google/wiki40b huggingface dataset:
Arhibīskaps

Arhibīskaps (latīņu: archiepiscopus, no grieķu: αρχή επίσκοπος), arī virsbīskaps, ir vecākais jeb galvenais bīskaps, kam ir garīga un administratīva atbildība par viņam uzticēto arhidiecēzi vai metropoliju (arhibīskapam - metropolītam).

Romas Katoļu baznīcā

Romas Katoļu baznīcas arhibīskapus, tāpat kā pārējos bīskapus izvēlas un nominē Romas pāvests, kuram arhibīskapi un bīskapi ir tieši pakļauti.
Pie bīskapa insignijām pieder: gredzens, gana zizlis, mitra, krūšu krusts, ka arī pallijs arhibīskapiem-metropolītiem.
Ikdienā arhibīskaps nēsā liturģisko apģērbu — sutanu.
Arhibīskapa metropolīta pakļautībā un vadībā ir ne tikai viņam uzticētā bīskapija (diecēze), bet arī baznīcas province jeb metropolija, kas sastāv no vairākam bīskapijām. Arhibīskapa — metropolīta uzdevums ir pārvaldīt savu arhidiecēzi un pārējās diecēzēs lūkoties, lai rūpīgi tiktu saglabāta ticība un baznīcas disciplīna, bet notiektos apstākļos Romas pāvests metropolītam var dot īpašas pilnvaras un uzticēt kādus papildus uzdevumus. Metropolīta amata zīme ir pallijs.

Vēsture Latvijā

1255. gadā Rīgas bīskaps Alberts II tika iecelts par arhibīskapu metropolītu. Pēc tam, kad beidzās Livonijas karš un tika nodibināta Pārdaugavas Livonijas hercogiste, Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Stefans Batorijs 1582. gada 4. decembrī izdeva konstitūciju un īpašu aktu par katoliskas Livonijas bīskapijas atjaunošanu ar Cēsīm kā bīskapa sēdekli un pretreformācijas centru. 1643. gadā Livonijas bīskapiju atjaunoja Inflantijas vaivadijas robežās.
Latvijas katoļu bīskapijas tika iekļautas Žemaitijas arhibīskapijā, kuras bīskaps atradās Kauņā un Mogiļevas arhibīskapijā, kuras bīskaps atradās Sanktpēterburgā. 
Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1919. gada 26. septembrī tika izdoti Latvijas Pagaidu valdības noteikumi par Kurzemes un Vidzemes evaņģēliski luteriskajām  konsistorijām, kas atcēla Kurzemes un Vidzemes bruņniecības patronāta tiesības pār tām — bruņniecībai vairs nebija tiesības iecelt konsistoriju priekšnieku, prezidentu un citas amatpersonas. 1920. gada 1. oktobrī valdība likvidēja Kurzemes konsistoriju, nostādot Vidzemes konsistoriju visas Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas (LELB) priekšgalā. 
1922. gadā mācītāju Kārli Irbi iesvētīja par Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas bīskapu, bet agrākais Vidzemes ģenerālsuperintendents Pēteris Haralds Pēlhavs (Pölchau) kļuva par vācbaltiešu draudžu bīskapu. 
1923. gadā tika atjaunota Romas katoļu Rīgas arhibīskapija, par kuras virsbīskapu iecēla Antoniju Springoviču.
1932. gadā arī LELB draudzes izšķīrās par vienotu vadību un par pirmo LELB arhibīskapu tika ievēlēts Teodors Grīnbergs.
1938. gada 8. maijā ar pāvesta Pija XI bullu Plurimum Sane tika atjaunota Romas katoļu baznīcas Rīgas metropolija, kuras metropolīts bija Antonijs Springovičs. 
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gada 8. maijā Romas pāvests Jānis Pāvils II atjaunoja Rīgas arhidiecēzes hierarhisko vadību, par arhibīskapu-metropolītu kļuva kardināls Jānis Pujats.
Jūrzeme

Jūrzeme ir rakstnieces Ursulas K. Le Gvinas izdomāts arhipelāgs. Šīs zemes notikumi aprakstīti grāmatās Jūrzemes burvis, Atuānas kapenes, Vistālākais krasts, Tehanu, Cits vējš, Jūrzemes stāsti.
Pečeņegi

