google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Seskis

Dzīvesgājums

Jānis Seskis dzimis 1877. gadā Vaives pagasta Lejas Piekuņos lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Āraišu draudzes skolā un Priekuļu ministrijas skolās. 1897. gadā Cēsīs kā autodidakts nokārtoja tautskolotāja pārbaudījumus, strādāja par skolotāju Lejasciemā un Straupē. Piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos, par ko aizmuguriski piespriests nāves sods. 1906. gada sākumā devās emigrācijā uz Šveici, kur studēja Bernes un Bāzeles universitātēs, pēc tam strādāja par jauno valodu skolotāju Parīzē (1910-1913). Darbojās latviešu trimdas laikrakstos "Dzimtenes Vēstnesis" un "Druva".
1913. gadā atgriezās Latvijā un strādāja Ventspilī par avīzes "Ventspils Apskats" redaktoru. Sākoties Pirmajam Pasaules karam, Jāni Seski iesauca Krievijas impērijas armijā. Veselības stāvokļa dēļ netika sūtīts uz fronti, bet dienēja kā rakstvedis gvardes Preobraženskas pulkā Petrogradā. Pēc Februāra revolūcijas Jānis Seskis tika atzīts par karadienestam nederīgu, un 1917. gada vasarā atgriezās Latvijā.
1917. gada oktobrī viņš pēc agrākā Krievijas Valsts Domes deputāta Jāņa Goldmaņa lūguma atgriezās Petrogradā, lai izveidotu Latviešu Informācijas dienestu. 29. novembrī — 2. decembrī tika dibināta Latviešu Pagaidu Nacionālā padome, un Jānis Seskis tika ievēlēts par LPNP Ārlietu nodaļas sekretāru, turpinot Informācijas dienesta darbu.
1918. gada beigās Seskis tika nosūtīts piedalīties Latvijas delegācijas darbā Parīzes miera konferences laikā. No 1920. gada jūnija līdz 1921. gada janvārim viņš bija Latvijas pilnvarotais pārstāvis Šveicē. 1921. gada aprīlī tika iecelts par rezidējošo ministru (pastāvīgo vēstnieku), no augusta sūtnis Igaunijā, no 1929. gada oktobra līdz 1932. gada jūnijam sūtnis PSRS. No 1932. gada decembra bija Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas Preses nodaļas vadītājs. No 1934. gada oktobra līdz 1940. gada februārim Jānis Seskis bija Latvijas ģenerālkonsuls Klaipēdā. 1940. gada septembrī Seskis tika atbrīvots ārlietu resora likvidācijas dēļ.
1941. gadā Jānis Seskis tika apcietināts un izvests uz Krieviju. Apsūdzēts par to, ka darbojies noziedzīgā organizācijā LPNP, sadarbojies ar Francijas sūtni Petrogradā Ž. Nulensu (Noulens) un britu ģenerālkonsulu Maskavā B. Lokartu (Lockhart), lai gāztu padomju varu Krievijā, būdams sūtnis Maskavā, spiegojis, kaitējot PSRS.1941. gada 23. jūnijā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija piesprieda viņam nāvessodu, ko izpildīja 1943. gada 10. jūlijā Vjatkas soda nometnēs Kirovas apgabalā.
KHL simboliskā izlase

KHL simboliskā izlase godina Kontinentālās hokeja līgas sezonas labākos spēlētājus katrā pozīcijā. Visvairāk, sešas reizes, tajā iekļauti krievu uzbrucēji Aleksandrs Radulovs un Sergejs Mozjakins, bet vienreiz izlasē iekļauts latviešu aizsargs Sandis Ozoliņš.
Anna Brodele

