google/wiki40b huggingface dataset:
Daugavas province

Daugavas province (krievu: Двинская провинция) bija viena no piecām Pleskavas guberņas provincēm, ko 1772. gadā izveidoja pēc Inflantijas vaivadijas inkorporācijas Krievijas impērijas sastāvā. Tās centrs bija Daugavpils (Динабург).
Pēc ķeizarienes Katrīnas II rīkojuma Daugavas provinci 1775. gadā likvidēja. Pēc administratīvās reformas 1776. gada 4. septembrī bijusī Daugavas province tika sadalīta Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķos, kopā ar agrākajām Polockas un Vitebskas provincēm to iekļāva jaundibinātajā Polockas guberņā.
Limuzīns

Limuzīns (franču: limousine) ir slēgta tipa virsbūves vieglais automobilis ar cieto jumtu, parasti aprīkots ar paceļamo stiklu vai šķērssienu, kas atdala šoferi no pārējā automobiļa salona
Vācu valodā ar terminu limousine tiek apzīmēts jebkura slēgta tipa vieglā automobiļa virsbūve ar cieto jumtu, divām vai četrām durvīm un četriem vai vairākiem sānu logiem, tajā skaitā arī universālis un hečbeks — standarts DIN 70011.

Etimoloģija

Vārds "limuzīns" cēlies no Francijas reģiona Limuzēnas nosaukuma. Limuzēnas ganu kapuces bija līdzīgas pirmajiem šīs virsbūves tipa modeļiem.

Tipoloģija

Klasiskam (rūpnieciski ražotam) limuzīnam ir speciāli veidota virsbūve, kas ir mazliet garāka salīdzinājumā ar vienkāršu sedana virsbūvi, un līdz ar to arī garāka riteņu garenbāze. Pie šī tipa ir pieskaitāmi krievu ZiL, angļu Rolls-Royce un Bentley, kā arī daudzi amerikāņu automobiļu modeļi. Mūsdienu limuzīni lielākoties pieder pie tā saukta streč-limuzīnu tipa (Stretch-Limousine), tos ražo specializēti uzņēmumi no jau gatavām standarta automobiļu virsbūvēm, pagarinot tos vienkārši iemetinot virsbūvei pa vidu papildus virsbūves elementus.

Pullman limuzīni

Termins Pullman-Limousine tiek izmantots vācu valodā, lai apzīmētu automobiļa virsbūvi ar šķērssienu un trim sēdekļu rindām. Nosaukums cēlies no amerikāņu izgudrotāja un rūpnieka, kompānijas "Pullman" dibinātāja, Džordža Mortimera Pulmana uzvārda, kurš 19. gadsimta vidū ražoja pašus ērtākos četrasu vagonus priekš strauji progresējošām ASV dzelzceļa līnijām.
Noass (filma)

Sižets

Pasaulē, kuru sagrāvuši ļaužu grēki, mīt kāds svēts un taisnprātīgs cilvēks, un viņa vārds ir Noass. Viņš redz Каina cilti, redz ļaunumu un grēku Dieva priekšā. Cilvēki iedomājas sevi par dieviem un dara to, kas viņiem ienāk prātā, tie dzīvo bez izpratnes par to, ka ir Radītājs, tie aizmirsuši savus tēvus un viņu tikumu. Noass būvē šķirstu, lai uz visiem laikiem atstātu šo netīro pasauli un izpildītu uzdevumu, ko Dievs viņam ir paredzējis. Viņam palīdz debesu sūtņi, kas palikuši uz zemes kā akmens radības.

Filmas tapšana

Pēc sadarbības ar Аronovski filmās "Strūklaka", "Cīkstonis" un "Melnais gulbis" Ari Hendels palīdzēja Aronovskim izstrādāt filmas "Noass" scenāriju. 
Aronovskis noslēdza līgumu ar Paramount Pictures un New Regency Productions par filmas "Noass" uzņemšanu ar budžetu 150 miljoni dolāru.
Filmu sāka uzņemt 2012. gada jūlijā Dihozlejas pussalā Reikjavīkā un citās vietās Dienvidu Islandē.  Filmēšana notika arī Ņujorkā, Holivudā un Vašingtonā. Noasa šķirsts tika uzbūvēts Nacionālajā vēstures parkā Planting Fields Arboretum Augšējā Bruklinā, Ņujorkā.