Pečeņegi (turku: peçenek, latīņu: Pacinacae, Bisseni, grieķu: Πατζινάκοι) bija tjurku valodās runājošu stepju klejotāju cilšu apvienība 9.-11. gadsimtā, kas no Vidusāzijas iebruka Eiropas stepju joslā un izspieda no turienes maģāru ciltis. Viņi pakļāva zemes tagadējās Krievijas Federācijas un Ukrainas teritorijā. Sengrieķu rakstos minēts, ka daļa pečeņegu sevi dēvēja par kangariem (grieķu: Κάγγαρ).

Vēsture

9. gadsimta vidū pečeņegi no tagadējās Uzbekistānas pārcēlās uz Volgas lejteci, no kurienes tos padzina hazāri un oguzi. Pečeņegi savukārt padzina maģārus no tagadējās Dienvidkrievijas stepēm starp Doņecas un Kubaņas upēm. 920. gadā pečeņegi karoja ar Kijevas kaganu Ingvaru. Pēc Hazāru kaganāta sagrāves 965. gadā pečeņegi ieņēma tagadējās Ukrainas dienvidu un austrumu daļu. 968. gadā viņi aplenca Kijevu, piedalījās krievu karagājienā uz Konstantinopoli (970-971). Kijevas lielkņazs Vladimirs I (990-995) uzvarēja pečeņegus un nodibināja Perejaslavļas pilsētu, bet lielkņazs Jaroslavs Gudrais viņus sakāva pie Kijevas 1036. gadā.
1091. gadā Bizantijas imperators Aleksijs Komnēns kopā ar kumānu karaspēku sagrāva pečeņegus kaujā pie Levunionas Trāķijā (tagadējā Turcijā). 12. gadsimtā pečeņegu atliekas asimilēja ungāri un bulgāri. Iespējams, ka pečeņegu tiešie pēcteči ir gagauzi.
Stendera iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Tā ir vietējas nozīmes iela Mežaparka apkaimes rietumos. Tā sākas krustojumā ar Meža prospektu un virzās dienvidaustrumu virzienā kā asfaltēts ceļš. Iela beidzas krustojumā ar Klaipēdas ielu.
Pēc Otrā pasaules kara Stendera ielas neapbūvētā daļa starp Klaipēdas ielu un Kokneses prospektu tika iekļauta slēgtā armijas daļas noliktavu paplašinātā teritorijā, tā ievērojami saīsinot iepriekš nosprausto Stendera ielas garumu.
Jānis Rudzītis (cīkstonis)

Biogrāfija

Jānis Rudzītis bija 1924. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks. Viņš startēja grieķu-romiešu cīņā svara kategorijā līdz 66 kg. Šajā kategorijā bija 27 dalībnieki. Rudzītis izstājās otrajā kārtā (pirmajā kārtā pēc punktiem zaudēja Austrijas cīkstonim Kārlim Mezulianam, otrajā kārtā — dānim Pēterim Ēriksenam), pārsniedzot soda punktu limitu.
Rudzītis bija trīskārtīgs Latvijas meistars grieķu-romiešu cīņā — 1924. gadā spalvas svarā, 1934. un 1935. gadā vieglajā svarā. Nodarbojies arī ar svarcelšanu, 1922. gada Latvijas meistars vieglajā svarā. Sacensībās pārstāvēja sporta klubu "Krauze".
Kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Tur dzīvoja Gēstahtas bēgļu nometnē "Saule". Bija nometnes tehniskais vadītājs. Vēlāk emigrēja uz Austrāliju, dzīvoja Viktorijas štata pilsētā Balaratā un strādāja par namdari.
Pēc grūtas slimības miris 1967. gada 5. novembrī.
Amerikāņu elks

Amerikāņu elks (angļu: American Idol) ir televīzijas kanālā Fox pārraidīts televīzijas šovs, kas izveidots, pamatojoties uz populāru britu šovu Pop Idol. Tajā dalībnieki sacenšas par labākā izpildītāja—iesācēja nosaukumu ASV.
Ftalskābe

Vēsture

o-Ftalskābi atklājis franču ķīmiķis Ogists Lorāns 1836. gadā, oksidējot naftalīna 1,2,3,4-tetrahlorīdu ar slāpekļskābi. Sākumā viņš uzskatīja, ka ir atklājis naftalīna atvasinājumu un nosauca iegūto vielu par naftalīnskābi. Kad šveiciešu ķīmiķis Žans Šarls Galisards de Mariņaks noteica šīs vielas formulu un norādīja uz kļūdu, Lorāns deva ftalskābei tagadējo nosaukumu. Dažreiz ftalskābi nepareizi sauc par ftālskābi.

