google/wiki40b huggingface dataset:
Valdis Muižnieks

Klubu karjera

Basketbolista karjeru uzsācis 1951. gadā "Dinamo" jaunatnes komandā. 1954. gadā sāka spēlēt Rīgas ASK sastāvā, ar ko kļuva par trīskārtēju Eiropas čempionvienību kausa izcīņas uzvarētāju (1958—1960), četrkārtēju PSRS čempionu (1955—1958), kā arī divkārtēju PSRS vicečempionu (1962, 1964), tāpat vienreiz tika izcīnīta arī trešā vieta (1961). ASK sastāvā spēlēja līdz 1964. gadam. Pēc tam sāka spēlēt citā Rīgas klubā — Rīgas VEF, kurā spēlēja līdz pat karjeras beigām 1969. gadam. VEF sastāvā 1966. gadā izcīnījis trešo vietu PSRS čempionātā.

Izlašu karjera

Latvijas PSR izlases sastāvā aizvadīja 103 spēles. Tās sastāvā startēja vairākos PSRS Tautu spartakiādes turnīros, 1956. gadā tika izcīnīta uzvara, 1959. un 1963. gadā — 3. vieta, savukārt 1967. gadā tika ieņemta 5. vieta.
Laika posmā no 1956. līdz 1964. gadam spēlējis PSRS basketbola izlasē. Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs (1956, 1960, 1964), visās reizēs tika izcīnīta sudraba medaļa. Tāpat viņš izlases sastāvā izcīnīja 6. vietu 1959. gada Pasaules čempionātā. Vēl ir izcīnījis trīs zelta medaļas Eiropas čempionātā (1957, 1959, 1961).
2006. gadā laikraksta Sport-Ekspress (Спорт-Экспресс) lasītāju aptaujā tika ierindots 10. vietā PSRS un Krievijas izcilāko uzbrūkošo aizsargu sarakstā.
Čerepovecas "Severstal"

Vēsture

Izveidots 1956. gadā, klubs vairākas reizes mainījis savu nosaukumu, līdz 1994. gadā kļuvis par Čerepovecas "Severstal". 2002.—03. gada sezonā komandai izdevās sasniegt Krievijas Superlīgas finālu, tajā piekāpjoties Jaroslavļas "Lokomotiv" vienībai, bet 2001. gadā klubs izcīnīja bronzas medaļas.
Līdzīgi kā vairums bijušo Krievijas Superlīgas klubu, arī "Severstal" sākot ar 2008.—-09. sezonu spēlē Kontinentālajā hokeja līgā.
Backflow

