google/wiki40b huggingface dataset:
Sumpurnis

Sumpurnis latviešu mitoloģijā ir ļauna cilvēkveidīga būtne ar cilvēka rumpi un suņa galvu (dažkārt arī putna galvu, vienu aci vai vienu kāju). Dzīvojis lielos mežos un ģērbies koku lapām. Satrakojušies sumpurņi uzbrukuši cilvēkiem, tos saplosot, apēdot to miesu un izdzerot asinis. Ja cilvēkus uzreiz neēduši, sumpurņi tos sasējuši un līdz ēšanai turējuši gūstā pie sevis.
Sumpurņiem bijis arī ķēniņš un citi sumpurņu augstdzimušie, kuru goda zīme bijusi pagarā aste, bet tuvākie sumpurņu radinieki bijuši suņi. Dažkārt sumpurņi jaukti ar vilkačiem. Par sumpurņiem, tāpat kā vilkačiem, citus varēja noburt arī burvji, apjožot tiem apkārt jostu, kas burvestības atcelšanai pašiem vai kādam citam bijusi jāatraisa vai jāpārplēš.
1929. un 2019. gadā ar nosaukumu „Sumpurņa pils” noticis Latvijas Mākslas akadēmijas karnevāls.
Jēkabs Janševskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1865. gada 16. februārī Nīgrandes muižas "Kalna Krīcmaņu" kalpu mājā netālu no Latvijas - Lietuvas robežas. Sešu gadu vecumā māte viņam iemācīja lasīt, mācījās vietējā pagastskolā (1873-1880) un Valtaiķu draudzes skolā pie mācītāja Veides (1882-1884).
1884. - 1885. gadā viņš dzīvoja Liepājā un publicēja pirmo recenziju par Lesinga komēdijas latvisko tulkojumu laikrakstā "Latvietis". Pēc skolotāja tiesību iegūšanas strādāja par mājskolotāju Lietuvā (1885-1888), tad par skolotāju Nīcas pagastskolā (1889-1896). No 1896. gada viņš sūtīja latviešu laikrakstiem savus tēlojumus no jūrnieku, zvejnieku un Lejaskurzemes lauku dzīves, ko publicēja "Latviešu Avīzes", "Baltijas Vēstnesis", "Māju Kalendārs" un "Balss". 1902. gadā Liepājas pilsētas domes vēlēšanās bija latviešu vēlēšanu komitejas sekretārs. 1902. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā un strādāja par žurnālistu laikrakstos "Vārds" (1902), "Rīgas Avīzes" (1902-1903), "Apskats" (1903-1905), "Dzimtene" (1905-1906), "Latvija" (1906-1909), tad atkal "Rīgas Avīzes" (1909-1915). Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Tveras guberņu Krievijā, pēc tam dzīvoja Maskavā (1916-1918). Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas viņš 1918. gada vasarā atgriezās dzimtenē.
Latvijas brīvības cīņu laikā pēc Paju kaujas Janševskis kopā ar Oto Nonācu un Edvartu Virzu igauņu karaspēka ieņemtajā Valkā 1919. gada aprīlī izveidoja Ulmaņa valdībai lojālo laikrakstu „Tautas Balss”. Pēc Aprīļa puča viņš uzrakstīja memorandu Antantes valstu diplomātiskajai pārstāvniecībai Tallinā, kas sekmēja Kārļa Ulmaņa valdības atgriešanos no kuģa "Saratov" klāja Rīgā. Pēc „Tautas Balss” redakcijas slēgšanas 1919. gada oktobrī Janševskis pārcēlās uz Rīgu, kur bija Latvijas Republikas valdības laikraksta "Valdības Vēstnesis" redakcijas loceklis un līdzredaktors (1919-1931).
Pēc 1921. gada Janševskis līdztekus darbam redakcijā intensīvi nodarbojās ar vēsturisko romānu rakstīšanu. Savu pirmo romānu piecos sējumos "Dzimtene" par 1880.-1890. gadu dzīvi Kurzemē viņš ar pārtraukumiem rakstīja 40 gadus un pabeidza tikai 1924. gadā. Par Kurzemes hercogistes laikiem vēstošo "Bandavu" turpinājumos publicēja žurnāls "Nedēļa" (1928), bet "Laimes bērnu" "Atpūta" (1931-1932). Visi romāni izdoti atkārtoti gan Latvijā, gan trimdā.
Miris 1931. gada 22. decembrī Rīgā, apbedīts Meža kapos.
Nobela prēmija fizioloģijā vai medicīnā