Cenzūra

Pakistāna, Katara, Bahreina, Malaizija un Indonēzija aizliedza rādīt šo filmu savās valstīs, motivējot ar to, ka tā ir pretrunā ar islāma mācību. Islāmā Noass tiek uzskatīts par vienu no praviešiem, bet attēlot praviešus dažos islāma novirzienos ir aizliegts. Ēģiptes Azhara Universitāte nāca klajā ar paziņojumu par to, ka filmas saturs var izraisīt ticīgo neapmierinātību.
ExpressCredit

Vēsture

2009. gada 12. oktobrī tika dibināts uzņēmums SIA Lombards24.lv. Pirmais lombards atvērts Rīgā, Dzirnavu ielā 119.
2010. gadā jau bija atvērtas 50 lombarda filiāles 15 pilsētās.
2011. gadā sākta īstermiņa aizdevumu bez nodrošinājuma izsniegšana.
2012. gadā sākta patēriņā aizdevumu izsniegšana. 2012. gada 25. jūnijā uzņēmums pārdēvēts par SIA ExpressCredit.
2013. gadā uzņēmums izlaida obligācijas 8,5 miljonu eiro apmērā, to kotēšana veikta Nasdaq Riga fondu biržā.
2015. gada 11. februārī Rīgas domes rīkotajā izsolē ExpressCredit par 880 000 EUR ieguva SIA „Rīgas pilsētas lombards“. Rīgas pilsētas lombards bija vecākais lombards Latvijā (pirmās lombarda operācijas veiktas 1802. gadā).
2015. gadā uzņēmuma filiālēs sāka piedāvāt  Western Union naudas pārvedumu pakalpojumus.
2015. gada beigās veikta zīmola maiņa uz Banknote.
2016. gadā izveidots jauns zīmols MoneyMetro, piedāvājot patēriņa aizdevumus.
2017. gadā ExpressCredit ieguva kvalitātes pārvaldības sistēmas ISO 9001 sertifikātu un energopārvaldības sistēmas ISO 50001 sertifikātu .
2017. gadā novembrī uzņēmums klientiem sāka piedāvāt arī distances aizdevuma līgumu slēgšanu.
2018. gadā pārtraukts MoneyMetro zīmols. Izveidots zīmols VIZIA.
2018. gada 3. ceturksnī tika uzsākta preču tirdzniecība internetā.
Sīkā atmatene

Taksonomija

Daļa avotu, īpaši Austrumeiropā, uzskata, ka tā ir viena suga ar ārēji ļoti līdzīgo sarkanlapiņu atmateni Agaricus rusiophyllus, taču galvenie avoti šo hipotēzi neatbalsta. Pastāv arī šī viedokļa apgrieztais variants, ka sīkā atmatene ir sarkanlapiņu atmatenes forma Agaricus rusiophyllus var. comtulus. Dažādu sugu viedokļa atbalstītāji norāda uz to, ka sarkanlapiņu atmatene parasti veido cistīdas, bet sīkā — ne. Latvijas Mikologu biedrības Latvijā atrasto sēņu sugu sarakstā šīs sugas tiek atzītas par atsevišķām. No sēņotāja viedokļa šim strīdam ir tikai zinātniska nozīme.

Augšanas apstākļi

Nedzīvās zemsedzes saprotrofe. Aug no jūlija līdz oktobrim parkos, dārzos, lapu koku un jauktos mežos un mežu pļavās, zāļainās ceļmalās, stepēs.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.

Līdzīgās sugas

Sīkā atmatene pieder pie mazo atmateņu grupas (Minores), pie kurām Latvijā vēl pieder sarkanlapiņu atmatene, kuras ārējās pazīmes praktiski sakrīt, smiltāju atmatene, kuras cepurīte arī pelēcīgi balta, taču tā atrodama smilšainās augsnēs un kātiņa pamatne griezumā sārtojas, un vīnsarkanā atmatene, kuras cepurīte vidū klāta sīkām zvīņām ar violetu nokrāsu, vēlāk kļūstot purpursarkani šķiedraina. Visas mazās atmatenes, ar kurām Latvijā šo sugu praktiski var sajaukt, ir ēdamas. Mušmires atšķiras no atmatenēm ar savām vienmēr baltajām lapiņām.
Jaunzēlandes dolārs

Janzēlandes dolārs saīsināti NZD vai NZ$, neformāli saukts par kivi (kura attēls ir uz viena dolāra monētas) ir legāla valūta Jaunzēlandē, Kuka salās, Niuē, Rosa teritorijā, Tokelau un Pitkērnā.

