporācijas) atšķiras no citām līdzīgām Vācijas studentu organizācijām, jo pieder pie Baltijas tradīciju korporācijām un kopā ar studentu korporācijām no Latvijas, Igaunijas, un Polijas katru gadu piedalās Baltijas Tautu komeršā (B!T!K!) un uztur ar tām draudzīgas attiecības.
Simetrijas ass

Simetrijas ass ir taisne, kas sadala plaknes figūru divās daļās, kas ir viena otras spoguļattēls attiecībā pret šo taisni. Piemēram, jebkura taisne, kas iet caur riņķa centru, ir riņķa simetrijas ass.
Audi A8

Audi A8 ir Audi markas automobilis, kas ietilpst pārstāvnieciskajā klasē. Daudzi tehniskie komponenti no šī modeļa tiek izmantoti arī automobilī Volkswagen Phaeton.
Staņislavs Ozoliņš

Biogrāfija

Staņislavs Ozoliņš piedzima 1889. gada 1. jūlijā Rugāju pagastā. Izglītību ieguvis ārpus skolām.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Latgales Kristīgo zemnieku savienības saraksta. Amatā bija līdz 1922. gadam. Ozoliņš bija Balvu patērētāju biedrības «Skudra» veikala vadītājs un grāmatvedis, Latgales Akciju bankas ierēdnis un Latgales Kristīgo zemnieku savienības Rēzeknes nodaļas priekšsēdētāja biedrs.
Liktenis pēc 1934. gada nav zināms.
Skābēšana

Skābēšana ir viens no senākajiem pārtikas bioķīmiskās konservēšanas veidiem. Tās pamatā ir pienskābes baktēriju cukura pārraudzēšana pienskābē, kas darbojas kā dabīgais konservants, kavējot nevēlamo mikroorganismu attīstību skābējumā. Tradicionāli visbiežāk skābē kāpostus, gurķus un tomātus, retāk arī augļus un citus dārzeņus, piemēram, ābolus, saldos piparus vai bietes. Skābēšanu izmanto arī mājlopu skābbarības ražošanai no zāles zaļmasas.

Izejvielas

Lai nepievienojot cukuru varētu iegūt labas kvalitātes skābējumu, jāizmanto dārzeņi ar pietiekamu dabīgo cukura saturu, piemēram, skābējamajos kāpostos jābūt vismaz 4% cukura. Skābējot veselus dārzeņus, piemēram, gurķus, tomātus un saldos piparus, tos pārlej ar 4—6% sālsūdens, savukārt garšaugu (piemēram, diļļu, pētersīļu vai seleriju) konservēšanai sāls koncentrāciju aplejamajā ūdenī jāpalielina līdz aptuveni 15—20%. Šķīdums ar vismaz 1,5—3% sāls koncentrāciju izraisa augļu un dārzeņu šūnu plazmolīzi un šūnsulas izdalīšanos, kurā izšķīdušajiem cukuriem viegli piekļūst pienskābes baktērijas, kas tos pārraudzē pienskābē.

Norise

Skābēšanu parasti veic divos posmos: vispirms skābējumu 8—12 dienas uzglabā 16—20°C temperatūrā, bet pēc tam vairākas mēnešus iztur 0—2°C temperatūrā. Skābēšanas sākumposmā darbojas heterofermentatīvās pienskābes baktērijas, kas no cukura līdztekus pienskābei veido arī virkni blakusproduktu, tostarp oglekļa dioksīdu, etiķskābi, etilspirtu un etilesterus. Tad sāk darboties homofermentatīvās pienskābes baktērijas, kas cukuru pārraudzē tikai pienskābē, un skābējumā lielākoties uzkrājas tikai pienskābe. Skābēšanai visu laku jānotiek bezskābekļa vidē, lai būtu kavēta pūšanas, sviestskābes, u.c. nevēlamo baktēriju attīstība. Raudzēšanas beigās pienskābes daudzums produktā var svārstīties robežās no 0,7 līdz 2%, taču pēc skābēšanas beigām, skābēto produktu uzglabājot pareizos apstākļos, tā skābumam vairs nebūtu jāmainās.

