google/wiki40b huggingface dataset:
Starspurzivis

Fosilie atradumi

Vissenākās starspuru fosilijas pieder aizvēsturiskajai Andreolepis hedei, kura dzīvoja pirms 420 milj. gadiem silūra periodā paleozoja ērā. Šīs sugas fosilijas ir atrastas Igaunijā,  Zviedrijā un Krievijā. Tomēr par dominējošo zivju grupu starspures kļuva tikai karbona periodā.

Morfoloģija

Ķermeņa forma starspurēm ir ārkārtīgi daudzveidīga. Mazākā no tām ir tikai 8 mm gara (Sumatras kūdras purvu zivtiņa), bet smagākās svars sasniedz 2300 kg (mēnesszivs) un garākajai ir 11 metri (siļķu karalim).

Skelets un zvīņojums

Ass skeletu parasti veido kaula mugurkauls, un tikai nedaudzām sugām saglabājas horda vai tās paliekas. Pāra peldspuru iekšējam skeletam nav centrālās ass, bet tas sastāv no radiāliem elementiem. Pāra un nepāra spuru daivas balsta kaula stari — lepidotrihijas. Šī īpašība izmantota starspuru nosaukumam. 
Sekundārā plecu josla ir labi attīstīta, primārā — vāji. Krūšu spuru skelets ir regresējis; bazālijas ir neattīstītas un tā rezultātā radiālijas pievienojas tieši pie joslas. Iegurņa josla ir vienkāršojusies līdz pāra kaula plātnītei, bet pašu vēdera spuru skelets sastāv tikai no spuru stariem, jo šeit nav ne bazāliju, ne arī radiāliju. Aste parasti homocerkāla (senākajām formām — heterocerkāla); reizēm astes daivas var reducēties. Galvaskauss — hiostilisks. Hoānu nav. Ir stari, kas balsta žaunu membrānu. 
Lielākai dalu šo zivju klāj plānas (cikloīdās vai ktenoīdās) kaula zvīņas. Nedaudzām sugām zvīņas klāj emaljveida viela — ganoīns. Šādas zvīņas sauc par ganoīdām. Reizēm zvīņas var saaugt, veidojot kaula plātnītes. Savukārt citām sugām zvīņas ir izzudušas.

Iekšējie orgāni

Galvas smadzenēm ir zivīm tipiskā uzbūve: priekšējām smadzenēm ir pilnīgi epiteliāls jumts, kuram nav nervu vielas, smadzenītes un vidussmadzenes relatīvi lielas. Sevišķi lielas ir redzes daivas.
Zarnā izzūd spirāliskais vārstulis, rudimenta veidā saglabājoties tikai senākajām grupām, toties zarna kļūst garāka. Kloākas nav, zarna atveras uz āru ar anālo atveri. Kā barības vada mugurdaļas izaugums attīstās hidrostatiskais orgāns — peldpūslis, kas atsevišķām sugām var būt sekundāri reducējies. Žaunu starpsienas vai nu mazas vai arī biežāk to vispār nav, tā ka žaunu lapiņas atrodas tieši uz žaunu lokiem. Atsevišķām retām sugām ir izveidojušās plaušas.
Sirds arteriālais konuss ir tikai senāko grupu pārstāvjiem. Jaunākajām formām no arteriālā konusa paliek tikai divi vārstuļi, vienlaicīgi attīstās aortas sākumdaļas sieniņas pabiezinājums — aortas sīpols. Pāra kopulācijas orgānu tēviņiem nav. Apsēklošana (ar retiem izņēmumiem) ārējā, ikri sīki.
Energoapgādes traucējumi Latvijā 2010./2011. gada ziemā