Vēsture

19. un 20. gs. Jaunzēlande izmantoja Lielbritānijas naudu. 1933. gadā Jaunzēlande izlaida savas pirmās monētas, saglabājot britu sistēmu - mārciņas, šiliņus un pensus. Vienu monētu pusi rotāja vietējie putni, kamēr otrā pusē bija Lielbritānijas monarha attēls. 1934. gadā nodibina Jaunzēlandes Rezerves banku, kas sāk izlaist vietējās banknotes. 
100 centos dalīto dolāru ieviesa 1967.gadā, kad tas aizvietoja Jaunzēlandes mārciņu. Sākotnēji  NZD kurss bija piesaistīts ASV dolāra kursam, bet 1985. gada martā NZD kursu atbrīvoja. 
Kopš 1999. gada banknošu ražošanā izmanto polimērus, kas naudu padara grūtāk viltojamu, kā arī paildzina tās dzīvi. Pašlaik lietošanā ir 5, 10, 20, 50 un 100 dolāru banknotes, kā arī 10, 20, 50 centu un 1 un 2 dolāru monētas.
Cūkdelfīni

Izplatība

Cūkdelfīnu ģints sugas sastopamas krasta tuvumā, salīdzinoši šaurā joslā, Atlantijas, Indijas, Klusajā un Dienvidu okeānā. Izņēmums ir briļļainais cūkdelfīns (Phocoena dioptrica), kurš izvairās no sekliem piekrastes ūdeņiem. Baltijas jūrā, retos gadījumos arī pie Latvijas krastiem, var novērot vienu šīs ģints sugu — cūkdelfīnu (Phocoena phocoena).

Izskats un īpašības

Cūkdelfīni ir nelieli delfīni un ir vieni no mazākajiem vaļveidīgajiem pasaulē. Mazākais ģintī ir Kalifornijas cūkdelfīns (Phocoena sinus), kura ķermeņa garums ir 1,4 m, bet svars 54 kg. Toties lielākais ir briļļainais cūkdelfīns, kura lielākie īpatņi sasniedz 2,24 m garumu un 115 kg masu. Gandrīz visām sugām raksturīgs dzimumu dimorfisms — mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi. Izņēmums ir briļļainais cūkdelfīns, kuram tēviņi ir lielāki nekā mātītes.
Cūkdelfīniem galva ir apaļa, acis mazas un novietotas galvas sānos, purns ir īss, noapaļots. Uz muguras ir trīsstūrveida spura. Visām sugām ir biezs zemādas tauku slānis. Mazuļi piedzimst ar plānu tauku slānīti, tādēļ vairošanās notiek siltos ūdeņos.

Uzvedība un barība

Cūkdelfīni veido nelielus barus, kuros ir līdz 5—10 īpatņiem. Tie ir uzmanīgi un kautrīgi delfīni, tādēļ dabā grūti pamanāmi. Barojas galvenokārt ar dažādu sugu zivīm un kalmāriem, bet tie barojas arī ar vēžveidīgajiem (garnelēm un kriliem). Iecienītākās zivis ir siļķes, saidas, makreles, mencas un sardīnes.
Dzimumbriedumu cūkdelfīnu ģints sugas sasniedz 3—4 gadu vecumā. Grūsnības periods ilgst apmēram gadu, piedzimst viens mazulis, par kuru rupējas tikai mātīte. Cūkdelfīna piens ir ļoti trekns un biezs, atgādinot zobu pastu. Tā kā mazulis zem ūdens nespēj saņemt mutē zīdekli, tad māte to baro, ar muskuļu palīdzību iešļācot pienu mazuļa mutē. Zīdīšanu māte pārtrauc, kad jaunais delfīns ir apmēram 11 mēnešus vecs, bet jaunais delfīns turpina sekot mātei, līdz sasniedz 1—2 gadu vecumu. Dzīves ilgums ir salīdzinoši īss, apmēram 8—10 gadi, lai gan ideālos apstākļos tas var sasniegt 20 gadus.
Malaka Ismajila