Biogrāfija

Dzimusi 1910. gadā mežsarga ģimenē. Mācījusies Viesītes pamatskolā, vēlāk Jēkabpils vidusskolā. Stāstus un dzejoļus publicējusi no 1927. gada. No 1932. līdz 1936. gadam atradusies ieslodzījumā sakarā ar piedalīšanos komunistiskajā pagrīdes darbā.
Pēc Latvijas pievienošanas Padomju Savienībai viņa strādāja laikraksta "Padomju Latvija" redakcijā un žurnāla "Sarkanā Palīdzība" redakcijā. 
Studējusi M. Gorkija Literatūras institūtā Maskavā.
Otrā pasaules kara laikā viņa evakuējās uz Jaroslavļas apgabalu, kur strādāja kolhozā.
Viesītes muzeja "Sēlija" nodaļā Paula Stradiņa skola iekārtots rakstnieces piemiņas kabinets. Bijusī Dzirnavu iela Viesītē nosaukta par godu rakstniecei Annas Brodeles iela.

Daiļrade

Literāro darbību uzsāka 1927. gadā. 1946. gadā izdots viņas stāstu krājums "Stiprie cilvēki" un dzejoļu krājums "Brīvā dzimtene". Viņas darbu galvenie varoņi parasti bija jaunas sievietes.
Kā dramaturģe sāka darboties Otrā Pasaules kara laikā. Brodeles lugas galvenokārt veltītas kolhozu dzīves tēmām: "Upesciema pavasaris" (1948) par kolektivizācijas norisi ciematā, "Zelta druva" (1949) par kolhoznieku darba dzīvi Latvijā, Arī lugas "Skolotājs Straume" (1948), "Dedzīgās sirdis" (1951), "Avārija" (1954), "Nemirstīgā jaunība" (1958), "Dace meklē laimi" (1965), "Tas ir mans laiks" (1969), "Mana trauslā meitene (1964)" veltītas Padomju Latvijas darba jaunatnes dzīves attēlojumam. Annas Brodeles lugas iestudētas Dailes teātrī un citos teātros.
No viņas prozas darbiem pazīstamākie ir garie stāsti "Marta", "Zilais zvirbulis", kā arī romāns "Uzticība". Annas Brodeles proza tulkota daudzās PSRS tautu valodās.
Pēc viņas sarakstītā romāna "Ar sirdi un asinīm" 1959. gadā Rīgas kinostudijā režisors Rolands Kalniņš uzņēma filmu "Ilze".
Apbalvota ar Darba Sarkanā karoga ordeni, ordeni "Goda zīme" un dažādām medaļām. Viesītē atrodas A. Brodeles vārdā nosaukta iela.
Jastarņas bāka

Jastarņas bāka (poļu: Latarnia Morska Jastarnia) atrodas Polijā, Pomožes vojevodistes Puckas apriņķa Jastarņā, Baltijas jūras krastā uz Helas pussalas.
54°42′01.00″N 18°40′58.00″E

Raksturojums

Bākas augstums ir 13,5 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks metāla tornis ar galeriju un laternu. Torņa krāsojums: pamīšus sarkanas un baltas horizontālas joslas. Gaismas elements atrodas 22 m virs jūras līmeņa. Gaismas elementu veido lēcas un divas 500 W spuldzes maiņas aparātā. Gaisma balta (2 s deg, 2 s pārtraukums, 9 s deg, 7 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 15 jūras jūdžu attālumā.
Graždanskaja oborona

Vēsture

1984. gadā Ļetovs dibināja grupu Graždanskaja oborona, un līdz savai nāvei viņš bija tās līderis un vienīgais patstāvīgais dalībnieks. 
Līdz 2007. gadam grupa izdeva vismaz 44 albumus, un beidzamais studijas ieraksts bija 2007. gadā izdotais Зачем снятся сны. Šā gada sākumā Ļetovs pavēstīja, ka pēdējais albums paņēmis visu, un tā kā viņa princips ir neatkārtoties, iespējams, jaunu albumu vairs nebūs.
Jovana Raporta

Personīgā dzīve

2016. gadā apprecējusies ar Ungārijas šaha lielmeistaru Ričārdu Raportu.
278. Dobeles policijas bataljons

Izveidošana

278. Dobeles bataljonu izveidoja pulkvežleitnants Alfrēds Jānis Gredzens 1942. gada 7. decembrī Bolderājā un jau 19. decembrī bataljons izbrauca uz Ludzu 19 virsnieku, 94 instruktoru un 313 kareivju sastāvā, bruņots tikai ar šautenēm.