Atrašanās dabā

o-Ftalskābe atrasta miega magones (Papaver somniferum) lapās un augļos.

Iegūšana

o-Ftalskābi iegūst, oksidējot naftalīnu ar sērskābi dzīvsudraba sāļu klātienē. Vēlāk atklāta naftalīna tiešās oksidēšanas metode ar gaisa skābekli molibdēna vai vanādija oksīdu klātienē, kā arī, oksidējot o-ksilolu.
Tereftalskābi iegūst, oksidējot p-ksilolu vai p-toluilskābi.
Izoftalskābi var iegūt, oksidējot m-ksilolu ar kālija permanganātu.

Īpašības

o-Ftalskābe ļoti viegli veido iekšējo anhidrīdu karsējot vai ūdeni atņemošu vielu klātienē - tas izskaidrojams ar tās molekulas struktūru (blakus novietotām karboksilgrupām). Ftalskābes anhidrīdam ir liela rūpnieciska nozīme.
Pārējie izomēri anhidrīdus neveido, bet karsējot sublimējas.

Izmantošana

o-Ftalskābi lieto krāsu bāzes polimēru ieguvei (poliesteri ar glicerīnu un pentaeritrītu), polimēru plastifikatoriem (dibutilftalāts), odu un ērču atbaidīšanas līdzekļiem (dimetilftalāts).
Tereftalskābi lieto galvenokārt polimēru ieguvei (PET jeb polietilēntereftalāts).
Izoftalskābei tikpat kā nav praktiskas nozīmes.
Inčukalns (stacija)

Vēsture

Būvējot Rīgas—Valkas dzelzceļa līniju, 19. gadsimta 80. gados pagastā ierīkota dzelzceļa stacija Hincenberga (Hincenberg), kas sekmēja straujāku Inčukalna attīstību. 
Latvijas brīvības cīņu sākumā (1918. gada 31. decembrī - 1919. gada 1. janvārī) pie Inčukalna stacijas notika Inčukalna kauja. 
1919. gadā staciju pārdēvēja par Inčukalnu. 1932.—1933. gados kokmateriālu transportēšanai, no Inčukalna stacijas izbūvēja šaursliežu dzelzceļa līniju Allažu virzienā. Stacijas ēka uzbūvēta 1932. gadā. Greznā ēka nav saglabājusies, mūsdienās te ir vienkārša baltu silikātķieģeļu būve, būvēta 1961. gadā.
Mūsdienās stacijā atrodas biļešu kase un uzgaidāmās telpas.
Staciju izmantoja Inčukalna gāzes krātuves celtniecībā, transportējot celtniecības materiālus.
Auklas keramikas kultūra

Auklas keramikas kultūra jeb Laivas cirvju kultūra bija 3. gadu tūkstotī p.m.ē. Latvijas teritorijā dominējusī jaunā akmens laikmeta (neolīta) iedzīvotāju kultūra, ko tradicionāli saista ar indoeiropiešu pirmvalodās runājošo tautu migrāciju uz Viduseiropu un Ziemeļeiropu. Auklas keramikas kultūras izplatības areālā pakāpeniski izveidojās ģermāņu valodas (Baltijas jūras rietumu un dienvidu piekrastē), baltu valodas (austrumu piekrastē), slāvu valodas (Dņepras baseinā), ķeltu valodas un romāņu valodas (Viduseiropā).
Vidusjūras piekrastē un Rietumeiropā tajā laikā mita basku un ligūru priekšteči, bet Ziemeļeiropas tundrā - sāmu priekšteči.