Biogrāfija

Sumgajitas šaha skolas audzēkne. Pārstāvējusi Azerbaidžānu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2014. gadā, kad Batumi uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U10 vecuma grupā. 2012. gadā ieņēmusi devīto vietu Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U8 vecuma grupā. 2013. gadā bijusi ceturtā Pasaules skolēnu šaha čempionātā meiteņu U9 vecuma grupā.
Ašoka

Biogrāfija

Informācija par Ašoku galvenokārt iegūstama budistu tekstos un hronikās. Tomēr ir grūti noteikt, vai tajos rakstītais atbilst patiesībai. Par Ašokas bērnību vēl mazāk atrodama informācija. Droši zināms, ka Ašoka bija valdnieka Bindusaras dēls. Leģenda vēsta, ka Ašokas māte bija Šubhadrangi. Viņa bija no braminu kastas. Pētnieki nav vienisprātis par to, kurā gadā Ašoka ir dzimis. Tiek uzskatīts, ka viņš piedzima 304. gadā p.m.ē. vai dažus gadus ap to. Leģenda vēsta, ka Ašokam bija 99 vai 98 brāļi. Par savu troņmantnieku tēvs Bindusara bija izvēlējies Susimu, bet Ašoka esot viņu nogalinājis, kā arī atbrīvojies no citiem konkurentiem uz troni. Tiek pieļauts, ka šī leģenda ir izdomāta, lai parādītu Ašokas nežēlību pirms viņš pieņēma budismu.
Pirmais patiesi dokumentētais notikums no Ašokas dzīves ir Maurju impērijas uzbrukumus Kalingai. Kalinga atradās Indostānas pussalas austrumos, mūsdienās Orisas štatā. Ašoka ap 268. gadu p.m.ē. no sava tēva mantojuma ieguva lielu impēriju. Kalinga bija viena no teritorijām, kas neatradās impērijas pakļautībā. Aptuveni astotajā valdīšanas gadā (ap 260. gadu p.m.ē.) Ašoka nolēma iekarot Kalingu. Šajā karā dzīvību zaudēja vairāki tūkstoši cilvēku, tas bija ļoti asiņains karš. Pēc kara Ašoka pieņēma budismu un kļuva par vienu no "nevardarbības" atbalstītājiem. Par viņa iepriekšējo reliģiju ir maz zināms. Tiek pieļauts, ka tā varētu būt hinduisms vai džainisms.
Pēc kara valstī kā dominējošā reliģija kļuva budisms. Ašoka dažādās impērijas pilsētās lika uzcelt budistu tempļus, nosūtīja budistu mūkus uz Šrilanku, Baktriju, Indoķīnas pussalu, Antiohu, Aleksandriju un pat uz Atēnām, lai izplatītu darmu.
Ašoka daudzviet impērijā pavēlēja uzcelt dažādas un daudz celtnes. Vienas no visizplatītākajām bija kolonnas, kas joprojām ir atrodamas daudzviet Indijā un arī ārpus šīs valsts. Viena no ievērojamākajām ir atrodas Sarnatā, kur Sidhārta Gautama (Buda) pirmoreiz vēstīja darmu. Tur Ašoka lika izveidot kolonnas kapiteli četru ar mugurām kopā sēdošu lauvu veidolā. Šis kapitelis mūsdienās ir redzams Indijas emblēmā. Savukārt kapiteļa apakšā redzamais Ašokačakra (Ašokas ritenis) ir redzams Indijas karogā. Citas nozīmīgas celtnes bija tā sauktie Ašokas pīlāri, uz kuriem uzrakstīja 33 Ašokas ediktus. Šie pīlāri vēsturniekiem ļāva apjaust Maurju impērijas lielumu. Vēl tika uzceltas daudzas stupas un budistu klosteri.
Ašokas valdīšanas pēdējie gadi nav plaši atspoguļoti budistu tekstos. Tajos tiek minēts, ka Ašokas vara samazinājās, un, saskaņā ar dažiem tekstiem, pat atteicies no troņa un kļuvis par budistu mūku. Daudzi vēsturnieki šo faktu apšauba. Ašoka nomira 232. gadā p.m.ē. aptuveni 72 gadu vecumā.
Ponci shēma