Uzglabāšana un bojāšanās

Kaitīgie mikroorganismi (pūšanas baktērijas, zarnu nūjiņa, sēnītes un patogēni) skābētajā produktā var nokļūt ar izejvielām, ūdeni, pa gaisu, izmantotajiem traukiem, rīkiem vai iekārtām. Gatavos skābētos produktus jāuzglabā 0—1°C temperatūrā. Ja uzglabāšanas temperatūra ir pārāk augsta, skābēšanas laikā kāposti bijuši nepietiekami sablīvēti vai nepietiekami izdalījusies to sula, skābētos kāpostos var savairoties kandidas sugas (Candida spp.) rauga sēnīte, kas tiem rada nepatīkamu smaku, tumšāku, sārtu nokrāsu, mīkstu konsistenci, virsmas plēvīti un skābuma samazinājumu.
Savukārt, ja skābēšanas pirmais posms noticis pārāk zemā temperatūrā, kas kavējis skābuma pieaugumu, skābētos kāpostos var attīstīties sviestskābes baktērijas, kas tiem rada vecam sviestam līdzīgu smaku un rūgtu garšu.
2015. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas

Informatīvā kampaņa

2015. gada aprīlī portāla ManaBalss.lv veidotāji izveidoja projektu MansPrezidents.lv, kur lietotāji varēja izvirzīt savas Valsts prezidenta kandidatūras, ar mērķi iespaidot politiķu veikto izvēli. Pēc kandidātu izvirzīšanas balsošanai tika piedāvāti populārākie, kā arī Saeimā pārstāvēto partiju oficiāli izvirzītie kandidāti: Mārtiņš Bondars, Vaira Vīķe-Freiberga, Egils Levits, Sandra Kalniete, Gunārs Kūtris, Raimonds Vējonis un Sergejs Dolgopolovs.

Kandidāti

Laika posmā no 19. līdz 24. maijam notiek Valsts prezidenta amata kandidātu virzīšana pirmajai balsošanas kārtai. Pirmajā kandidātu pieteikšanas dienā (19. maijā) tika iesniegta Mārtiņa Bondara (Reģionu alianse; virza Latvijas Reģionu apvienība) un Sergeja Dolgopolova (Saskaņa) kandidatūra.
21. maijā prezidenta amatam tika izvirzīts Raimonds Vējonis (Latvijas Zaļā partija), kandidatūru izvirzot Zaļo un Zemnieku savienības deputātiem Augustam Brigmanim, Gundaram Daudzem, Ingmāram Līdakam, Aināram Mežulim un Valdim Skujiņam, kā arī «Vienotības» frakcijas vadītājai Solvitai Āboltiņai. 22. maijā amatam tika izvirzīta bezpartijiskā Egila Levita kandidatūra, to parakstot Gaidim Bērziņam, Inārai Mūrniecei, Imantam Parādniekam (visi — Nacionālā apvienība), Ringoldam Balodim («No sirds Latvijai»), Lolitai Čigānei un Veiko Spolītim (abi — «Vienotība»).
No parlamentā pārstāvētajām partijām savu kandidātu nevirzīja «No sirds Latvijai». Partijas kongresā tika nolemts amatam nominēt Gunāru Kūtri, taču dienu pirms kandidātu oficiālās virzīšanas — 18. maijā — Kūtris savu kandidatūru atsauca un partijas Saeimas frakcija nolēma citu kandidātu neatbalstīt. Savu kandidātu nevirzīja arī «Vienotība».
Andersena mats

Andersena mats jeb Andersena tēma ir tēma šaha kompozīcijā. Tās būtība — uzdevuma risinājumā matu piesaka karaļa baterija, kas tika radīta spēles gaitā, un figūra, kuru matojot atsedz karalis, neizdara kritisko gājienu.
Salicilskābe

Atrašanās dabā

Salicilskābi satur vītolu miza, no tā arī cēlies vielas nosaukums (latīņu: salix - vītols, kārkls). Salicilskābe pieder pie augu hormoniem.