Dienesta gaitas

Pēc ierašanās Ludzas apriņķī bataljonu norīkoja robežapsardzībā, izvietojot tā vīrus bijušajos Latvijas Republikas robežsardzes posteņos. Šeit bataljons regulāri izcīnīja sadursmes ar sarkanajiem partizāniem. 8. februārī bataljonu atsauca no robežapsardzes pienākumiem un nosūtīja uz Melkeriem ar mērķi to iesaistīt operācijas "Winterzauber" izpildē, no kurienes 15. februārī tas devās Latvijas—Krievijas robežas virzienā, to pārejot 16. februāra rītā.
Operācijas ietvaros Osvejas ezera apkaimē bataljons bija iekļauts policijas pulkveža Knehta grupā, pirmais uzdevums bija uzbrukums Kaļuti un Rakšinas sādžām 16. februāra dienā, padzenot to ieņēmušos partizānus, tostarp ieņemot Limovkas sādžu. Tā kā tuvumā neatradās Sicherheitsdienst (SD) vienības, kuru pienākums bija veikt šādus uzdevumus, 278. bataljons 16. februārī nodedzināja Limovkas sādžu un ap 100 tajā atrodošos iedzīvotājus, kas tika uzskatīti par partizānu atbalstītājiem. 19. februārī bataljons pārējos sādžu iedzīvotājus nodeva SD vienību rīcībā.
Šajā sādžu apvidū bataljons pavadīja laiku līdz 21. februārim, kad tika saņemta pavēle uzbrukt Medvedovas un Kolbovčinas sādžām, tās ar smago ložmetēju un aviācijas atbalstu tika ieņemtas 22. februāra rītā. Zināms, ka Kolbovčinas sādžu nodedzināja paši 278. bataljona vīri, pirms SD vienību ierašanās. Operācijas laikā bataljons bieži saskārās ar partizānu izliktiem slazdiem, vislielākos dzīvā spēka zaudējumus radīja tieši mīnas. No 28. februāra, saskaroties ar biežiem ienaidnieka uzbrukumiem, bataljons līdz 7. martam atjaunoja tiltu pār kādu apvidus upi. 8. martā bataljons uzsāka virzību uz Osvejas ezeru un tālāk uz Ļisnu, to sasniedzot 9. martā un tur paliekot atpūtā līdz 11. martam. 15. martā, turpinot virzību, bataljons uzgāja 271. Aizputes bataljona transporta kolonnas atliekas, tostarp 7 kritušos. 24. martā bataljons sasniedza Barlova sādžu un 25. martā Purģeļu sādžu, kur tas palika līdz 28. martam, kad atsāka virzību atpakaļ uz Zilupi, kur tas tika norīkots robežapsardzības uzdevumos. Kopumā "Winterzauber" ietvaros bataljons zaudēja 9 kritušos, 7 kareivjus un 2 instruktorus, kā arī vienu smagi ievainotu virsnieku.
1943. gada 3. maijā ceļā starp Ostroviešiem un Vecslabadu uzbrukumā no slēpņa partizāniem izdevās nogalināt bataljona komandieri pulkvežleitnantu Gredzenu, komandēšanu uzņēmās 4. rotas komandieris kapteinis Vērsāns. Bataljons turpināja pildīt robežsardzes pienākumus, 15. jūlijā tam pievienoja 271. Aizputes bataljonu, līdz 1943. gada 11. augustā to iekļāva 1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā kā II bataljonu.
Dzeltenais saulkrēsliņš

Raksturojums

Augums liels, līdz 150 cm. Stumbrs stāvs, zarojas, spēcīgi aplapots. Lapas trīsstūrainas, atstāvošas, divkārt vai trīskārt plūksnaini saliktas. Apakšējās lapas ar kātiem, augšējās sēdošas. Ziedi gaiši zaļgandzelteni, sakārtoti blīvā vairogveida skarā. Zied jūnijā, jūlijā. Auglis — riekstiņu kopauglis.