Vēsture

Backflow tika izveidota 2007 .gada janvārī, kad tobrīd vēl eksistējošās grupas Mary Jane dalībnieki kopā ar bundzinieku no Brazīlijas - Žairu Fernandešu (Jayr Fernandes) izveido jaunu projektu. Pirmsākumi meklējami gan nedaudz agrāk, 2006. gada rudenī, kad pēc 10 gadu pārtraukuma, Fernandešs atgriežas Latvijā, lai pievienotos grupai Mary Jane, kurā viņš kopā ar Rubeni un Lībieti jau bija darbojies laikā no 1995. līdz 1996. gadam. 2006.gada nogalē vēl kā Mary Jane, snieguši vairākus koncertus Latvijā un arī ārpus tās robežām, puiši ir gatavi pārmaiņām un tiek nolemts uzsākt jaunu projektu. 2007.gada janvārī Backflow uzsāk savu darbību.
Pavisam drīz 2007.gada pavasarī tiek uzsākts darbs Rīgas Ierakstu Studijā, kur sadarbībā ar Tāli Timrotu, tiek veikta pirmā ierakstu sesija. Diemžēl ģimenes apstākļu dēļ Fernandešs ir spiests atgriezties dzimtenē un nevar pabeigt ierakstu. Maijā viņa vietu ieņem Ēriks Lizbovskis, kurš pēdējos 2 gadus ir pavadījis Londonā, muzicējot Nohow sastāvā. Ēriks palīdz Backflow pabeigt uzsākto ierakstu un kļūst par pilntiesīgu tās dalībnieku. „Let Me Be Your Star” kļūst par grupas debijas singlu, kas izskan Latvijas radio stacijās un veiksmīgi sevi piesaka garāžas grupu konkursā Soundwave Coca Cola Discovery Tour, kur Backflow gūst uzvaru. Tas grupai ļauj doties uz Krakovu, Polijā, lai uzstātos Starptautiskā popmūzikas festivālā. Pirms tam gan Backflow piedalās Salacgrīvā notiekošājā Positivus AB festivālā, kur tā nokļūst kā Radio SWH raidījumu „Priekšnams” pārstāvošā grupa. Rudenī ar to pašu singlu Backflow piedalās Baltic New Music Chart, kas tobrīd plašāk pazīstams kā Nokia Open Stage. Tur 2007./2008.gada sezonā Backflow kļūst par vienu no 10, Latviju parstāvošajām, jauno mūziķu grupām. 2007.gada nogalē tiek uzsākts darbs pie debijas albuma „Love&Peace” ieraksta. Tas tiek veikts Hodila Records studijā Valmierā. „Love&Peace” dienas gaismu ierauga 2008.gada aprīlī un par albuma pirmo singlu kļūst kompozīcija ar nosaukumu „Time Is Now”, kurai ir pieejama arī videoversija. Singls ir pietiekoši veiksmīgs, jo spēj vairākas nedēļas noturēties dažādos radio un TV topos. Dziesmas videoversija izpelnās MTV Baltics uzmanību, kas vēlāk veicina arī savstarpēju sadarbību, kuras rezultātā Backflow kļūst par pirmo grupu Baltijā, kas MTV mājas lapā ir piedāvājuši savu albumu bezmaksas lejupielādei. Rudenī grupa iekļūst konkursa “Rock Legion” finālā, kur iegūst godpilno 2.vietu un uzvar portālā Delfi rīkotajā klausītāju balsojumā.
Bāzele

Vēsture

Bāzeles vietā aizvēsturiskos laikos bija ķeltu apmetne. 13./12. gadā p.m.ē. šo teritoriju Romas imperatora Augusta valdīšanas laikā iekaroja romieši un iekļāva to provincē "Germania superior". Netālu no mūsdienu Bāzeles atrašanās vietas tika nodibināta apmetne Augusta Raurica un uzcēla tiltu pār Reinas upi. 374. gadā m.ē. pirmo reizi rakstītos avotos parādījās vietvārds Basilia. Ap 450. gadu apkārtnē ieradās ģermāņu cilts alemaņi. V gadsimta beigās Bāzele iekļāvās Franku impērijā, 912. gadā - Burgundijā, vēlāk - Svētās Romas impērijā. Kopš 999. gada pilsētu pārvaldīja bīskaps.
1225 — 1226. gadā tika atjaunots tilts pār Reinu, un būtiski palielinājās Bāzeles nozīmība, jo tas bija vienīgais tilts pār Reinu posmā no Konstancas ezera. 1356. gadā pilsētu izpostīja zemestrīce. No 1431. līdz 1449. gadam pilsētā notika Bāzeles koncils. 1459. gadā ar pāvesta svētību tika atklāta Bāzeles universitāte - vecākā Šveicē.
1501. gadā Bāzele de facto izstājās no Svētās Romas impērijas un iestājās Šveices Konfederācijā kā 11 kantons. 1536. gadā Bāzelē pirmoreiz publicēja vienu no Kalvina svarīgākajiem darbiem - Christianae religionis institutio, bet 1543. gadā - Vezālija anatomijas grāmatu De humani corporis fabrica.'
Kopš 1833. gada Bāzeles pilsēta un apkārtne ir atsevišķi puskantoni. 1912. gadā Bāzelē notika Otrās Internacionāles kongress.
Šunelītis

Sižets

Filmas galvenais varonis ir kāds vientuļš un pamests sunītis, kurš meklē saimnieku.
Jānošs Huņadi

