google/wiki40b huggingface dataset:
Parastā gailene

Dziednieciskās īpašības

Gailenes satur hitināzi, kuru nepanes kukaiņi un to kāpuri, kā arī visu veidu parazīttārpi. Ēdot gailenes, no organisma tiek izvadītas cērmes un to kāpuri, tādējādi neļaujot tām vairoties. Hitināze zaudē savas īpašības pie 60°С temperatūras. Tāpēc dziednieciskajiem mērķiem labāk lietot svaigās un kaltētās sēnes vai gatavot uzlējumu.
Gailenes satur А, В₁, В₂, РР vitamīnus, mikroelementus cinku un varu.
Rudīte Kalpiņa

Dzīvesgājums

Mācījās Rīgas 6. vidusskolā un Tirdzniecības tehnikumā. Studēja Maskavas Gorkija Literatūras institūtā. 1983. gadā laikraksts "Padomju Jaunatne" publicēja viņas stāstu "Atpakaļ skatoties".
2003. gadā Kalpiņu uzņēma Latvijas Rakstnieku savienībā.
2015. gada martā sāka iznākt literārais žurnāls "Domuzīme", kura galvenā redaktore ir Rudīte Kalpiņa, vēstures nodaļas redaktors — Mārtiņš Mintaurs, literārās nodaļas redaktori — Ingmāra Balode un Jānis Vādons, literārais redaktors un korektors — Jānis Kulmanis, bet māksliniece — Sarmīte Māliņa.
Damaskas valsts

Damaskas valsts (franču: État de Damas; arābu: دولة دمشق‎) bija autonoma valsts, kas pastāvēja no 1920. gada līdz 1924. gada beigām Franču Sīrijas un Libānas mandātteritorijas ietvaros.
Izveidošanu 1920. gada 3. septembrī pasludināja mandātteritorijas Augstais komisārs, ģenerālis Anrī Guro. 1922. gada 22. jūnijā tika iekļauta Sīrijas federācijā, bet 1924. gada 1. decembrī tika iekļauta jaunveidotās Sīrijas valsts sastāvā.
1922. gadā valstī dzīvoja 595 000 iedzīvotāju, no kuriem 75,1% bija sunnīti un 11,3% dažādu konfesiju kristieši.
Eiropas alu lauva

Ģenētiskie pētījumi

Pēdējo gadu DNS pētījumu rezultāti liecina, ka Eiropas alu lauvai vistuvākā radniecība ir ar mūsdienu lauvām. Tika arī noskaidrots, ka Beringa alu lauva, kas dzīvoja Sahā (Krievijā), Aļaskā (ASV) un Jukonā (Kanādā) un kuru kādreiz izdalīja kā atsevišķu pasugu — Panthera leo vereshchagini —, ģenētiski ir tā pati Eiropas alu lauva, lai gan augumā tā ir bijusi lielāka par Eiropā dzīvojošajiem īpatņiem. Līdz ar to pasugas izplatības areāls paplašinājies līdz Aļaskai, pāri Beringa jūras šaurumam, jo pleistocēnā, kad dzīvoja Eiropas alu lauva, Āzija bija savienota ar Ziemeļameriku.
Ir zinātnieki, kas uzskata, ka Eiropas alu lauva būtu jāizdala kā atsevišķa suga, tā kā no kopējā lauvu priekšteča tā ir atdalījusies pirms 1,9 milj. gadiem.

