google/wiki40b huggingface dataset:
Vinniki

Vēsture

Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1352. gadā. Pilsēta attīstījās kā vīna audzēšanas un ražošanas centrs, kas piegādāja vīnu kņaza galmam. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā Vinniki iekļāvās Austrijas impērijā. Kopš 18. gadsimta beigām pilsēta kļuva par tabakas audzēšanas un pārstrādes centru. Arī mūsdienas šeit atrodas tabakas izstrādājumu fabrika.
Pēc Pirmā pasaules kara Vinniki neilgu laiku bija Rietumukrainas Tautas republikas sastāvā, tomēr vēlāk tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. 
Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pilsētu ieņēma PSRS karaspēks, un tā tika iekļauta Ukrainas PSR. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Vinnikā iegāja Vācijas karaspēks. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā. 
Pēc Otrā pasaules kara, līdz 1991. gadam - Ukrainas PSR sastāvā.
FB Gulbene

Vēsture

"FB Gulbene" tika dibināta 2005. gada 24. maijā kā "FB Gulbene 2005". 2007. gadā klubs sāka savu dalību 2. līgā, paliekot 4. vietā. 2008. gadā FB Gulbene-2005 spēlēja 1. līgā un sezonas beigās ierindojās 14. vietā. 2009. gada sezona atkal tika pavadīta 2. līgā, kas ir trešā stiprākā futbola līga Latvijā. Klubs ierindojās 4. vietā un tika paaugstināts uz 1. līgu. 2010. gadā par kluba prezidentu kļuva Romāns Lajuks un kluba ambīcijas kļuva lielākas. Uz klubu tika uzaicināti vairāki spēlētāji ar Virslīgas pieredzi un komanda tajā gadā uzvarēja 1. līgā, automātiski iekļūstot Virslīgā.
2011. gadā, vēl pirms sezonas sākuma, klubs mainīja savu nosaukumu uz pašreizējo "FB Gulbene". Šajos gados "FB Gulbene" aktīvi sadarbojās ar vairākām Japānas futbola akadēmijām, dodot japāņu spēlētājiem iespēju spēlēt Eiropā. 2011. gadā Virslīgas čempionātu klubs pabeidza 7. vietā.
2012. gada sezonā klubs palika pēdējā - 10. vietā un izkrita no Virslīgas. 2013. gada sezonā "FB Gulbene" izcīnīja 2. vietu 1. līgā un iespēju pārspēlēs cīnīties par vietu virslīgā ar Virslīgas 9. vietas ieguvēju FS METTA/Latvijas Universitāte. Vietu Virslīgā izcīnīt tomēr neizdevās, divu spēļu summā zaudējot ar 2:5 (0:1 un 2:4). 2014. gadā "FB Gulbene" uzvarēja 1. līgā un ieguva vietu Virslīgā.
2015. gada Virslīgas sezonu Gulbenes komanda sāka ar zaudējumiem visās pirmajās astoņās spēlēs. Pēc astotās kārtas, Latvijas Futbola federācijas disciplinārlietu komisija pieņēma lēmumu izslēgt "FB Gulbene" no Latvijas futbola Virslīgas par manipulāciju ar spēļu rezultātiem. Diskvalifikācija neattiecās uz komandas spēlētājiem un personālu, kas bija tiesīgi pāriet uz citām komandām.
2016. gadā "FB Gulbene" pieteicās 2. līgas čempionātam.
Zaļā mušmire

Izskats un izplatība

Zaļā mušmire ir plaši izplatīta visā Eiropā un tā aug lapu koku mežos. Dažreiz tā arī aug tai neierastās vietās, piemēram, pie ozoliem, kastaņkokiem un priedēm. Samērā daudz atrodama Latvijas rietumu daļā. Sēnes augļķermenis (t.i., sēne) nogatavojas vasarā un rudenī. Šīs sēnes cepurīte ir zaļganā krāsā, kātiņš tai ir balts, ap kuru ir sēņu plātnīte. Cepurīte zaļa, parasti bez zvīņām, forma kā panteru mušmirei. Izaug līdz 10 cm plata, sausā laikā ar zīdainu spīdumu, mitrā laikā mazliet lipīga. Kātiņš balts, apakšgalā paresnināts, bez dobuma, ietverts baltā makstī, kurai zaļa iekšpuse; garāks par cepurītes diametru. Gredzens plats, balts, ar vāji zaļganu nokrāsu, nokarājies. Zem gredzena kātiņš, apsarmots vai ar sīkām pārslām. Lapiņas baltas, ar zaļganu nokrāsu. Mīkstums balts, zem miziņas zaļgans, ar saldenu smaržu.

