google/wiki40b huggingface dataset:
Hieronīms Boss

Biogrāfija

Boss dzimis holandiešu un vācu mākslinieku ģimenē (viņa dzimta nāca no Vācijas pilsētas Āhenes). Lielāko daļu dzīves viņš pavadīja Hertogenbosā, pilsētā mūsdienu Nīderlandes dienviddaļā. 1463. gadā milzīgā ugunsgrēkā pilsētā nodega aptuveni 4000 mājas, kam, iespējams, bija zināma ietekme uz Bosa vēlāko daiļradi.
Saskaņā ar mākslinieku ģildes noteikumiem pēc tēva nāves viņa uzvārdā drīkstēja saukties tikai vecākais dēls, tāpēc Boss pieņēma savas dzimtās pilsētas vārdu, paralēli latīniskojot arī savu kristāmvārdu (viņš sāka parakstīties kā Hieronymus, nevis Jeroen). 1463. gadā viņš jau lietoja šo vārdu.
1480. gadā Boss apprecēja Aleitu van der Mervennu (Aleyt van der Mervenne), kas nāca no augstmaņu dzimtas.
1488. gadā Boss iestājās Mūsu Jaunavas brālībā, konservatīvā reliģiskā grupā, kurai bija visai liela ietekme un prestižs.
Šeons Morisons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Morisons uzsāka 2002.—03. gada sezonā, kad aizvadīja savas pirmās 11 spēles NHL kluba Bostonas "Bruins" sastāvā, pārējo sezonu pavadot AHL kluba Providensas "Bruins" rindās. 2003.—04. gada sezonā Morisons aizvadīja 30 spēles "Bruins" rindās, pirms tika aizmainīts uz Vašingtonas "Capitals" vienību.
2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Morisons spēlēja AHL klubā Portlendas "Pirates", taču 2005.—06. gada sezonā kļuva par "Capitals" pamatsastāva spēlētāju. Vašingtonas "Capitals" sastāvā Morisons aizvadīja piecas pilnas sezonas. 2010. gada vasarā Šeons pievienojās Bufalo "Sabres" vienībai, taču īsi pirms 2011.—12. gada sezonas tika nosūtīt uz AHL klubu Ročesteras "Americans".
2012. gada vasarā hokejists pievienojās KHL klubam Maskavas "Spartak", taču sezonas gaitā pārcēlās uz Maskavas CSKA, bet pēc sezonas beigām noslēdza līgumu ar SM līgas vienību Turku TPS. No 2014. līdz 2016. gadam spēlēja Zagrebas "Medveščak", taču tad tika aizmainīts uz Vladivostokas "Admiral".
Oma likums

Oma likums nosaka sakarību starp spriegumu un strāvu elektriskās ķēdes posmā. Strāvas stiprums ir tieši proporcionāls spriegumam. Cik reizes izmaina spriegumu, tikpat reižu izmainās strāvas stiprums. Strāvas stiprums I ir atkarīgs arī no patērētāja elektriskās pretestības. Jo lielāka ir pretestība, jo mazāka strāva plūst vadītājā. Strāvas stiprums ir apgriezti proporcionāls elektriskajai pretestībai. Likums nosaukts par godu vācu fiziķim Georgam Simonam Omam (Ohm).

Vēsture

Sakarību starp elektriskās ķēdes posma spriegumu un strāvu 1827. gadā noskaidroja vācu zinātnieks Georgs Simons Oms (1787 - 1854), kas, mācot ģimnāzijā fiziku, nodarbojās ar elektriskās strāvas īpašību pētīšanu.