Morfoloģija

Eiropas alu lauva ir bijis viens no lielākajiem lauvām. 1985. gadā Vācijā atrastā lauvas tēviņa skeleta augstums ir ap 1,2 m, garums (bez astes) 2,1 m. Šie rādītāji atbilst ļoti lielam mūsdienu lauvas īpatnim. Šāds lauva sver apmēram 317—362 kg. Kopumā dažādās vietās atrastās fosilijas liecina, ka alu lauva bijusi par apmēram 10% lielāka, nekā mūsdienu lauva, bet mazāka par Amerikas lauvu (Panthera leo atrox) un Eiropas pleistocēna alu lauvu (Panthera leo fossilis), kurš bija Eiropas alu lauvas priekštecis. Par Eiropas alu lauvas izskatu var spriest arī pēc paleolīta alu gleznojumiem un māla vai ziloņkaula figūriņām. Tam ir bijušas noapaļotas, lielas ausis, aste ar pušķi galā, iespējams, tikko manāmas tīģera kažoku atgādinošas svītras un vismaz dažiem īpatņiem ap kaklu ir bijušas primitīvas krēpes. 
2008. gadā Čukotkā tika atrasts ļoti labi saglabājies alu lauvas ķermenis, kuram joprojām bija daļēji saglabājies kažoka matojums. Tā DNS pētījumi 2016. gadā atklāja, ka alu lauvas matojuma krāsa ir bijusi līdzīga mūsdienu lauvai, tikai nedaudz gaišāka. Toties atšķirībā no mūsdienu lauvas senajam lauvam ir bijusi bieza, mīksta un blīvi augoša pavilna baltā vai ļoti gaišā smilšu krāsā, kuru pret nokrišņiem aizsargāja tumšāki un raupjāki akotmati.

Bioloģija

Eiropas alu lauva ir bijis aktīvs plēsējs ar spēcīgiem un asiem zobiem, kas medījis milzīgus senos zālēdājus, zirgus, briežus, ziemeļbriežus, bizonus un pat ievainotus vai jaunus mamutus. Alu gleznojumos var redzēt, ka lauvas medī grupās, kas nozīmē, ka senās lauvas medībās sadarbojās tāpat kā to dara mūsdienu lauvas. Kaulu izotopu analīzes norāda, ka Eiropas ziemeļrietumos dzīvojošo alu lauvu galvenais medījums ir bijis ziemeļbriedis un Eiropas alu lāča mazuļi.

Dzīves vieta

Savu nosaukumu "alu lauva" senais plēsējs ieguvis tādēļ, ka daudzas fosilijas ir atrastas tieši alās. Tā kā izplatības reģions ir ļoti liels, tas ir dzīvojis ļoti dažādos bitopos, bet vislabprātāk apmeties skjukoku mežos un plašos, atklātos zālājos. Iecienītie ziemeļbrieži liecina, ka lauva ir dzīvojis arī subpolāros reģionos. Vairākos gadījumos pieaugušu lauvu fosilijas atrastas dziļās alu lāču alās. Zinātnieki uzskata, ka lauvas ir medījušas lāču mazuļus, kamēr to māte joprojām atradās ziemas miega stāvoklī, bet dažos gadījumos lācene ir izmodināta, kas lauvai beidzies letāli.
Hemoglobīns

Hemoglobīns (grieķu: αἷμα, aima — ‘asinis’; latīņu: globus — ‘lode') ir dzelzi saturoša olbaltumviela, kas daudziem dzīvniekiem riņķo asinīs — mugurkaulniekiem sarkanajos asinsķermenīšos (eritrocītos) —, un tā uzdevums ir pārvietot skābekli no plaušām uz citām ķermeņa daļām un pārnest atpakaļ ogļskābo gāzi. Tā ir arī asins krāsviela. Medicīnā hemoglobīns saīsinājumā tiek pierakstīts šādi: Hb vai Hgb.
Laterāla domāšana