Notikumu hronoloģija

25. decembra vakarā Latgalē sākās stipra atkala, un 26. decembra rītā ar traucētu vai pārtrauktu elektroenerģijas piegādi nācās sastapties vairāk nekā 20 000 klientu Latgalē un Austrumvidzemē — galvenokārt Rēzeknes, Ludzas, Preiļu, Aizkraukles, Madonas un Jēkabpils apkārtnē.
1. janvārī elektroenerģijas piegāde traucēta vairāk nekā 50 000 "Latvenergo" klientu. Tika iesaistīta arī Zemessardze, lai likvidētu elektroenerģijas pārrāvumus Rēzeknes un Ludzas apkaimē.
6. janvārī Ministru kabinets ārkārtas sēdē vienojās par ārkārtējās situācijas izsludināšanu saistībā ar ilgstošiem elektroapgādes traucējumiem. Ievērojot Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centra sniegto informāciju par laika apstākļiem, kas novērojami kopš 2010. gada 24. decembra, kā arī turpmākās laika prognozes un izvērtējot sabiedrībai nodarīto kaitējumu un iespējamo turpmāko kaitējumu sabiedrībai, videi un saimnieciskās darbības interesēm, ārkārtas situācija izsludināta 40 novados.
17. janvāra rītā bez elektrības vēl bija palikuši daži desmiti mājsaimniecību.
18. janvārī Saeima atcēla ārkārtas situāciju 26 novados.

Ventspilī

14. janvāra vakarā Ventspilī elektroenerģijas pārtraukuma dēļ tika traucēta kaltu mājas darbība, kas radīja plīsumu siltumtrasē.
Ungārijas administratīvais iedalījums

Ungārijas administratīvo iedalījumu veido 19 meģes (ungāru: megye), Budapešta ir atsevišķa galvaspilsētas municipalitāte (ungāru: főváros), kura sīkāk iedalās 23 rajonos (ungāru: kerület). Meģes veido ES NUTS 3. līmeņa apgabalus. Papildus ir 23 pilsētas ar meģes tiesībām (ungāru: megyei jogú város). Meģes sīkāk iedalās 173 apakšreģionos.
Visi meģu centri (izņemot Budapeštu) pašas ir pilsētas ar meģes tiesībām (ungāru: megyei jogú város). Valstī ir piecas pilsētas, kuras ir pilsētas ar meģes tiesībām, bet kuras pašas nav meģes centri — Ērda (Peštas meģē), Dunaūjvāroša (Fejēras meģē), Hodmezevāšārhēja (Čongrādas meģē), Naģkaniža (Zalas meģē) un Šoprona (Ģēras-Mošonas-Šopronas meģē).
Kopš 1999. gada meģes ir apvienotas reģionos, kuri veido ES NUTS 2. līmeņa apgabalus.
Naftalskābe

Iegūšana

Iegūst, oksidējot acenaftēnu.
Kofi Annans

Dzīvesgājums

Kofi Annans dzimis 1938. gada 8. aprīlī Kumasi, britu Zelta krasta kolonijā (tagadējā Ganā). Annana ģimene piederēja pie vietējās aristokrātijas, jo abi viņa vectēvi bija cilšu virsaiši.
Studiju gaitas Kofi Annans uzsāka Ganas Tehniskajā universitātē, bet vēlāk studijas turpināja ASV. No 1961. līdz 1962. gadam Annans apguva ekonomiku aspirantūrā Ženēvas Starptautisko problēmu pētījumu institūtā. Vēl desmit gadus vēlāk Annanam tika piešķirta Slona stipendija studijām Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā, un tur viņš ieguva maģistra grādu vadības zinībās.
Kofi Annans bija precējies ar zviedru juristi un mākslinieci Nani Mariju Annanu. Iepriekšējā laulība ar nigērieti Titi Alakiju tika šķirta 1983. gadā. Viņam bija arī pameita, kura dzimusi Nanes Marijas pirmajā laulībā.

