Pikniks ceļa malā

Stāsta tapšana un publicēšana

Stāsts sarakstīts 1971. gadā (tā pirmie uzmetumi izdarīti no 19. līdz 27. janvārim Ļeņingradā, gala variants pabeigts no 28. oktobra līdz 3. novembrim Komarovo). Tas pirmoreiz publicēts 1972. gadā Ļeningradā iznākošajā žurnālā Аврора. Pēc publicēšanas žurnālā stāsts astoņus gadus dažādu iemeslu dēļ netika izdots, un tikai 1980. gadā tas iznāca saīsinātā un stipri labotā variantā, iekļauts krājumā "Nenorunātās tikšanās" (Неназначенные встречи). 1984. gadā tas publicēts krājumā За миллиард лет до конца света. Vēlākajos gados šis stāsts regulāri tika publicēts dažādos izdevumos.
Latviešu valodā stāsts izdots 1987. gadā, iekļauts  krājumā "Nenorunātās tikšanās".

Sižets

Stāsta darbība norisinās uz Zemes, aptuveni 1970. gados nelielā pilsētiņā ar nosaukumu Hārmonta, kas atrodas angļu valodā runājošā izdomātā valstī.
Apmēram 13 gadus pirms aprakstītajiem notikumiem vairākās vietās uz zemeslodes radās sešas "Zonas" — apgabali, kuros sāka risināties dīvaini notikumi, kas bija pretrunā ar pastāvošajiem fizikas likumiem. Zonas izvietojušās uz tā sauktā Pilmana radianta — līnijas, kas savieno Zemi un Denebu, projekcijas. Drīz vien tapa skaidrs, ka cilvēkiem un dzīvniekiem uzturēšanās Zonās ir bīstama, un iedzīvotāji no tām tika steigšus evakuēti. Zonu teritorijas tika iežogotas, stingri apsargātas un kļuva par piesardzīgi veiktu zinātnisko pētījumu objektiem. Ļoti drīz konstatēja, ka Zonās ir daudz nezināmas nozīmes artefaktu. Daži no tiem izrādījās visai noderīgi — piemēram, tie varēja izārstēt slimības, citi atgādināja dīvainas rotaļlietas, taču daži bija ļoti bīstami. 
Tiek uzskatīts, ka Zonas radījuši ārpuszemes civilizāciju pārstāvji, rodas daudz dažādu hipotēžu, kuras mēģina izskaidrot, kas ir Zonas un kādā veidā citplanētieši tās izmanto, lai nodibinātu kontaktus ar Zemes iedzīvotājiem. Tomēr ir arī citi pieņēmumi. Viens no stāsta varoņiem, Nobela prēmijas laureāts Valentīns Pilmans izsaka tēlainu salīdzinājumu, ka visi Zonas artefakti — "mānekļi", "puļķi", "aproces" — ir tikai kosmiskie atkritumi, ko uz Zemes nejauša apmeklējuma laikā atstājuši citplanētieši, līdzīgi tukšām pudelēm un izsmēķiem, kas pēc cilvēku rīkota piknika mēdz palikt ceļa malā. Citplanētieši Zemes iedzīvotājus nav pat pamanījuši, tāpat kā cilvēki nepamana pa zemi rāpojošus kukaiņus.
Viena no stāsta galvenajām tēmām — to cilvēku tikumiskā izvēle, kuru rokās nokļūst Zonas artefakti, tas, kā ar šiem artefaktiem apietas cilvēce, kura visai slikti saprot, kam domātas šīs bīstamās lietas, kuras nezin kāpēc atstājuši atnācēji.