Izplatība

Suga izplatīta Eiropā un Āzijas ziemeļu un rietumu daļā.
Latvijā ir izplatīts visā teritorijā. Aug mitrās vietās ūdenstilpju krastos, pļavās.
VEF telefoncentrāles

Komutatori

VEF ļoti ilgi laiku, sākot ar pašiem pirmsākumiem - 20. un 30. gadiem, kad rūpnīca vēl saucās PTVGD un PTDGD, līdz pat 80. gadu beigām ražoja dažādus rokas apkalpes komutatorus. Pirmie ražotie bija vietējās baterijas komutatori paredzēti nelielam telefonu tīklam ar dažiem telefoniem laikā, kad telefoni vēl nebija izplatīti. Vēlākos gados tika ražoti arī centrālās baterijas sistēmas komutatori, piemēram, iestāžu iekšējais komutators УРТС (Учережденная Ручная Телефонная Станция) un starppilsētu komutators МРУ, kā arī specializēti komutatori energotīklu dispečeru vajadzībām.

Soļu-dekāžu centrāles

Pirms 2. pasaules kara VEF ar vācu firmas Mix&Genest atļauju ražoja šīs firmas projektētas soļu-dekāžu centrāles. Pēc 2. pasaules kara Latvijā tika ievesta vācu "Siemens S-22" centrāle. VEFā tā tika nokopēta un nosaukta par АТС-47. VEF ražotās soļu - dekāžu centrāles padomju laikā tika veidotas uz soļu meklētājiem ШИ-11, ШИ-17 un ДШИ-100, kā arī relejiem РПН. Visplašāk izmantotā soļu-dekāžu centrāle ir УАТС-49, kuru lietoja gan kā iestāžu iekšējo centrāli, sākot no 100 abonentiem, līdz pat pilsētu mezgla centrālēm ar vairākiem tūkstošiem abonentu.

Koordinātu centrāles

60. gados VEF sāka ražot koordinātu telefoncentrāles. To būvēšanai izmatoti daudzkārtējie koordinātu savienotāji МКС un releji РПН. Tika ražotas gan mazas ietilpības centrāle АТСК-40/80 (40 - 80 abonenti, 1 vai divas statnes), mazpilsētu centrāle АТСК-50/200 (50-200 abonenti, 1 - 4 statnes), lielas ietilpības centrāle АТСК-100/2000, mezgla centrāle АТСК-У un centrāļu iznesumi ar koordinātu savienotājiem.

Kvazielektroniskās centrāles

70. un īpaši 80. gados VEF ražoja kvazielektroniskās telefoncentrāles, kurās vadības sistēmas bija elektroniskas, bet komutācija - elektromehāniska. Visplašāk izplatīta bija VEF "Kvant" kvazielektroniskā centrāle, ar kurām tika aizvietotas novecojušās soļu-dekāžu un koordinātu centrāles. Tika ražotas arī kvazielektroniskās centrāles militārām vajadzībām (piemēram, П-439) un mazas ietilpības centrāles priekš iestāžu iekšējiem sakariem (piemēram, PX-32).