Indīgums

Zaļā mušmire tiek uzskatīta par Latvijas indīgāko sēni, tā ir viena no indīgākajām sēnēm pasaulē. Lielākā daļa cilvēku, kas ir miruši no saindēšanās ar sēnēm, ir miruši tieši no zaļās mušmires apēšanas. Sēnes galvenā toksiskā viela ir alfa-amanitīns, kurš izraisa neatgriezeniskus aknu un nieru bojājumus, kas ļoti bieži beidzas ar nāvi. Zaļā mušmire satur arī citas indīgas vielas — amanitīnus un falloidīnus.
Zaļās mušmires indīgās vielas ir ļoti izturīgas un saglabājas arī pēc sēnes žāvēšanas, saldēšanas un vārīšanas.
Kostarikas administratīvais iedalījums

Kostarikas administratīvo iedalījumu veido 7 provinces (spāņu: provincias), kas izveidotas saskaņā ar Kostarikas konstitūciju. Visas 7 provinces sīkāk iedalās 81 kantonā (spāņu: cantones) un 463 distriktos (spāņu: districtos). 
Pēc platības lielākā province ir Puantarenasas province (410 929 km²), savukārt vismazākā – Sanhosē province (4 966 km²). Pēc iedzīvotāju skaita visvairāk iedzīvotāju ir Sanhosē province (1 404 242 iedzīvotāji), bet vismazāk — Puantarenasas province (11 266 iedzīvotāji).
Tallinas iela (Rīga)

Vēsture

Senākais ielas nosaukums bija Riepnieku iela (vācu: Reeper Strasse), kas savu nosaukumu bija ieguvusi no tauvu vijēju cunftes. Tā sākās pie Lielā pumpja un atdūrās smilšu kāpās pie Tirgus ielas (Jāņa Asara ielas), kur 1885. gadā sāka Svētā Pāvila baznīcas celtniecību.
Agrāk iela uz ziemeļrietumiem stiepās tikai līdz Aleksandra (Brīvības) ielai, aiz tās sākās Miera iela (Friedens Strasse). 1885. gadā Riepnieku ielu apvienoja ar Miera ielu un tām piešķīra Rēveles ielas nosaukumu.
1939. gadā Rēveles ielu pārdēvēja par Tallinas ielu.
Normandijas hercogi

Normandijas hercogi (latīņu: Dux Normanniae, franču: Duc de Normandie; angļu: Duke of Normandy) bija Normandijas valdnieki no 911. līdz 1204. gadam. Normandijas hercoga titulu līdz pat mūsdienām lieto arī Lielbritānijas karaļi, agrāk arī Francijas Karalistes troņmantnieki (1204-1469).
Cēlušies no normāņu vikingu vadoņa Rollo (Rolfa, Hrolfr), kas 911. gadā kļuva par franku ķēniņa Kārļa Vienkāršā (latīņu: Carolus Simplex) vasali un pieņēma kristīgo ticību ar vārdu Roberts. Viņš valdīja Sēnas lejtecē kā Ruānas grāfs, viņa pēctecis Rihards I 942. gadā pieņēma Normandijas hercoga titulu. 1066. gadā hercogs Viljams II Bastards (Viljams Iekarotājs) uzvarēja Anglijas karali Haroldu un iedibināja Normandiešu dinastiju, kas valdīja Anglijā līdz 1154. gadam. 1204. gadā Francijas karalis Filips II iekaroja Normandiju un pievienoja saviem valdījumiem.
Jānis Štelmahers