Dzīvesgājums

Vadīja Balkānu cīņu pret Osmaņu impēriju 15. gadsimtā. Ieviesa moderno husītu stila kaujas taktiku un izmantoja karaspēkā zemniekus. 1441. gadā tika iecelts par Transilvānijas vojevodu. Piedzīvoja sakāvi Varnas kaujā 1444. gada 10. novembrī un Otrajā Kosovas kaujā no 1448. gada 17. līdz 20. oktobrim pret Muradu II. Triumfāli sakāva turkus Belgradas aplenkuma laikā 1456. gada 4./22. jūlijā. Drīz pēc tam mira epidēmijas laikā.
Jānošs Huņadi aktīvi piedalījās Ungārijas iekšpolitikā Ladislava Postuma pusē. Tika iecelts par Ungārijas reģentu. Lielā mērā tēva autoritātes dēļ Jānoša dēls Māķāšs Huņadi 1458. gadā tika ievēlēts par Ungārijas karali.
Acteki

Acteki (navatlu: mēxihcah) bija vairāku indiāņu etnisko grupu apvienojums, kuru kultūra uzplauka Vidusamerikā (mūsdienu Meksikas centrālajā daļā) laika posmā no aptuveni 1300. gada līdz 1521. gadam. Mūsdienās acteku vairs nav — tie ir asimilējušies un sajaukušies ar citiem Meksikas iedzīvotājiem. Acteki bija izveidojuši vienu no varenākajām valstīm Amerikā — Acteku impēriju, kuru 1521. gadā pakļāva spāņi. Šī valsts politiski un militāri dominēja mūsdienu Meksikas teritorijā mazliet vairāk par diviem gadsimtiem. Actekiem bija bagāta kultūra un mitoloģija. Viņu galvaspilsēta Tenočtitlāna atradās uz Tekskoko ezera salas, pašreizējās Meksikas galvaspilsētas Mehiko teritorijā. Acteku impēriju sagrāva spāņu konkistadori. Viņi runāja navatlu valodā.

Sabiedrība

Sākotnēji actekiem nebija viens valdnieks, valstī notiekošo noteica cilts padome, kuru veidoja pa vienam pārstāvim no 20 klaniem. Agri vien vara nonāca viena valdnieka rokās. Šī vara kļuva mantojama. Valdnieks pārvaldīja valsti, izdeva likumus un iecēla amatos priesterus.
Acteki bija kareivīgi, viņi regulāri uzbruka kaimiņu ciltīm. Uzbrukumos viņi ņēma gūstekņus. Tie, kuri prata kādu amatu, kļuva par vergiem, bet pārējie tika upurēti acteku dieviem. Par vergiem kļuva arī pašu cilts pārstāvji — zagļi un nodevēji.

Reliģija

Dieviem bija liela nozīme. Galvenie dievi bija Kecalkoatls (kara dievs) un Uicilopočtli (saules dievs). Acteki uzskatīja, ka pasaulei pienāks gals, ja viņi neziedos cilvēkus saules dievam. Viņi būvēja piramīdas un tempļus, kuros ziedoja gūstekņus.

Saimniecība

Acteki bija zemkopji. Tā kā actekiem to sākotnējā apmešanās vietā (Tenočtitlānā) trūka zemes, viņi veidoja mākslīgas peldošas salas uz plostiem (činampas), kuras bija noklātas ar dūņām un ūdenszālēm. Tās bija auglīgas. Vairāk zemju viņi ieguva iekarojumos, bet šajās zemes viņi nenodarbojas ar zemkopību. Viņi no iekarotajām zemēm iekasēja nodevas.
Darbarīki, ar kuriem apstrādāja augsni, bija ļoti primitīvi. Acteki nemācēja apstrādāt dzelzi vai iegūt bronzu. Viņu darbarīki labākajā gadījumā bija veidoti no ļoti slikti apstrādāta vara. Tika izmantoti darbarīki arī no akmens un koka. Ļoti izplatīts kultūraugs bija kukurūza. Gaļa lielākoties tika iegūta medībās, mājdzīvnieki viņiem nebija.
Acteki no zelta, tirkīza, pērlēm, gliemežvākiem un spalvām izgatavoja skaistus juvelierizstrādājumus. Viņi izmantoja arī citus dārgakmeņus, piemēram, obsidiānu un nefrītu.
Elmārs Blūms