Elektroniskās centrāles

Par VEF radītu tīri elektronisku analogo centrāli ir ļoti maz informācijas, vienīgā zināmā ir SX-16 mazas ietilpības 16 abonentu analogā centrāle ar četrām savienojošām līnijām ar pilsētas centrāli. Spriežot pēc apraksta, pēc uzbūves un darbības tā ir līdzīga PX-32 centrālei, bet komutācijas elementi - releji ir aizvietoti ar pusvadītāju slēdžiem.
Sedna

Atklāšana un nosaukums

Sednu atklāja 2003. gada 14. novembrī amerikāņu astronomi Maikls Brauns (Mike Brown), Čads Truhiljo (Chad Trujillo) un Dāvids Rabinovics (David Rabinowitz), izmantojot 1,2 m Samuēla Ošina teleskopu Palomāras observatorijā. Atklājums tika veikts jau 2001. gadā sākta pētījuma ietvaros. Izpētot todien iegūtos attēlus, astronomi ievēroja kādu objektu, kurš bija pārvietojies par 4,6 loka sekundēm attiecībā pret zvaigznēm 3,1 stundas laikā. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums 2003 VB₁₂. Sākotnējie aprēķini rādīja, ka objekts atrodas apmēram 100 AU attālumā un tā orbīta ir ļoti izstiepta. Maikls Brauns vēlāk rakstīja: "Mūsu jaunatklātais objekts ir aukstākā un tālākā no zināmajām vietām Saules sistēmā, tāpēc mēs jūtam, ka būtu atbilstoši to nodēvēt par Sednu". Sedna eskimosu mitoloģijā ir jūras dievība, jūras dzīvnieku saimniece, kuru iztēlojās kā vecu sievieti, kas dzīvo jūras dibenā un izrīko jūras dzīvniekus, laiku pa laikam dodot tos cilvēkiem uzturam. 2004. gada 28. septembrī Starptautiskā Astronomijas savienība objektam 2003 VB₁₂ oficiāli piešķīra vārdu Sedna.

Orbīta un fizikālie parametri

Sednas orbīta ir ļoti izstiepta, tās afēlijs atrodas vairāk kā 972 AU attālumā, bet perihēlijs 76 AU attālumā. 2015. gada februārī objekts atradās apmēram 86 AU  attālumā un perihēliju sasniegs 2076. gada vidū. Starp zināmajiem objektiem, Sednai ir otrs tālākais perihēlijs, tālāks ir tikai citam transneptūna objektam 2012 VP₁₁₃. Orbitālais periods Sednai ir 11998 gadi, tas ir garākais starp zināmajiem lielajiem Saules sistēmas ķermeņiem. Novērojumi ar 1,3 m SMARTS teleskopu Serrotololo Starpamerikas observatorijā Čīlē liecina, ka Sedna ir viens no sarkanākajiem debess ķermeņiem Saules sistēmā, gandrīz tikpat sarkans kā Marss. Č.Truhiljo domā, ka objekta sarkano toni veido dažādu ogļūdeņražu nosēdumi jeb tolīni, kuri veidojas ultravioletajam starojumam ilgstoši iedarbojoties uz vienkāršiem organiskajiem savienojumiem. Sednas virsma pēc krāsas izskatās viendabīga, tas nozīmē, ka objekta virsmu, atšķirībā no Saulei tuvāk esošajiem debess ķermeņiem, retāk skar citu debess ķermeņu triecieni. Sednai un diviem citiem ļoti tāliem objektiem ((87269) 2000 OO₆₇ un 2006 SQ₃₇₂) ir līdzīga krāsa kā ārējiem klasiskajiem Koipera joslas objektiem un kentauram Folam, kas iespējams liecina par to kopīgas izcelsmes apgabalu.
Latvijas PSR himna