Biogrāfija

Pirmā pasaules kara laikā bēgļu gaitās Krievijā. Pēc tam atgriezies Latvijā. Studējis jurisprudenci. Studentu korporācijas Talavija biedrs. Strādājis Ārlietu ministrijā. Viens no Latviešu Nacionālās jaunatnes savienības dibinātājiem. Vēlāk darbojies Kristīgajā nacionālajā savienībā, kur bija tās laikraksta "Dzintarzeme" izdevējs un atbildīgais redaktors, kā arī Centra valdes loceklis, tomēr pēc neveiksmīgā starta Rīgas domes vēlēšanās Štelmahers atstāja šo partiju.
1932. gada vasarā izveidojis Apvienoto Latvijas nacionālsociālistisko partiju (ALNSP). Tā spēja apvienot ap 93 cilvēkiem. Lielākoties tās ideoloģija bija balstīta uz Vācijā valdošās nacionālsociālisma ideoloģijas kopēšanu un atdarināšanu. 1933. gadā ALNSP tika slēgta. Tās vietā tajā pašā gadā tika izveidota biedrība — Aktīvās Latvijas atjaunošanas kustība "Zilais Ērglis". Štelmahers bija tās Centrālās valdes priekšsēdētājs. Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma organizācija slēgta. 1939. gadā Štelmahers uzturējās ārzemēs — Vācijā un Itālijā. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Štelmahers centās izbēgt no Latvijas uz ārzemēm, tomēr padomju varas iestādes viņu apcietināja. 1941. gadā nošauts padomju apcietinājumā.
Zvaigžņu kopa

Zvaigžņu kopa ir zvaigžņu grupa, kura kustas ap galaktikas centru kā viens veselums. Zvaigznes sastarpēji kopā sasaista gravitācijas lauks un tām ir kopīga izcelsme. Zvaigžņu kopas iedala lodveida un vaļējās zvaigžņu kopās, kā arī starpformās.

Lodveida zvaigžņu kopas

Lodveida zvaigžņu kopas ir zvaigžņu izteikti lodveida grupējums no 10 000 līdz vairākiem miljoniem zvaigžņu, kas sablīvētas apgabalā ar 10 līdz 30 gaismas gadu diametru. Tās sastāv galvenokārt no II populācijas tipa ļoti vecām zvaigznēm — tikai dažu simtu miljonu gadu jaunājām par pašu Visumu.
Mūsu galaktikā lodveida zvaigžņu kopas izvietojušās sfēriski galaktikas halo, ap galaktikas centru, ļoti eliptiskās orbītās. 1917. gadā astronoms Harlijs Šeplijs spēja noteikt Saules attālumu no galaktikas centra, balstoties uz lodveida zvaigžņu kopu izkārtojumu.
Piena Ceļā ir atrastas aptuveni 150 lodveida zvaigžņu kopas. Citās galaktikās to var būt vairāk.

Vaļējās zvaigžņu kopas

Vaļējās zvaigžņu kopas ir ļoti atšķirīgas no lodveida zvaigžņu kopām. Tās galaktikās atrodas spirālzaros, kurās pat mūsdienās veidojas jaunas zvaigznes. Tās sastāv galvenokārt no jaunām zvaigznēm, līdz desmit miljonu gadu vecumu ar nelieliem izņēmumiem līdz vairākiem miljardiem gadu. Tās veidojas no H II reģiona.
Vaļējās zvaigžņu kopās parasti ir līdz vairākiem simtiem objektu apgabalā līdz 30 gaismas gadu diametru. Tā kā tajos blīvums ir mazāks par lodveida zvaigžņu kopām, tad zvaigznes kopā satur mazāks gravitācijas spēks. Ar laiku tās izjauc gigantiskais molekulārais mākonis vai citas zvaigžņu kopas.
Sarkanais vilks