Karjeras sākums

1962. gadā Annans uzsāka darbu ANO Pasaules Veselības Organizācijā un kopš tā laika pastāvīgi strādāja dažādās ANO struktūrās un amatos Etiopijā, Šveicē, Ēģipte, ASV un citur.
Annans ir bijis ANO ģenerālsekretāra palīgs programmu plānošanā, budžeta un finanšu lietās, ANO inspektors. 1993. gada 1. martā Annans kļuva par ANO ģenerālsekretāra vietnieku miera uzturēšanas operācijās. Pēc tam viņš bija speciālais ANO pārstāvis Dienvidslāvijā un speciālais sūtnis NATO. 1996. gadā viņš atkārtoti ieņēma ANO ģenerālsekretāra vietnieka amatu.
Šajā laika periodā tikai divus gadus Annans nebija saistīts ar ANO: no 1974. līdz 1976. gadam viņš bija izpilddirektora Ganas tūrisma attīstības kompānijā un vienlaikus arī valdes loceklis tajā, kā arī Ganas tūrisma padomes darbinieks.

ANO ģenerālsekretārs

Kofi Annans bija ANO ģenerālsekretārs divus amata termiņus — no 1997. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim.
Annans īpašu uzmanību veltīja ekonomikas attīstības jautājumiem. 2000. gada septembrī Kofi Annans rīkoja vienu no nozīmīgākajiem forumiem ANO vēsturē: Tūkstošgades sammitu. Tajā piedalījās valstu līderi no vairāk nekā 1500 reģioniem un valstīm.
Elste

Vēsture

Pietura atklāta 1924. gadā, bet stacijas ēka uzbūvēta 1926. gadā. Mūsdienās pieturas vietā ir tikai perona atliekas. Līdz 2012. gada janvārim Elstē apstājās dīzeļvilciens Rīga—Gulbene (pagarinātais Rīgas—Madonas reiss).
Joks

Joks (latīņu: iocus) ir kas izteikts, uzrakstīts vai darīts ar humoristisku mērķi. Joki var būt dažādas formas — tas var būt viens vārds vai žests (noteiktā kontekstā), jautājums un atbilde, pat neliels stāsts vai arī kāda fiziska darbība ar humoristisku mērķi, piemēram, praktiskais joks atšķiras no izteiktā joka ar to, ka lielākā daļa smieklīgās aktivitātes tiek darīta fiziski, nevis verbāli. Reizēm jokus izsaka ar ironiju vai sarkasmu. Cerētā pretreakcija uz joku ir smiekli. Dažās valstīs tiek atzīmēta Joku diena, kad cilvēki cenšas izjokot cits citu.

Vēsture

Joki ir bijuši daļa no cilvēku kultūras vismaz kopš aptuveni 1900. gada p.m.ē. Pēc Volverkamptonas Universitātes profesora Pola Makdonalda pētījuma rezultātiem tiek uzskatīts, ka pasaulē senākais joks ir bijis senās Šumeras joks par gāzu izvadīšanu caur anālo atveri.
Viduslaiku Eiropā karaļus un galminiekus ar jokiem un trikiem izklaidēja galma jokdari, kas sākotnēji apdziedāja izcilus varoņdarbus un drošsirdīgus varoņus, bet vēlāk arī stāstīja jokus un aizraujošus atgadījumus. Šīs jokdaru stāstītās anekdotes vēlāk sāka apkopot, un tās izdeva tā sauktajās jokdaru grāmatās.
Kaijveidīgie

Izplatība

Kaijveidīgie putni ir sastopami visā pasaulē, sākot ar Arktiku un beidzot ar Antarktiku. Latvijā var novērot 36 kaijveidīgās sugas: 17 no kaiju dzimtas, 8 no zīriņu dzimtas, 5 no alku dzimtas, 4 no klijkaiju dzimtas, 2 no bezdelīgtārtiņu dzimtas. No kaiju dzimtas Latvijā visbiežāk sastopama ir sudrabkaija (Larus argentatus) un kajaks (Larus canus). No zīriņu dzimtas - upes zīriņš (Sterna hirundo). Visi kaijveidīgie putni, izņemot bezdelīgtārtiņu dzimtu (Glareolidae), ir tipiski ūdensputni.
Inga Spriņģe

Biogrāfija

Inga Spriņģe dzimusi 1979. gada 9. novembrī, mācījusies Rūjienas vidusskolā, Latvijas Universitātē ieguvusi grādu komunikācijas zinātnē.
2014. gadā Google un Financial Times kopīgā projektā "Jaunā Eiropa 100" nosaukta kā viena no ievērojamākajām Centrālās un Austrumeiropas novatorēm. Līdztekus savam darbam žurnālistikā Inga Spriņģe piedalās arī pilsoniski nozīmīgu diskusiju moderēšanā.