Nobela prēmija fizioloģijā vai medicīnā (zviedru: Nobelpriset i fysiologi eller medicin) ir ikgadējs apbalvojums par ieguldījumu medicīnā, kuru kopš 1901. gada pasniedz par sasniegumiem fizioloģijā vai medicīnā. Tā ir viena no piecām Alfrēda Nobela 1895. gadā dibinātajām Nobela prēmijām, kura tiek pasniegta piecās dažādās jomās: fizikā, ķīmijā, literatūrā, miera veicināšanā un fizioloģijā vai medicīnā. To pasniedz Zviedrijas Karaliskā Zinātņu Akadēmija svinīgā ceremonijā Zviedrijas galvaspilsētā Stokholmā katru gadu 10. decembrī (A. Nobela nāves dienā). 2010. gadā Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā saņēma brits Roberts Edvardss. Līdz 2010. gadam tikusi pasniegta 101 Nobela prēmija fizioloģijā vai medicīnā (196 vīriešiem un 10 sievietēm). Pirmā prēmija tika pasniegta vācietim Emīlam Ādolfam von Beringam. Pirmā sieviete, kas saņēmusi Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā, bija amerikāniete Gertija Kori, kura to saņēma 1947. gadā. Šī ir augstākā balva, ko iespējams saņemt fizioloģijā vai medicīnā.
Jaungvinejas jūra

Ģeogrāfija

Ūdens virsējā slāņa vidējā temperatūra ap 28 °C, sāļums — 34‰, plūdmaiņas — ap 1 m. Seismiski ļoti aktīva zona, ļoti aktīvs vulkānisms.
Jūras gultnē atklātas bagātas vara, cinka, sudraba un zelta rūdu iegulas. Rūdas veido zemūdens karstie avoti (venti), ap kuriem izveidojušies arī savdabīgi organismi.
Jaungvinejas jūrā 1943. gada 2.—4. martā notika Bismarka jūras kauja, kur ASV un Austrālijas gaisa spēki uzbruka Japānas flotes konvojam, kas uz Lae Papua-Jaungvinejā veda karaspēku. Japānas konvojs tika sakauts.

Robežas

Dienvidrietumos atrodas Jaungvinejas sala, no pārējām pusēm jūru apņem Bismarka arhipelāgs, tai skaitā lielā Jaunbritānijas sala dienvidaustrumos un Jaunīrijas sala ziemeļaustrumos. Dienvidos savienota ar Zālamana jūru, ziemeļos — ar Kluso okeānu.
Tīšs Benots

Karjera

Benots par profesionāli kļuva 2015. gadā Beļģijas UCI Pasaules tūres komandā Lotto–Soudal, iepriekš 2013. un 2014. gadā pārstāvot komandas U23 sastāvu un 2014. gada rudenī vairākās sacensībā stažējoties galvenajā komandā.
Benots jau pirmajā sezonā uzrādīja augstus rezultātus, iegūstot piekto vietu Flandrijas tūrē. Sezonas gaitā viņš guva panākumus arī daudzdienu sacensībās, izcīnot otro vietu kopvērtējumā aiz Grega Van Avermāta 2015. gada Tour of Belgium. Benots trīs reizes finišēja pirmajā desmitniekā Critérium du Dauphiné posmos. 2015. gadā atzīts par daudzsološāko talantu Beļģijas Gada balvā sportā.
Benots tika iekļauts komandas sastāvā startam 2017. gada Tour de France.
2018. gada 3. martā uzvarēja Strade Bianche sacensībās.