Ponci shēma (angļu: Ponzi scheme) ir krāpnieciska kapitālieguldījumu shēma, kur tās operators izmaksā peļņu vecākiem investoriem no jaunāku investoru iemaksātiem līdzekļiem, nevis peļņu nesošas uzņēmējdarbības vai darbībām finanšu tirgos. Ponci shēmu operatori var būt gan uzņēmumi, gan privātpersonas un jaunu investoru uzmanība parasti tiek piesaistīta, piesolot lielu peļņu īsā laika periodā. Ponci shēmas ir balstītas uz pastāvīgu jaunu investoru piesaisti. Tiklīdz jauni investori shēmā līdzekļus vairs neiegulda, tā drīz vien sabrūk.
Tā nosaukta Čarlza Ponci vārdā, kurš ar šādu shēmu kļuva pazīstams ASV 1920. gados. 
Kaut kādā mērā Ponci shēmām līdzīgi ir spekulatīvie burbuļi, kur cilvēki pērk kādu aktīvu (piemēram, akcijas, nekustamos īpašumus vai kriptovalūta) pārliecībā, ka vēlāk to noteikti varēs pārdot dārgāk kādam citam. Taču spekulatīvos burbuļos nav viena centralizēta operatora, kas apkrāpj investorus, tos drīzāk var pielīdzināt masu hipnozei. Izņēmums ir pump and dump prakse.
Ponci shēmas piemērs ir MMM piramīda Krievijā 1990. gados.
Scandlines

Scandlines ir Vācijas un Dānijas kuģniecības kopuzņēmums. Tas veic prāmju (pasažieru, kravas auto, vilcienu sastāvu) pārvadājumus Baltijas jūrā; apkalpo trīs līnijas starp Dānijas pilsētām un Vāciju un Zviedriju. Dibināts 1998. gadā. Galvenais birojs atrodas Kopenhāgenā.

Darbība Latvijā

Scandlines savu darbību Latvijā sāka izvērst aptuveni 1995. gadā, atklājot pirmo prāmja līniju Liepāja-Rostoka. Otro līniju aptuveni 1997. gadā Scandlines atklāja maršrutā Liepāja-Karlshamna.
Trešo līniju aptuveni 2002. gadā Scandlines ar kuģi Felow, kuru iegādājās speciāli šai līnijai un kurš agrāk kursēja līnijā Ventspils-Vestervīka, atklāja līnijā Ventspils—Nineshamna. Prāmja līnija Ventspils-Vestervīka iepriekš piederēja Latvijas kompānijai VV Line, kura vai nu neaprēķināja potenciālo pasažieru un kravas mašīnu skaitu vai citu iemeslu dēļ bija spiesta pārtraukt šo biznesu, atdodot vietu Scandlines, kura vēlāk, pierādot savu stabilitāti, uzticamību un pārākumu uzvar konkurences cīņā ar kuģniecības uzņēmumu Rīgas jūras līnijas, kura savukārt piedzīvo bankrotu.
2006. gadā Scandlines pārceļ visas savas līnijas no Liepājas, tādā veidā atsakoties no daļas kravu par labu kuģniecības kompānijām, kuras darbojās Lietuvā. Jādomā, ka pašai kompānijai Scandlines palielinājās izdevumi, jo kopš atteikšanās no Liepājas ostas pakalpojumiem ceļā uz Rostoku un Karlshamnu tagad kuģiem nākas pavadīt par trīs stundām ilgāk. Arī rezultāti šai rokādei jau ir samanāmi. 2008. gadā, vai nu prāmju trūkuma dēļ, vai arī nespējā konkurēt ar Lietuvas kuģniecības kompānijām, kuru kuģu ceļi ir īsāki līdzīgos maršrutos, agrāk šķietami peļņu nesošā līnija Liepāja—Karlshamna (un vēlāk Ventspils-Karlshamna) ir likvidēta.
2012. gadā Scandlines uzņēmumam Stena Line pārdeva līnijas: Liepāja—Trāveminde, Ventspils—Trāveminde un Ventspils—Nīneshamna ar kuģiem Ask, Urd, Scottish Viking un Watling Street.
Gustavs Horns