Izskats un ieradumi

Sarkanā vilka augums ir kaut kur pa vidu starp koijotu un pelēko vilku, ķermeņa garums ir 1 līdz 1,2 metri, augstums skaustā apmēram 75 cm. Aste no 25 — 35 centimetriem, masa no 18 — 41 kilogramam. Kažoks sarkanajam vilkam ir ar kanēļkrāsā ar pelēku vai melnu ēnojumu uz muguras un astes. Purns ap lūpām ir balts. Ir datēti arī melni indivīdi, bet iespējams, ka šīs krāsas vilku mūsdienās vairs nav. Sarkanais vilks maina kažoku vienreiz gadā ziemā. Tam ir lielas ausis, kas palīdz atdzesēt ķermeni karstajās un mitrajās vasarās, kādas mēdz būt ASV dienvidos. Sarkanajam vilkam ir 42 zobi. Sarkanajam vilkam ir mandeļveida acis līdzīgas pelēkajam vilkam, plats purns un platāka galva salīdzinot ar koijotu. Sarkanais vilks ir izturīgāks pret karstumu salīdzinot ar citiem suņu ģints pārstāvjiem.
Sarkanais vilks dzimumbriedumu sasniedz 22 mēnešu vecumā. Grūsnības periods ir 61-63 dienas, piedzimst 1-10 kucēni aprīļa vai maija mēnesī. Parasti ir viens metiens gadā. Mātīte izrok vairākas alas, un kucēni tiek bieži pārvietoti. Sarkanie vilki veido ģimenes, kurās dzīvo viens pieaugušo indivīdu pāris un viņu bērni, kas vēl nav sasnieguši dzimumbriedumu. 2008. gadā Ziemeļkarolīnā ir saskaitīti 20 vilku bari. Jaunie vilki ģimeni pamet apmēram 2 gadu vecumā. Bara lielums var būt 2-12 vilki. Tiem ir sava teritorija, kas tiek sargāta un iezīmeta, lai brīdinātu citus vilkus. Sarkanais vilks savvaļā dzīvo 7-8 gadus, nebrīvē tas var nodzīvot 15 gadus.
Sarkanais vilks medī naktī, vakarā un no rīta. Parasti tas medī vienatnē, lai gan reizēm ir novērotas grupu medības. Tas galvenokārt medī trušus, nūtrijas un žurkas, bet tiek medīti arī baltastu brieži un jenoti. Tas ļoti reti uzbrūk mājdzīvniekiem. Saistībā ar sarkano vilku nav reģistrēts neviens uzbrukums cilvēkam.
Turku revolucionāri

Turku revolucionāri (turku: Kuvâ-yi Milliye vai Kuvva-i Milliye) bija Turcijas nacionālās kustības patrioti, kas cīnījās pret Osmaņu impērijas sadalīšanu pēc Mudrosas pamiera noslēgšanas Pirmā pasaules kara sabiedroto starpā. Viņi arī bija pret Sevras līgumu (1920), kas pēc kara bija parakstīts arī no Osmaņu impērijas puses un paredzēja Anatolijas sadalīšanu.
Pēc Turcijas nacionālās kustības izveidošanas un uzvaras Turcijas neatkarības karā, turku revolucionāri 1922. gada 1. novembrī likvidēja osmaņu sultanātu un 1923. gada 29. oktobrī pasludināja Turcijas republiku.
Revolucionāru ideoloģiju pamatā ietekmēja Osmaņu impērijas Tanzimata reformu laika idejas. Turku revolucionāriem nav saistības ar Jauno turku kustību, kas pastāvēja tajā pat laikā un bija lielā mērā saistīti ar Osmaņu valsti un osmaniskuma ideoloģiju. Turku revolucionāri nebija viendabīga cilvēku grupa, jo katram no viņiem bija atšķirīgi uzskati jautājumos par sabiedrību un politiku. Daži no viņiem savā starpā nebija sarunājušies gadiem ilgi pat tad, ja bija vadītāji svarīgām valsts pārvaldes institūcijām. Galvenais, kas viņus vienoja, bija vēlme izveidot suverēnu valsti.
Piezīme: Zemāk uzskaitītās personas revolūcijā darbojās vairākos amatos un pildīja dažādus pienākumus. Iedalījums sastādīts, vadoties pēc tā, kā šīs personas piemin mūsdienās. Saraksts nav pilnīgs.
Board of European Students of Technology

Struktūra

BEST struktūra sastāv no 3 dažādiem līmeņiem: vietējā, reģionālā un starptautiskā. Katra no 94 lokālajā BEST grupām (LBG) pārstāv organizāciju savā universitātē. Lai nodrošinātu efektīvu komunikāciju starp vietējām grupām un starptautisko BEST, 94 vietējās grupas ir iedalītas 11 reģionos, kurus koordinē reģionālais konsultants. Starptautisko BEST kolektīvu, savukārt, veido 10 dažādi departamenti. Visas organizācijas darbību vada Starptautiskā BEST Valde.