Profesionālā darbība

Jau skolas laikā sākusi strādāt Rūjienas reģionālajā televīzijā. Strādājusi laikrakstā "Diena", Latvijas televīzijā vadījusi raidījumu "1:1", 2011. gadā kopā ar kolēģiem dibinājusi neatkarīgo pētnieciskās žurnālistikas centru ReBaltica, lai pētītu sabiedriski nozīmīgas tēmas: sociālo nevienlīdzību, korupciju, organizēto noziedzību, uzņēmējdarbību, veselību un cilvēktiesības. Izglītojusi studentus Latvijas Universitātē un Rīgas Ekonomikas augstskolā, Starptautiskā pētniecisko žurnālistu konsorcija biedre.

Nozīmīgi darbi

Filma "Ģenerālplāns"
Uzstāšanās TEDxRīga konferencē "Vai kaķēni var izglābt ziņas"
Spārnu pilskalns

Raksturojums

Pilskalns ir apmēram 30 m augsts ar iegarenu formu un 2 m augstu uzbērumu ziemeļu daļā. Kalna malas ir neparasti stāvas, gandrīz 45° leņķī, kas zemgaļu pilskalnos ir retums. Pilskalns ir izkopts un no tā paveras skats uz Spārnu ezeru. Braucot no Īles Dobeles virzienā, gar Īles luterāņu baznīcu jānogriežas pa labi uz lauku ceļu, kas aizvedīs līdz pilskalnam.

Vēsture

Zemgaļu pilskalns bija apdzīvots no 9. līdz 13. gadsimta beigām, kad tika nopostīts Livonijas krusta karu laikā. Vēsturnieki to identificē ar Spārnenes pilsnovada pārvaldes centru. Izteikta arī maz ticama hipotēze, ka tur atradusies Raktes pils.
Meizakila