Oma likuma izmantošana

Oma likumu var izmantot elektriskās pretestības mērvienības - oma noteikšanai. Patērētāja pretestība ir vienu omu liela, ja, pieslēdzot 1V spriegumam, pa to plūst 1A stipra strāva.
Par 1 omu mazāku pretestību noteikšanai izmanto oma decimāldaļas, piemēram, miliomus. Par omu lielāku pretestību noteikšanai izmanto apzīmējumus kā kilooms un megaoms.
Tunelis-caurbrauktuve (Jēkabpils)

Tunelis-caurbrauktuve ir viens no arhitektūras apskates objektiem Jēkabpilī, kas atrodas Pļaviņu ielā blakus tiltam.
Tunelis, kura garums ir 43,04 metri, ir vienīgā saglabājusies būve, kas tika celta 20. gadsimta trīsdesmitajos gados vienlaicīgi ar Krustpils—Jēkabpils tiltu, kurš Otrā Pasaules kara laikā tika uzspridzināts.
Tunelis ir viena no retajām monolīta dzelzsbetona paraboliskas formas būvēm Latvijā. Tā caurbrauktuves segums ir saglabājis sākotnējo klājumu — bruģi.
1988. gada vasaras olimpiskās spēles

Spēļu rīkošanas vietas izvēle

Seula par 24. vasaras olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 1981. gada 30. septembrī Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Bādenbādenē, Vācijā. Seula par spēļu rīkotāju tika izvēlēta apsteidzot Japānas pilsētu Nagoju.
Aivars Kreituss

Darbs ministrijās

1993. gada 19. janvārī Aivars Kreituss tika iecelts par ekonomisko reformu ministru Godmaņa valdībā. Amatu ieguva pēc tam, kad iepriekšējais ministrs Arnis Kalniņš bija to pametis. 3. augustā, pēc Saeimas vēlēšanām, Godmaņa valdības vietā tika apstiprināts Birkava Ministru kabinets, kurā par ekonomikas ministru iecēla Ojāru Kehri.
Pirmajā 6. Saeimas laikā apstiprinātajā valdībā, Šķēles 1. kabinetā, Kreitusu iecēla par finanšu ministru. Amatā palika līdz 1996. gada 2. oktobrim, kad pameta partiju un valdību. Jauns ministrs netika izvēlēts līdz nākamā gada janvārim. 
Pirmais ieteica un savas darbības laikā arī pieņēma valsts budžetu ar deficītu.

DCP un «Saimnieks»

Atjaunotajā Latvijā Kreituss iestājās Demokrātiskajā Centra partijā. 1993. gadā tika ievēlēts 5. Saeimā, bija DCP frakcijas priekšsēdētājs. Šajā Saeimas sasaukumā bija Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas, kā arī Latvijas un Francijas parlamentu atbalsta grupas loceklis. Savulaik ir bijis partijas priekšsēdētājs.
1995. gadā DCP apvienojās ar partiju «Saimnieks» un izveidoja Demokrātisko partiju «Saimnieks». Tika pārsaukta arī Saeimas frakcija un Kreituss kļuva par jaunās DPS frakcijas priekšsēdētāju. Tika ievēlēts 6. Saeimā. Ilgu laiku paralēli finanšu ministra amatam bija arī deputāts, līdz 1996. gada 8. janvārī arī DPS Saeimas frakcijas priekšsēdētājs.
Pameta partiju 1996. gada oktobrī, kopš tā laika nepiederēja ne pie vienas frakcijas.