Domāšanas tehnikas

Alternatīvas: ka izmantot jēdzienus un priekšstatus jaunu ideju radīšanai. Dažkārt mēs neredzam tālāk par acīmredzamajām pieejamajām alternatīvam. Dažkārt mēs vispār neanalizējam un neapspriežam alternatīvas. Ir jāizraugās vienu, lai radītu citas.
Fokuss: kad un kā mainīt jūsu domāšanas fokusu (mērķi). Kā definēt savu domāšanas fokusu (mērķi) un pie tā pieturēties. Domāšanas veids, ar kura palīdzību veltīt uzmanību jautājumiem, kas nav galvenās problēmas. Kā izstrādāt un lietot Radošo ideju veiksmes sarakstu (Creative Hit List).
Izaicinājums: lauzt ierasto ierobežojošo domāšanas veidu, ar to saprotot, ka līdzšinējais domāšanas veids nav labākais no iespējamajiem. Tā ir vēlēšanas apskatīt un izvērtēt iemeslus, kādēļ mēs izmantojam līdzšinējo tradicionālo domāšanas veidu un vai tam pastāv kādas alternatīvas.
Nejaušības princips: nesaistītu elementu izmantošana domāšanas horizonta paplašināšanai.
Provokācija un kustība: provokatīvu un izaicinošu apgalvojumu radīšana un to izmantošana jaunu ideju radīšanā. Tiks apskatītas uztveres īpatnības un kā tās ietekmē un ierobežo radošumu. Provokācijas metodes veidotas, lai izvairītos no ierobežojumiem. Kustība ir jauns garīgais process, ko mēs varam izmantot kā alternatīvu dažādu priekšlaicīgu spriedumu izteikšanai. Ar šī procesa palīdzību provokatīvu ideju var pārvērst praktiski lietojama un reālā idejā.
Rezultāti: radošas domāšanas sesijas beigās tiek pierakstītas tās idejas, kas šķiet pietiekami vērtīgas un praktiski izmantojamas. Ideju izmantojums: kā izstrādāt idejas un pārvērst tās praktiski izmantojamos elementos, kas noderīgi uzņēmumam vai konkrētai situācijai.

Laterāla domātāja īpašības

Laterāls domātājs iedvesmo, rada jaunas metodes un tiecas ‘pārkāpt” likumus, uzdod jautājumus un deleģē, meklē jaunus sakarus, aktuālas sadarbības, veido komandu no radošiem indivīdiem, mērķu sasniegšanā koncentrējas uz radošumu, komunicē caur atvērtu dialogu, ir analītisks un intuitīvs, uzlūko tehnoloģijas kā iespēju darīt lietas pilnīgi citādāk.
Zeļenogorska

Vēsture

Līdz 1948. gadam pilsētas nosaukums bija Terijoki (somu: Terijoki). Rakstos pirmoreiz minēta 1548. gadā, kad tā ietilpa Zviedrijas sastāvā. Pēc Ziemeļu kara 1721. gadā iekļāvās Krievijā. Pēc Somijas iekļaušanās Krievijā 1811. gadā tika iekļauta Somijas lielhercogistes sastāvā. 20. gadsimta sākumā Terijoki bija Sanktpēterburgas sabiedrības populāra vasarnīcu vieta. Pie apmēram 5000 Terijoku pastāvīgajiem iedzīvotājiem, vasarā to skaits pieauga apmēram desmit reizes. 1906. gadā Terijokos melnsimtnieku kaujinieki nogalināja ebreju tautības Valsts domes deputātu kadetu Mihailu Hercenšteinu. Pēc Somijas neatkarības nodibināšanas Terijoki iekļāvās jaunās valsts sastāvā. Valsts robeža bija tieši blakus pilsētai pa Sestras upi. Sākoties Ziemas karam Terijokos tika deklarēta Somijas Demokrātiskā Republika Oto Kūsinena vadībā, un somu virsnieku klubs Terijokos kļuva par šīs Kūsinena valdības galveno mītni. Pēc Ziemas kara 1940. gadā Terijoki tika atņemti Somijai un iekļāvās PSRS. Otrā pasaules kara laikā to atkal atguva Somija, tomēr 1944. gadā tā atkal tika iekļauta PSRS, bet pilsētas somu iedzīvotāji pārcēlās uz Somiju un Terijoki 1948. gadā pārsaukti mūsdienu vārdā.
15. maijs

15. maijs ir gada 135. diena pēc Gregora kalendāra (136. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikuās 230 dienas.
Kazdangas pilskalns

