Ēriks Kumari

Biogrāfija

Ēriks Kumari dzimis zemnieku ģimenē 1912. gada 7. martā Kirblas ciemā, Lēnes apriņķī, Igaunijas guberņā. 1922. gadā viņš pārcēlās uz Tallinu, kur mācījās ģimnāzijā. Līdz 1937. gadam viņa vārds bija Ēriks Matiass, bet uzvārds — Sits. Uzvārdu Kumari viņš pieņēma pēc Kumari salas nosaukuma Baltijas jūras Veinameri šaurumā (Monzundā).    
1932. gadā viņš iestājās Tartu Universitātē, kuru absolvēja 1940. gadā, iegūstot grādu zooloģijā.  
1928. gadā viņš Matsalu līča tuvumā uzsāka putnu vērošanu un 1930. gadā publicēja savu pirmo zinātnisko darbu. 1937. gadā iznāca viņa monogrāfija "Materiāli par Matsalu līča ornitofaunu". 1938. un 1939. gadā viņš uzsāka zivju dzenīšu vērošanu. Strādāja par zoologu Igaunijas PSR Valsts Dabas muzejā Tallinā.  
Lielā Tēvijas kara dalībnieks; no 1942. gada līdz 1945. gadam dienējis Sarkanajā armijā kā vecākais leitnants, ķīmiskā dienesta vadītājs, nonāca līdz Kurzemei. Pēc kara nodarbojās ar dabas objektu inventarizāciju.
1947. gadā turpināja strādāt Tallinā jau kā Valsts dabas muzeja darbinieks, tajā pašā laikā viņš kļuva par Igaunijas PSR Zinātņu akadēmijas Zooloģijas un botānikas institūta locekli. Bija vecākais zinātniskais līdzstrādnieks Tartu Universitātes mugurkaulnieku zooloģijas katedrā. 1949. gadā aizstāvēja kandidāta disertāciju "Zivju dzenītis Igaunijas PSR. Zooģeogrāfiskie un ekoloģiskie pētījumi". Balstoties uz Igaunijas dienvidaustrumos savākto materiālu par zivju dzenīti, 1952. gadā aizstāvēja doktora disertāciju "Mūsdienu Igaunijas PSR ornitofaunas sastāvs un tā ģenēze". 1954. gadā tika publicēts Kumari galvenais darbs — "Igaunijas PSR putni". 1952. gadā pēc zinātņu doktora grāda piešķiršanas viņš tika iecelts Zooloģijas un botānikas institūta zinātniskā direktora vietnieka amatā, šo posteni ieņēma līdz 1977. gadam (vēlāk viņš bija vecākais zinātniskais līdzstrādnieks un konsultants). Viņš pētīja dažādu ainavu putnus, bet priekšroku deva Igaunijas augsto purvu putnu izpētei. Pētījis augsto purvu putnus arī Latvijā. Ēriks Kumari arī pētījis Palearktikas zooģeogrāfijas problēmas. 
Ēriks Kumari tiek uzskatīts par galveno Igaunijas PSR dabas aizsardzības sistēmas autoru: 1957. gadā Igaunijas PSR tika pieņemts likums par dabas aizsardzību, kas kļuva par pirmo vides aizsardzības likumu PSRS. Ērika Kumari spalvai pieder "Igaunijas Dabas aizsardzības rokasgrāmata" (1960), "Dabas aizsardzība" (1973) un Igaunijas PSR Sarkanā grāmata (1982), kā arī četri "Igaunijas lauku putnu noteicēja" izdevumi. Viņš ir autors grāmatām un rokasgrāmatām interesentiem un ornitologiem iesācējiem "Kā novērot putnus" (1963) un "Putnu pārlidojumi" (1975). No 1954. līdz 1964. gadam Kumari vadīja Dabaszinātņu biedrību Igaunijas PSR Zinātņu akadēmijā, 1955. gadā izveidoja Baltijas komisiju putnu migrācijas pētījumiem un PSRS Zinātņu akadēmijas dabas aizsardzības komisiju. No 1954. līdz 1962. gadam Ēriks Kumari Baltijas komisijas ietvaros organizēja novērošanas punktu tīklus Baltijas —  Baltās jūras putnu migrācijas ceļu izpētē, kā arī sāka publicēt periodiskus ziņojumus, šī komisija bija starpnieks Vissavienības un starptautiskās programmās migrējošo putnu izpētei.
1974. gadā pēc Kumari iniciatīvas tika sasaukta pirmā starptautiskā konference par Baltijas jūras baseina migrējošo putnu izpēti un aizsardzību. Konferences notika arī 1977. gadā Polijā, 1980. gadā Somijā un 1984. gadā Zviedrijā. 1982. gadā XVIII Starptautiskā Ornitoloģijas kongresa plenārsēdē Maskavā Kumari uzstājās ar runu, apkopojot kopš 1950. gadiem paveikto.
Viņš ir publicējis vairāk nekā 200 zinātniskus rakstus un kopumā ir vairāk nekā 550 grāmatu, brošūru, recenziju utt. autors. Viņš sadarbojās ar daudziem padomju un ārvalstu zinātniekiem, bija Starptautiskās ornitoloģijas komitejas loceklis, PSRS Zinātņu akadēmijas Ornitoloģijas komitejas priekšsēdētāja vietnieks un daudzu PSRS, Eiropas un pasaules putnu aizsardzības organizāciju loceklis. Kopš 1974. gada bija krājumu "Ornitoloģija" redkolēģijas loceklis. Viņš piedalījās zinātniskā personāla apmācībā, uzraudzīja daudzu disertāciju (viens no šādu disertāciju izstrādātājiem bija arī Latvijas Ornitoloģijas biedrības goda biedrs Aivars Mednis) un kursa darbu izstrādi, kā arī vadīja praktiskos darbus.
Kumari apbalvots ar 8 medaļām, bija Igaunijas PSR Zinātņu akadēmijas korespondētājloceklis, bioloģijas zinātņu doktors un ornitoloģijas profesors. PSRS Nopelniem bagātais zinātnes darbinieks (1972), Somijas ornitoloģijas biedrības un Lielbritānijas ornitoloģiskā tresta goda loceklis, Spānijas Ornitoloģijas biedrības korespondētājloceklis.
Viņš mīlēja mūziku, teātri un literatūru: jaunībā viņš mīlēja dziedāt un konservatorijā apguva mežraga spēli.
Miris 1984. gada 8. janvārī Tartu pēc smagas slimības. Ērika Kumari piemiņai 1989. gadā nodibināta viņa vārdā nosauktā prēmija (Eerik Kumari looduskaitsepreemia), kas tiek piešķirta par nopelniem dabas aizsardzībā (pirmais, kam šī prēmija tika piešķirta, bija igauņu dabaszinātnieks Freds Jisi 1989. gadā). Kirblas nogāzē, kur kādreiz atradās Kumari vadītā Puhtu ornitoloģiskā stacija, uzstādīts Ērika Kumari piemiņas akmens.