Darba partija

1997. gada 21. janvārī Kreituss paziņoja, ka gatavojas dibināt jaunu partiju, kas «aizstāvēs darba ņēmēju intereses, taču pretēji dažiem sociāldemokrātu aktīvistiem arī stingri iestāšoties par privātīpašuma neaizskaramību, kā arī domās par tiem, kam iet grūti». 26. februārī tika paziņots, ka drīzumā notiks Darba partijas dibināšanas kongress. Partijas dibināšanas kongresā 15. martā Aivars Kreituss vienbalsīgi tika ievēlēts par partijas priekšsēdētāju.
1998. gada jūlijā Darba partija izveidoja apvienotu frakciju ar Zaļo partiju un Kristīgi Demokrātisko savienību. Tajā pašā gadā notikušajās 7. Saeimas vēlēšanās šīs trīs partijas startēja apvienotā sarakstā. Tā nepārvarēja 5% barjeru un Saeimā neiekļuva neviens apvienības kandidāts.
2001. gada pašvaldību vēlēšanās Aivars Kreituss ieguva pirmo numuru Darba partijas sarakstā. Partija ieguva vienu vietu. Sieva Ilga Kreituse atteicās no vietas domē, tādēļ Kreituss kā otrais populārākais kandidāts kļuva par domnieku. Tā paša gada augustā kļuva par mēra vietnieku. 2005. gada vēlēšanās netika ievēlēts. 9. Saeimas vēlēšanās Darba partijas kandidāti startēja LSDSP sarakstā. Apvienība netika ievēlēta.
2008. gadā tika uzsākta Darba partijas likvidācija. Piedalījās 10. Saeimas vēlēšanās no apvienības «Par labu Latviju» saraksta un 12. Saeimas vēlēšanās no partijas «Saskaņa» saraksta, abas reizes netika ievēlēts.

Personīgā dzīve

Precējies ar Ilgu Gravu (Kreitusi). Viņa ir bijusi 6. Saeimas priekšsēdētāja līdz brīdim, kad kopā ar vīru Aivaru pameta DPS Saeimas frakciju.
Zemītes pagasts

Vēsture

Mūsdienu Zemītes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Grenču muiža (Gut Grenzhof/Grendsen, Grenči), Zemītes muiža (Gut Samiten, Zemīte).
1935. gadā Zemītes pagasta platība bija 90 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Kukšu un Zemītes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Zemītes ciemam pievienoja likvidēto Kukšu ciemu. 1965. gadā pievienoja likvidēto Grenču ciemu, bet kolhoza "Zaļā zeme" teritoriju pievienoja Abavas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1997. gadā Zemītes pagastu pievienoja Kandavas lauku teritorijai, kuru 1999. gadā reorganizēja par Kandavas novadu. 2009. gadā, administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, Zemītes pagasts tika izdalīts par atsevišķu administratīvo teritoriju novada ietvaros.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Zemīte (pagasta centrs), Grenči, Klāvciems, Laukmuiža.
Nipmuki

Kopskaits

Nipmuku skaits pirms eiropiešu kolonizācijas 17. gs. sākumā ir neskaidrs, jo nav vienprātības kuras no šīm indiāņu grupām pieskaitāmas nipmukiem. Tas svārstās robežās no 3000 - 10000. Mazāk kā 1000 pārdzīvoja Karaļa Filipa karu 1675./76. g. Kopā ar izdzīvojušiem no citām ciltīm viņi bija sakoncentrēti t. s. "lūdzošo indiāņu" ciematos, - puritāņu izveidotās kopienās. Cik daudz nipmuku patvērās starp abenaku, mahikāņu un delavaru ciltīm nav zināms. Ar laiku "lūdzošie indiāņi" izveidojās kā etniski jaukta kopiena, un tur dzīvojošo indiāņu piederību kādai ciltij kļuva neiespējami noteikt.
Līdz mūsdienām ir izdzīvojušas divas indiāņu kopienas, kuras sevi identificē kā nipmuku cilti. Cilts locekļu kopskaits ir virs 500, un nipmukiem pieder divi nelieli rezervāti Masačūsetsas un Konektikutas štatos.

Valoda

Nipmuku valoda pieder pie algonkinu valodu saimes austrumalgonkinu atzara. Tuvi radniecīga masačūsetsu valodai. Aptuveni desmit Nipmuku cilts locekļu joprojām to pārvalda, daži no kuriem valodu ir iemācījušies no gados vecākajiem nipmukiem. Tā tiek mācīta, un, cilts pārstāvjiem sapulcējoties, dziesmas vai lūgšanas tiek izpildītas arī nipmuku valodā.