Personīgā dzīve

Benots studējis ekonomiku Gentes Universitātē.
Johans Zāmuels Hillners

Biogrāfija

Johans Zāmuels Hillners dzimis 1754. gada 17. janvārī Kēnigsbergā. Pamatizglītību ieguva savā dzimtajā pilsētā, Frīdriha koledžā. No 1770. līdz 1773. gadam mācījās Kēnigsbergas universitātē. 1774. gadā pārcēlās uz Kurzemes hercogisti, kur strādāja par privātskolotāju. 1782. gada 29. septembrī tika ordinēts par luterāņu mācītāju, un sāka kalpot Popes un Angermindes (tagad Rinda) draudzēs. 1814. gadā Hillners kļuva par prorektoru, bet 1816. gadā par konsistorijas padomnieku (Konsistorialrath). Šajā laikā viņam kalpošanā palīdzēja dēls Ulrihs Kristiāns Hillners. Diemžēl dēls nomira 10 gadus pirms tēva nāves. Johans Zāmuels Hillners miris 1835. gada 2. decembrī, 81 gada vecumā.
Prūsija

Vēsture

Sākotnēji ar vārdu Prūsija apzīmēja baltu tautas prūšu apdzīvoto teritoriju, kas vēlāk bija pazīstama kā Austrumprūsija. 1226. gadā pret prūšiem karu uzsāka Mazovijas hercogs Konrāds, kas bija pieaicinājis palīgos Vācu ordeni.
1254.-1255. gada ziemā Čehijas karalis Otokārs II Pšemisls liela krustnešu karaspēka priekšgalā devās uz Prūsiju, pie Breslavas viņam pievienojās Brandenburgas markgrāfa Oto pulki. Piedaloties vairākiem bīskapiem (Olmicas Brūno, Kulmas Indriķim, Vārmas Anselmam), apvienotais krustnešu karaspēks ielauzās Sembā, nopostīja Medanavu, ieņēma Rudavas pili un piespieda sembjus kristīties. Pēc tam zem krustnešu lielā pārspēka labprātīgi padevās Kvēdenavas, Valdavas, Kaimes un Tapjavas prūši. Pēc prūšu uzvarēšanas karalis ar saviem pavadoņiem atgriezās Vācu ordeņa galvenā miteklī Marienburgā. 
1309. gadā Teitoņu ordeņa virsmestra rezidence tika pārcelta uz Prūsiju, konkrēti, uz Marienburgu (mūsdienās Malborka). 1466. gadā Prūsija tika sadalīta starp Polijas karalisti un Vācu ordeni. Līdz 1660. gadam Prūsijas hercogiste bija Polijas vasaļvalsts, bet pārējā Prūsijas teritorija palika Polijas karalistes pārvaldē līdz Polijas dalīšanai 1772. gadā.
No 1618. līdz 1701. gadam Austrumprūsijas teritorija iekļāvās Brandenburgas-Prūsijas valstī, kuras galvaspilsēta bija Berlīnē. 1701. gadā Austrumprūsija kļuva par daļu no Prūsijas karalistes. Prūsijai bija vadošā loma Vācijas impērijas radīšanā 1871. gadā.
Laikdales daudzpiekļuve

Laikdales daudzpiekļuve vai TDMA (angļu: Time division multiple access) ir laikā nodalīta vairāku lietotāju piekļuve kopīgam fiziskam resursam. Visi lietotāji izmanto vienu frekvenci, bet katram lietotājam tiek izdalīta sava laiksprauga, kad tas drīkst sūtīt vai saņemt informāciju. Lietotāji secīgi pārraida katrs savā laika sprīdī, iegūstot virtuāli vienlaicīgu piekļuvi radio resursam. Laikdales daudzpiekļuve tiek izmantota GSM.