Dzīvesgājums

Dzimis skolotāju ģimenē Liepājā. Mācījās Aizputes vidusskolā un mūzikas skolas klavieru klasē, kuru beidza 1954. gadā. Studēja Latvijas Universitātes (LU) Fizikas un matemātikas fakultātē, studiju laikā dziedāja LU vīru korī (1954-1958) un vīru korī "Tēvzeme" (1957-1990).
1959. gadā E. Blūms kļuva par Latvijas Zinātņu akadēmijas (LZA) Fizikāli enerģētiskā institūta zinātnisko līdzstrādnieku. No 1968. gada strādāja LZA Fizikas institūtā par vecāko zinātnisko līdzstrādnieku, bet 1970. gadā kļuva par laboratorijas vadītāju (kopš 1997. gada institūts asociēts ar Latvijas Universitāti).

Zinātniskie darbi

E. Blūms ir vairāk nekā 260 zinātnisko publikāciju, tostarp piecu monogrāfiju, autors, uzrakstījis divas populāri-zinātniskas grāmatas, piecu zinātnisku izgudrojumu autors, vadījis 11 promocijas darbu.

Apbalvojumi un pagodinājumi

1986. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā zinātnes darbinieka goda nosaukumu. 1971. gadā saņēmis Candera prēmiju, 1993. gadā — Sorosa fonda-Latvija speciālo prēmiju, 1999. gadā — Humbolta Pētniecības balvu un 2005. gadā — Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu.
Viviens Fukss

Biogrāfija

Dzimis Vaitas salā vācu imigranta un anglietes ģimenē. Studējis Kembridžā, apguvis ģeoloģiju. Fuksa pirmā ekspedīcija bija 1929. gadā uz Grenlandi kopā ar viņa pasniedzēju Džeimsu Vordiju. Pēc universitātes absolvēšanas 1930. gadā Fukss Kembridžas universitātes ekspedīcijas sastāvā devās uz Āfriku, kur pētīja Austrumāfrikas ezerus un to ietekmi uz klimata izmaiņām. Vēlāk piedalījies vēl vairākās ekspedīcijās uz Austrumāfriku.
1938. gadā iestājies brīvprātīgajā Teritoriālajā armijā. No 1942. līdz 1943. gadam dienējis Zelta Krastā, vēlāk Londonā 2. armijas štābā un vēlāk okupācijas spēkos Vācijā, Šlēsvigā-Holšteinā. 1946. gadā atvaļinājies no armijas majora pakāpē.
1947. gadā iestājās darbā Folklendu Salu Teritoriju dienestā par ģeologu. 1957.—1958. gadā Fukss noorganizēja Britu Sadraudzības Transantarktisko ekspedīciju, kas bija pirmā Antarktīdas šķērsošana pa cietzemi. Ekspedīcija devās ceļā no Šekltonas bāzes Vedela jūras piekrastē un šķērsojot Dienvidpolu, sasniedza Rosa salu Rosa jūras piekrastē. Ekspedīcijas otrās daļas maršrutu sagatavoja un pagaidu bāzes ierīkoja jaunzēlandiešu ekspedīcija Edmunda Hilarija vadībā.
Pēc atgriešanās no ekspedīcijas karaliene Elizabete II Fuksam piešķīra bruņinieka titulu. Fukss kopā ar Hilariju sarakstīja grāmatu «Antarktīdas šķērsošana» (The Crossing of Antarctica).
No 1958. līdz 1973. gadam Fukss bija Folklenda Salu Teritorijas dienesta (kopš 1962. gada — Britu Antarktiskais dienests) vadītājs. 1974. gadā Fukss tika uzņemts Karaliskajā biedrībā un no 1982. līdz 1984. gadam bija tās priekšsēdētājs. Miris 1999. gadā Kembridžā.
1973. gadā tika nodibināta Fuksa medaļa par «izcilu uzticību Britu Antarktikas dienesta interesēm», kas ik gadu tiek pasniegta 1—2 cilvēkiem par to ieguldījumu Britu Antarktiskajā dienestā.
Rubene