Grupas

Nipmuki veidoja četras grupas, - Quinebaug, Wabaquasset (Massomuck), Nipmuck, un Nashaway. Vēsturiski atsevišķa nipmuku cilts nekad nav eksistējusi. Ar šo vārdu tiek apzīmēti indiāņi, kuri apdzīvoja centrālo Masačūsetsu. Viņi dzīvoja neatkarīgos ciematos, kopskaitā aptuveni 40 un dažādos laikos ietilpa dažādu cilšu konfederācijās,- pekotu, pokomtuku, penakuku, naragansetu, abenaku.

Kultūra

Nipmuki parasti dzīvoja gar upju krastiem vai līdzās nelielu ezeru līčiem. Līdzīgi citiem Jaunanglijas algonkiniem, nipmuku pamatnodarbošanās bija zemkopība, kā arī medniecība, zvejniecība un savvaļas produktu ievākšana. Audzēja kukurūzu, pupas, ķirbjus. Taču, atšķirti no okeāna bagātībām, nipmuki bija trūcīgāki un mazāk iztikuši par piekrastes ciltīm. Atkarībā no gadalaika nipmuki mainīja savu atrašanās vietu, bet katra no kopienām nekad nepārkāpa kaimiņu grupas robežas. Katru grupu vadīja sačems, bet viņa ietekme nesniedzās tālāk par atsevišķu ciematu vai grupu. Taču tas nenozīmē ka nipmuki būtu bijuši sliktāk organizēti par kaimiņu ciltīm. Nipmuku indiāņi, kā liekas, savā starpā uzturēja miermīlīgas attiecības, un līdz ar to nebija nepieciešams veidot komplicētāku kopienu pārvaldi.

Pirmskoloniālais laikmets

Nipmuki, acīmredzot, bija reģiona pirmiedzīvotāju pēcteči. Arhaiskajā laikmetā, t. i., laikposmā līdz 1000. g. p.m.ē. viņu senči gatavoja akmens bļodas un mizas vai tāss, auduma, koka traukus. Sviedrēšanās pirtīs attīrīšanās rituālu laikā izmatoja ceremoniālos akmeņus pesuponck, un netālu no vietām kur atradās nipmuku ciemati joprojām tiek atrastas seno kulta telpu paliekas.
Vudlenda periodā (1000. g. p.m.ē. - 1000. g. m.ē.) trīs galvenie kultūraugi jeb "trīs māsas" (kukurūza, pupas un ķirbji) veicināja uz zemkopību balstītas sabiedrības izveidošanos. Nipmuku teritorijā atradās "Lielās Takas" centrs. Tā bija irokēzu un algonkinu valodās runājošo tautu izveidota un savienoja Lielo ezeru reģionu no Kanādas līdz Atlantijas piekrastei Jaunanglijā.
Gaigalavas pagasts

Upes

Rēzekne, Iča, Aiviekste, Maziča un Krēsle.

Ezeri

daļa Lubāna ezera, Lielais Kūriņš, Mazais Kūriņš, Lielais Svietiņu ezers, Mazais Svietiņu ezers, Guļbeits, Akleits. Pagastā atrodas bijušās Nagļu zivsaimniecības Kvāpānu dīķi.

Vēsture

1925. gadā Bikavas pagastu pārdēvēja par Gaigalavas pagastu. 1935. gadā Rēzeknes apriņķa Gaigalavas pagasta platība bija 126,35 km² un tajā dzīvoja 3683 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Gaigalavas, Garanču, Nagļu un Stružānu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Gaigalavas ciems ietilpis Viļānu apriņķī (1947-1949) un Viļānu (1949-1962) un Rēzeknes (pēc 1962. gada) rajonos. Gaigalavas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Stružānu ciemu, 1962. gadā — Garanču ciema kolhoza «Gaigalava» teritoriju, 1973. gadā daļu teritorijas pievienoja Nagļu ciemam, 1981. gadā daļu teritorijas pievienoja Stružānu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Gaigalavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā
Šveices administratīvais iedalījums