Darbības princips

Laikspraugas tiek sagrupētas kadros (angļu: frame), kas GSM kadrā ir astoņas. Kadri periodiski atkārtojas. Katrs lietotājs reizi kadrā iegūst savu pārraides intervālu. Tā kā kadri atkārtojas visu laiku, katrs lietotājs iegūst savu nepārtrauktu pārraides kanālu.
Indulis Strazdiņš

Indulis Strazdiņš (1934—2001) bija latviešu matemātiķis un Augstākās Padomes deputāts.

Dzīvesgājums

Dzimis 1934. gada 31. martā. 1950. gadā beidza Rīgas 4. vidusskolu. 1955. gadā beidza Pētera Stučkas Latvijas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultāti. Studēja Maskavas Valsts Universitātes Mehānikas un matemātikas fakultātes aspirantūrā matemātiskās loģikas specialitātē no 1955. gada, 1958. gada rudenī atgriezās Rīgā. 
1969. un 1970. gadā Indulis Strazdiņš bija komandējumā Ilinoisas Tehnoloģiskajā institūtā ASV. 
1991. gadā vienmandāta apgabalā ievēlēts par Latvijas Augstākās Padomes deputātu.
Miris 2001. gadā.

Ģimene

1964. gadā salaulājās ar pirmo sievu.
Vēlāk apprecējās ar Itu Kozakēviču.

Darbi

Matemātikas profesora Borisa Plotika rosināts, Strazdiņš uzsāka Būla funkciju un daudzvērtību loģikas jeb Posta funkciju pamatīpašību izpēti. Zinātniskie rezultāti apkopoti viņa matemātikas zinātņu kandidāta disertācijā par daudzvērtīgo pārslēgumfunkciju grupu teorētisko klasifikāciju, kas aizstāvēta 1965. gadā Baltkrievijas Zinātņu akadēmijas Matemātikas institūtā Minskā, kā arī doktora zinātniskā grāda ieguvei domātajā disertācijā par grupu invariances galīgvērtību loģikā, ko aizstāvēja 1989. gadā PSRS Zinātņu akadēmijas Skaitļošanas centrā Maskavā. 1992. gadā par zinātnisko rezultātu apkopojumu par grupu invarianci daudzvērtību loģikā Latvijas Zinātnes padome nostrificēja Strazdiņam habilitēta matemātikas doktora grādu.

Iespējamā sadarbība ar VDK

Vēsturniece Marta Starostina saskaņā ar publiskotās VDK savervēto aģentu kartotēkas aģenta kartīti norāda, ka Arvīda Pelšes Rīgas politehniskā institūta mācībspēks Strazdiņš savervēts kā VDK aģents jau 1958. gada 16. decembrī 2. (pretizlūkošanas) daļas 9. nodaļā, pseidonīms "Somov" ar arhīva lietas numuru Nr. 9783. Aģenta kartīte pati par sevi vēl nav pierādījums, taču ir cita liecība. 
Knuts Skujenieks, kurš 1962.—1969. gados tika ieslodzīts Mordovijas nometnē, uzskata, ka I. Strazdiņš saņēmis komandējumu uz ASV par viņa nodevību. Strazdiņa ziņojumi esot lasāmi paša Skujenieka lietā.
"...Otram vajadzēja zinātnisko komandējumu uz ārzemēm, un viņš pelnīja sev to. Kad atgriezos no lēģera, viņš mēģināja ar mani sākt sarunas, bet es biju strups, neielaidos. Pieļauju, viņš gribēja sirdi izkratīt. Bet man to nevajadzēja. Dies ar viņiem, stučītājiem! Man palika tikai nicinājums pret to, ka cilvēks var tā pārdoties. Jo viņš bija arī mans draugs."
Jirži Velšs