Dzīvesgājums

Dzimis 1592. gadā feldmaršala Kārļa Horna ģimenē, kad viņš bija ieslodzījumā par neveiksmēm Livonijas kara laikā pret Krievijas caristi. Studēja Eiropas universitātēs, Orānijas Morica skolnieks. Kā pulkvedis piedalījās Rīgas aplenkumā Poļu—zviedru kara laikā 1621. gadā, kur nopietni ievainots, vēlāk kopā ar Jakobu Delagardiju vadīja cīņu pret poļiem Latvijas teritorijā, 1625. gadā ieņēma Tērbatas cietoksni, 1628. gadā uzvarēja Polijas-Lietuvas karaspēku kaujās pie Cēsu pils un Limbažu pils, pēc Delagardija nāves neilgi pildīja Vidzemes gubernatora pienākumus (1628-1629). 35 gadu vecumā kļuva par feldmaršalu.
Trīsdesmitgadu karā pēc karaļa Gustava Ādolfa bija otrs augstākais komandieris Zviedrijas bruņotajos spēkos. Kopā ar karali izcīnīja uzvaru Breitenfeldas kaujā 1631. gadā. Pēc karaļa nāves kopā ar Juhanu Baneru komandēja zviedru karaspēku. 1634. gadā krita gūstā Nerdlingenes kaujā, un līdz 1642. gadam bija ieslodzījumā Berghauzenes pilī. Pēc atbrīvošanas kļuva par Zviedrijas kara resora viceprezidentu. No 1652. līdz 1653. gadam bija Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators. 1652. gadā viņš apstiprināja Rodenburga izstrādāto Rīgas priekšpilsētu nocietinājumu loka plānu ar ielu plānojumu šī loka iekšienē.
Gustava Horna pirmā sieva Kristīne bija Zviedrijas kanclera Aksela Ūksenšernas meita. Viņu meita - Rīgā dzimusī Agnēta Horna ir memuāru Agneta Horns leverne autore.
Ingmārs Čaklais

Biogrāfija

Dzimis dzejnieka un publicista Māra Čaklā un aktrises Valdas (Freimutes) Čaklās ģimenē. Izglītību ieguvis Rīgas 49. vidusskolā (1989), Latvijas Mūzikas akadēmijā (1993), Latvijas Universitātē (1995) un Baltijas Starptautiskajā akadēmijā (2007, 2009).
1990. gadu sākumā strādājis Izglītības ministrijas Kultūras nama skolu teātrī kā tā vadītājs, Latvijas Televīzijā kā bērnu un jaunatnes raidījumu režisors, Rīgas Franču licejā kā skolotājs un teātra "Tunelis" vadītājs un Rīgas Angļu ģimnāzijā kā skolotājs un teātra "Traģiskais bariņš" (TS RAĢ TRAĢ) vadītājs. Laikā no 1999. līdz 2003. gadam bijis Latvijas Dramaturģijas aģentūras vadītājs. No 2003. līdz ievēlēšanai Saeimā 2010. gadā strādāja arī kā jurists. Bijis Latvijas Televīzijas raidījuma "Personas kods" vadītājs. No 2004. gada sešus gadus bijis Jūrmalas pilsētas domes Sabiedrisko attiecību nodaļas vadītājs. Viņš arī darbojies Rīgas Latviešu biedrībā, laikā no 2010. gada 3. februāra līdz 2011. gada 20. jūlijam bija tās priekšsēdētājs.
2016. gadā spēkā stājās spriedums, ar ko I. Čaklais atzīts par vainīgu liela apjoma nodokļu nenomaksāšanā.