Šveices administratīvais iedalījums administratīvo iedalījumu veido 26 kantoni. Kantoni sīkāk iedalās 137 distriktos. Savukārt distrikti sīkāk iedalās 2324 municipalitātēs. Statistikas vajadzībām Šveice ir sadalīta 7 reģionos NUTS-2 līmenī.
Edgars Sims

Dzīvesgājums

Dzimis 1980. gada 5. maijā Rīgā. Mācījās Rīgas 69. vidusskolā un Umeo Östra ģimnāzijā, studēja LU Vēstures un filozofijas fakultātē. 
Darbojas Latvijas Centrālās padomes piemiņas fonda valdē un Stendera biedrībā, uzstājies ar lekcijām par teorētisko un praktisko heraldiku. 
Cita starpā izveidojis arī Rīgas 69. vidusskolas, Paula Stradiņa Klīniskās universitātes slimnīcas un Mihaila Čehova Rīgas Krievu teātra jaunos ģerboņus, Talsu novada pagastu ģerboņus, kuršu ķoniņu Peniķu dzimtas ģerboni.
Moriss Broko

Braucēja karjera

Broko kļuva par atpazīstamu braucēju 1907. gadā, kad viņš kā amatieris uzvarēja sacensībās Parīze—Djepe. Nākamajā gadā viņš kļuva par profesionāli un pirmoreiz piedalījās Tour de France, izstājoties devītajā posmā. 1910. gadā viņš guva savu karjeras lielāko uzvaru, finišējot pirmais Parīze—Brisele sacensībās. Broko sākotnēji finišēja ceturtais, bet pirmie trīs braucēji, ieskaitot Oktāvu Lapizu, kurš finišēja pirmais, tika diskvalificēti par neitralizētā sacensību vidusposma neievērošanu un Broko tika pasludināts par uzvarētāju. Karjeras laikā Broko uzrādīja labus rezultātus Francijas čempionātā, lai gan nekad šajās sacensībās neuzvarēja. Divreiz viņš finišēja otrais (1910, 1913) un četrreiz trešais (1908, 1914, 1919, 1920). Broko izcēlās arī Giro di Lombardia sacensībās, 1911. gadā finišējot piektais, 1912. gadā trešais, bet 1913. gadā otrais. Broko dažus no saviem labākajiem braucēja gadiem zaudēja Pirmā pasaules kara dēļ, bet 1919. gadā atgriezās sportā 34. gadu vecumā, gūstot panākumus sešu dienu treka sacensībās, trīs reizes uzvarot Ņujorkas sešdienās, 1920. gadā ar Villiju Kobērnu, 1921. gadā ar Alfrēdu Gullē un 1924. gadā ar Marselu Bijsē. Viņš uzvarēja arī Čikāgas sešdienās1923. gadā kopā ar Oskaru Egu.
17. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Virzienā Abrenes iela — Atpūtas centrs "Lido" autobusi kursēja pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Marijas iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela un Krasta iela.
Virzienā no Atpūtas centrs "Lido" — Abrenes iela autobusi kursēja pa šādām ielām: Krasta iela, Puškina iela, Gogoļa iela, Marijas iela, Satekles iela, Dzirnavu iela, Abrenes iela un Skrindu iela.
Karena Sapata