Iegūšana

Iegūstot salicilskābi pēc Kolbes - Šmita metodes, autoklāvā sārmainā vidē ogļskābās gāzes atmosfērā no fenola iegūst nātrija salicilātu, ko pēc tam hidrolizē līdz salicilskābei.

Īpašības

Ar dzelzs hlorīdu salicilskābe dod violetu krāsojumu.
Reducējot no salicilskābes rodas pimelīnskābe (notiek cikla atvēršanās).

Izmantošana

Salicilskābei un tās atvasinājumiem piemīt antiseptiskas īpašības. Lieto medicīnā kā dezinficējošu līdzekli (iekšķīgi - pret locītavu reimatismu) un pārtikas rūpniecībā kā konservantu. Izmanto arī krāsvielu sintēzē.
Afganistānas Tautas Demokrātiskā partija

Afganistānas Tautas Demokrātiskā partija (persiešu: د افغانستان د خلق دموکراټیک ګوند) bija marksistiski orientēta politiska partija Afganistānā laikā no 1965. līdz 1992. gadam. No 1978. gada vienīgā un valdošā partija valstī. Partija apvienoja vairāk nekā 20 000 biedru.

Dibināšana

Partijas dibināšanas kongress notika 1965. gada 1. janvārī necilā māla ēkā Kabulas nomalē, kur sapulcējās divdesmit septiņi jaunieši, kurus bija deleģējušas dažādas marksistu grupas. Kongresu vadīja kara lidotājs Adams Hans Džadži. Par partijas centrālkomitejas pirmo sekretāru un viņa vietnieku tika ievēlēti rakstnieks Nūrs Mohammads Tarakī un ministrijas ierēdnis Babraks Karmals.
Afganistānas Tautas Demokrātiskās partijas pirmajā kongresā nepiedalījās neviens strādnieku šķiras pārstāvis. Debatēs daudzi kaunējās no savas izcelšanās. Šahs Vali, piemēram, uzsvēra, ka ir buržuāzijas pārstāvis un tāpēc varot kļūdīties. Nūrs Ahmads Nūrs atzinās, ka ir bagāta beka dēls, kura rīcībā ir 30 000 bruņotu karavīru liela personīgā armija, taču solīja, ka turpmāk tā kalpos partijas interesēm.

Darbība

1966. gadā partija piedalījās Afganistānas parlamenta vēlēšanās un 3 tās pārstāvji (t.sk. B.Karmals) kļuva par apakšpalātas deputātiem.
1967. gadā radās domstarpības starp Tarakī un Karmalu, kā rezultātā partijā izveidojas divas naidīgas frakcijas: Karmala vadītais labējais spārns "Parčam" (karogs) un Tarakī piekritēji, kreisi radikāli noskaņotie, kurus dēvēja par "Halk" (tauta). Abām frakcijām bija sava organizācija, savi finanšu līdzekļi un pat katrai savs zīmogs. Halkisti lielākoties bija puštuni no lauku apvidiem, parčamisti bija bagātāki, izglītotāki un pilsētnieki. Šķelšanās pastāvēja gandrīz 10 gadus.
1978. gada 27. aprīlī (1357. gada saura mēneša 7. dienā) partijas biedri virsnieki īstenoja valsts apvērsumu un pasludināja Afganistānu par demokrātisku republiku. Revolucionārā padome iecēla Mohammadu Tarakī par valsts pagaidu vadītāju un revolucionārās padomes priekšsēdētāju. Dienu vēlāk — 3. maijā, par priekšsēdētāja vietnieku tika ievēlēts Babraks Karmals, bet par Tarakī kā premjerministra vietnieku un ārlietu ministru tika iecelts Hafizulla Amins. Aizsardzības ministra pienākumus piekrita pildīt pats Abduls Kadirs. 9. maijā notikušo nosauca par Saura (aprīļa) revolūciju, kas tika pasludināta kā rūpīgi plānota un gatavota jau kopš partijas dibināšanas.
No 1988. gada maija līdz 1989. gada februārim no Afganistānas tiks izvests PSRS karaspēks. 1990. gada jūnijā partija tika pārdēvēta par Tēvzemes partiju. 1992. gadā, kad Ziemeļu alianse ieņēma Kabulu, partija tika likvidēta.