Vēsture

13. gadsimta sākumā Rubenē atradās pirmā latviešu kristīgā baznīca, kas pieminēta Indriķa hronikā sakarā ar Imeras zemes kristīšanu 1208. gadā. Rubenes draudzē (vācu: Papendorf) par priesteri no 1208. gada līdz pat savai nāvei kalpoja hronists Latviešu Indriķis.
Rubenes baznīca sākotnēji bijusi koka ēka, tagadējo izskatu ieguvusi 1739. gadā. Rubenes baznīcas grīdas atjaunošanas laikā 2000. gadā tika atrastas senas kapenes, kas ir visticamākā Latviešu Indriķa apglabāšanas vieta.
Lieldators

Lieldators (angļu: mainframe) ir dators ar ļoti lielu operatīvo un arī iekšējo atmiņu. To parasti izmanto lielas iestādes, valdības u.c. Atšķirībā no superdatoriem, lieldatoriem ir raksturīga liela IO kapacitāte un laba savietojamība ar iepriekšējām versijām (mūsdienu lieldatori spēj darbināt pat 30 gadus vecas programmas).
Mēmais kino

Mēmais kino ir kinofilma bez fonogrammas. Šādas filmas tika veidotas kino attīstības pirmsākumos, kad tehnoloģiju attīstības līmenis vēl bija pārāk zems, lai veidot skaņu filmas būtu praktiski. Pēc mūzikla "Džeza dziedātājs" (1927) uzņemšanas skaņu kino kļuva populārāks un mēmais kino drīz vien gandrīz izzuda. Mēmajā kino skaņas trūkums tika kompensēts izmantojot paskaidrojošus titrus, pārspīlētu ķermeņa valodu un dzīvo mūziku kino seansu laikā.
Periodā no 1920. līdz 1931. gadam arī Latvijā tika uzņemtas mēmās filmas. Šajā laikā tika radītas īsmetrāžas komēdijas, dokumentālās, skatu un spēlfilmas.
Polna

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1242. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. 17. gadsimtāpilsētā izveidojās ebreju kopiena. 1863. gadā gandrīz visa pilsēta nodega ugunsgrēkā. 1899. gadā Polnā ebrejs Leopolds Hilzners tika apvainots jaunas sievietes ritualā slepkavībā. Hilznera aizstāvībā prāvā iesaistījās Tomāšs Gariks Masariks. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Hanss Rebane

Biogrāfija

Dzimis Pērnavas apriņķī zemnieku ģimenē netālu no tagadējās Latvijas—Igaunijas robežas. Pēc Pērnavas zēnu ģimnāzijas pabeigšanas studējis Tartu Universitātē medicīnu un Berlīnes Universitātē politiskās un sabiedriskās zinātnes.
Pēc augstskolas 1906. gadā uzsācis darbu laikrakstā "Postimees", bet no 1918. līdz 1927. gadam bija laikraksta "Päevaleht" galvenais redaktors. Ievēlēts Igaunijas parlamentā un no 1927. līdz 1928. gadam bijis ārlietu ministrs. 1928. gadā apbalvots ar I šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. No 1931. līdz 1937. gadam bijis Igaunijas sūtnis Somijā. Pēc tam no 1937. līdz 1940. gadam pildījis Igaunijas sūtņa pienākumus Latvijā.
Pēc Igaunijas vēstniecības slēgšanas sakarā ar Latvijas okupāciju apcietināts, tomēr Rebanem izdevās izbēgt. 1944. gadā viņš izbrauca uz Zviedriju. 1961. gadā miris Stokholmā.
Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes

Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes pārvaldījumā atrodošas ticīgo jeb laju un garīdznieku kopas, kas apvienojušās lūgšanām dievnamos — bazilikās, baznīcās, kapelās, lūgšanu namos vai misiju punktos.
Vecaduliena

Iedzīvotāji

Pēc 2000. gada tautas skaitīšanas datiem Vecadulienā dzīvoja 76 cilvēki, kas ir ievērojams pieaugums, jo, salīdzinājumā ar 1989. gadā tautas skaitīšanu, Vecadulienā bija tikai 43 iedzīvotāji.
Šaļa

Vēsture

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1002. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Šaļa līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Vāgšelje (Vágsellye). Līdz 1927. gadam pilsētas nosaukums bija Šaļa pie Vāhas. No 1663. līdz 1686. gadam apdzīvotā vieta atradās Osmaņu impērijas sastāvā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz Pirmajām Vīnes arbitrāžām no 1938. līdz 1945. gadam ietilpa Ungārijā. No 1993. gada - Slovākijā.