Karjera

Spēlētāja karjeru J. Velšs sācis Čehijā, pēc tam pārcēlās uz Slovēniju, kur Ļubļanas "Olimpija" sastāvā viņš 2002. gadā kļuva par valsts čempionu un tika atzīts par līgas MVP.
2002. gada NBA draftā J. Velšu draftēja Filadelfijas "76ers" ar kopējo 16. numuru pirmajā kārtā. Spēlētājs tika uzreiz aizmainīts uz Goldensteitas "Warriors". Kopumā vairāku sezonu laikā bieži ticis mainīts (spēlējis piecos NBA klubos), tomēr NBA nospēlējis vairāk par 200 regulārā čempionāta spēlēm, tostarp tieši 100 spēlēs gājis laukumā sākumsastāvā.
2006. gadā J. Velšs pameta NBA un pārcēlās uz Eiropu, lai spēlētu Spānijas ACB līgas klubā Malagas "Unicaja". Kopš 2012. gada spēlē pārliecinoši labākajā dzimtās Čehijas komandā Nimburkas "ČEZ Basketball".
Strauts

Strauts ir neliela ūdenstece Zemes virspusē, kuras platums nepārsniedz dažus desmitus centimetru vai dažus metrus. Parasti strauti rodas no avota — pazemes ūdeņu — izplūšanas vietas virszemē vai nokrišņiem. Nav stingri noteikta robeža, starp strautu un lielāku ūdensteci — upi. Strauti parasti ir seklāki, tiem ir iespējams viegli pārbrist pāri vai pat pārlēkt, arī to garums parasti ir mazāks. Savukārt ūdens plūšanas ātrums strautos bieži ir salīdzinoši lielāks nekā upēs, pat vairāki metri sekundē. Strauti ir svarīga daļa no ūdens aprites dabā. Strautus iedala pastāvīgajos un sezonālajos strautos, kā arī līdzenuma un kalnu strautos.
Kasablanka (filma)

Sižets

Filmas scenārija autori Filips Epšteins, Jūlijs Epšteins, Hauards Kohs adaptējuši Marija Bērneta un Džoanas Elisones lugu Everybody Comes to Rick's.
Filmas darbība notiek Otrā pasaules kara laikā Višī valdības kontrolētajā Marokas pilsētā Kasablankā. Filmas sižeta pamatā ir amerikāņa Rika Bleina iekšējs konflikts, mēģinot izšķirties starp jūtām pret sievieti un pienākumu palīdzēt viņai un viņas vīram — čehu pretošanās kustības līderim, bēgt, lai turpinātu cīņu pret nacistisko Vāciju.
Artūrs Paulausks

Karjeras sākums

Artūrs Paulausks 1976. gadā pabeidzis Viļņas Universitāti ar grādu tiesību zinātnē. Pēc tam strādājis par izmeklētāju un prokuroru. No 1987. līdz 1990. gadam viņš bija Lietuvas PSR ģenerālprokurora vietnieks un no 1990. līdz 1995. gadam ģenerālprokurors. No 1995. līdz 1997. gadam viņš atkal bija ģenerālprokurora vietnieks, bet no 1997. līdz 2000. gadam nodarbojās ar juridisko privātpraksi.

Politiskā karjera

Artūrs Paulausks politikā iesaistījās kandidējot Lietuvas prezidenta amatam 1997.—1998. gada vēlēšanās. Viņu atbalstīja tābrīža prezidents Aļģirds Brazausks, bet vēlēšanās ar nelielu pārsvaru uzvarēja Valds Adamkus, Paulauskam iegūstot 49,6% balsu, bet Adamkum 50,4%. Paulausks pēc tam izveidoja partiju «Jaunā savienība» un 1998. gada 25. aprīlī kļuva par tās priekšsēdētāju. Šī partija 2000. gada Seima vēlēšanās ieguva 19,6% balsu. Pēc vēlēšanām viņš 2000. gada 19. oktobrī kļuva par Seima spīkeru.
Pēc prezidenta Rolanda Paksa atstādināšanas 2004. gada 6. aprīlī Paulausks kļuva par prezidenta pienākumu izpildītāju līdz nākamā prezidenta Valda Adamkus ievēlēšanai 2004. gada 12. jūlijā.
2006. gada 11. aprīlī Paulausku atcēla no Seima spīkera amata ar 94 balsīm par (un tikai 11 pret). Viņa partija «Jaunā savienība» vēlēšanās nepiedalījās. Paulausku amatā nomainīja Viktors Muntians.
2008. gada 30. janvārī premjerministrs Ģedimins Ķirķils nominēja Paulausku Vides ministra amatam. Kā ministrs Paulausks 2008. gada maijā ANO Ilgtspējīgas attīstības komisijai paziņoja par Lietuvas atbalstu atjaunojamā enerģijas resursu izmatošanai.
2015. gadā plašsaziņas līdzekļos parādījās informācija, ka Paulausks ir iekļauts Krievijas melnajā sarakstā ar pazīstamiem cilvēkiem no Eiropas Savienības, kam liegta iebraukšana valstī.
Džanni Rivera