Viena no Zonām atrodas netālu no Hārmontas pilsētas. Stāsta galvenais varonis, Hārmontas iedzīvotājs Redriks Šuharts kļūst par stalkeru — uztur savu ģimeni, iznesot no Zonas artefaktus, kam piemīt neparastas īpašības, un pārdodot tos par milzu naudu. Stāsta sižets veidots kā Šuharta dzīves apraksts no 23 līdz 32 gadu vecumam. Agrā jaunībā viņš strādājis par laborantu Starptautiskajā Ārpuszemes kultūru institūtā (SĀKI), bet vēlāk lielu daļu savas dzīves bijis stalkers un likumpārkāpējs, izcietis sodu cietumā.
Daudziem stalkeriem bērni piedzimst ar dažādām fiziskām un bioloģiskām novirzēm, kurām cēloni medicīna nespēj izskaidrot, jo paaugstinātas radiācijas un bīstamu ķīmisku piemaisījumu Zemes atmosfērā nav. Tāds liktenis piemeklējis arī Šuharta vienīgo meitu — Mariju (Pērtiķēnu). Redriks mīl sievu un meitu, taču cietumsodu dēļ kādu laiku ir šķirts no ģimenes. Neskatoties uz to, viņš nespēj atteikties no gājieniem Zonā, kura izposta viņa dzīvi — daļēji dēļ vēlēšanās tikt pie lielas naudas un neskaitīt katru monētu, bet galvenokārt — dēļ Zonas pievilkšanas spēka, kas saprotams tikai īstam stalkeram. Zonā viņš jūtas kā zivs ūdenī un bez tās iztikt vairs nespēj.
Stāsta beigās Šuharts plāno un īsteno savu noslēdzošo misiju Zonā: viņš nolemj atrast Zelta Lodi — artefaktu, kurš saskaņā ar leģendu spēj izpildīt atradēja pašu apslēptāko vēlēšanos. Šuharts dodas meklēt Lodi, viņš ir vīlies sevī un cilvēkos, un Lode ir viņa vienīgā cerība. Šī misija ir sarežģīta ne tikai tādēļ, ka ceļā līdz Lodei būs nāves briesmas, bet arī tāpēc, ka pēdējās lamatas šai ceļā prasa upuri — cilvēka dzīvību. Šuharts ir gatavs upurēt šīm lamatām savu ceļabiedru, jaunekli, kurš izlūdzies būt par viņa mācekli — Artūru Bārbridžu.
Artūra tēvs ir viens no pirmajiem stalkeriem. Viņa iesauka ir Maitu Ērglis, jo tie, kas kopā ar viņu gājuši Zonā, bieži vien nav atgriezušies. Bārbridža bērni — Artūrs un viņa māsa Dina — ir normāli, veseli, kas ir pilnīgi netipiski stalkeram. Bārbridžs ir uzticējis Šuhartam noslēpumu — šos bērnus viņš izlūdzies Zonai. Pats viņš līdz Zelta Lodei nokļūt vairs nespēj, jo Zonā zaudējis abas kājas — toreiz Redriks viņu no Zonas iznesa sev uz muguras. Maitu Ērglis ir atklājis Šuhartam Lodes atrašanās vietu un ceļā draudošo lamatu izvietojumu (vienas no lamatām ir "gaļasmašīna", kas prasa cilvēka upuri) ne tikai pateicības dēļ — viņš cer, ka Šuharts spēs atdot viņam kājas. Bārbridžs nezina, ka Redriks ir paņēmis Artūru sev līdzi.
Stāsta finālā Artūrs iet bojā "gaļas mašīnā", Redriks nokļūst pie Lodes, kur veltīgi cenšas noformulēt savu pašu apslēptāko vēlēšanos. Viņš atceras visu savu sakropļoto dzīvi, mēģina atcerēties kaut ko gaišu, taču tas neizdodas. Gala rezultātā viņš nespēj izdomāt neko citu, kā to, ko dažas sekundes pirms nāves sauca Artūrs — "Laimi visiem par brīvu, lai nevienam nav jāaiziet tukšā!"