Vēsture

Zviedru Vidzemes laikā 1646. gadā muiža piederēja Johanam Albrehtam Plāteram, no kura vārda cēlies senākais Meizakilas muižas un pagasta nosaukums. Pēc Vidzemes pievienošanas Krievijas impērijai 1727. gadā muižu iegādājās Morics Pose (Posse).
1895. gadā cauri Valmieras apriņķa Plāteres pagastam sāka būvēt šaursliežu dzelzceļu Valka—Pērnava. Abjas muižas īpašnieks Kārlis fon Štakelbergs piešķīra purvainu zemes gabalu lokomotīvju depo izveidei un 1896. gadā tika atklāta dzelzceļa līnija Pērnava—Valka, bet 1897. gadā atzars uz Vīlandi un tālāk uz Tallinu. Tad arī tika izveidota Plāteres dzelzceļa stacija. 1899. gadā Stakelbergs pārdeva dažus savas muižas zemes gabalus apbūvei un radās pirmā Plāteres iela. 1900. gadā tika atjaunota dzelzceļa lokomotīvju darbnīca, 1909. gadā linu aušanas darbnīca. Tajā laikā Meizakilā jeb Muižciemā bija jau vairāk nekā 100 māju un apmēram 1000 iedzīvotāju. 
1919. gada oktobra sarunās par militārās palīdzības sniegšanu pret Bermonta armijas uzbrukumu Rīgai Igaunijas valdība ierosināja Valmieras apriņķim piederošo Muižciemu kopā ar visu Plāteres pagastu iekļaut Igaunijas teritorijā, kam Latvijas valdība nepiekrita. Tomēr pēc Latvijas—Igaunijas robežas līguma parakstīšanas pagastu iekļāva Igaunijas teritorijā.
1938. gadā Meizakila ieguva pilsētas tiesības. Līdz Otrajam pasaules karam pilsēta jau izauga līdz 3000 iedzīvotājiem, bet 1944. gadā 75% apbūves tika sagrauti.
Kad 1970. gadā dzelzceļa sistēma tika pielāgota Padomju Savienības sliežu platumam, tika nolemts slēgt līniju posmā no Meizakilas pilsētas uz Vīlandi, bet līniju uz Pērnavu pārbūvēja par platsliežu līniju. Līdz ar to vairs nebija tiešas satiksmes ar apriņķa centru un sākās pilsētas panīkums. To veicināja arī dzelzceļa pilnīga slēgšana 2000. gadā. Šobrīd Meizakila ir mazākā un viena no attīstības ziņā vājākajām Igaunijas pilsētām.
2017. gada 24. oktobrī Meizakila, Karksi pagasts, Abjas pagasts un Hallistes pagasts apvienojās Mulgi pagastā.
Ludis Bērziņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1870. gada 14. septembrī Džūkstes pagasta "Rīpelēs". Mācījās Džūkstes skolā, kur viņa skolotājs bija Lerhs-Puškaitis un Irlavas skolotāju seminārā (1886-1889), kur uzsāka latviešu folkloras vākšanu. Studēja Tērbatas Universitātes teoloģijas fakultātē (1891-1895), publicēja pirmo pētījumu par tautas dziesmu metriku. Bija luterāņu mācītāja palīgs Smiltenē (1893-1897), tad — vācu valodas virsskolotājs un luterāņu draudzes mācītājs Kijevā (1889-1904). Publicēja pirmo dzejoļu krājumu "Ceļi un teki" (1900).
1904. gadā L. Bērziņš atgriezās dzimtenē un vadīja Jēkabpils tirdzniecības skolu (1904-1909). 1909. gadā kopā ar savu svaini mācītāju Šmidhenu nodibināja Dubultu ģimnāziju, kuru vadīja līdz 1915. gadam. Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās, izveidoja Tērbatas latviešu ģimnāziju. 
1918. gadā bija Limbažu draudzes mācītājs un vidusskolas direktors. Izdeva jaunu baznīcas dziesmu grāmatu (1922). 1922. gadā L. Bērziņš pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur strādāja par latviešu literatūras docentu Latvijas Universitātē un Rīgas Skolotāju institūta direktoru. Pētīja latviešu tautasdziesmas, rakstīja dzeju un baznīcas korāļu tekstus. Viņa redakcijā iznāca "Latviešu literatūras vēsture" sešos sējumos (1935-1937).
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā emigrēja uz Vāciju, kopš 1950. gada dzīvoja ASV, mira Denverā. Pārapbedīts Džūkstes kapos 1997. gadā.
Brālis Roberts Bērziņš (1868-1935) bija pedagogs, literāts un garīgu dziesmu sacerētājs, sieva Minna Šarlote Bērziņa, dzimusi Šmithena (1880-1968).

Luda Bērziņa balva

1994. gadā tika iedibināta "Luda Bērziņa balva", ko pasniedz kultūras un izglītības darbinieku radošā konkursa uzvarētājiem. Konkurss ir noticis ik gadu, 19 gadu garumā, laika periodā no 1994. gada līdz pat 2013.gada septembrim. Konkursa mērķis — atbalstīt aktīvākos latviskas kultūrvides veidotājus un izglītības pārmaiņu īstenotājus. Konkursu iedibinājis un sponsorē pasaulē pazīstamais latviešu ķirurgs, LZA Goda loceklis, Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris, Rīgas Stradiņa Universitātes un Latvijas Universitātes Goda doktors, mecenāts medicīnā, izglītībā, sportā un kultūrā, Jeila universitātes profesors Kristaps Keggi. Šo 19 gadu laikā savu radošumu pierādījuši pedagogi, kultūras darbinieki, izglītības iestāžu vadītāji un augstskolu profesori. Luda Bērziņa balva un atzinība piešķirta 514 izcilām personībām, tajā skaitā arī 10 ārzemju speciālistiem no Vācijas, Kanādas, ASV, Īrijas, Venecuēlas un Austrālijas.
Neiespējamais ir iespējams