Biogrāfija

1999. gadā Santjago uzvarējusi Panamerikas šaha čempionātā junioriem U20 meiteņu vecuma grupā, bet 2000. gadā uzvarējusi Panamerikas šaha čempionātā junioriem U18 meiteņu vecuma grupā. 2002. gadā Lapasā bijusi otrā Panamerikas šaha kausa izcīņā junioriem U20 meiteņu vecuma grupā. 2005. gada augustā bijusi otrā Amerikas kontinenta šaha čempionātā sievietēm, tikai papildu pārspēlē piekāpjoties Argentīnas šahistei Klaudijai Amurai. Četras reizes uzvarējusi Peru sieviešu šaha čempionātos (2000, 2002, 2003, 2004). 2005. gada oktobrī uzvarējusi Dienvidamerikas zonas turnīrā un kvalificējusies Pasaules čempionātam šahā sievietēm. Piedalījusies 2006. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Jekaterinburgā, kurā 1. kārtā uzvarējusi Katerinu Lagno, bet 2. kārtā zaudējusi Svetlanai Matvejevai. 2007. gadā pēc atkārtotas uzvaras Dienvidamerikas zonas turnīrā, kurā viņai izdevās apsteigt savu tautieti Dejsi Kori, kvalificējusies 2008. gada Pasaules šaha čempionātam sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Naļčikā, taču pēdējā brīdī atteikusies no piedalīšanās un viņas 1. kārtas pretiniece Antoaneta Stefanova bez cīņas tikusi 2. kārtā.
Pārstāvējusi Peru Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (2002—2006).
Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Roberts Rode

Karjera

2004. gada Pasaules junioru čempionātā viņš izcīnīja 45. vietu slalomā, 80. vietu milzu slalomā un 89. vietu supergigantā. 2009. gada Pasaules čempionātā milzu slalomā viņš izcīnīja 70. vietu. Tā paša gada Pasaules Universiādē viņš sasniedza 31. vietu nobraucienā un 44. vietu milzu slalomā.
2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēm R. Rode kvalificējās, iekļūstot pasaules ranga 500 labāko skaitā. Tajās viņš nobraucienā ieņēma 58. vietu, startēja arī kombinācijā (nobrauciens un slaloms), taču viņš nefinišēja pirmajā disciplīnā. 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs R. Rode ieņēma 47. vietu nobraucienā, sasniedzot augstāko vietu, kādu ieņēmis, taču viņš bija pēdējais starp finišējušajiem dalībniekiem, vairāk kā 11 sekundes zaudējot uzvarētājam.
Vilhelms Kons

Biogrāfija

19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā bijis viens no spēcīgākajiem Vācijas šahistiem. 1898. gadā Ķelnē 11. Vācijas šaha savienības kongresā dalījis 2.—4. vietu ar Rudolfu Čarouseks un Mihailu Čigorinu (uzvarējis Eimoss Bērns). 1900. gadā starptautiskajā šaha turnīrā Minhenē ieņēmis 6. vietu. 1905. gadā Barmenas šaha festivāla B turnīrā izcīnījis 3. vietu. Piedalījies divos mačos, kuros abos zaudējis: 1894. gadā Berlīnē Kārlim Valbrotam ar 0:5 un 1910. gadā Berlīnē Ērhartam Postam ar 4½:7½ (+3, −6, =3).
Kalnciema vidusskola

Skolas vēsture

1839. gadā tika atklāts pirmais skolas nams – Kalnciema pagasta tautskola, 1901. gadā tika uzcelts jauns skolas nams. Pirmā pasaules kara laikā abas pirmās skolas ēkas nodega. 1921. gadā tika likti pamati jaunai skolas ēkai. 1924. gadā uzsākts mācību gads jaunajā skolas namā, kā Kalnciema sešgadīgā pamatskola. 1944. gadā skola kļuva par septiņgadīgo pamatskolu. Kopš 1955. gada - vidusskola.

Cita fakti

2011. gada absolvents Dāvis Beitlers skolai veltījis paša izdoto grāmatu "Gaismas pils meža ielokā", kuras 800 lappusēs sīki aprakstīta skolas vēsture. 2016. gadā skola svinēja savu 175 gadu jubileju.
Spēlmaņu nakts 2012/2013

Spēlmaņu nakts 2012/2013 teātra balvu pasniegšanas ceremonija bija tradicionāli paredzēta 2013. gada 23. novembrī — Eduarda Smiļģa dzimšanas dienā. Tā tika atcelta pēc Zolitūdes traģēdijas izsludināto sēru dēļ. Ceremonijas vietā balvu pasniegšana notika 2013. gada 16. decembrī šaurā lokā, piedaloties balvu pasniedzējiem, saņēmējiem un teātru vadības pārstāvjiem. Balvas — Skatuves naglas tika pasniegtas 17 kategorijās. Papildus tika pasniegtas arī 3 skatītāju simpātiju balvas un Latvijas Dramaturgu ģildes speciālbalva "Pazudušais dēls". Balvas par mūža ieguldījumu teātra mākslā tika pasniegtas aktrisei Ligitai Dēvicai un aktierim un režisoram Laimonim Siliņam.