Zona

Zona ir teritorija uz Zemes, radusies tā saucamā Apmeklējuma rezultātā. Uz Zemes ir sešas šādas Zonas. Zonas ir neapdzīvotas, tajās nevar mitināties ne cilvēki, ne dzīvnieki. Daudzi no tiem, kas nepaguva no Zonām laikus evakuēties, kļuva akli, saslima ar cilvēcei nepazīstamām slimībām. Klīst leģenda, ka vienā no Zonas apgabaliem joprojām dzīvojot cilvēki, kas pārcietuši mutācijas.
Zonā, kas radusies netālu no Hārmontas, ietilpst pilsētas ēku drupas, rūpnīcas korpusi, karjers, tuksnesīgs līdzenums un kalni. Tās platība ir vairāki kvadrātkilometri. Zonā ir daudz anomāliju, tai skaitā dažādas "lamatas", kas bīstamas cilvēkiem. Anomāliju atrašanās vietas pastāvīgi mainās, neraugoties uz to, ka cilvēku klātbūtnē zona šķiet "statiska". Zonai ir sava skaidri iezīmēta robeža: nekādas anomālijas (piemēram, vēja nestas "svilinošās spilvas", kas šķietami nejauši pārvietojas pa Zonu) nekad nešķērso tās robežas. Zona ir apjozta ar "perimetru", ko apsargā karavīri. Oficiāli tajā iespējams nokļūt caur kontrolposteni, kas atrodas līdzās Starptautiskajam Ārpuszemes kultūru institūtam. Zonā netiek novērots paaugstināts elektromagnētiskā vai radioaktīvā starojuma fons.
Stalkeri, kas uzdrošinās apmeklēt Zonu, tajā orientējas, pateicoties saviem ārkārtīgi attīstītajiem refleksiem, intuīcijai un, iespējams, kaut kādai paaugstinātai jutībai (Redriks Šuharts apraksta pēkšņi piedzīvotus lēkmēm līdzīgus stāvokļus, kad viņš spējis atšķirt smaržas tikpat labi kā suns). Tipisks veids, kā Zonā "nospraust" jaunu maršrutu — savā ceļā mest uzgriežņus ar tiem piesietām lentītēm, tādā veidā nosakot, vai ceļā neatrodas bīstama fluktuācija — "odu kaupre" (paaugstinātas gravitācijas apgabals).

Adaptācijas

1979. gadā krievu režisors Andrejs Tarkovskis uzņēma filmu "Stalkers". Filmas scenāriju brāļi Strugacki rakstīja pēc stāsta motīviem, pēc Tarkovska prasībām vairākkārt to pārrakstot, rezultātā scenārija pēdējai versijai, pēc kuras tika uzņemta filma, nebija vairs gandrīz nekā kopīga ne ar pirmo versiju, ne ar pašu stāstu.
2000. gadā kinokompānija "Columbia Pictures" paziņoja par nodomu radīt lielbudžeta ekranizāciju ar nosaukumu "Pēc Apmeklējuma" (angļu: After the Visitation), kā režisori tika uzaicināti Glens Morgans un Džeimss Vongs. 2006. gadā viņu vietā šai projektā tika uzaicināts režisors Deivids Džeikobsons. Tika izplatīta informācija, ka vienu no lomām filmā spēlēs Džons Travolta. Vēlāk ieraksts par šo projektu no IMDb.com tika dzēsts.
2015. gada 11. septembrī parādījās informācija, ka kinokompānija WGN America paziņojusi par darba uzsākšanu pie seriāla pēc stāsta "Pikniks ceļa malā" motīviem. Ideju realizē scenārists Džeks Paglens (Jack Paglen) un režisors Alans Teilors (Alan Taylor).
2003. gadā somu kompānija Circus Maximus producēja stāsta "Pikniks ceļa malā" teātra versiju ar nosaukumu "Stalker".
Balstoties uz šo stāstu, radītas vairākas datorspēles. 1990. gadā PSRS tika izveidota radioluga "Pikniks ceļa malā", sižets, salīdzinot ar stāstu, bija saīsināts, nosaukumi un varoņu vārdi izkropļoti (Hārmontas vietā Mārmonta, Katjuša — Kanaša u.c.).

Interesanti fakti

Vārds "stalkers" radies no Radjarda Kiplinga stāsta Stalky & Co. — grāmatas par zēnu dzīvi kādā Anglijas internātskolā. Šis stāsts Arkādijam Strugackim ļoti bija paticis, un viņš vēl jaunībā veica tā tulkojumu, kurš ilgu laiku tika uzskatīts par pazaudētu.