Lokālās BEST grupas

Lokālā BEST grupa ir vienas universitātes BEST biedru asociācija. Šīs grupas ir atbildīgas par BEST aktivitāšu organizēšanu un promotēšanu savā universitātē.
Bruno Rubess

Biogrāfija

Dzimis 1926. gadā Rīgā, 1944. gadā iesaukts latviešu leģionā, kara beigās nokļuva Vācijā, kur 1948. gadā absolvēja Minsteres latviešu ģimnāziju.
1953. gadā pārcēlās uz dzīvi Kanādā. 1950. gados bija viens no trimdas latviešu jauniešu kongresu organizētājiem.  No 1964. līdz 1972. gadam strādāja uzņēmumā Harbridge House, vadīja Dresdner Bank Canada, kā arī Ontārio Tirdzniecības palātu. 1970. gados Rubess kopā ar Vairu Vīķi-Freibergu piedalījās Ziemeļamerikas latviešu jauniešu nometņu "2x2" organizēšanā.
1971. gada absolvēja Hārvarda Biznesa skolas (Harvard Business School) Augstākās vadības kursus un kļuva par Volkswagen Canada uzņēmuma prezidentu (1972—1987). No 1988. līdz 1991. gadam Rubess bija koncerna Volkswagen AG stratēģijas izpilddirektors. 
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1992. gadā viņu apstiprināja par Latvijas Bankas padomes locekli, bet 1999. gadā par bankas padomnieku.
Tomass Morgenšterns

Karjera

Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs (2006, 2010, 2014). 2006. gadā Turīnā izcīnīja uzvaru individuālajās sacensībās uz lielā tramplīna un komandu sacensībās, bet sacensībās uz normālā tramplīna palika 9. vietā. 2010. gadā Vankūverā T. Morgenšterns atkārtoja panākumu Austrijas sastāvā komandu sacensībās, savukārt individuālajās sacensībās ieņēma vien 8. (normālais tramplīns) un 5. vietu (lielais tramplīns). Pirms 2014. gada Ziemas Olimpiskajām spēlēm T. Morgenšterns treniņos guva smagu traumu, tomēr Sočos startēja. Individuālajās sacensībās viņa rezultāti bija pieticīgi (labākā — 14. vieta no normālā tramplīna), toties komandu sacensībās ar Ausrijas izlasi viņš izcīnija sudraba medaļu.
Ar panākumiem startējis Pasaules kausa izcīņā. Divas sezonas bijis kausa ieguvējs kopvērtējumā (2007.—2008. un 2010.—2011. gada sezonas; 2008.—2009. gada sezonas kopvērtējumā ieņēma 3. vietu). 2010.—2011. gada sezonā guva uzvaru arī Četru tramplīnu turnejā. Atsevišķās sacensībās guvis 23 uzvaru individuālajās sacensībās un vēl 16 uzvaras gūtas ar komandu. Pasaules čempionātā izcīnījis 8 zelta, divas sudraba un vienu bronzas medaļu. Veiksmīgākais čempionāts viņam bija 2011. gadā Oslo, kur medaļas izcīnīja visās četrās disciplīnās (trijās tika gūtas uzvaras).
2014. gada 26. septembrī Morgenšterns paziņoja par karjeras beigām.
Hodonīna

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1046. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā pie pilsētas atradās vācu koncentrācijas nometne Morāvijas romu iedzīvotājiem. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Ekonomika

Pilsētas apkaimē atrodas vīnkopības rajons.