Latvijas Padomju Sociālistiskās Republikas himna (krievu: Гимн Латви́йской Сове́тской Социалисти́ческой Респу́блики) bija Latvijas PSR oficiālā himna tās pastāvēšanas laikā. Tās vārdu autori bija Fricis Rokpelnis un Jūlijs Vanags, bet mūzikas autors — Anatols Liepiņš. 
Himna tika apstiprināta 1945. gada 19. jūlijā ar Latvijas PSR Augstākās padomes prezidija dekrētu. Tajā bija noteikts, ka himnas oficiāla izpildīšana republikā tiek ieviesta ar 1945. gada 5. augustu. Sākotnējais teksts tika mainīts, jo tajā bija vārdi arī par Staļinu. Ilgāku laiku Latvijas PSR himnas tekstu atskaņoja kā orķestra skaņdarbu. Jaunais teksts, kas bija spēkā līdz 1990. gadam, tika pieņemts 1977. gadā. Himnas tekstam pastāvēja arī tulkojums krievu valodā, kurš bija oficiāls. Šīs himnas izpildīšana Latvijā ir aizliegta sapulcēs, gājienos un piketos.
1990. gadā LPSR Augstākā Padome pasludināja par LPSR Valsts himnu K. Baumaņa Dievs, svētī Latviju.

Atšķirības 1945. gada versijā

1. pantā:  Te mirdz mūsu pilsētas, Rīga te dimd.
2. pantā: Mēs kļuvām par spēku, kas naidnieku veic.
3. pantā: Ar Staļinu sirdī mēs iesim mūždien.
1977. gada krievu tulkojumā veiktas ne tikai latviešu tekstam atbilstošas maiņas, bet arī pilnīga poētiska pārstrāde. Staļina laiku teksts pieejams .
Šķautne

Šķautne ir nogrieznis, kas kopīgs kāda daudzskaldņa divām skaldnēm. Šis nogrieznis savieno attiecīgo skaldņu virsotnes (stūrus), tāpēc tas savieno paša daudzskaldņa virsotnes. Tādējādi no jebkura daudzskaldņa jebkuras virsotnes iziet vairākas šķautnes.

Piemēri

Kubam kopā ir 12 šķautnes, no katras kuba virsotnes iziet 3 šķautnes.

Grafu šķautnes

Šķautnes jēdzienu lieto arī grafu teorijā (attiecina uz grafiem). Grafa šķautnes ir līnijas, kas savieno grafa virsotnes.
4. maijs

4. maijs ir gada 124. diena pēc Gregora kalendāra (125. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 241 diena.
Monika Mihališina

Biogrāfija

Monika Mihališina ir Poznaņas Adama Mickeviča universitātes absolvente (Poļu un klasiskās filoloģijas fakultāte un Moderno valodu fakultāte). Ieguva humanitāro zinātņu doktora grādu valodniecības jomā (2003).
No 1998. līdz 2003. gadam vadīja specializāciju Starptautiskie kultūras sakari Latvija–Polija Latvijas Kultūras akadēmijā Rīgā. Tur arī dibināja un vadīja – 2002.–2003. g. – Poļu valodas un kultūras informācijas centru. No 2003. līdz 2006. gadam pasniedza Varšavas Universitātes Austrumeiropas studiju un Vispārējās valodniecības un baltistikas katedrā. 2004.–2005. g. strādāja Poznaņas Adama Mickeviča universitātes Baltoloģijas katedrā. 2006.–2007. g. bija PR Seima Ārlietu komisijas vadītāja padomniece starptautiskajos jautājumos, 2007. gadā – Polijas Republikas Ministru prezidenta padomniece un pilnvarotā Polijas–Baltijas valstu sadarbības un Polijas–Lietuvas enerģētikas savienojumu jautājumos. Kopš 2006. gada bija Varšavas universitātes Baltistikas nodaļas zinātniskā darbiniece, kur paplašināja latviešu valodas un kultūras specializāciju. 2013. gadā pēc viņas iniciatīvas tika dibināts Varšavas Universitātes Polijas-Baltijas valstu kultūras kontaktu zinātniskais centrs, kuru viņa vadīja līdz 2018. gadam. 2015. gadā koordinēja Varšavas Universitātes sadarbību ar Baltijas jūras reģiona valstīm. Daudzu Latvijai un Baltijas valstīm veltītu ekspertīžu, zinātnisko un preses publikāciju autore, kā arī starptautisko projektu un semināru organizatore (piemēram, Varšavas tikšanās ar Rīgu, Cik tuva ir mūsu jūra?, Kodolenerģētikas attīstības perspektīvas Baltijas jūras reģionā, Polish Stakeholder Seminar Policy Area Education Research and Employability in the EU Strategy of the Baltic Sea Region).
NBS 1. Kājnieku bataljons