Nosaukums

Auklas keramikas kultūras nosaukums cēlies no rievotiem auklas iespieduma rakstiem uz māla traukiem, kas principiāli atšķīrās no iepriekš izmantotajiem ķemmes un bedrīšu rakstiem. Laivas cirvju kultūras vārds cēlies no laivas veida akmens cirvjiem, ko bieži apglabāja vīriešu kapos kā varas simbolu.

Kultūras iezīmes

Apbedījumi parasti savrupkapos zem uzkalniņiem, mirušie guldīti uz sāniem ar saliektām kājām. Sievietes apglabātas ar galvu uz austrumiem, bet vīrieši ar galvu uz rietumiem, tomēr vienmēr ar seju uz dienvidiem. Apmetnes atrastas samērā reti, kas vedina uz domām par nomadu dzīvesveidu. Tomēr ir norādes par attīstītu zemkopību un lopkopību. Kā galvenais vīriešu darbarīks un ierocis izmantots akmens cirvis-āmurs. Dzintars izmantots kā kulta akmens.
HSC Tallink AutoExpress 2

Vēsture

Kuģi 1997. gadā uzbūvēja Austrālijas kuģubūves kompānijas Austal Ships. Tā pirmais nosaukums bija HSC Boomerang un to izmantoja Polijas kuģniecības kompānijas Sea Tropid Co. Ltd., jeb Polferries. 2001. gadā kuģi nopērk Tallink un tas tiek pārdēvēts par HSC Tallink AutoExpress 2.
Volgas federālais apgabals

Volgas federālais apgabals ir viens no Krievijas federālajiem apgabaliem. Tas atrodas Krievijas Federācijas dienvidu, dienvidrietumu daļā Pievolgā. Izveidots 2000. gada 13. maijā. Tas aizņem 1 038 000 km² lielu platību un tajā dzīvo 30 241 000 iedzīvotāju. Apgabala teritorijā atrodas 191 pilsēta.
Need for Speed: Carbon

Sacensību tipi

Spēlē ir desmit dažādi sacensību veidi - sprints, apļa sacensības, drifts, kontrolpunktu, sacensību kari, kanjona duēlis, kanjona drifts, kanjona kontrolpunkts, un ātrumaslazds. Daži sacensību tipi ir pieejami tikai caur spēles challenge series.
Liela daļa carbon sacensību notiek caur kanjoniem, uz kuriem ir balstīta spēles tēma. Spēlētājam jāsacenšas ar citiem braucējiem, jādrifto cauri kanjoniem, jeb pat jāsacenšas ar Palmotsitijas nelegālo sacensību labākajiem braucējiem.

Pilsētas atrašanās vieta

Spēle notiek izdomātā pilsētā Palmontsitija. "Eternity Pass" kanjona trasē var redzēt visu Palmontsitiju, kā arī dažas pilsētas no citām sērijas spēlēm. Palmontā ir trīs galvenie kanjoni - Austrumu, Rietumu un Karbona kanjoni. Karbona kanjona apkārtnē ir daudz upes un ezeri. Spēles sākumā Palmonta ir sadalīta četrās daļas, katra daļa pieder vienai lielai braucēju komandai. Bet tad, kad ir pabeigta karjera, spēlētājam pieder visa pilsēta.
Žans Batists Kamils Koro

