google/wiki40b huggingface dataset:
Pampāļu pagasts

Daba

Pagasts atrodas Austrumkursas augstienes Vārmes nolaidenuma dienvidrietumu malā. Pagasta dienvidaustrumu malā sākas Austrumkursas augstienes Vadakstes līdzenums. Ziemeļrietumu malā atrodas Kursas zemienes Pieventas līdzenums. Pagasta lielāko daļu aizņem Pampāļu paugurvaļņa rietumu daļa. Augstākā vieta pagastā - 99,5 m vjl (pie Auniņiem).

Ezeri un ūdenskrātuves

Pagastā nav lielu ezeru. Lielākā ūdenskrātuve - Pampāļu dzirnavezers (14,4 ha)

Purvi

Lāču purvs (107 ha), Dadzu purvs (65 ha), Pumpuru purvs (56 ha).

Vēsture

Mūsdienu Pampāļu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Grāveļu muiža (Gut Gravern), Pampāļu muiža (Gut Pampeln, Pampāļi).
Pampāļu pagasts izveidots 1921. gadā, sadalot Lielezeres pagastu. 1935. gadā Kuldīgas apriņķa Pampāļu pagasta platība bija 131,8 km² un tajā dzīvoja 2484 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Pampāļu, Ventas un Zaņas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Pampāļu ciems ietilpis Skrundas (1949-1959) un Saldus (pēc 1959. g.) rajonos. Pampāļu ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Ventas ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Pampāļu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Saldus novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Pampāļi (pagasta centrs), Auniņi, Veldres, Pūteļkalns, Pakalni, Lukas.
Brtnice

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1234. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Oļģerta Krodera iestudētās teātra izrādes

Sarakstā Oļģerta Krodera iestudētās teātra izrādes hronoloģiskā secībā uzskaitītas Latvijas teātra režisora Oļģerta Krodera iestudētās teātra izrādes. Kroders bijis režisors Liepājas teātrī (1959—1964, 1974—1989), Valmieras Drāmas teātrī (1964—1974, 2001—2012) un Latvijas Nacionālajā teātrī (1990—1995). Vienlaikus iestudējis izrādes arī citos teātros.
210. kilometrs

Vēsture

Pēc pasažieru pārvadājumu slēgšanas 2000. gadā pieturas punkts netiek izmantots. Bijušais pasažieru perons nojaukts dzelzceļa kapitālā remonta laikā.
Jaroslavļa

Vēsture

Kaut arī leģenda saista pilsētas rašanos ar Jaroslava Vladimiroviča vārdu, vēsturiski pierādījumi tam nav. Pilsēta pirmoreiz minēta rakstos 1071. gadā. 11. un 12. gadsimtā — Rostovas-Suzdaļas kņazistes robežcietoksnis, bet no 1218. gada Jaroslavļa bija Jaroslavļas kņazistes galvaspilsēta. No 1463. gada — Maskavijas sastāvā.
17. gadsimtā Jaroslavļa bija otra lielākā Krievijas pilsēta un Juku laikos 1612. gadā bija Krievijas de facto galvaspilsēta — Miņina un Požarska zemessardzes bāzes pilsēta.
1658. gadā pilsēta gandrīz pilnībā nodega. 18. gadsimtā tā kļuva par ievērojamu rūpniecības centru. 1750. gadā Jaroslavļā tika nodibināts pirmais profesionālais teātris Krievijā.
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada vasarā Jaroslavļa bija viens no antiboļševistiskā Borisa Savinkova dumpja centriem, kuru apspieda ar latviešu strēlnieku palīdzību.
Kopš 1936. gada tā ir apgabala centrs.

Sports

Jaroslavļā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Jaroslavļas "Lokomotiv". Tas savas mājas spēles aizvada Arena 2000 hallē.
Līga Liepiņa

Biogrāfija

Līga Liepiņa dzimusi Valmieras apriņķa Naukšēnos. Tēvs — mežstrādnieks, māte — bērnudārza skolotāja. Beigusi Mazsalacas vidusskolu (1964), Rīgas Kinostudijas tautas kinoaktiera studiju (1970) un Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas teātra fakultāti (1974).
Pēc mācību beigām tika uzņemta Jaunatnes teātra trupā (1971—1976). Kopš 1977. gada Liepiņa ir Latvijas Nacionālā teātra (uz to brīdi Andreja Upīša Latvijas PSR Valsts akadēmiskais drāmas teātris) aktrise.
Kino debitēja vienā no galvenajām lomām Rolanda Kalniņa filmā "Elpojiet dziļi" (1967). Patiesu atpazīstamību aktrisei atnesa loma Leonīda Leimaņa filmā "Pie bagātās kundzes" (1969) pēc Andreja Upīša romāna "Smaidošā lapa" motīviem.
Precējusies ar dramaturgu un režisoru Paulu Putniņu. Meita - Valmieras teātra aktrise Anna Putniņa (dz. 1971.g.), dēls Indriķis Putniņš (dz. 1979.g.).
Lielā nātre