Nominācijas un laureāti

Žūrijas izvirzītie pretendenti 17 nominācijās tika paziņoti 2013. gada 19. jūnijā. Pretendentus nominācijā "Gada sasniegums laikmetīgajā dejā" izvirzīja Latvijas profesionālās mūsdienu dejas horeogrāfu asociācija, nominācijā "Gada sasniegums baleta mākslā" — Latvijas Nacionālā opera un Latvijas Profesionālā Baleta asociācija.
Piez.: Pie nominācijām uzskaitīti visi izvirzītie pretendenti; laureāti izcelti treknrakstā.
Andalusa

Andalusa (arābu: الأندلس spāņu: Al Andalús) bija viduslaiku musulmaņu valsts, kalifāts pēc pārvaldes iekārtas, kas aptvēra pārsvarā mūsdienu Spānijas un Portugāles teritoriju. Vispārinātā nozīmē Andalusa var nozīmēt mauru pārvaldīto Pireneju pussalu laika posmā no 711. līdz 1492. gadam ar nepārtraukti mainīgām robežām, kad vairākām kristiešu karalistēm izdevās Rekonkistas kaujās pārņemt varu musulmaņu kontrolētajās zemes.
Līdz 8. gadsimta vidum Andalusa bija daļa no Umajādu kalifāta. 756. gadā Abderahmans I (Abd ar-Rahmans I ad-Dahils) pasludināja neatkarību un izveidoja Kordovas kalifātu. Jaunā kalifāta uzplaukums tika piedzīvots Abderahmana III valdīšanas laikā, kurš sevi pasludināja par jauno Rietumislāma impērijas kalifu.
711. gadā paussalā ienāca mauru iekarotāji. Kordovu par savu rezidenci izvēlējās Abderahmans I no Umajādu dinastijas un Kordova strauji attīstījās. Pilsētā bija ap 500 tūkstoši Iedzīvotāju, tā kļuva par Eiropas lielāko pilsētu.
Reģions bijis politiski vienots tikai mauru valdīšanas pirmsākumos (8. gs. sākumā) un atkārtoti Almohada valdīšanas (1159-1229) laikā.

Etimoloģija

Pastāv vismaz divas strīdīgas versijas vārda Al-Andalus izcelsmei, bet visas pieņem, ka tas radies pēc Romas impērijas sabrukuma. Daži apgalvo, ka vandaļu zemes reiz arī sauktas Vandalusija, bet citi, ka Andalusa radusies no arābu valodas apzīmējuma mītiskajai Atlantīdai.
Strūžānu katoļu baznīca