Dzīve

Koro dzimis 1796. gadā Parīzē vidusšķiras ģimenē. Izglītību Koro ieguva Ruānā un pēc tam kļuva par mākcekli pie manufaktūras preču tirgotāja, līdz 26 gadu vecumā tēvs viņam atļāva pievērsties mākslai un piešķīra ar finansiālu atbalstu. 1825. gadā Koro devās uz Romu, kur pavadīja trīs gadus, šajā laikā gleznodams Kampaņu un Romas lauku skatus. Apceļojis arī Neapoli un Venēciju, viņš atgriezās Francijā. 1833. gadā Parīzes salonā tika izstādīta Koro glezna, kurā attēlots Fontenblo mežs; tai piešķīra 2. pakāpes medaļu, kas deva Koro tiesības izstādīt darbus bez iepriekšēja žūrijas vērtējuma. 1834. gadā Koro vēlreiz devās uz Itāliju, kur skicēja Florences, Pizas, Dženovas un Venēcijas ainavas. Pēdējo reizi Koro uz Itāliju devās 1843. gadā. 1836. gadā Koro apmeklēja Aviņjonu, 1842. gadā — Šveici, 1854. gadā — Nīderlandi un 1862. gadā — Londonu.
1830. gados Koro darbi bieži tika izstādīti Parīzes salonā; lai arī tie guva atsaucību, viņa gleznas tomēr pirka reti. 1840. gadā Francija iegādājās gleznu "Mazais gans", un 1846. gadā Koro tika piešķirts Goda Leģiona ordenis. Aptuveni šajā laikā Koro kļuva finansiāli neatkarīgs, jo viņa darbi tika ļoti augsti novērtēti un tos labprāt iegādājās. 1855. gadā Koro Parīzes Vispasaules izstādē ieguva pirmās pakāpes medaļu. Kādu Koro gleznu iegādājās imperators Napoleons III.

Koro bija pazīstams arī ar labdarību. 1871. gadā Koro ziedoja naudu nabadzīgajiem Parīzes iedzīvotājiem; 1872. gadā viņš uzdāvināja māju talantīgajam karikatūristam Onorē Domjē, kurš šajā laikā bija akls un bez iztikas līdzekļiem. 1875. gadā mākslinieks ziedoja 10 000 franku Milē atraitnei.
Koro nomira 1875. gada 22. februārī un tika apglabāts Pērlašēzas kapsētā.
Globālā finanšu sistēma

Globālā finanšu sistēma ir juridisko līgumu, iestāžu un gan formālu, gan neoficiālu ekonomikas dalībnieku pasaules mēroga sistēma, kas kopā veicina starptautiskās finanšu kapitāla plūsmas investīciju un tirdzniecības finansēšanas nolūkos. Tā kā 19. gadsimta beigās parādījās pirmais mūsdienu ekonomiskās globalizācijas vilnis, tās attīstība iezīmējas ar centrālo banku, daudzpusēju līgumu un starpvaldību organizāciju izveidi, kuras mērķis ir uzlabot starptautisko tirgu pārredzamību, regulējumu un efektivitāti. Pasaules migrācijas un sakaru tehnoloģijas attīstība 20. gadsimta beigās veicināja starptautiskās tirdzniecības un investīciju nepieredzētu pieaugumu. Pirmā pasaules kara sākumā tirdzniecības apjomi samazinājās, jo valūtas tirgus kļuva paralizēts naudas tirgus nelikviditātes dēļ. 1933. gadā valstis centās aizstāvēt pret ārējiem satricinājumiem ar protekcionisma politiku un tirdzniecību, kas 1933. gadā faktiski tika apturēta, pastiprinoties pasaules Lielās depresijas sekām, līdz virkne abpusēju tirdzniecības līgumu lēni samazināja tarifus visā pasaulē. Centieni atjaunot starptautisko monetāro sistēmu pēc Otrā pasaules kara uzlaboja valūtas kursa stabilitāti, veicinot globālo finanšu rādītāju pieaugumu.
Egretas melnkoks

Apraksts

Sasniedz 3—5 m augstumu. Lapas veselas, kātainas, ar gludu malu un skaidri redzamu plūksnainu dzīslojumu, uz zariem pamīšus. Ziedi skarās lapu žāklēs.
Līdzīgi citiem melnkokiem, tā kodolkoksne ir ārkārtīgi cieta un smaga.

Izplatība

Sastopams tikai Maurīcijā, kur cietzemē saglabājušies mazāk kā desmit īpatņu. Taču blakus esošajā Egretas saliņā sugas populācija 2007. gadā veidoja 3518 pieaugušus kokus. Aug arī vairākos botāniskos dārzos gan Maurīcijā, gan citviet pasaulē.