Kazdangas pilskalns (arī Valātas pilskalns) atrodas Kurzemē, Liepājas rajonā, Kazdangas pagastā 3 km attālumā no Kazdangas.
15 m augstais pilskalns ir viens no lielākajiem un vizuāli iespaidīgākajiem Kuršu nocietinājumiem. Stāvo pilskalnu apskalo Alokstes upīte.
Pilskalna plakuma platība ir 0,6 ha (120x70 m). Senā ieeja pilī vedusi gar pilskalna A galu. Tā ir jaunlaikos paplašināta uzbraukšanai ar vezumiem. Līdz 20. gs. sākumam pilskalna plakums ir ticis intensīvi arts. Pilskalns ir dabiski aizsargāts no trim pusēm, bet Z pusē izveidoti 2 vaļņi un 2 grāvji. Pilskalna dienvidu nogāze ir lēzenāka par austrumu un rietumu sevišķi stāvajām krantēm, tāpēc tā mākslīgi padarīta stāvāka atrokot projām liekas zemes un tādējādi izveidojot nelielu terasi. Pilskalns ir tipisks stūra nocietinājums, tam ir rezerves ieeja plakuma šaurākajā galā, kā arī papildnocietinājumi (Valnis, terase). Tiek pieņemts, ka pilskalnam ir pastāvējusi piekājes aizsardzības līnija. Kopumā pilskalns gan pēc saviem izmēriem, gan zemes pārveidojumu apjoma ziņā ir bijis spēcīgs nocietinājums un atradies izdevīgā vietā. Kazdangas pilskalns atradās kuršu Bandavas zemē. Mūsdienās pilskalns diezgan maz apaudzis ar kokiem un labi redzams no lielā ceļa, labi iekļaujas apkārtējā ainavā.
Pilskalna kultūrslānis ir vidēji 1 metru biezs. Tas stipri postīts apsaimniekojot pilskalnu. Plašāki arheoloģiski pētījumi pilskalnā nav veikti. Ernests Brastiņš 1922. gadā, savas Kurzemes pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā, pētījis un uzmērījis Kazdangas pilskalnu, kā arī veicis tur nelielus pārbaudes izrakumus. Tieši Brastiņš pirmais izvirzījis apgalvojumu, ka Kazdangas pilskalnā būtu meklējama kuršu Lažas pilsvieta.

Vēsture

1263. gadā vienā gājienā ordeņa karaspēks nodedzina Lažas (Lasen), Markaišu (Merkes) un Grobiņas (Grubin) pilis. Lažas aizstāvētāji sirdīgi turējušies pretī, bet ordeņa karaspēks ar joni ieņem pils grāvi, sakur tur uguni un Kuršu pils nodeg. No kuršiem maz kas izbēdzis, bet vācieši saņēmuši daudz laupījumus, sievas un bērnus . Atskaņu hronika par pilskalnu raksta: Tad kuldīdznieki pie šiem (t.i. rīdziniekiem) stājas, tos labprāt līdzi aicināja uz kādu pili Lažu, kas vēl Kurzemē atradās. Tur brāļiem labi padevās, jo kuršu pils drīz aizdegās un tā kā salmi uzliesmoja. Tā ieņēma šo pili Lažu. No kuršiem nosita tur dažu, tik retam aizbēgt izdevās. Neviens vairs pilī nepalika, jo sievas un bērni aizdzīti tika. Daudz mantu karaspēks tur guva, bet pils tā nodedzināta kļuva.
2017. gada Austrālijas atklātais čempionāts tenisā

2017. gada Austrālijas atklātais čempionāts tenisā bija 2017. gada pirmais Grand Slam turnīrs, kas no 16. līdz 29. janvārim notika Austrālijas pilsētā Melburnā. Tas tika aizvadīts uz cietā seguma kortiem ārpus telpām. Šis bija 105. Austrālijas atklātā čempionāta turnīrs.
Rožņava

Vēsture

Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1291. gadā. Tās apkārtnē ieguva zeltu, sudrabu un dzelzs rūdu. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Rožņo (ungāru: Rozsnyó. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Pirmajām Vīnes arbitrāžām 1938. gadā pilsēta tika iekļauta Ungārijā, bet pēc Otrā pasaules kara tā atgriezās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā.