Politiskā darbība

2010. gadā I. Čaklais iestājās partijā "Pilsoniskā savienība" un tika ievēlēts 10. Saeimā no partiju apvienības "Vienotība" saraksta. Gadu vēlāk kandidēja arī ārkārtas 11. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. Tomēr 2011. gada 3. novembrī uz laiku, kamēr Valdis Dombrovskis pildīja valdības vadītāja pienākumus, I. Čaklais kļuva par Saeimas deputātu viņa vietā.
2013. gadā finansiālu un veselības problēmu dēļ I. Čaklais nolika Saeimas deputāta mandātu un pameta Latviju.
Jānis Jansons-Brauns

Dzīves gājums

Dzimis 1872. gada 18. martā Rāvas pagasta „Kaugaru” mājās zemnieka Ernesta Jansona daudzbērnu ģimenē. Mācījās Liepājas Nikolaja ģimnāzijā. No 1890. gada studēja Maskavas Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē, tad pārgāja uz Tērbatas Universitātes juridisko fakultāi, bija Pīpkalonijas biedrs. Publicēja apjomīgus literatūrkritikas rakstus - „Domas par jaunlaiku literatūru” (1892—1893) un „Mūsu vecajai paaudzei” (1894). Viens no „Jaunās strāvas” līderiem, laikraksta „Dienas Lapa” redakcijas darbinieks (1896).
1897. gadā viņu apcietināja un izsūtīja uz Smoļenskas guberņu (1898—1903). 1903. gadā atgriezās Latvijā un 1904. gadā iestājās LSDSP un tās 1. kongresā ievēlēts Centrālkomitejas locekli un Ārzemju komitejas locekli, lietoja segvārdu Brauns. Piedalījās LSDSP programmas izstrādāšanā.
1905. gada revolūcijas laikā bija nelegālā laikraksta „Cīņa” un laikraksta „Dienas Lapa” redaktors. 1906.gadā caur Somiju emigrēja uz Beļģiju, tālāk uz Angliju. Darbojās Latvijas Sociāldemokrātijas Centrālkomitejas Ārzemju komitejā Londonā, Berlīnē un Šveicē un turpināja būt „Cīņas” redaktors (1910—1914). Uzrakstīja vēsturisku apceri „Baltijas revolūcija”, ko 1912. gadā publicēja Briselē.
Pēc Pirmā Pasaules kara sākuma 1914. gadā pievienojās lieliniekiem un darbojās KSDSP Londonas grupā. Pēc Februāra revolūcijas devās atpakaļ uz Latviju, bet bija to 11 pasažieru vidū, kas gāja bojā, kad vācu zemūdene U30 1917. gada 13. aprīlī Ziemeļjūrā nogremdēja tvaikoni „Zara”, kas devās no Londonas uz Tronheimu.
Ogres Zilie kalni (dabas parks)

Pilskalns

Pastāv uzskats, ka Zilajos kalnos atradies lībiešu pilskalns. Pēc Ernesta Brastiņa ziņām, pilskalns tika atklāts 1907. gadā un tas ir 60 metrus garš un 25 metrus plats, aptuvenais augstums 27 metri. Pilskalna ziemeļrietumos atradās grāvis un valnis, bet pretējā puse nostāvinātas zemas terases veidā. Kādreiz pāri pilskalnam gājis ceļš no Ogres uz Tīnūžiem, kas vēlāk novirzījies uz ziemeļiem un iet pa kalna piekāji. Arheoloģiskie pētījumi nav veikti.
Juhans Smūls

Dzīvesgājums

Dzimis 1922. gada 18. februārī Koguvas ciemā Muhu salā. Mācījās Pīri pamatskolā (1930-1936) un uzsāka mācības Jenedas (Jäneda) lauksaimniecības skolā, ko pārtrauca slimības dēļ. Pēc Igaunijas okupācijas 1940. gadā viņu iesauca Sarkanajā armijā, kuras rindās viņš piedalījās Otrā pasaules kara laikā. Viņa pirmo dzejoli publicēja 1943. gadā. 1944. gadā viņš demobilizējās un darbojās Ļeņingradas igauņu avīzē Rahva Hääl, pēc pārcelšanās uz Tallinu avīzēs Sirp ja Vasar un Pioneer. 1946. gadā iznāca viņa dzejas krājums "Skarbā jaunība", 1947. gadā poēma "Vētras dēls", bet 1949. gadā "Poēma par Staļinu".
1951. gadā Juhans Šmūls kļuva par Igaunijas padomju rakstnieku savienības priekšsēdētāja vietnieku un 1952. gadā viņam piešķīra Staļina prēmiju. 1954. gadā viņu ievēlēja par Igaunijas PSR rakstnieku savienības priekšsēdētāju.
1955. gadā Smūls kopā ar padomju zvejas kuģi devās Atlantijas okeāna ziemeļiem, bet 1957.-1958. gadā piedalījās polārajā ekspedīcijā uz Antarktīdu, pēc tam ekspedīcijā uz Japāņu jūru (1959) un Špicbergenu (1960). Par publicistisko dienasgrāmatu "Ledusgrāmata" viņam 1961. gadā piešķīra Ļeņina prēmiju. No 1958. līdz 1966. gadam Smūls bija PSRS Augstākās Padomes deputāts. 1965. gadā viņam piešķīra Igaunijas PSR Tautas rakstnieka nosaukumu.
Miris 1971. gada 13. aprīlī Tallinā.
Melnā spulgpiepe

