Palmu dzimta

Apraksts un daudzveidība

Kokveida, retāk krūmveida vai liānu augi. Viena no retajām viendīgļlapju grupām, kurā dominē koki un krūmi. Stumbrs nezarots, tā garums 7—40 m, reti vairāk, ar lapu pušķi galotnē. Stumbru bieži klāj skaidri saskatāmas atmirušo lapu kātu paliekas. Vairumam viendīgllapju stumbrs neparesninās, savukārt lielākajai daļu palmu (līdztekus nedaudziem liliju augiem) stumbra vadaudi nodrošina tā augšanu resnumā. Palmas neveido gadskārtas, pēc kurām nosaka koku vecumu. Daudzām palmām veidojas balstsaknes, kad pirmā sakne, sasniegusi noteiktu lielumu, pārstāj augt, bet stumbra pamatne dzen jaunas saknes. Palmai augot, tās parādās virs zemes kā savdabīgi balsti, zem kurām atrod patvērumu sīki dzīvnieki.
Lapas ļoti lielas, sākotnēji veselas, vecākas šķeltas vai dalītas; plūksnu forma variē no rombveida vai ieapaļas līdz šauri lineārai. Daudzām sugām lapas apveids ir spalvveida — lapas kāta katrā pusē ir viena rinda šauri lineāru plūksnu, kuru garums virzienā uz kāta galotni pakāpeniski saīsinās.
Ziedu ļoti daudz. Tie ir sīki, sakopoti lielās ziedkopās, galvenokārt saliktās skarās, arī vārpās, kas atrodas lapu žāklēs, reti auga galotnē. Skaras garums parasti 0,5—2 cm, bet var sasniegt aptuveni 10 m. Kauslapas un vainaglapas pa 3 (reti 2 vai 4), brīvas vai saaugušas. Putekšņlapas 6—34, dažām sugām to skaits sniedza simtos. Vairums palmu sugu zied periodiski, kaut ne katru gadu. Corypha umbraculifera vienīgo reizi mūžā zied apmēram 40 gadu vecumā, un tai ir garākā ziedkopa augu pasaulē — apmēram 10 m gara.
Auglis — sauss vai sulīgs kaulenis, retāk oga. Apputeksnē kukaiņi. Ēdamo palmu augļu izplatīšanā ļoti liela nozīme ir putniem, augļsikspārņiem un citiem sīkajiem zīdītājiem, kuri dzīvo kokos.
Vislielākā palma ir Andos sastopamā vaskpalma Ceroxylon alpinum, kura stumbrs sasniedz 61 m garumu. Vismazākā palma ir ārkārtīgi apdraudētā  liliputu karaļpalma, kuras garums ir tikai 10–15 cm. Lielākās lapas ir karaliskajai rafijai — līdz 25 m, lielākais auglis, līdz 26 kg smags — Seišeļu kokospalmai.
Viena no savdabīgākajām ir svārku vašingtonija Sonoras tuksneša apkaimē un klinšainajos kanjonos Arizonā. Šīs sugas atmirušās lapas nenokrīt, bet, atliecoties lejup, veido paliekošus, pelēkbaltus "svārkus", kas veciem kokiem nosedz apmēram divas trešdaļas no stumbra garuma. Madagaskaras enkurpalma pastāvīgi aug ūdenī, un tā dīgstošajām sēklām ir īpašas enkurveida piedevas. Iekritusi ūdenī, enkurpalmas sēkla nogrimst, ieķeras gruntī un izaug par jaunu palmu.
Ipašu palmu grupu veido rotangpalmas, kurā ietilpst aptuveni 600 sugu liānas, iedalītas 13 ģintīs. Lielāko to daļa sastopama dienvidaustrumu Āzijas lietus mežos. Tās ir tipiskas liānas, un labvēlīgos apstākļos kāpelētājpalmu ģints sugu augšanas ātrums sasniedz 6–7 m gadā. Lielākais rotangpalmu garums ir līdz 175 m, stumbru diametrs variē no 2—3 mm līdz 10 cm.

Izplatība

Lielākā palmu daļa sastopama tropu un subtropu apgabalos. Daudzveidības centri ir tropu zemienes dienvidaustrumu Āzijā, Okeānijā, Dienvidamerikas ziemeļdaļā.
Tālākie izplatības punkti ziemeļos Vidusjūras piekraste Eiropā un Japāna austrumu Āzijā, dienvidos — piekrastes meži Kraistčērčas apkaimē Dienvidsalā un Četema salas, kur aug Jaunzēlandei endēmā Jaunzēlandes cekulpalma. Pretēji šķietamajai dažādu palmu daudzveidībai apstādījumos Eiropas dienvidos, savvaļā Eiropā aug tikai divas sugas — Eiropas pundurpalma un Krētas dateļpalma.

Veģetācija

Palmu dzimtas sugas ir noteicošas ļoti dažādā augājā — lietus mežos, savannās, sausos un mēreni mitros tropu un subtropu mežos dažādā noēnojumā. Savannās un jo īpaši dienvidaustrumu mangrovēs dažas sugas var dominēt lielā platībā. Blīvas palmu audzes nereti tropos redzamas arī smilšainās jūru un okeānu piekrastēs.
Palmu reģionālajai daudzveidībai ir īpaša pazīme — mežos un sausienēs nav tādu sugu, kas būtu plaši izplatītas līdzīgās augtenēs dažādos kontinentos. Gluži pretēji — katru lietus mežu, savannu vai dzeloņkrūmju apgabalu raksturo atšķirīgas palmu sugas.
Atsevišķas palmas sastopamas visai skarbos klimatiskos apstākļos — šķiedrpalmas Trachycarpus Himalajos un Nannorhops ritchiana Afganistānas kalnos spēj pārciest pat sniega sezonu.