Karjera

Itāļu futbolā tiek saukts par "Zelta puiku". 1959. gada 2. jūnijā viņš aizvadīja savu debijas spēli klubā Alessandria Serie A pret Inter tikai būdams 15 gadus vecs. Klubā viņš aizvadīja 26 spēles, gūdams 6 vārtus. Gadu vēlāk viņu savā rīcībā iegādājās klubs AC Milan, lai aizvietotu Huanu Skiafino tajā laikā par rekordlielu summu - 200 000 ASV dolāru. 1962. gadā viņš ar savu klubu izcīnīja čempiona titulu.
Savu pirmo valstsvienības spēli viņš aizvadīja pret Rietumvācijas futbola izlasi 1962. gadā Čīlē, kura beidzās ar bezvārtu neizšķirtu.
Sakarā ar to, ka Rivera 1962. gadā ar savu klubu izcīnīja valsts kausu, viņa komanda kvalificējās UEFA Čempionu līgai 1962. gadā un tajā uzvarēja portugāļu klubu Lisabonas "Benfica" ar rezultātu 2:1. Viņam tika piešķirta otrā vieta cīņā par Zelta bumbas titulu, kuru toreiz ieguva krievu vārtsargs Ļevs Jašins.
1967.—1968. gada sezonā Rivera ieguva abus iepriekšminētos titulus un arī UEFA Kausu ieguvēju kausu ar AC Milan. 1968.gadā Rivera ar savu valstsvienību ieguva Eiropas čempionu titulu. Viņš izlaida fināla spēli pret Dienvidslāvijas futbola izlasi traumas dēļ, ko viņš guva pusfināla spēlē pret PSRS futbola izlasi. Nākamajā sezonā Rivera ar savu klubu bija ar uzvarām bagāts Čempionu kausā, kā rezultātā viņš ieguva Zelta bumbu.
1970. gada Pasaules kausā viņš ar savu valstsvienību spēlēja Meksikā, kur aizkļuva līdz finālam, zaudējot Brazīlijai ar rezultātu 4:1. Valstsvienības galvenais treneris Feručio Valkaredži nebija domājis, ka Rivera un viņa komandas biedrs Sandro Mazola varētu spēlēt kopā vienā laukumā. Kaut arī Rivera bija daudz slavenāks par Mazolu, treneris nolēma sūtīt laukumā viņu. Vēlāk tomēr Valkaredži izdomāja, ka laukumā jālaiž abi spēlētāji. Viņš izdomāja, ka Mazola varētu spēlēt pirmajā puslaikā, bet Rivera varētu uznākt laukumā pēc puslaika. Ar šādu stratēģiju Rivera palīdzēja uzvarēt turnīra saimniekus Meksiku ceturtdaļfinālā un Rietumvāciju pusfinālā, kurā Rivera spēlēja galveno lomu vienā no visaizraujošākajām spēlēm Pasaules kausa vēsturē, gūstot izšķirošos ceturtos vārtus savai valstsvienībai, kas komandai atnesa uzvaru ar rezultātu 4:3. Fināla spēlē pret Brazīliju Valkaredži Riveru nomainīja, kad līdz spēles beigām bija atlikušas sešas minūtes, lai gan iepriekšējos divos mačos Rivera bija kļuvis par varoni.
Viņš arī piedalījās FIFA Pasaules kausā 1974. gadā, bet nespēlēja tajā mačā, kurā itāļi zaudēja poļiem ar rezultātu 2:1. Tās bija Riveras karjeras beigas savā valstsvienībā, kurā spēlēdams, viņš 60 spēlēs guva 14 vārtus.
Rivera ar AC Milan piedalījās divās Kausu ieguvēju kausa fināla spēlēs; vienā 1973. gadā, kura tika uzvarēta un otrā - 1974. gadā, kurā tika piedzīvots zaudējums. AC Milan ieguva arī dažādus Itālijas kausus 70. gados, bet Rivera vairākās no tām nepiedalījās dēļ viņa izteicieniem pret itāļu tiesnešiem.
Savu pēdējo čempiona titulu Rivera ieguva 1979. gadā ar AC Milan, kas klubam bija desmitais tituls. Kopā AC Milan viņš aizvadīja 501 spēli, gūstot 160 vārtus.
Zolote