Ārstnieciskās īpašības

Medicīnā izmanto micēlija ārējo cieto kārtu. Irdenā iekšpuse ir nevērtīga. Čagai piedēvē antibakteriālas, pretiekaisuma, pretaudzēju, pretvīrusu, imūnstimulējošas un aknas tonizējošas īpašības.
Sēnes sastāvā ir 7% minerālvielu, no kurām vislielākajos daudzumos ir mangāns. Tāpat kā daudzām citām ārstniecības sēnēm, arī čagai bioloģiski aktīvās vielas ir polisaharīdi un triperpenoīdi. Sēnes sastāvā ir arī melanīns (atbildīgs par melno krāsu), kā arī skābeņskābe ļoti lielos daudzumos, tāpēc to neiesaka lietot pārmērīgi.
Jēkabpils apriņķa muižu nosaukumi

Jēkabpils apriņķa muižu nosaukumi ir viens no avotiem Jēkabpils apriņķa un Latvijas vēstures izziņai. 
Muižas pastāvēja līdz 1920. gada agrārajai reformai, kad tās tika likvidētas un bijušajiem īpašniekiem reizumis tika atstāti vienīgi muižu centri. Pēc reformas tā laika Jēkabpils apriņķa robežās saglabājās 3 lieli muižas centri (ar platību 150—300 ha) Ērberģē, Lielzalvē un Vārenbrokā, kā arī 3 mazie muižas centri (ar platību 50—100 ha) Neretā, Vecsaukā un Vecsēlpilī.
Vietvārdu nosaukumos muižas vārds tika izskausts ar 1936. gada likumu par lauku nekustamo īpašumu pārdēvēšanu.
Zirgspēks

Zirgspēks jeb zirgspēja (angļu: horsepower) ir mērvienība, ko lieto jaudas mērīšanai. Lai gan agrāk jaudas noteikšanai zirgspēkus izmantoja bieži, mūsdienās to izmanto reti. Mūsdienās ir pieņemts jaudu izteikt vatos, kas ir SI sistēmas atvasinātā mērvienība. Zirgspēku apzīmē ar ZS. Sakarība starp šīm vienībām ir 1 ZS = 735,5 W.
Terminu 18. gadsimta beigās ieviesa skotu inženieris Džeimss Vats, veicot eksperimentus smago kravas zirgu veiktspēju salīdzināšanai ar tvaika dzinēju. Viens zirgspēks atbilst jaudai, kas nepieciešama, lai paceltu ķermeni ar masu 33 000 mārciņas par vienu pēdu vienā minūtē. Viens zirgspēks par apmēram 50% pārsniedz parastu zirgu vidējās spējas.
Apmetne (arheoloģija)

Apmetne arheoloģijas izpratnē ir cilvēku dzīvesvieta senajos laikos un viduslaikos. Apmetņu kultūrslānī atrodamas dažādas senlietas, dzīvnieku kauli, ēku paliekas u.c.
Akmens laikmeta sākumā tika dzīvots alās un klajās vietās (mednieku un vācēju sabiedrība), mezolītā un neolītā apmetnes tika veidotas upju un ezeru krastos, jūras krastos atradās kāpu apmetnes. Pirmās nocietinājumu sistēmas parādījušās neolīta beigās. 2.—1. gadu tūkstotī p.m.ē. sāka parādīties pilskalni.
Bronzas un dzelzs laikmetā bijušas gan atklātas apmetnes, gan pilskalni. Vidējā dzelzs laikmeta beigās tika sākta ezermītņu celšana.