Cilvēka papilomas vīrusa infekcija

Vīrusa uzbūve

HPV vīrus pieder pie Papillomaviridae dzimtas. Vīrusa daļiņas diametrs ir 55 nm, membrānas apvalka nav, gredzenveida dsDNS, apmēram, 8 Kbp gara. Vīrusam ir ārējais ikosaedrisks kapsīds, kas sastāv no diviem strukturāliem proteīniem L1 un L2. Ir seši agrīnie proteīni (E1, E2, E4, E5, E6 un E7) un divi vēlīnie proteīni (L1, L2). E1 un E2 gēni ir iekļauti vīrusa replikācijas procesā, arī E2 spēlē svarīgu represora lomu E6 un E7 gēnu ekspresijā. E1-E4 sagrauj keratīna citoplazmātisko tīklu, arī E4 proteīns sekmē saimnieka šūnas cikla regulēšanas kontroli. E5 proteīns piedalās šūnas transformācijas procesā un arī spēlē nozīmīgu lomu vīrusa replikācijā. E6 un E7 proteīni piedalās cervikālu šūnu ļaundabīgas transformācijas procesā. E6 veido kompleksu ar p53 proteīnu (šūnu cikla regulators). p53 inaktivācija noved pie saimniekšūnas cikla kontroles traucējumiem, kas savukārt var novest pie šūnas apoptozes. 

Patoģenēze

Papilomas vīruss ir sugai specifisks un cilvēka papilomas vīruss nevar inficēt citas sugas, arī laboratorijas apstākļos. Tas var skart abu dzimumu pārstāvjus, bet biežāk sastopams sievietēm.
HPV inficē bazālo dzemdes kakla zvīņainā epitēlija slāni caur vieglu nobrāzumu vai traumu. Vīruss iekļūst šūnas iekšienē, piesaistoties pie tās virsmas heparīna sulfāta receptora. Vīrusa dzīves cikls ir atkarīgs no saimnieka epitēlija šūnas diferenciācijas, bazālajā epitēlija slānī vīrusa genoms ir episomāls un tam ir zems kopiju skaits. Agrīnais proteīns E1 kopā ar E2 izraisa replikācijas procesu un šajā etapā E6 un E7 onkogēnu proteīnu ekspresija tiek kontrolēta ar E2 proteīnu, kurš darbojas kā transkripcijas gēns- represors. Noteiktajos epitēlija slāņos vīruss pārslēdzās no teta replikācijas mehānisma uz ripojošā gredzena replikācijas mehānismu, rezultātā rodas liels daudzums vīrusa DNS kopiju. Šajā stadijā vīrusa DNS integrējas saimniekšūnas hromosomā. Tas noārda E2 un noved pie pārliekas E6 un E7 onkoproteīnu sintēzes, kas savukārt sekmē epitēliālo šūnu pārveidi par ļaundabīgam.

Epidemioloģija

Cilvēku papilomas vīrus izplatās dzimumkontaktu rezultātā, arī ir pieļauts, ka to var iegūt tiešā kontaktā ar slima cilvēka ādu. Kā riska faktors dzemdes kakla vēža attīstībai ir pavājināta šūnu imunitāte (piemēram, HIV gadījumā). Kā otro riska faktoru var minēt augstā riska tipa HPV vīrusa persistenci. Arī būtisks kofaktors dzemdes kakla vēža attīstībā ir ilglaicīga orālo kontracepcijas līdzekļu lietošana. HPV vīrusa lielāka izplatīšanas ir saistīta ar lielu partneru skaitu, citu venērisko slimību klātbūtni un arī tas, ka ir samazinājies vecums tiem, kas pirmoreiz stājās dzimumattiecībās. 

Audu biopsija

Audu biopsiju var izmantot, lai apstiprinātu HPV infekciju, ja diagnoze nav skaidra, jo īpaši, ja kārpas ir nesamērīgi pigmentētas, čūlājošas vai indurētas. Ar biopsiju ieteicams precizēt diagnozi vecākiem pacientiem ar risku uz ģenitāliju vēzi.

Ārstēšana

Ārstēšanas variants ir atkarīgs no slimības stadijas. Ne agresīvi bojājumi tiek ārstēti ar krioterapijas, lāzera terapijas, aukstas sarecēšanas un diatermijas vai izgriešanas metodes palīdzību. Agrīnās vēža stadijas tiek ārstētas ar radikālu histerektomiju un iekšējo/ārējo staru terapiju. Progresīvu vēža stadiju ārstē ar iekšējo/ārējo staru terapiju un ar ķīmijterapiju.

Profilakse

Ir izveidoti divi vakcīnas tipi: profilaktiskā un terapeitiskā. Profilaktiskā vakcinācija nodrošina ilgstošu aizsardzību. Terapeitiskā vakcinācija iznīcina inficētas šūnas. Terepetiskās vakcīnas izveidošanā izmantoja E6 un E7 proteīnus.