Ekonomika

Pilsēta ir ķīmiskās rūpniecības centrs - pie tās atrodas Duslo, a.s. Šaľa ķīmiskā rūpnīca, kas ražo minerālmēslus, sintētisko gumiju un citus ķīmijas izstrādājumus.

Cilvēki

2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (79,72 %), dzīvoja arī ungāri (17,88 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (66,63 %), nereliģiozi (23,62 %) un luterāņi (4 %).
Sērkociņš

Sērkociņš ir stienītis, kas izgatavots no viegli degoša materiāla (parasti koka) un kura vienā galā ir īpaši viegli uzliesmojoša galviņa, kas kalpo uguns iegūšanai. Sērkociņus parasti izgatavo no apses koka. Uguni iegūst, sērkociņa galviņu strauji velkot gar sērkociņu kastītes nelīdzeno (brūngano) malu. Eksistē arī tādi sērkociņi, kurus var paberzēt pret pilnīgi jebkuru virsmu, un tie aizdegsies.
Tiek ražoti arī lielāku izmēru sērkociņi, kas domāti kamīnu iekuršanai.

Sērkociņu vēsture

Pirmie sērkociņi radās 1820. gadā. Parīzē sērkociņi tika ražoti 1816. gadā, tātad tur tika ātrāk ražoti. Pirmo komerciālo sērkociņu ražošanu Anglijā organizēja Džons Volkers 1826. gadā. Šos sērkociņus varēja aizdedzināt paberzējot pret jebkuru virsmu, taču tas izraisīja biežu sērkociņu aizdegšanos pat kastītē. Pirmais solis sērkociņu padarīšanai par drošiem bija Gustava Paša (Gustay E. Pasch) 1844. gada izgudrojums. Viņš sarkano fosforu no sērkociņa galviņām pārvietoja uz kastītes sānu virsmu. 1855. gadā zviedrs Karls Francs Lundstroms patentēja noteiktus sērkociņu galviņu un beržamo virsmu sastāvus, kā arī izveidoja "drošu" sērkociņu ražotni. Šis jaunievedums bija tik veiksmīgs, ka tiek izmantots vēl joprojām ar ļoti maznozīmīgām izmaiņām.
Līvzemes dalīšanas līgums

Līvzemes dalīšanas līgums (Indriķa hronikā: donatio tercie partis Lyvonie fratribus milicie, vācu: die Teilung des Livenlandes) ir Romas pāvesta Inocenta III 1210. gada 20. oktobrī oficiāli apstiprināts 1207. gadā noslēgtais līgums starp Livonijas bīskapu Albertu un Zobenbrāļu ordeņa mestru Venno par vienas trešdaļas tolaik Livonijas bīskapam pakļauto zemju atdāvināšanu ordenim.

Priekšvēsture

Zobenbrāļu ordenis pēc 1206. gada uzvarām pār līviem kaujā pie Salaspils, kaujā pie Turaidas un Salaspils aplenkuma neatlaidīgi pieprasīja no bīskapa Alberta trešo daļu no visas Līvzemes, kā arī no citām zemēm un vēl ticībai nepievērstajām apkārtējām tautām. Tomēr bīskaps, kas no Romas ķeizara bija saņēmis Līvzemi ar visu virskundzību un tiesībām, piešķīra viņiem tikai trešo daļu no tās.
Šons Simpsons