Aizsardzība

Egretas melnkoks bija izturīgs pret invazīvo sugu ievešanu, taču tā izplatību stipri samazināja izciršana un ainavas izmaiņas, kā arī Maskarēnu milzu bruņurupuču un Maurīcijas milzu scinka iznīcināšana, kuri izplatīja melnkoka sēklas. Mazāku izmēru augļēdāji nespēja šīs sēklas norīt. Maurīcijas savvaļas fonda vadībā veiktā Egretas atbrīvošana no žurkām un svešzemju augiem labvēlīgi ietekmēja arī melnkoka populāciju.
2000. gadā Egretā tika atvesti pirmie četri Aldabras milzu bruņurupuči, kas aizņēma pagātnē izmedīto bruņurupuču ekoloģisko nišu. 2009. gadā to skaits bija pieaudzis līdz 19 pieaugušiem īpatņiem. Bruņurupuči lielā skaitā patērē nobirušos un nobriedušos melnkoku augļus, izvadot un izkaisot sēklas un radot simtiem jaunu asniņu lauciņus.
Kriptonauda

Kriptonauda jeb kriptovalūta (angļu: Cryptocurrency) ir maiņas līdzeklis, kas izmanto kriptogrāfiju, lai aizsargātu darījumus un kontrolētu jaunu vienību emisiju. Tās pieder pie alternatīvām valūtām un ciparnaudas. Pirmā kriptovalūta bija Bitcoin, kas tika radīta 2009. gadā. Kopš tā laika ir radītas arī daudzas citas kriptovalūtas. Tipiska kriptovalūtu īpašība ir decentralizēta kontrole, kas to atšķir no centralizētām elektroniskās naudas sistēmām, kā, piemēram, PayPal. Vēl viena īpašība ir darījumu pierakstīšana publiskā žurnālā (blokķēdē).
Pokemoni

Spēles

Spēles zaļā krāsā ir izlaistas tikai Japānas teritorijā.
Rietumbengāle

Flora un fauna

2013. gadā veiktajos mērījumos tika noskaidrota, ka Rietumbengālijā meži aizņem 16,805 km² lielu platību, kas ir 18.93% no šī Indijas apgabala teritorijas, valstī vidējais rādītājs ir 21,23%, rezervāti un aizsargātās teritorijas aizņem 59,4% no kopējās Rietumbengālijas mežu platības.
Jāņu siers

Vēsture

Jāņu siera recepte iekļauta jau pirmajā latviski iespiestajā oriģinālajā pavārgrāmatā „Latviska pavāru grāmata; muižas pavāriem par mācību visādus kungu ēdienus gārdi vārīt un sataisīt” (1796).
2005. gadā ikgadējā Latvijas novadu Siera dienā Limbažos ķimeņu siers tika pasludināts par „Siera karali”. 2014. gada 18. augustā biedrība „Siera klubs” Pārtikas un veterinārajam dienestam nosūtīja iesniegumu ar lūgumu izskatīt pieteikumu Jāņa siera iekļaušanai Eiropas Savienības produktu reģistrā „Garantētās tradicionālās īpatnības” (Traditional Speciality Guaranteed). 2014. gada 15. oktobrī pieteikums tika iesniegts Eiropas Komisijā, kas 2015. gada 13. novembrī, pieņemot regulu 2015/2045, to apstiprināja.

Gatavošana

Jāņu sieru gatavo svaigu pienu uzkarsējot līdz 85—90 °C temperatūrai, pievienojot pienskābes baktēriju ieraugu vai biezpienu, karsējot 65—85 °C temperatūrā un maisot, līdz piens pilnībā sarecē un izdalās sūkalas dzidrā, dzelteni zaļganā krāsā. Tad sūkalas nokāš, siera masu ieber atpakaļ bļodā un pievieno sakultas olas, sviestu vai saldo krējumu, ķimenes un sāli, apmēram 15—30 minūtes karsē 65—70 °C temperatūrā un strauji maisa, kamēr siera masa kļūst viendabīga ar nedaudz staipīgu konsistenci un atdalās no trauka malām. Siera masu iepilda veidnēs un vismaz 1—2 stundas iztur vēsumā. Pēc tam sieru izņem no veidnēm, ļauj tam apžūt un iesaiņo.