Tūrisms

Netālu no pilsētas atrodas 51,8 kilometru garais Tomāša Batjas pirms Otrā pasaules kara izbūvētais kanāls (Baťův kanál), kas mūsdienās tiek izmantotots rekreācijai.
Sentinel-1A

Lidojuma gaita

Sentinel-1A tika palaists 2014. gada 3. aprīlī 21:02 UTC ar Krievijas nesējraķeti Sojuz-ST/Fregat-MT no Gviānas kosmiskā centra Franču Gviānā.
2014. gada 6. oktobrī sākta Sentinel-1A ekspluatācija.
Sentinel-1A 2014. gadā tika izmantots retranslācijas sistēmas European Data Relay System izmēģināšanai, datus pa optisko kanālu sūtot uz pavadoni Alphasat.
2016. gada 31. augustā paziņots, ka 23. augustā Sentinel-1A saules bateriju panelī ietriekusies milimetra lieluma daļiņa. 17:07 UTC tika reģistrēts neliels elektroenerģijas kritums, kā arī kosmiskā aparāta neliela orientācijas izmaiņa. Pateicoties fotokamerai pavadonī, tika novērots bojājums saules baterijā aptuveni 40 centimetru diametrā. Ietriekusies daļiņa varētu būt mikrometeorīds vai kosmiskais atkritums. Šis incidents neietekmēja Sentinel-1A darbību.
Gada režisors (Spēlmaņu nakts)

Gada režisors ir viena no nominācijām Spēlmaņu nakts ceremonijā. To pasniedz gada labākajam režisoram Latvijā. Visvairāk reizes (piecas) balvu ir ieguvis Alvis Hermanis. Balva līdz šim ir pasniegta visās Spēlmaņu nakts ceremonijās.
Njoki

Njoki vai ņoki (no itāļu: gnocchi, IPA: [ˈɲɔkki]) ir itāļu neraudzētas mīklas klimpas. Gatavo no kviešu miltiem, mannas, olām, siera, kartupeļiem, spinātiem, rīvmaizes un garšvielām. Vāra sālītā ūdenī vai blanšē 5—10 minūtes. Pasniedz parasti kā pirmo ēdienu vai pamatēdienu kopā ar sieru, tomātiem, mērci, pesto vai kausētu sviestu, bet bieži lieto arī kā garnējumu citiem ēdieniem. Veikalos nereti pārdod saldētus, kaltētus vai gatavus hermētiski iepakotus njoki. 
Itālijas reģionos izgatavo dažādus tradicionālos njoki paveidus, kas var atšķirties gan pēc sastāva, gan piedevām vai formas. Eiropā njoki izplatījušies Romas impērijas ekspansijas laikā un mūsdienās ir populāri Francijā, Balkānos, kā arī Latīņamerikas valstīs ar ievērojamu itāļu diasporu.
Joma

Joma (IPA: [ˈxoma]) ir Spānijas ražošanas kompānija, kas specializējas sporta apģērbu un apavu ražošanā. Kompānijas galvenais birojs atrodas nelielā pilsētiņā Portiljo de Toledo, netālu no Toledo provinces administratīvā centra.

1965—2000

Kompāniju 1965. gadā dibināja Fruktuoso Lopess (Fructuoso López). "Joma" savas produkcijas ražošanu sāka ar tikai ar 8 cilvēkiem štatā. Ar laiku "Joma" ieguva uzticama augstvērtīgu futbola apavu, futbola formu, sporta apavu un ikdienas apģērbu ražotāja reputāciju. 1992. gadā kompānija bija pirmajā vietā futbola apavu tirdzniecībā. 1997. gadā, pateicoties jauna tipa sporta apavu izstrādēm sadarbībā ar spēlētājiem un vadošajiem speciālistiem, "Joma" kļūst par futbola apavu un minifutbola apģērba vadošo tirdzniecības uzņēmumu. Sākotnēji dibinātā mazā rūpnīca Portiljo de Toledo 2000. gadā pārvērtās par mūsdienīgu uzņēmumu ar 70 000 m² lielu kopējo platību. "Joma" izveidoja pati savu zinātniski pētniecisko centru, kas sadarbībā ar Toledo Apavu izpētes asociāciju un Valensijas Biomehānikas institūtu izstrādā jaunus sporta apavu veidus.