Vēsture

Apdzīvotā vieta dibināta 1903. gadā kā ciemats pie akmeņogļu ieguves šahtām. 1938. gadā piešķirts pilsētas statuss. Pilsētā darbojas trīs akmeņogļu ieguves šahtas un bagātināšanas kombināts.
Andrēass Engkvists

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Engkvists uzsāka 2005.—06. sezonā, kad aizvadīja savu debijas spēli Zviedrijas Elitsērijas kluba Djurgårdens IF rindās. Nākamajā sezonā kluba sastāvā uzbrucējs aizvadīja jau 43 spēles, pamazām nostiprinoties komandas rindās. Djurgårdens IF hokejists spēlēja līdz 2010. gada vasarai, kad pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2010.—11. gada sezonu Engkvists pamatā aizvadīja AHL kluba Hamiltonas "Bulldogs" sastāvā, taču sezonas gaitā debitēja arī NHL, aizvadot trīs spēles Monreālas "Canadiens" rindās. Nākamajā sezonā Engkvists "Canadiens" sastāvā laukumā izgāja 12 spēlēs.
2012. gada vasarā hokejists pievienojās KHL vienībai Mitišču "Atlant", tās rindās spēlējot līdz 2014. gada decembrim, kad tika aizmainīts uz Maskavas CSKA. 2015. gada vasarā noslēdza divu gadu līgumu ar Ufas "Salavat Julajev", savukārt 2017. gadā pievienojās Zviedrijas hokeja līgas vienībai Djurgårdens IF. 2019.—20. gada sezonu uzsāka kā komandas kapteinis, taču vien pēc divām aizvadītām spēlēm Engkvists paziņoja par karjeras beigšanu, lēmumu saistot ar nespēju atgūties pēc vairākiem karjeras laikā gūtiem smadzeņu satricinājumiem.
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2010. gada Pasaules čempionātā, tajā kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas.
Tinder

Dibināšana

Tinder dibināja Šons Rads, Džonatans Badīns, Džastins Matīns, Džo Munozs, Dinešs Mūrdžuani, Vitnija Volfa, kura vēlāk pameta organizāciju, lai izveidotu pati savu vietni Bumble. Viens no vietnes dibinātājiem Rads paziņoja, ka impulss lietotnes izveidošanai bija viņa novērojums “neatkarīgi no tā, kas jūs esat, jūs jūtaties daudz komfortablāk iepazīstot kādu, ja zināt, ka otrs cilvēks arī vēlas veidot kontaktu”. Viņš ticēja, ka varētu izveidot “dubultās izvēles” sistēmu, lai potenciāli mazinātu šo stresu. Tāpat Rads pieminēja, ka Tinder aizpilda sociālo tīklošanās plaisu, lai apmierinātu svešiniekus, nevis savienotu ar cilvēkiem, kurus lietotājs jau pazīst.
Tinder kļuva populārs vairākās koledžu pilsētiņās un paplašināja savus mērogus uz citām studentu atrašanās vietām. Vietne ieguva “TechCrunch Crunchies Award” balvu kā labākais debijas projekts 2013. gadā. 2013. gada martā, kad lietotni izmantoja tikai dažās vietās, mobilās vietnes direktore Aleksa Matīna paziņoja, ka ar lietotnes palīdzību jaunieši var kontaktēties ar ļaudīm, kurus parasti neuzrunātu. Līdz 2013. gada maijam Tinder bija viena no top 25 sociālo tīklošanās vietņu programmām, pamatojoties uz lietošanas biežumu un lietotāju skaitu. Sākotnēji “svaidīšanas” funkcijas vietā lietotāji izmantoja zaļu “sirdi” vai sarkanu “X”, lai izvēlētos, kā pāršķirstīt attēlus.