Vēsture

1. Kājnieku bataljons tika izveidots 2000. gadā uz Sužu Izlūkdesanta bataljona bāzes. Pašlaik bataljona karavīri aktīvi piedalās Starptautiskajās miera uzturēšanas misijās. Bataljona sastāvs pilnībā veidots no profesionālā militārā dienesta karavīriem.
2015. gadā 1.Kājnieku bataljons tiek pārdēvēts par 1. Mehanizēto kājnieku bataljonu NBS mehanizācijas projekta ietvaros. Bataljons maina nosaukumu, bet saglabā savu vēsturisko simboliku un devīzi.

Simbolika

1. Kājnieku bataljona sauklis ir 'Pirmais starp līdzīgiem'. Tā emblēmā ir uz augšu vērsts zobens, kas simbolizē gatavību cīņai. Uz tā attēlots romiešu I, kas norāda vienības numuru. Emblēmā ietvertas arī ozollapu virtene, kas simbolizē spēku un trīs zvaigznes, kas simbolizē brīvību.
Ģimene

Ģimene ir cilvēku vai dzīvnieku grupa, kurā tās indivīdi ir savstarpēji tuvi radinieki un dzīvo kopā. Parasti ģimeni veido vecāki un viņu bērni, bet nereti ģimenē ir arī vecvecāki un citas personas. Būtībā ģimene ir primārā sociālā grupa. Vairākas ģimenes, kuras ir cēlušās no viena kopīga senča, veido dzimtu. Senie latvieši ģimeni kopā ar kalpiem un kalponēm, kuri visi kopā dzīvoja vienā viensētā, dēvēja par saimi.
Valdemāra Baumaņa kauss

Valdemāra Baumaņa kauss tiek pasniegts gada labākajam Latvijas jaunajam basketbolistam. Balva tiek piešķirta kopš 1994. gada un tā ir nosaukta Valdemāra Baumaņa vārdā. Balvas ieguvējus katru gadu nosaka komisija, kuras sastāvā ir seši—astoņi cilvēki.
Apdrošināšanas prēmija

Apdrošināšanas prēmija ir maksa par apdrošināšanu. Tā ir atkarīga no apdrošināšanas veida, apdrošināšanas līguma darbības termiņa, apdrošinājuma summas un tarifa likmes. Saskaņā ar likuma "Par apdrošināšanas līgumu" 1. panta 11. punktu Latvijā apdrošināšanas prēmija ir apdrošināšanas polisē noteiktais maksājums par apdrošināšanu. Līdz ar to apdrošināšanas prēmija ir visa apdrošināšanas polisē norādītā maksa par apdrošināšanu neatkarīgi no to sastādošajiem atskaitījumiem vai sastāvdaļām. Apdrošināšanas prēmija ir iemaksājama tajā pašā valūtā, kurā paredzēts izmaksāt apdrošināšanas atlīdzību, ja apdrošināšanas līgumā nav noteikts citādi. Apdrošinātājam ir tiesības paaugstināt apdrošināšanas prēmiju, ja pēc līguma noslēgšanas palielinās apdrošināšanas risks.
Kārlis Šteins