Sižets

Filmas galvenais varonis ir latviešu sportists Raimonds Dombrovskis. Viņš 1988. gadā 90 dienu garumā ar rollerslēpēm veica 4200 jūdzes jeb 6759,24 km garu ceļu no Kanādas līdz Meksikai.
Zelta rīsi

Zelta rīsi ir ar ģenētisko pārveidošanu radīts ar bēta karotīnu bagātināts rīsu (Oryza sativa) paveids. Cilvēka organismā bēta karotīns ir nepieciešams A vitamīna sintezēšanai, kas ir būtisks redzes un ādas veselīguma uzturēšanai, kā arī nervu šūnu stiprināšanai. Zelta rīsi tika radīti ar mērķi novērst A vitamīna trūkumu cilvēka organismā, kas sevišķi aktuāls ir Āzijā, kur rīsi, kuru sastāvā nav bēta karotīna, ir uztura pamatsastāvdaļa.

Vēsture

Pirmā ar zelta rīsiem saistītā zinātniskā publikācija parādījās 2000. gadā — Šveices zinātnieks Ingo Potrikus (Ingo Potrykus) un Vācijas zinātnieks Peters Beijers (Peter Beyer) pēc 8 gadus ilgiem pētījumiem prezentēja jaunu biotehnoloģiju, ievietojot rīsa gēnā psy gēnu no narcises un crt I gēnu no augsnes baktērijas Erwinia uredovora. Bēta karotīna deva šajos ģenētiski pārveidotajos rīsos bija neliela, un, lai uzņemtu ieteicamo dienas A vitamīna devu, bija jāapēd vairāki kilogrami zelta rīsu dienā. 2005. gadā Šveicas agroķīmijas un sēklu ražotājs Syngenta radīja otrās paaudzes zelta rīsus, narcises gēna vietā ievietojot kukurūzas gēnu — šajos zelta rīsos bioloģiski pieejamā bēta karotīna daudzums atbilst cilvēka uztura vajadzībām.

A vitamīna trūkuma problēma

Rietumu valstīs izteikta A vitamīna trūkuma problēma nepastāv, jo tas tiek uzņemts ar uzturu (gaļu, oranžas krāsas augiem), bet Āzijas valstīs, kur cilvēku maltītes pamatā ir rīsi, kas nesatur bēta karotīnu, rodas ar A vitamīna trūkumu saistītas veselības problēmas, piemēram, sausās acs sindroms, kas var izraisīt aklumu. A vitamīna trūkums ir cēlonis 1—2 miljoniem nāves gadījumu, 500 000 neatgriezeniska akluma un miljoniem sausās acs sindroma gadījumiem.

Kritika

Zelta rīsu biotehnoloģijas mērķis ir palīdzēt cilvēkiem izvairīties no A vitamīna deficīta radītām veselības problēmām un padarīt veselīgu uzturu pieejamu lielākai sabiedrības daļai, bet ģenētiski pārveidotu rīsu idejai ir arī kritiķi. Greenpeace uzskata, ka zelta rīsu kultivēšana stimulēs plašāku ģenētiski pārveidotu organismu izmantošanu lauksaimniecībā, pastāv bažas, ka zelta rīsu ieviešana lauksaimniecībā veicinātu bioloģiskās daudzveidības samazināšanos. 2008. gadā Pasaules Veselības organizācijas nepietiekama uztura speciālists Frančesko Branka (Francesco Branca) paudis, ka daudz efektīvāk par ģenētiski pārveidotu rīsu ieviešanu lauksaimniecībā būtu mācīt cilvēkiem audzēt burkānus un citus ar A vitamīnu bagātus augus.
Pjastu dinastija