Spēlētāja karjera

No 1977. līdz 1981. gadam ar visnotaļ augstu rezultativitāti spēlēja Ontārio hokeja līgas vienībā Otavas "67's". 1981.—82. gada sezonā pārstāvēja Amerikas hokeja līgas vienību Ņūbransvikas "Hawks", taču tad sezonu aizvadīja Springfildas "Indians" sastāvā.
1983. gada vasarā pārcēlās uz Eiropu, nākamo sezonu aizvadot Nīderlandes hokeja līgas klubā Tilburgas "Trappers". Tās sastāvā viņš spēlēja līdz pat 1988. gadam, tad sezonu aizvadīja Roterdamas "Pandas" sastāvā. 1989.—90. gada sezonā spēlēja Šveices hokeja līgas klubā EHC Olten, savukārt nākamajās divās sezonās spēlēja vairākos NLB un Itālijas hokeja līgas klubos.

Trenera karjera

Trenera karjeru Simpsons sāka 1992. gadā, kad kļuva par Šveices hokeja līgas kluba EV Zug trenera palīgu. 1997.—98. gada sezonā kļuva par galveno treneri, sezonas izskaņā kopā ar klubu izcīnot līgas čempiona titulu. 1999. gadā kļuva par Vācijas hokeja līgas kluba Minhenes "Barons" galveno treneri, kopā ar klubu izcīnot arī Vācijas čempiona titulu. Ar "Barons" Simpsons strādāja līdz 2002. gadam, taču tad sezonu trenēja citu DEL klubu Hamburgas "Freezers".
2003. gadā atgriezās EV Zug galvenā trenera postenī, tajā aizvadot nākamās piecas sezonas. 2007. gada Pasaules čempionātā bija Baltkrievijas hokeja izlases galvenā trenera Kurta Freizera palīgs. No 2008. līdz 2010. gadam vadīja Cīrihes "Lions".
Pēc 2010. gada Olimpiskajām spēlēm Simpsons uzņēmās Šveices hokeja izlases galvenā trenera pienākumus. 2013. gada Pasaules čempionātā izcīnīja sudraba medaļu. Tā bija pirmā Šveices medaļa kopš 1953. gada.
2014. gadā vasarā kļuva par KHL vienības Jaroslavļas "Lokomotiv" galveno treneri, taču tika atlaists no amata jau septembra nogalē.
Marijs Mārbls

Šaha kompozīcija

Dzimis ārsta ģimenē. Šahu iemācījies spēlēt no tēva 1898. gadā. Divus gadus vēlāk publicējis savu pirmo uzdevumu. Kopš 1900. gada sastādījis  apmēram 350 šaha uzdevumus.
21. jūlijs

21. jūlijs ir gada 202. diena pēc Gregora kalendāra (203. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 163 dienas.
Latvijas Onkoloģijas centrs

Latvijas Onkoloģijas centrs ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas (RAKUS) stacionāriem Hipokrāta ielā 4, Rīgā, kas specializējies onkoloģisko un hematoloģisko slimnieku ārstēšanā.

Vēsture

Tagadējā slimnīca atklāta 1984. gadā, kad uz jaunuzcelto deviņstāvu ēku pārcēlās Republikas Onkoloģiskais dispansers, kas kopš 1939. gada atradās Talsu ielā 7a Āgenskalnā. Kompleksā ietilpa arī divstāvu piebūve uzņemšanas un operāciju blokam, kā arī poliklīnikas ēka. 1992. gadā Republikas Onkoloģiskajam dispanseram pievienoja Rīgas Pilsētas onkoloģisko dispanseru, bet 1993. gadā apvienotās onkoloģiskās iestādes pārdēvēja par Latvijas Onkoloģijas centru ar divām onkoloģiskajām slimnīcām Daugavpilī un Liepājā.
2005. gadā to apvienoja ar slimnīcu "Linezers" un slimnīcu "Biķernieki" Rīgas Austrumu slimnīcas sastāvā.
Kopš 2007. gada Latvijas Onkoloģijas centrs ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas stacionāriem. 2016. gadā uz to no stacionāra "Linezers" pārvietoja Valsts Hematoloģijas centru, izveidojot tur Ķīmijterapijas un hematoloģijas klīniku.
Stupeļu pilskalns