Raksturojums

Jāņu sieram jābūt no gaiši dzeltena līdz dzeltenas krāsas rituļa formā 8—30 cm diametrā un 4—6 cm augstumā bez acojuma ar vienmērīgi izkliedētām ķimenēm un mīkstu, saistītu, nedaudz graudainu un visā masā viendabīgu konsistenci. Pieļaujami dažādas formas tukšumi un masas sablīvējumi. Jāņu sieram jābūt ar tīru, pienskābu garšu un smaržu, ko papildina izteikta ķimeņu garša un smarža. Siera vārāmā sāls saturam jābūt no 1,2—1,8%, tauku saturam sausnā — ne lielākam par 30%, bet ūdens saturam — ne lielākam par 58%.

Sertifikācija

Lai sieru varētu pārdot ar nosaukumu „Jāņu siers”, ražotājam jābūt iekļautam Garantētu tradicionālo īpatnību produktu reģistrā un siers jāražo atbilstoši tajā noteiktajai produkta specifikācijai. Patlaban „Jāņu sieru” drīkst ražot un pārdot seši Latvijas uzņēmumi — Valmieras piens, Dundagas pienotava, Lazdonas piensaimnieks, Rankas piens, Piensaimnieku kooperatīvā sabiedrība „Straupe” un Jaunpils pienotava.
16. decembris

16. decembris ir gada 350. diena pēc Gregora kalendāra (351. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 15 dienas.
Pastnieks Pets (filma)

Sižets

Mazās pilsētiņas pastnieks Pets piedalās valsts televīzijas talantu konkursā, un iekļūst finālā. Pasta priekšniecība nolemj, ka Petu kādu laiku aizstās robots "Petobots 3000". Tuvojoties valsts konkursa finālam. Pets arvien skaidrāk apjauš, ka naudas un slavas dēļ viņš var zaudēt pašu dārgāko — ģimeni, draugus un cieņu.
Sanpaulu (štats)

Latvieši Sanpaulu štatā

20. gadsimta sākumā pavalstī sāka apmesties latviešu imigranti, gan izveidojot jaunas kolonijas, gan arī apmetoties jau esošos ciematos un pilsētās. 20. gadsimta 30. gados Sanpaulu pavalstī visvairāk latviešu dzīvoja 1922. gadā izveidotajā Vārpas kolonijā, štata galvaspilsētā Sanpaulu un Novaodesā. Štatā pēc Otrā pasaules kara apmetās arī daudzi latviešu bēgļi.
Karuns Čandhoks

Sākums (2000—2009)

2000. gadā Čandhoks kļuva par Indijas čempionu, uzvarot 7 no 10 Formula Maruti sacīkstēm. Nākamajā gadā viņš izcīnīja titulu Formula 2000 Asia, kļūstot par visu laiku jaunāko čempionāta uzvarētāju.
2002. gadā Čandhoks sāka piedalīties Lielbritānijas F3 un ieguva 6. vietu savā klasē. Nākamajā gadā viņš pacēlās uz 3. vietu klasē, bet 2004. gadā, Lielbritānijas F3 pamata klasē bija četrpadsmitais. Sezonu viņš noslēdza World Series by Nissan čempionātā, kur piedalījās divās sacīkstēs un regulāri finišēja labāko pieciniekā. 2005. gadā Čandhoks aizvadīja daļu sezonas Formula Renault 3.5 un piedalījās A1 Grand Prix, kur aizvadīja daļu sezonas, līdz par Indijas vienības pilotu kļuva Armāns Ebrahims.
2007. gadā Čandhoks sāka piedalīties GP2. Sezonas beigās viņš sāka izcīnīt punktus un Beļģijā arī izcīnīja pirmo uzvaru. Starpsezonā viņš testēja Red Bull Formula 1 mašīnu. Nākamajā sezonā Čandhoks uzvarēja vēl vienā sacīkstē, ieguva 10. vietu kopvērtējumā un ieguva balvu par labāko braukšanas stilu. Novembrī Čandhoku ielūdza BRDC, kur viņš kļuva par pirmo organizācijas biedru no Indijas. 2009. gadā Čandhoks bieži izstājās un ieguva tikai 10 punktus, izcīnot 18. vietu kopvērtējumā.
AKS-74U