Pjasti (poļu: Piastowie, vācu: Piasten) ir poļu pirmā valdnieku dinastija. Valdījuši no neatkarīgas Polijas valsts nodibināšanas līdz 1370. gadam. Līdz 1526. gadam valdīja Mazovijā, bet līdz 1675. gadam — Silēzijā.
Leģenda vēstī, ka Pjasti cēlušies no leģendārā Lielpolijas poļānu zemnieka Pjasta, kurš sāka valdīt Gņezno apkārtnē. Pjasts pirmoreiz pieminēts Galla Anonīma rakstos 1113. gadā.
Ap Poznaņu un Gņezno veidojās pirmā Polijas valsts. Kad Polija XII - XIII gs. piedzīvoja sadrumstalotības periodu, par atsevišķo kņazistu valdniekiem pēc nerakstīta likuma tika atzīti Pjastu dinastijas pārstāvji.
Īsu brīdi (1003-1004) Pjastu dinastijas pārstāvis (Boļeslavs I) bijis arī Čehijas karalis.
Kaut arī visi Pjasti apzinājās savu radniecību, pats jēdziens ir XVII gs. vēsturnieku radīts, pamatojoties uz Silēzijas vēstures izpēti.
Traktors

Traktors ir pašgājēja mašīna, kas paredzēts tam pievienotu iekārtu darbināšanai, lauksaimniecības mašīnu un transportpiekabju vilkšanai. Pēc veicamā uzdevuma izšķir lauksaimniecības un rūpniecības traktorus. Savukārt lauksaimniecības traktori iedalās vispārīgas nozīmes, rušināmaugu apstrādes jeb universālajos traktoros un speciālajos traktoros. Pēc ritošās daļas tipa iedala kāpurķēžu traktoros un riteņtraktoros. Apzīmējums radies no latīņu trahere, kas nozīmē "vilkt". Pastāv vēl viena versija, ka termins radies no angļu vārdu traction (vilkšana) un motor (dzinējs) apvienojuma.

Traktoru vēsture

Pirmie traktori ar tvaika dzinēju 1830. gados tika izveidoti Francijas Karalistē un Lielbritānijas un Īrijas Apvienotajā karalistē. Tie tika izmantoti kokmateriālu vilkšanai un pārvietošanai. 1879. gadā krievu izgudrotājs Fjodors Bļinovs izgudroja kāpurķēdi, 1888. gadā izveidoja pirmo kāpurķēžu traktoru. Katru no kāpurķēdēm darbināja savs tvaika dzinējs, līdz ar to bija nodrošināta traktora pagriešanās iespēja. Arī Amerikas Savienotajās Valstīs 1888. gadā tika patentēts līdzīgs kāpurķēžu traktors Garrett 4CD.
1892. gadā amerikāņu izgudrotājs Džons Froeličs (John Froelich) izgatavoja pirmo traktora prototipu, kas darbojās ar benzīnu. Četrus gadus vēlāk Čārlzs Hārts (Charles Hart) un Čārlzs Pars (Charles Parr) izgatavoja pirmo veiksmīgo traktoru, kas darbojās ar iekšdedzes dzinēju. 1917. gadā uzņēmums Ford Motor Company sāka ražot traktorus Fordson masveidā. 1923. gadā uzņēmuma Ford piederēja 77% no ASV traktoru tirgus. Arī Padomju Savienībā attīstījās traktoru izveide un ražošana. Izplatītākie traktori tajā laikā bija Гном, Коломенец-1, Карлик, Запорожец, Коммунар.
1932. gadā tirgū tika laisti traktori ar pneimatiskajām riepām.
Dzintra Paegle