Tūrisms

Pilsētā atrodas kalnrūpniecības muzejs. Uz dienvidiem no pilsētas atrodas Slovākijas Karsta Nacionālais parks, kura alas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (69,27 %) un ungāri (26,8 %). Pēc reliģiskās pārliecības: katoļi (41,08 %), nereģiozi (32,34 %), luterāņi (12,03 %).
Rožņavā skolā gāja slovāku kultūras darbinieks Pavels Jozefs Šafāriks (1795-1861).
Čarinas kanjons

Čarinas kanjons (kazahu: Шарын шатқалы) ir smilšakmens klinšu kanjons Kazahstānas galējos dienvidaustrumos, Almati apgabalā, aptuveni 200 km uz austrumiem no Almati, tuvu Ķīnas robežai. Izveidojies Čarinas upei graužoties cauri smilšakmens iežiem, kanjona kopējais garums ir ap 90 km (pēc citiem avotiem pat vairāk nekā 150 km). Unikālais dabas objekts kopš 2004. gada ietilpst Čarinas nacionālajā parkā. Populārs tūrisma objekts, ko dažkārt salīdzina ar Lielo Kanjonu krāsaino smilšakmens klinšu dēļ, lai arī dziļuma un citu izmēru ziņā Čarinas kanjons būtiski atpaliek. Kanjona dziļums vietām sasniedz 150 līdz 300 metrus.
Valērijs Ņičuškins

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru uzbrucējs uzsāka 2012.—13. gada sezonā, kad veiksmīgi debitēja KHL kluba Čeļabinskas "Traktor" sastāvā. Ņičuškins kā līgas labākais debitants ieguva Alekseja Čerepanova balvu, kā arī tika atzīts gan par janvāra, gan arī februāra un marta labāko jauno līgas spēlētāju, kopā ar komandu sasniedza Gagarina kausa finālu.
Pēc tam, kad Dalasas "Stars" 2013. gada NHL draftā izvēlējās Ņičuškinu ar augsto 10. numuru, jūlijā hokejists ar komandu noslēdza trīs gadu līgumu. 2013.—14. gada sezonu "Stars" rindās uzbrucējs noslēdza ar 34 punktiem, kas arī ir Ņičuškina rezultatīvākā NHL sezona. Pēc līguma noslēgšanās, 2016. gada septembrī atgriezās KHL, pievienojoties Maskavas CSKA. 2018. gada jūlijā atgriezās "Stars" sastāvā, nākamajā sezonā gan tās rindās ne reizi negūstot vārtus. Vasarā "Stars" izpirka Ņičuškina līguma pēdējo gadu, savukārt 2019. gada augustā hokejists noslēdza līgumu ar Kolorādo "Avalanche".
Krievijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem, tajā kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas. Bronzas medaļas spēlē tieši Ņičuškins bija tas, kurš mača pagarinājumā guva uzvaras vārtus Krievijas izlases labā.
Vaivari

Nosaukums

1927. gadā Asaru rietumu daļā atklāja jaunu dzelzceļa pieturu Asari II, kuru 1938. gadā pārdēvēja par Vaivariem, tāpat kā visu stacijai tuvumā esošo Asaru daļu.
Senāk šī vieta dēvēta par Riekstu ciemu, jo mājas, kas atradušās pašā Asaru rietuma galā, saukušās ‘’Rieksti’’.

Vēsture

Agrāk Vaivari atradās uz Nurmuižas īpašnieku Firksu zemes un to iedzīvotāji nodarbojušies ar zvejniecību. Gruntsgabali vasarniekiem sākti ierādīt 19. gadsimta beigās.
Līdz Pirmajam pasaules karam Asari saglabāja lauciniecisku raksturu un šeit bija daudz mazāk izpriecu vietu kā pārējā Jūrmalā.

Vaivaru sanatorija

1899. gadā tagadējos Vaivaros pēc ģenerāļa Margoli kundzes iniciatīvas uzcēla Asaru sanatoriju, kur atpūtās un ārstējās bagātu ģimeņu atvases. Pirmā pasaules kara laikā šajās ēkās bija izvietojusies militārā pārvalde (1915-1918). Pēc kara tā kā Latvijas Sarkanā krusta sanatorija kļuva par ārstniecības vietu kaulu tuberkulozes slimniekiem. 
Asaru Sarkanā krusta sanatorijas vietā 1964. gadā izveidoja pionieru nometni „Latvijas Arteks”, ko 1973. gadā pārveidoja par bērnu sanatoriju „Vaivari”, bet 1996. gadā tās vietā dibināja Vaivaru pamatskolu.