Lietošana

Izmantojot Facebook, Tinder spēj izveidot lietotāja profilu ar fotoattēliem, kas jau ir augšupielādēti. Tiek apkopota pamatinformācija un analizēts lietotāja sociālais grafiks. Kandidāti, kuriem varētu izveidoties saderība, ir atlasīti, pamatojoties uz ģeogrāfisko atrašanās vietu, abpusējo draugu skaitu un kopīgajām interesēm. Balsoties uz potenciālo lietotāju saderību, lietotne ļauj anonīmi izvērtēt potenciālos kandidātus, “svaidot” to profilus pa labi vai kreisi. Ja divi lietotāji patīk viens otram, tad veidojas “atbilstība” un viņi var kontaktēties ar vietnes palīdzību. Lietotni izmanto aptuveni 196 valstīs.

Lietotāji

Tinder tiek plaši izmantots visā pasaulē un ir pieejams vairāk nekā 40 valodās. No 2014. gada beigām ik mēnesi lietotni izmanto apmēram 50 miljoni cilvēku, vidēji dienā izveidojas 12 miljoni “atbilstību”. Lietotāji dienas laikā veic vienu miljardu “svaidīšanu”. Minimālais vecums, lai piereģistrētos vietnē, ir 18 gadi.
Indriķa iela (Rīga)

Vēsture

Indriķa iela laika gaitā nav mainījusi savu nosaukumu. Pirmo reizi Rīgas kartogrāfiskajā materiālā tā minēta 1880/1883. gadā.
Zivju dzenīši

Izskats un īpašības

Zivju dzenīšu ģints putni ir maza un vidēja auguma, ar kompaktu ķermeņa uzbūvi. Tiem ir liela galva, īsa aste un proporcionāli garš un smails knābis. Mazākais zivju dzenīšu ģintī ir debeszilais zivju dzenītis (Alcedo coerulescens), kura ķermeņa garums ir apmēram 13 cm. Toties lielākais ir Blisa zivju dzenītis (Alcedo hercules), kura ķermeņa garums ir apmēram 22—23 cm. 
Zivju dzenīši mājo ūdenstilpju krastos un galvenokārt medī zivis, bet tie barojas arī ar vēžveidīgajiem, ūdens kukaiņiem un citiem ūdens dzīvniekiem. Tie ir monogāmi un teritoriāli. Pāris pa abiem upju stāvkrastos izrok alu, kurā iekārto ligzdu. Abi arī perē un baro putnēnus.
Konstantinopole

Konstantinopole (grieķu: Κωνσταντινούπολις, latīņu: Constantinopolis) bija Turcijas lielākās pilsētas Stambulas nosaukums līdz 1930. gadam.

Vēsture

Konstantīns I pēc kļūšanas par vienīgo imperatoru 330. gadā pārcēla Romas impērijas galvaspilsētu uz senāko Bizantijas pilsētu Trāķijas (Eiropas) provincē, ko pārdēvēja par Konstantinopoli.
Līdz 395. gadam Konstantinopole (tajā laikā zināma arī kā Jaunā Roma) bija Romas impērijas galvaspilsēta; no 395. līdz 1204. gadam un no 1261. līdz 1453. gadam — Bizantijas jeb Austrumromas impērijas galvaspilsēta; no 1204. līdz 1261. gadam — Latīņu impērijas galvaspilsēta un no 1453. līdz 1922. gadam — Osmaņu impērijas galvaspilsēta.