Biogrāfija

Beigusi Suntažu vidusskolu. Absolvējusi Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļu. 1974. gadā viņa aizstāvēja filoloģijas zinātņu kandidātes disertāciju ar nosaukumu "Zemkopības darba rīku nosaukumi Vidzemē".
No 1969. līdz 1972. gadam bijusi Valodas un literatūras institūta aspirante. Pēc disertācijas aizstāvēšanas sāka strādāt Latvijas Universitātes Latviešu valodas katedrā. No 1993. līdz 1999. gadam vadījusi Baltu valodu katedru. Docējusi dažādus akadēmiskos kursus. Bijusi Latvijas Universitātes mācībspēks līdz 2009. gadam, 2010. gadā kļuva par Ekonomikas un kultūras augstskolas asociēto profesori.
Ir sarakstījusi vairākas latviešu valodas mācību grāmatas. Par skolēnu zinātniskās biedrības darba organizēšanu 2001. gadā saņēmusi Latvijas Izglītības un zinātnes ministrijas Atzinības rakstu. Divas reizes saņēmusi Ata Kronvalda prēmiju (1989, 1991).
Borki Predojevičs

Biogrāfija

Borki Predojevičs dzimis 1987. gada 6. aprīlī Dienvidslāvijā, Bosnijas un Hercegovinas Sociālistiskās republikas pilsētā Tesličā (tagad Serbu Republikas pilsēta Bosnijā un Hercegovinā). Viņa tēvs arī bijis šahists. Šahu iemācījies spēlēt astoņu gadu vecumā. Lielākos panākumus jauniešu sacensībās  viņš guvis Grieķijā: 1999. gadā viņš kļuvis par U12 Eiropas jauniešu šaha čempionu, 2001. gadā par U14 Eiropas čempionu un 2003. gada par U16 pasaules čempionu. Tajā pašā laikā Predojevičs bijis ļoti veiksmīgs arī reitinga turnīros, piemēram, Pirmās sestdienas turnīros Budapeštā (2002. gadā dalījis pirmo vietu un 2003. gada bijis pirmais turnīrā ar starptautiskā meistara normu, bet 2004. gada jau bijis pirmais turnīrā ar lielmeistara normu) un 2002. gadā uzvarējis Trešās sestdienas turnīrā Novisadā.
Bosnijas un Hercegovinas komandas sastāvā viņš spēlējis piecās šaha olimpiādēs: 2004. gadā Kalvijā pie ceturtā, 2006. gadā Turīnā, 2008. gadā Drēzdenē un 2010. gadā Hantimansijskā pie otrā un 2014. gadā Tromsē pirmā galdiņa, kopā iegūstot 36,5 punkti no 56 spēlēm.
Bioģeogrāfiskais apgabals

Bioģeogrāfiskais apgabals ir vislielākā bioģeogrāfiskā Zemes virsmas iedalījuma vienība. Bioģeogrāfiskie apgabali ir balstīti uz vēsturisko un evolucionāro augu un dzīvnieku izplatīšanos. Katrā no bioģeogrāfiskajiem apgabaliem dzīvojošie dzīvnieki un augošie augi ilgstošā laika posmā ir bijuši relatīvi izolēti no citiem apgabaliem dažādu ģeogrāfisku šķēršļu, piemēram, okeānu, kalnu grēdu un tuksnešu dēļ.
Propanols

Atrašanās dabā

Nelielos daudzumos propanols rodas dažos fermentācijas procesos.

Īpašības

Propanols reaģē tāpat kā visi citi pirmējie spirti. To ir iespējams oksidēt par aldehīdu un halogenēt par halogēnpropānu-1.
Aegialia

Pieaugušo vaboļu morfoloģija

Ķermenis iegareni ovāls vai iegarens, mēreni vai stipri izliekts. Galva plaša, ar sīkiem bedrveida punktiņiem, granulācijām vai krociņām. Pronotums daudz vai maz punktkurēts, sānos bieži ar smailiem, malās ar tievām, neplakanām spurām. Virsspārni (elitras) skaidrās strijās, bez apmatojuma, ar retam spurām. Kājas resnas vai tievas, tibiāli piesi tievi vai lapveida; priekšējas tībijas ar 2 vai 3 laterāliem zobiņiem.