Vēsture

Strūžani no 1568. gada līdz 1825. gadam atradās muižnieku Riku īpašumā. Pirmā baznīca Strūžānos bija būvējis Dominiks de Riks 1780 gadā, tā bija koka celtne, kuru vēlāk apkalpoja bernardiniešu mūki no Viļānu baznīcas. Šo baznīcu 1864. gadā nojauca muižnieks Delvics tās nolietojuma dēļ un draudzi pievienoja Bikovas draudzei. Pēc Pirmā Pasaules kara, draudzei atkal kļūstot par patstāvīgu, Bikovas prāvests Kazimirs Dovgialovičs uzsāka jauna koka dievnama būvniecību par draudzes locekļu ziedojumiem, ko pabeidza prāvests Vincents Juško 1923. gadā. Baznīca bija 10 asis gara, 5 asis plata ēka ar nelielu torni. Tajā bija trīs altāri. Lielajā altārī bija Vissvētākās Jēzus Sirds glezna, sānu altāros — Svētā Jura un Jaunavas Marijas gleznas. Šī baznīca pastāvēja līdz 1954. gadam, kad Bikovas prāvesta R.Čogona organizēto remontu veikšanas laikā tā nodega ugunsgēkā. 
Pašreizējo koka dievnamu vecās baznīcas vietā ar draudzes locekļu atbalstu uzbūvēja Bikovas prāvests P.Vucins 1958. gadā, ko tajā pašā gadā bīskaps Pēteris Strods iesvētīja, veltot to Vissvētākās Trīsvienības godam. Iesvētīšanas dievkalpojumā piedalījās priesteri P.Vucins, V.Erelis, P.Jakovelis un A. Tarbunass.
Plebānija bijusi jau pie vecās koka baznīcas. Kad 1864. gadā luterticīgais muižnieks Delvics nojauca veco baznīcu, plebānijā iekārtoja skolu un ēkai uzbūvēja torni, ierīkojot vienlaicīgi luterāņu baznīcu. Pēc Pirmā Pasules kara, katoļiem uzbūvējot atkal katoļu dievnamu, veco plebāniju atdeva katoļiem atpakaļ. Šī plebānija sagruva padomju varas gados, kad tā baznīcai tika atsavināta. 1957. gadā, pēc baznīcas nodegšanas, kāda vietējā iedzīvotāja baznīcai atdāvināja savu māju, kuru pārveda uz nodegušās baznīcas teritoriju un iekārtoja pagaidu kapelu. Pēc pašreizējā dievnama uzcelšanas 1958. gadā, šo māju pārveidoja par plebāniju.

Eksterjers

Baznīca ir koka celtne ar lieliem logiem, kuras sienas ir būvētas stāvbūvē, izmantojot materiālus no nopirktām un dāvātām ēkām. Dievnams ir bez torņa, tikai tā priekšā virs šīfera jumta ir dzelzs krusts, jo padomju varas funkcionāri neļāva būvēt torni. Ieejas durvis ir no gala, kreisajiem sāniem un sakristejas. Dievnamu ieskauj dārzs, kuru noslēdz koka latu žogs cementa stabiņos.

Interjers

Dievnams ir triju navu celtne ar cementa flīžu grīdu un koka griestiem ar pacēlumu pajumtē. Sienas darinātas ar reģipsi un krāsotas. Kora telpas balstās uz koka pīlāriem. Aiz Presbitērija abās pusēs atrodas sakristejas.
Dievnamā ir trīs koka vienkārši altāri. Galvenajā jeb centrālajā atrodas Jēzus Sirds glezna, sānu altāros ir  Vissvētākās Trīsvienības un Jaunavas Marijas gleznas.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Mārtiņš Klušs. Strūžānu draudze ir sena. 18. gadsimta otrajā pusē to apkalpoja Viļānu bernardīnu mūki.
Draudzei ir divas kapsētas — Pintānu kapsēta un Svētiņu kapi.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Triju ķēniņu diena, Vissvētākās Trīsvienības diena, Svētā Jura diena, Skapulāru svētki, Svētās Katrīnas diena.
2016. gada Giro d'Italia

Pirmssacensību favorīti

Par pirmssacensību favorītiem tika uzskatīti Vinčenco Nibali, Mikels Landa, Alehandro Valverde, Iļnurs Zakarins, Rigoberto Urans, Rafals Majka, Toms Dimulēns, Domeniko Pocovivo un Jakobs Fūglsangs.
Valdeķu iela (Rīga)

Sabiedriskais transports

Pa Valdeķu ielu kursē 19. maršruta trolejbusi, 40., 44., 46., 56. un 60. maršruta autobusi, 233. maršruta mikroautobusi un Nakts autobusa maršruts N10.