Apraksts

Stupeļu pilskalns ir savrups, iegarens, A - R virzienā orientēts, kokiem apaudzis, ap 30 m augsts kalns, kura nogāzes visapkārt plakumam ir mākslīgi pastāvinātas. A - R virzienā orientētais pilskalna plakums (garums 82 m, platums līdz 55 m) ir ar nolaideniem, sašaurinātiem galiem. Plakuma centrālajā daļā ir ap 3 m augsts kumpums. Pilskalna nogāzēs, 6 m zem plakuma līmeņa, ir terase, kas aptver visu pilskalnu. D pusē zem pirmās ir vēl otrās terases paliekas. Ap pilskalnu pletusies apmetne (senpilsēta) kuras kultūrslānis konstatēts vairāk kā 3 ha.lielā platībā. Uz R no pilskalna atrodas liels, iespējams, kulta akmens.
Pilskalna kultūrslānis līdz 1,6 m biezs stipri akmeņains, viendabīgs. Satur švīkātās, gludās un apmestās keramikas lauskas. Kultūrslānis apmetnē vietām sniedzas pat 1,3 m dziļi.
Pilskalnu pirmais reģistrējis Augusts Bīlenšteins 1882. gadā kurš tur veicis arī nelielus pārbaudes izrakumus. 1926. gadā savas Zemgales pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā pilskalnu apsekojis un uzmērījis Ernests Brastiņš.
1968. gadā Jāņa Graudoņa vadībā pilskalnā izdarīti nelieli šurfējumi kultūrslāņa un tā datējuma noskaidrošanai. Sakarā ar gāzes vada izbūvi pilskalna tiešā tuvumā, 1976 - 79. gadā Ādolfa Stubava vadībā notika plaši izrakumi apmetnē un pilskalnā. Lai arī izrakumu materiāli pilnībā nav tikuši publicēti, tie parādīja, ka pilskalns bijis apdzīvots divos dažādos periodos. Pirmais periods attiecas uz 1.g.t.p.m.e otro pusi līdz m.e. 3. gs. Otrais periods attiecināms uz vēlo dzelzs laikmetu 10. - 13. gs. Arī apmetnes apdzīvotība attiecināma uz vēlo dzelzs laikmetu. Stupeļu pilskalnu var uzskatīt par ievērojamu kādu senās sēļu zemes centru. 
A. Bīlenšteins savulaik rakstījis, ka A no pilskalna atrodas senkapi tomēr mūsdienās to atrašanās vieta vairs nav nosakāma. Gan A. Bīlenšteins, gan E. Brastiņš aprakstot pilskalnu fiksējuši vairākas pilskalniem raksturīgās teikas par nogrimušu pili un caurumu kalnā.
Alumīnija cūka (dziesma)

"Alumīnija cūka" ir grupas "Labvēlīgais tips" dziesma, kas iekļauta grupas 1995. gada debijas albumā "Alumīnija cūka" kā parodija par latviešu rokgrupu “Dzelzs vilks”.
2018. gadā "Alumīnija cūka" ieguva 95. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (2003)

European Hit Radio Top 40 ir Latvijas nacionālās apraides radiostacijas European Hit Radio  iknedēļas populārāko dziesmu saraksts, kas tiek veidots apkopojot klausītāju balsojuma rezultātus EHR mājas lapā internetā vai e-pastā. Šajā rakstā ir apkopots to dziesmu saraksts, kas 2003. gadā Latvijas radiostacijas European Hit Radio iknedēļas populārāko 40 dziesmu sarakstā Top 40 ieguva 1. vietu.

Top 40 sastādīšanas princips

European Hit Radio Top 40 tika sastādīts, pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas ik nedēļu tika apkopoti raidījumā "European Hit Radio Top 40". Topa veidošanas procesā piedalījās visas dziesmas, par kurām tika balsots European Hit Radio mājas lapā — sadaļā Top 40, Padomdevēju aptaujā un ar e-pasta starpniecību. Neatkarīgi no tā, kādā veidā tika balsots par dziesmām, visas balsis, pēc noteikta algoritma, summētās kopā, veidojot European Hit Radio klausītāju 40 populārāko dziesmu sarakstu, kas ēterā skanēja katru svētdienu plkst. 16.00.