Vaivaru rehabilitācijas centrs

1970. gados Asaru prospektā 61 uzsāka būvēt ēku, kas atgādināja piramīdu, ko tautā dēvēja par „Kosmonautu sanatoriju”, jo sākotnēji tā bija paredzēta ar kosmosa pētniecību saistīto tehnoloģiju nozares darbinieku atpūtai. 1992. gadā te nodibināja bērnu rehabilitācijas centru, kas pēc gada ieguva nacionālā centra statusu. Šobrīd „Vaivari” ir medicīniskās rehabilitācijas, veselības un sociālās aprūpes, izglītības un zinātnes valsts nozīmes iestāde.
Raibais zemesstrazds

Izplatība

Izplatīts Krievijas Eiropas daļā un lielā daļā Āzijas mežu (Sibīrijā, Tālajos Austrumos, Japānā, Korejā un Mongolijas ziemeļos). Ziemo Āzijas dienvidos un dienvidaustrumos, sasniedzot Filipīnu rietumus, Ķīnas dienvidus un Taivānu. Atsevišķi īpatņi kā maldu viesi reizēm nokļūst Rietumeiropā.

Latvijā

Latvijā novērots vienu reizi, kad 2001. gada novembrī Ikšķilē tika noķerts novārdzis īpatnis un nogādāts Salaspilī, kur tika apgredzenots un izlaists brīvībā Botāniskajā dārzā. Dažas dienas vēlāk tomēr tika konstatēts, ka putns ir lidot nespējīgs, to atkārtoti noķēra un nogādāja Rīgas Zooloģiskajā dārzā, kur putns nodzīvoja nebrīvē līdz 2004. gadam.

Izskats

Raibais zemesstrazds ir viens no lielākajiem putniem mežastrazdu dzimtā un ir lielāks arī par Latvijā sastopamajiem mežastrazdiem. Tam ir spēcīgi veidots ķermenis, kura garums ir 27—31 cm, bet spārnu izplētums 44—48 cm. Raibajam zemesstrazdam ir raibumots apspalvojums — uz bāli dzeltena fona izkaisīti melni zvīņveida raibumi. Pārsvarā uzturas nevis koku lapotnē, bet uz zemes, kur pārvietojas ejot, ne lēkājot. Visvieglāk to atpazīt lidojumā pēc spārniem, kad var redzēt balto spārnu apakšu, uz kuras apmēram ap vidu izceļas melna šķērsjosla. Tā knābis ir spēcīgs, salīdzinot ar citiem mežastrazdiem, masīvs. Galva liela. Noapaļotie spārni relatīvi gari, salīdzinot ar asti.

Uzvedība un barība

Raibais zemesstrazds mājo skujkoku vai jauktu koku mežos kādas ūdenstilpnes tuvumā. Ziemas periodā tas migrē uz tropu vai subtropu mežiem. Barojas ar kukaiņiem, kāpuriem un ogām. Tas rūpīgi pārmeklē zemi, paceļot un apgriežot apkārt nokritušās lapiņas, koku mizas un skaidas. Lai izbiedētu kukaiņus un liktu tiem sakustēties, tas mēdz negaidīti izplest un izpurināt spārnus un asti.

Ligzdošana

Raibajam zemesstrazdam parasti sezonā ir viens perējums, bet var būt arī 2 perējumi. Ligzda tiek būvēta zaru žāklēs 2—6 metru augstumā, ļoti retos gadījumos uz zemes starp akmeņiem un sedzošiem augiem. Ligzda tiek būvēta no sausām paparžu lapām, koku lapām, zariņiem un sūnām. No iekšpuses tā tiek oderēta ar dubļu kārtu un pēc tam bagātīgi ar smalkām saknītēm, zālītēm un lapiņām. Dējumā ir 2—5 olas. Inkubācijas periods ilgst 12—15 dienas.