Apraksts

Salīdzinot ar triecienšauteni, AKS-74U ir diezgan mazs, savos izmēros atgādinot mašīnpistoli, taču tas šauj ar 5,45x39 mm patronām, kas ir triecienšautenes patronas. AKS-74U ir konstruēta no dzelzs un koka (pastobres un pistoļveida rokturis) materiāliem. Tam ir dzelzs saliekama laide. Tā kā daļa stobra ir ļoti īsa, tika konstruēta speciāla stobra ierīce. Tā kalpo kā liesmu slāpētājs un kā gāzu izplešanās kamera. Tā stobrs ir daudz reiz sašaurināts, arī gāzu kamera ir pabīdīta uz pabīdīta uz atpakaļu (laides pusi), pienācīgi nogriežot gāzes virzuļa kātu. Stobra kārba tam ir identiska kā AK-74, bet to, atšķirībā no AK-74, nevar noņemt. Uz stobra kārbas atrodas mērķeklis, kas domāts 200—400 m distancei. Tēmēklis ir cilindrisks pusaplis ar graudu. Dažiem AKS-74U nav atveres uz pastobres kā citiem. AKS-74U nevar pielikt durkli. Optiskos tēmēkļus var uzlikt modifikācijai AKS-74UN.

Versijas

AKS-74UN (krievu: Ночной) "Nakts" versija. Var uzlikt nakts redzamības tēmēkli (NSPU), sarkanā punkta tēmēkli "Kobra" (EKP-8-02), Dienas tēmēkli (Trilukss) un citus krievu optisko tēmēkļu izstrādājums. 
AKS-74UB (krievu: Бесшумный) "Beztrokšņa" versija. Veidoja Krievijas speciālo uzdevumu vienība. Ierocis ir ekipēts ar PBS-4 slāpētāju un 30 mm zemstobra granātšavēju BS-1 "Tišina" (latviešu: klusums) ar slāpētāju.
Kolonna

Arhitektūrā kolonna ir balsts pārsedzošai būvkonstrukcijai (piemēram, sijai, arkai, antablementam).
Senajā Ēģiptē jau 2600 gadus p.m.ē. arhitekts Imhoteps izmantoja akmens kolonnas, kuru virsma atveidoja niedru saišķi.
Starp izsmalcinātākajām senās pasaules kolonnām jāmin Persijas kolonnas (sevišķi tās, kas atrodas Persepolē). Spiestas kolonnas ar gadījuma ekscentritāti izveido ar kvadrātisku, apaļu, daudzstūra vai gredzenveida šķērsgriezuma formu, bet kolonnas, kurām jāuzņem slodzes ar lielāku ekscentritāti, izveido ar taisnstūrveida šķērsgriezuma formu, vai ar diviem zariem, palielinot šķērsgrizuma izmēru momenta darbības plaknē.
Taless

Dzīve

Taless dzīvoja Milētas pilsētā, Mazāzijas rietumu krastā (šodien - Turcijas teritorijā, Ajdinas apgabalā), pie Meandras upes iztekas. Vēsturnieki pieļauj, ka viņa tēvs ir bijis feniķietis, bet māte - grieķiete. Filozofs bija zinātnieks, ievērojams tirgotājs, valstsvīrs. Leģendas liek noprast, ka Taless bijis patriotiski noskaņots un aktīvi piedalījies savas pilsētas politiskajā dzīvē.

Ūdens kā pirmpamats

Taless par visa pirmvielu uzskatīja ūdeni nemitīgā kustībā, no kā ir izveidojies viss pārējais. No ūdens pārvērtībām viss ir radies un par to viss arī pārtop. Viņš arī apgalvoja, ka zeme ir plakans disks, kas peld virs pirmatnējā ūdens.

Atklājumi zinātnē

Taless kļuva ievērības cienīgs ar to, ka pareģoja saules aptumsumu, kas, kā tiek uzskatīts, notika 585. gadā p.m.ē. Taless esot bijis Ēģiptē un tādējādi atnesis grieķiem no Ēģiptes ģeometriju. Viņš esot atklājis veidu kā aprēķināt attālumu no kuģa jūrā kā arī piramīdas augstumu pēc ēnas, ko tā met. Daudzi citi ģeometriski aprēķini tiek piedēvēti viņam, bet ir iespējams, ka tie ir maldīgi.