2001—2009

Tagad "Joma" ir transnacionāla kompānija ar plašu meitas uzņēmumu tīklu ASV, Vācijā, Ķīnā, Itālijā, Meksikā, Honkongā un Panamā, kā arī ar savu preču sakārtotu izplatīšanas tīklu vairāk nekā 70 pasaules valstīs. Kompānijas uzņēmumi atrodas Spānijā, Ķīnā, Meksikā un nodrošina darbu vairāk nekā 1000 darbiniekiem. 2007. gadā "Joma" piedalījās "Spānijas atzītāko zīmolu forumā" kā viens no 70 pasaulē izplatītākajiem valsts zīmoliem un līderis savā nozarē. 2007. gadā kompānija sponsorēja vairāk nekā 40 profesionālās komandas un vairāk nekā 500 sportistus visā pasaulē. 2009. gadā kompānija noslēdza sponsorēšanas vienošanos ar Spānijas Vieglatlētikas federāciju, saskaņā ar kuru šīs valsts vieglatlēti četrus gadus uzstāsies "Joma" sporta formās.

Produkcija

Kompānija ražo vīriešu, sieviešu un bērnu sporta apģērbus un apavus tādiem sporta veidiem, kā futbols, teniss, fitness, vieglatlētika un telpu futbols.

Vadība

Prezidents — Fruktuoso Lopess, kompānijas valdes priekšsēdētājs Hosē Manuels Lopess
Irina Merleni

Biogrāfija

Ar sportu nodarboties Irina sāka četru gadu vecumā. 1997. gadā uzsāka brīvās cīņas treniņus. Bet sekciju apmeklēja vien divas nedēļas. Tēvs redzēdams, ka meitai ir spēks un dotības, sāka ar to nodarboties individuāli, un pēc gada Irina Meļņika ieguva savu pirmo medaļu. No 1998. līdz 2003. gadam viņas treneris bija Nikolajs Taradajs. 1999. gadā pēc skolas beigšanas Hmeļnickā, viņa mācības turpināja Ļvovā. 2002. gadā aizbrauca uz Grieķiju, pieņēma uzvārdu Merleni un kā Grieķijas pilsone piedalījās dažādās sacensībās. Daži avoti vēsta ka viņa fiktīvi apprecējās, bet viņa pati to noliedz.
2004. gada sākumā viņa atgriezās dzimtenē, lai no Ukrainas piedalītos olimpiskajās spēlēs. Starts Atēnās bija veiksmīgs un Irina Merleni kļuva par olimpisko čempioni.
2006. gada februāri viņa apprecējās ar Andreju Mikuļčinu, kas arī bija cīkstonis — sporta meistars brīvajā cīņā. Pēc laulībām Irina pārgāja vīra uzvārdā — Mikuļčina, bet sacensībās izmantoja uzvārdu Merleni, ar kuru cīņas sportā viņa sasniegusi vairums uzvaru un ir vairāk pazīstama.
Maltoze

Maltoze, arī maltobioze vai iesala cukurs, ir disaharīds, kas sastāv no divām glikozes vienībām, kas ir saistītas ar α(1→4) saiti, veidojas kondensācijas reakcijā. Tās izomērs izomaltoze, kas sastāv no divām glikozes molekulām, savienotām kopā ar α(1→6) saiti. Maltoze veidojas, kad amilāze sašķeļ cieti. Maltoze atrodama graudos, piemēram, miežos. Vēl maltoze veidojas, karamelizējot glikozi.
Lidmašīna

Atšķirības no citiem lidaparātiem

Lidmašīnas paceļas, izmantojot cēlējspēku, kas iedarbojas uz lidmašīnas spārniem, tai kustoties uz priekšu. Citi lidaparāti, piemēram, helikopteri, paceļas vertikāli, izmantojot propellerus, gaisa baloni paceļas, kad tos piepildošās gāzes blīvums tiek samazināts tik tālu, ka tas ir mazāks par gaisa blīvumu (Arhimēda spēks), raķetes kustas reaktīvā spēka iedarbībā, izsviežot daļu no savas masas, kosmosa kuģi lido ārpus Zemes atmosfēras un tā tālāk.
Tātad, galvenā atšķirība no citiem lidaparātiem ir tā, ka lidmašīnu pacelšanos un spēju noturēties gaisā nodrošina nekustīgi spārni. Ir lidaparāti, kuriem arī spārni, bet, piemēram, ornitopteriem tie kustas, savukārt raķetēm tie ir paredzēti, lai neradītu turbulenci un stabilizētu kustības virzienu.