Aizsardzība

Kopumā sugas izplatības areāls ir plašs. Raibais zemesstrazds apdzīvo cilvēka saimnieciskās darbības maz skartus apvidus, tādēļ nav būtiski apdraudēts.
Reds Kellijs

Spēlētāja karjera

1947. gadā Kellijs, būdams 19 gadus vecs, pievienojās Detroitas "Red Wings" komandai. 1951. gadā aizsargs pirmo reizi tika iekļauts NHL simboliskajā izlasē, savukārt 1954. gadā kā līgas labākais aizsargs ieguva Džeimsa Norisa balvu. Spēlējot "Red Wings" sastāvā, Kellijs izcīnīja četrus Stenlija kausa titulus un sešas reizes tika iekļauts NHL simboliskajā izlasē. 1958.—59. gada sezonā tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers", taču atteicās spēlēt komandas rindās, paliekot "Red Wings" sastāvā. Nākamajā sezonā tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs", kuras rindās sāka spēlēt centra uzbrucēja pozīcijā. "Maple Leafs" sastāvā izcīnījis vēl četrus Stenlija kausa titulus. 1967. gadā paziņoja par karjeras beigšanu.

Trenera karjera

Līdz ar spēlētāja karjeras beigām Kellijs kļuva par jaunizveidotās Losandželosas "Kings" galveno treneri. No 1969. līdz 1973. gadam bija Pitsburgas "Penguins" galvenais treneris, savukārt no 1973. līdz 1977. gadam vadīja Toronto "Maple Leafs". Viņa trenētajām komandām ne reizi neizdevās pārvarēts Stenlija kausa izcīņas otro kārtu.
USA-204

Lidojuma gaita

WGS-2 tika palaists 2009. gada 4. aprīlī 01:31 UTC ar nesējraķeti Atlas V/421 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta kompleksa SLC-41. Pēc veiksmīgā starta pavadonim tika dots nosaukums USA-204. Sākotnēji tas tika ievadīts augsti eliptiskā orbītā. Vairāku mēnešu laikā tika sasniegta ģeostacionārā orbīta.
Sākotnēji tas ģeostacionārajā orbītā atradās punktā 124° rietumu garuma. Pēc tam, kad tika pabeigta pavadoņa sistēmu izmēģināšana, WGS-2 tika nodots Gaisa spēkiem. Tas novietots virs Indijas okeāna punktā 60 grādi austrumu garuma.
Testaments

Testaments (latīņu: testamentum — ‘vēlmju publikācija’), arī novēlējums vai pēdējā griba, ir noteiktā formā rakstīts un oficiāli apliecināts dokuments ar kādas personas norādījumiem par šīs personas mantas izlietošanu pēc nāves, kā un kam pēc nāves pienākas mantojums. Testamenta rakstītāju sauc par testatoru. Testamentus dala publiskajos un privātajos testamentos. Publiskie testamenti ir oficiāli saskaņoti, tos taisa pie notāra vai bāriņtiesā, savukārt privātie testamenti ir testatora pašrocīgi rakstīts un parakstīts dokuments.
Žilbērs di Motjē de Lafajets

Biogrāfija

Dzimis augstmaņa ģimenē. 1759. gadā tēvs Vestfālenē krita Septiņgadu karā. 1770. gadā mira arī māte un Lafajets saņēma bagātu mantojumu.
1777. gadā, pretēji karaļa aizliegumam, ar paša iegādātu kuģi devās uz ASV, lai piedalītos cīņās pret britiem un 13. jūnijā ieradās Džordžtaunā. Amerikas revolūcijas laikā Lafajets bija Kontinentālās armijas ģenerālmajors Džordža Vašingtona vadībā. Kara laikā uz kādu laiku atgriezās Francijā, lai organizētu atbalstu ASV. Atgriežoties kaujas laukā, piedalījās izšķirošajā Jorktaunas kaujā 1781. gadā, kas faktiski nodrošināja amerikāņu/franču uzvaru karā.
1788. gadā atgriezās Francijā. Tajā pašā gadā piedalījās Notabļu asamblejas darbā, kas centās atrisināt valsts finanšu krīzi. Lafajets ierosināja sasaukt Ģenerālštatus un 1789. gadā tie tika sasaukti. 1789. gada 13. jūnijā viņš kļuva par Ģenerālštatu viceprezidentu. 14. jūnijā tika ieņemta Bastīlija. 15. jūnijā, lai uzturētu kārtību, tika nodibināta Nacionālā gvarde (la Garde nationale), un Lafajets kļuva par tās vadītāju. Lafajets ierosināja kā gvardes atšķirības zīmes izmantot trīskrāsu (zili, balti, sarkanas) kokardes. Cenšoties uzturēt kārtību, pielietoja militāru spēku, izklīdinot demonstrāciju Marsa laukos 1791. gada 17. jūlijā.
Pieņemoties spēkā revolūcijas radikālajiem spēkiem, 1792. gada augustā Lafajets caur Nīderlandi centās nokļūt ASV, tomēr viņu sagūstīja austrieši un viņš līdz 1797. gadam pavadīja ieslodzījumā Olomoucā. Pēc atbrīvošanas kādu laiku īpaši neiesaistījās Francijas politiskajā dzīvē. No 1815. gada — Deputātu palātas loceklis. No 1824. gada augusta līdz 1825. gada septembrim viesojās ASV, kur tika triumfāli sagaidīts. Izceļoties Jūlija revolūcijai, Lafajetam tika piedāvāts kļūt par diktatoru, bet viņš atteicās. Miris 1834. gadā.
Morions

