Vanesa Redgreiva

Ģimene, personīgā dzīve

Redgreiva piedzima aktieru sera Maikla Redgreiva (1908-1985) un lēdijas Redgreivas (dzimusi Reičela Kempsone, 1910–2003) ģimenē. Vanesa, viņas brālis Korins (1939–2010) un māsa Linna (1943–2010) pieder pie trešās paaudzes Redgreivu ģimenē, kuras pārstāvji jau piecās paaudzēs ir aktieri (daži arī dramaturgi un rakstnieki). Vectēvs, aktieru ģimenes aizsācējs, Rojs Redgreivs (1873-1922) bija angļu teātra un mēmā kino aktieris. Tēvs, teātra un kino aktieris sers Maikls Redgreivs, saņēmis Kannu kinofestivāla balvu, kā arī bijis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai, bet 1959. gadā ticis iecelts bruņinieku kārtā. Tomēr līdz šim visvairāk apbalvojumu no Redgreivu ģimenes saņēmusi tieši Vanesa Redgreiva.
Redgreiva 1962. gadā apprecējās ar teātra un kino režisoru Toniju Ričardsonu (1964. gada saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais režisors). Viņiem piedzima divas meitas, Nataša Ričardsone (1963–2009) un Džoela Ričardsone (dzimusi 1965. gadā), kas arī kļuva par aktrisēm. 1967. gadā Redgreiva un Ričardsons izšķīrās. Drīz Redgeiva satika itāļu aktieri Franko Nero, un 1969. gadā viņiem piedzima dēls Karlo Gabriels Nero (kļuvis par kinorežisoru un scenāristu). Vēlāk gan Redgreivai un Nero vairs nedzīvoja kopā, viņiem bija katram savas partnerattiecības (no 1971. līdz 1986. gadam Redgreiva tikās ar aktieri Timotiju Daltonu). Tomēr pēc daudzu gadu pārtraukuma Redgreiva un Nero atkal satikās, un 2006. gadā viņi apprecējās.
2009. gada martā Redgreivas ģimeni piemeklēja nelaime. 45 gadu vecumā mira viņas meita Nataša Ričardsone. Tas notika pēc neveiksmīga kritiena Kanādas slēpošanas kūrortā, iesācēju trasē. Ričardsone guva smagu galvas traumu, un pēc dažām dienām nomira. Nedaudz vairāk kā pēc gada, 2010. gada aprīlī un maijā viens pēc otra nomira Redgreivas brālis Korins un māsa Linna.

Karjera teātrī

1954. gadā (17 gadu vecumā) Redgreiva iestājās Centrālajā Runas un teātra mākslas skolā (Central School of Speech and Drama) Londonā. 1958. gadā viņa pirmo reizi uzstājās uz Vestendas (West End) teātra skatuves kopā ar savu brāli Korinu. Nākamajā gadā viņa jau tēloja lomas Karaliskajā Šekspīra teātrī, uzstājoties kopā ar ievērojamiem aktieriem (tai skaitā, kopā ar Lorensu Olivjē). 1960. gadā Redgreiva tēloja jau galveno sieviešu lomu lugā The Tiger and the Horse kopā ar savu tēvu Maiklu Redgreivu. 
Tālāk sekoja citas nozīmīgas lomas. Par lomu Viljama Šekspīra lugā "Kā jums tīk" (As You Like It) 1961. gadā Redgreiva saņēma savu pirmo teātra balvu Evening Standard Theatre Awards kā labākā aktrise. Pēc tam viņa to saņēmusi vēl trīs reizes. 1984. gadā par lomu teātra uzvedumā The Aspern Papers Redgreiva saņēma Lorensa Olivjē balvu (Laurence Olivier Award for Actress of the Year in a Revival).
Redgreiva tēlojusi lomas arī uz Brodvejas skatuves. Par lomu Jūdžīna O'Nīla lugā Long Day's Journey into Night 2003. gadā Redgreiva saņēma Tony balvu kā labākā aktrise. Vēl divas reizes viņa bijusi nominēta šai balvai (2007, 2011). Britu nedēļas laikraksta The Stage 2010. gadā rīkotajā nozares ekspertu un lasītāju aptaujā Redgreiva ierindota 9. vietā starp visu laiku dižākajiem teātra aktieriem un aktrisēm.

Politiskās aktivitātes

1977. gadā Redgreiva producēja dokumentālu TV filmu The Palestinian, kā arī ierunāja filmas tekstu. Filmā bija stāstīts par Palestīnas Atbrīvošanas organizāciju. Tas saniknoja ebreju organizācijas. Kad nākamajā gadā Redgreiva tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai par otrā plāna lomu filmā Julia (un saņēma šo balvu), pie pasākuma norises vietas pret Redgreivu piketēja cilvēki no Ebreju aizsardzības līgas (Jewish Defense League), bet turpat netālu bija arī Palestīnas Atbrīvošanas organizācijas grupa, kas piketēja Redgreivas atbalstam. Policija centās šīs grupas turēt nošķirtas vienu no otras, kā arī tālāk no mediju pārstāvjiem. Vēlāk Ebreju aizsardzības līga pieprasīja FOX kinostudijas producentiem nekad vairs nedot Redgreivai lomas, bet, lai arī starp Holivudas producentiem daudzi pēc tautības bija ebreji, viņi atteicās ierobežot aktieru darba iespējas atšķirīgu politisko uzskatu dēļ.
Redgreivas politiskās aktivitātes, iespējams, veicināja tas, ka viņas tēvs Maikls Redgreivs pēc uzskatiem bija sociālists. Jau 1970. gados Redgreiva kopā ar savu brāli Korinu Redgreivu dibināja Strādnieku revolucionāro partiju (Workers Revolutionary Party), kas cīnījās pret valdības centieniem privatizēt publisko pakalpojumu sfēru. Vēlāk, kad šī partija sašķēlās, Redgreivi 2004. gadā nodibināja Miera un progresa partiju (Peace and Progress party), kas aicināja izvest britu armijas vienības no Irākas, atcelt pasaules visnabadzīgāko valstu parādus, izlaist no Gvantenamo cietuma bez tiesas sprieduma ieslodzītos britus.
1995. gada jūnijā Redgreiva kļuva par UNICEF Labas gribas vēstnieci.
2002. gadā Redgreiva palīdzēja Čečenijas seperātistu premjerministra vietniekam un speciālajam sūtnim Ahmedam Zakajevam, kas Lielbritānijā lūdza politisko patvērumu no vajāšanas Krievijā. Redgreiva par viņu iemaksāja 50 000 mārciņas drošības naudu. 2003. gadā tiesa izlēma Zakajevam par labu, un noraidīja Krievijas prasību viņu izdot, lai tiesātu par terorismu.
Redgreiva ir kritizējusi karu pret terorismu, tajā izmantotās metodes. 2005. gada jūnijā savā intervijā Lerija Kinga šovā Redgreiva teica, ka "...demokrātija nozīmē - nav spīdzināšanas, nav ieslodzījuma nometņu, nav ieslodzījuma uz mūžu vai bez tiesas sprieduma". Par savu nostāju viņa izteicās: "Es nedomāju, ka tas ir galēji kreisi,...atbalstīt tiesiskumu."