Apdraudējums

Mūsdienās daudzas palmu sugas ir apdraudētas, jo sevišķi sugas vairākos apgabalos Karību reģionā un Klusā okeāna salās no Havaju arhipelāga līdz Fidži, Madagaskarā un Maskarēnu salās. Lai gan palmu daudzveidība šajās salās ir neparasti augsta, to areāli ir ļoti mazi, bet populācijas — viegli iznīcināmas.
Madagaskarā ir apdraudētas vairāk nekā 80% no tur 195 sastopamajām sugām (no kurām 192 ir endēmas). Salīdzinot ar iepriekšējo 1995. gada vērtējumu, apdraudēto un kritiski apdraudēto sugu skaits ir pieaudzis, galvenokārt uz 28 jaunatklāto sugu rēķina. Lielākā daļa palmu aug lietus mežos salas austrumu daļā, no kuru sākotnējās platības saglabājusies mazāk nekā viena ceturtdaļa, un tie turpina izzust. 2007. gadā atklātās Tahina spectabilis areāls aizņem mazāk nekā 4 km², iespējams, mazāk pat par 1 km², un kopīgais palmu skaits ir aptuvenu 30 koku. Dypsis tokoravina izcērt sēklu ievācēji, un kopējā populācija nepārsniedz 30 pieaugušas palmas. Savukārt Ravenea delicatula vienīgās zināmās populācijas platība ir mazāka par 6 km². Palmas augšanas vieta netiek aizsargāta, un to izcērt lauksaimniecības vajadzībām.
Botāniskie dārzi meklē veidus, kā panākt visvairāk apdraudēto palmu pavairošanu. Taču tiem nepietiek platība visu savvaļas populāciju ģenētiskajai daudzveidībai. Problēmu padara sarežģītāku apstāklis, ka, atrodoties netālu viena no otras, vienas ģints sugas var savstarpēji krustoties. Savukārt hibrīdu sēklas vairs nesaglabā bioloģisko daudzveidību.

Saimnieciskā izmantošana

Saimnieciski nozīmīgākas par palmām ir tikai garšvielas un pākšaugi. Miljoniem tropu iedzīvotājiem produkti, kurus tie iegūst no palmām, ir ikdienas pārtika. Visbiežāk pārtikā lieto kokospalmas un īstās dateļpalmas augļus. No palmām ceļ mājas, taisa grīdu, ar palmu lapām klāj jumtus, izgatavo slotas un pin grozus vai mēbeles.

Kokospalmu izmantošana

Filipīnieši mēdz sacīt: "Kurš iestāda kokospalmu, tas iestāda traukus un drēbes, ēdienu un dzērienu, mājokli sev pašam un mantojumu saviem bērniem". Šis sakāmvārds nav pārspīlēts, jo no kokospalmām iegūst ne tikai pārtiku, dzērienu un eļļu cepšanai, bet arī lapas jumtu segumam, šķiedru virvēm un paklājiem, čaulas, kas noder trauku un rotājumu darināšanai, un ziedkopas saldo sulu, no kuras gatavo cukuru. Stumbrus izmanto mājokļu būvei un kā kurināmo.
Visās zemēs, apvidos un salās no Havajām līdz pat Bangkokai kokosrieksti ir pirmās nepieciešamības produkts, ko viņi lieto uzturā bezgala daudzveidīgu ēdienu sastāvā. Tā, grāmatā Pa nepazīstamo Mikronēziju rakstīts: "Visvērtīgākais pārtikas avots Mikronēzijas atolos ir kokosrieksts." Negatavu kokosriekstu pilda dzidrs, salds šķidrums, ko sauc par kokosriekstu sulu. Iejaucot ūdenī sasmalcinātu kokosriekstu mīkstumu, iegūst tā dēvēto kokospienu. To pievieno zupām, mērcei un mīklām.

Telpaugi

Tā kā vairumam palmu Eiropas klimats ir nepiemēroti vēss, sākotnējie mēģinājumi izaudzēt palmas Eiropas apstākļos beidzās neveiksmīgi. Taču 19. gadsimtā daudzās lielpilsētās uzcēla palmu mājas un oranžērijas. Īpašas palmu oranžērijas veidoja gan botāniskie dārzi, gan turīgi ļaudis. Viens šāds piemērs ir 19. gadsimta 40. gados celtā Kjū dārza palmu oranžērija Londonā.
Oranžērijās bija paredzēti ievērojamā augstumā veidots tiltiņš vai balkons, kas ļāva palmu lapotnes aplūkot tuvumā. 20. gadsimtā palmas kļuva par pazīstamiem istabu un citu iekštelpu augiem, kas viegli piemērojas ēnainai videi un turēšanai traukos.

Mangrovjpalmu Nypoideae apakšdzimta

Monotipiska apakšdzimta, tās suga — krūmu mangrovjpalma sastopama Indijas un Klusā okeāna tropos, kur nereti mangrovēs un smilšainās piekrastēs veido blīvas audzes. Vienīgā palmu suga, kas pielāgota mangrovju biomai.