Morions (melnais kristāls) ir kvarca varietāte. Morions ir tumši brūns līdz melns, necaurspīdīgs kvarcs, ko bieži apvieno ar ļoti līdzīgo dūmu kvarcu. Abi šie kvarca paveidi rodas pakļaujot alumīniju saturošu kvarcu radiācijai. Šāds process var notikt dabiski, taču bieži tiek veidots mākslīgs morions/dūmu kvarcs, to speciāli apstarojot. Dabā šāds kvarcs var veidoties granītos, kuriem piemīt vāja bet pastāvīga radiācija. Lielākie kristāli - līdz 3 tonnas smagi (Minasžeraisa).
Vērtīgs un skaists kolekciju minerāls. Izmanto rotaslietu izgatavošanā.
Precēj' mani precinīki

Precēj' mani precinīki ir latgaliešu tautasdziesma Jurjānu Andreja apdarē, ko Septītajos latvju vispārējos dziesmu svētkos 1931. gadā atskaņoja  Latgales jauktie kori Emīla Melngaiļa vadībā.
Tautasdziesmas apdare iespiesta Jurjāna pēdējā darbā, 1921. gadā sakārtotajā latgaļu tautas dziesmu krājumā "Latgolas latvīšu tautas dzīsmes". 
Te redzam jau tīru kontrapunkta tehniku ar veikli izlietotiem kanoniem un t. s. spoguļa imitāciju, kaut citādi melodijas apstrādājums skan it kā par strupu un pasausi.
Natenjels Pālmers

Biogrāfija

Dzimis Konektikutas ostas pilsētiņā Stoningtonā. 19 gadu vecumā kļuvis par kuģa kapteini. 1820. gadā ar savu 47 pēdas garo šalupi Hero piedalījās 5 kuģu roņu mednieku ekspedīcijā uz Dienvidu okeānu Bendžamina Pendltona (Benjamin Pendleton) vadībā. Intensīvi meklējot jaunus roņu medību apgabalus, Pālmers 17. novembrī atklāja “manā kartē vēl neatzīmetas zemes”, kas vēlāk tika noteiktas kā Antarktīdas pussalas cietzeme. Pālmera kuģa ekipāža bija trešā pēc Fabiana fon Belinshauzena un Edvarda Brensfīlda, kas atklāja Antarktīdas pussalu. Kopīgi ar angļu roņu mednieku Džordžu Pouelu tika atklātas arī Dienvidorkneju salas.
Pēc roņu mednieka karjeras beigām Pālmers veiksmīgi nodarbojās ar ātro buru kuģu vadīšanu. Viņa vadītais kuģis Paul Jones ceļu no Honkongas līdz Bostonai 1843. gadā veica 111 dienās. Vēlāk Pālmers kļuva par vienu no kliperu kuģu tipa radītājiem un viņa īpašumā bija šādu transporta kuģu flote. Miris Sanfrancisko 77 gadu vecumā, apbedīts dzimtajā pilsētā.