Lidojumu vēsture

1840. gadu beigās angļu izgudrotājs Džordžs Keilijs uzbūvēja planieri, kas varēja pacelt vienu cilvēku. Planieri pacēla ar vilcēja palīdzību. Pēc tam daudzi mēģināja pacelties gaisā gan ar tvaika, gan ar iekšdedzes dzinēju darbinātās mašīnās. Taču tikai 20. gadsimta sākumā brāļi Raiti veica pirmo sekmīgo lidojumu.

Lidmašīnu katastrofas

Vislielākā lidmašīnu katastrofa pēc upuru skaita notika 1977. gada 27. martā Spānijai piederošajās Kanāriju salās. Toreiz Tenerifes lidostā sadūrās divas Boeing 747 lidmašīnas. Upuru skaits sasniedza 583 cilvēkus, izdzīvoja 61 cilvēks. Vēl lielāka katastrofa pēc bojā gājušo skaita bija 2001. gadā, kad notika 11. septembra uzbrukums ASV. Tomēr tā netiek ierindota pirmajā vietā, jo tajā bija iesaistītas četras lidmašīnas, kas savstarpēji nesadūrās un katra ietriecās ēkās vai zemē citā vietā.
Alfrēds Adlers

Dzīvesgājums

Līdz 1895. gadam A. Adlers studēja medicīnu Vīnes universitātē. 1899. gadā satika Zigmundu Freidu, vēlāk kopā nodibināja Vīnes psihoanalīzes biedrību un Adlers kļuva par tās prezidentu. Tomēr 1911. gadā viņu ceļi šķīrās, jo Adlers nepieņēma Freida idejas par seksualitātes nozīmi cilvēka dzīvē.
1914. gadā nodibināja žurnālu Internationale Zeitschrift fur Individualpsychologie. 1932. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV, kur pasniedza dažādās universitātēs. Miris ar sirdstrieku lekciju ceļojuma laikā.
Nacistu laikā Adlers bija aizliegto autoru vidū.
Individuālā psiholoģija ietekmējusi neofreidistu uzskatus.
Boriss Tadičs

Biogrāfija

Dzimis Sarajevā augstskolas pasniedzēja un psihiatres ģimenē. Belgradas universitātē ieguvis psihologa izglītību. Strādājis par pasniedzēju. Iesaistījies disidentu kustībā, Demokrātijas veicināšanas centra izveidotājs un pirmais direktors. Serbijas Demokrātiskās partijas biedrs kopš 1990. gada, līderis no 2004. gada, kad atentātā tika nogalināts tās iepriekšējais vadītājs.
Pēc Slobodana Miloševiča gāšanas 2000. gadā Tadičs līdz 2003. gada jūnijam bija telekomunikāciju ministrs, 2003. — 2004. gadā — aizsardzības ministrs Serbijas Melnkalnes ministru padomē. 2004. gadā ievēlēts par Serbijas prezidentu, amatu ieņēmis līdz 2012. gadam, kad atkāpies no amata, lai prezidenta vēlēšanas varētu notikt reizē ar parlamenta vēlēšanām. Lai arī prezidenta vēlēšanu 1. kārtā Tadičs uzvarēja, tomēr 2. kārtā ar nelielu pārsvaru uzvarēja Tomislavs Nikoličs.
Pēc neveiksmīgajām vēlēšanām pametis partijas līdera amatu. 2014. gadā izveidojis savu politisko bloku, ar kuru tajā pašā gadā iekļuvis parlamentā. Tiek raksturots kā prorietumniecisks politiķis.