Dzīvesgājums

1925. gadā Rīgā absolvēja Rīgas pilsētas 2. vidusskolu. 1929. gadā iestājās Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē un studēja astronomiju. 1934. gadā sekmīgi beidza universitāti. Studiju laikā 1933. gadā K. Šteins devās uz Poliju, kur 3 mēnešus praktizējās Krakovas astronomiskās observatorijas direktora profesora Tadeuša Banahēviča vadībā. Krakovas observatorijā Kārlis strādāja par asistentu arī pēc universitātes beigšanas 1935. — 1936. gadā. Darbība Krakovā galvenokārt bija saistīta ar mazo planētu fotografēšanu un to orbītu aprēķināšanu. Šteins pirmais noteicis mazās planētas 1933 OP=QP precīzu orbītu. Mazā planēta ieguva kārtas skaitli 1284, un saskaņā ar tradīciju orbītas aprēķinātājs tai devis nosaukumu — 1284 Latvia. 1937. gadā papildinājās Kopenhāgenas observatorijā.
Kopš 1951. gada Kārlis Šteins bija Latvijas Valsts Universitātes Teorētiskās fizikas katedras mācību spēks. Kopš 1956. gada — docents, kopš 1966. gada — profesors. 
1958. gadā kļuva par Starptautiskās astronomu savienības (IAU) biedru. Kopš 1967. gada — PSRS Zinātņu akadēmijas Astronomijas padomes loceklis. 
Astronomijas zinātni K. Šteins bagātināja ar saviem pētījumiem kosmogonijā, debess mehānikā un dažos precīzā laika noteikšanas jautājumos. Kārlis Šteins publicējis vairāk nekā 120 darbu. 
1963. gadā PSRS ZA Galvenajā astronomiskajā observatorijā Pulkovā aizstāvēja doktora disertāciju „Komētu orbītu evolūcija”.
Šteina vārdā nosaukti viņa atklātie komētu difūzijas likumi. Arī mazā planēta 2867 ir ieguvusi nosaukumu Šteins.
8. autobusu maršruts (Jūrmala)

Maršruts

Muižas iela — Ganību iela autobusi kursēja šādās ielās: Muižas iela, Brīvības prospekts, Vienības prospekts, Rīgas iela, Miera iela, Rīgas iela, Promenādes iela, Ķemeru iela, Emīlijas iela, Pētera iela, Ķemeru iela, Turaidas iela, Palienes iela, Jāņa Pliekšāna iela, Rīgas iela, Miera iela, Dzintaru pārvads, Meža prospekts, Lienes iela, Jomas iela, Zigfrīda Meierovica prospekts, Dubultu prospekts, Strēlnieku prospekts, Slokas iela, Piekrastes iela, Mežmalas iela, Jūrkalnes iela, Ventspils šoseja, Satiksmes iela, Skolas iela, Nometņu iela, Mazā Nometņu iela, Talsu šoseja.
Ganību iela — Muižas iela autobusi kursēja šādās ielās: Talsu šoseja, Skolas iela, Satiksmes iela, Ventspils šoseja, Jūrkalnes iela, Mežmalas iela, Piekrastes iela, Slokas iela, Strēlnieku prospekts, Dubultu prospekts, Zigfrīda Meierovica prospekts, Jomas iela, Lienes iela, Meža prospekts, Dzintaru pārvads, Rīgas iela, Jāņa Pliekšāna iela, Palienes iela, Turaidas iela, Emīlijas iela, Ķemeru iela, Promenādes iela, Rīgas iela, Viestura iela, Vienības prospekts, Jelgavas iela, Muižas iela.

Vēsture

Līdz 20. gadsimta 90.-to gadu beigām 8. maršruta autobusi kursēja no Slokas autoostas, cauri Krastciemam un Valteriem, līdz Dubultu stacijai. Vēlāk maršruts tika pagarināts cauri dzīvojamajam masīvam Majoros/Dzintaros pie upes, līdz Bulduru stacijai (pieturai "Muižas ielai"). 2013. gadā maršruts pagarināts no Slokas līdz Kauguriem (pieturai "Ganību ielai" pie veikala „Rimi”). No 2018. gada 12. februāra mainīta maršruta numerācija un turpmāk šis ir 3. maršruts.