Raksturojums

Šim augam ir ložņājošs, zarains saknenis. Stumbrs 60 — 110 cm augsts, neasi četršķautņains, stāvs, parasti nav zarains, dobs, apakšējā daļā gandrīz kails, vidus un augšdaļa klāta ar vienkāršiem matiņiem un dzeļmatiņiem, kas sevišķi biezi klāj stumbru mezglu vietās. Lapas olveida vai sirdsveida, 8 — 17 cm garas, 2,8 cm platas, 2,5 — 4,5 reizes garākas par kātiņiem, plātnes gals pakāpeniski nosmaiļots. Augšējās lapas parasti ir sirdsveida, vai nosmailinātas, ar noapaļotu pamatu. Lapu mala rupji zāģzobaina, ar dzeloni galā; lapu virspuse tumši zaļa, klāta ar vienkāršiem un dzeļošiem matiņiem, apakšpuse zaļa, vai pelēki zaļa, ar dzeļmatiņiem, kas atrodas uz dzīslām. Lapu kāti 0,5 — 8 cm gari, tievi, biezi klāti ar dzeļmatiņiem. Pielapes brīvas, ar gludu malu, plēvainas, ar smailu galotni, gar malām klātas ar vienkāršiem matiņiem, gaiši zaļas, līdz 12 mm garas un 1 — 1,5 cm platas. Ziedi viendzimuma, divmāju, sīki, zaļi, mazos kamoliņos, kas sakopoti nokarenās vai stāvās ziedkopās. Apziednis vienkāršs, ar 4 vienāda lieluma apziedņa lapām. Putekšņlapas ir 4, novietotas pret apziedņa daļām. Līdz ziedēšanai putekšnīcas ieliektas uz iekšu.

Ķīmiskais sastāvs

Lapas satur K, C, B₂ vitamīnus, glikozīdu urticīnu, miecvielas, olbaltumvielas, karotinoīdus, skudrskābi, histamīnu, hlorofilu un dažādus mikroelementus - hromu, varu, mangānu, alumīniju, vanādiju, dzelzi. No lielās nātres lapām var iegūt tīru hlorofilubez citu pigmentu piemaisījuma.

Saimnieciskā nozīme

Lielo nātru jaunos dzimumus pavasarī var lietot uzturā, lapās ir daudz olbaltumvielu, vitamīnu un minerālvielu. Sasmalcinātus augus izēdina cūkām un mājputniem. Var lietot kā skābbarību. Šķiedru ar izmantot audumu, virvju, tīklu un papīra izgatavošanai. No lapām iegūst zaļo krāsu. Nātres tautas medicīnā lieto pret reimatismu, caureju u.c. slimībām. Jaunos augus ir līdz 700 mg karotīna, 130  mg C vitamīna, daudz proteīna, kālija, dzelzs un kalcija.
Līgatnes dabas takas

Līgatnes dabas takas ir labiekārtotu dabas taku komplekss Gaujas nacionālā parka teritorijā. Takas izveidotas 1975. gadā, lai iepazīstinātu apmeklētājus ar Latvijā dzīvojošo savvaļas dzīvnieku sugām, dabas daudzveidību un dabas aizsardzības nepieciešamību. Dabas taku voljēros ir apskatāmi Latvijas mežos mītošie zīdītāji: brūnais lācis, meža cūka, lūsis, pelēkais vilks, lapsa, stirna, staltbriedis, alnis un citi dzīvnieki, kā arī vairāku sugu putni. Pārsvarā šie dzīvnieki ir atrasti ievainoti, vai arī tie ir tikuši pieradināti jau kā mazuļi, un nespēj izdzīvot bez cilvēka aprūpes, kā arī barības piegādes. Tāpat takas sniedz iespēju vērot mazskartas dabas ainavas, gravu mežus, Gaujas senieleju, tās floru un faunu.
Parkā ir ierīkotas takas, vairāk kā 5 km garumā. Lai izstaigātu un apskatītu visu teritoriju, taku apmeklējums aizņem 2 līdz 2,5 stundas. Līgatnes dabas taku teritorijā atrodas 24 m augsts skatu tornis.
Ieeja Līgatnes dabas takās ir par maksu.
Satelītvalsts

Satelītvalsts ir formāli neatkarīga valsts, kas atrodas citas valsts politiskā, ekonomiskā un militārā ietekmē vai kontrolē.
Villaine

.
Villaine ir taisnstūra nešūta plecu sega no vilnas vai lina auduma, latviešu un lībiešu tautastērpa sastāvdaļa. Arheoloģiskie materiāli liecina, ka villaines valkātas ļoti sen, bet tiešie atradumi ir no 7. gadsimta. Etnogrāfiskā tautas tērpa villaines var būt rotātas ar izšuvumiem un celiem, var būt bez rotājumiem. Arheoloģiskā tautas tērpa villaines greznotas ar metāla gredzentiņiem un spirālītēm. Pēc krāsas villaines var būt balta, zila, zaļa, pelēka vai rūtaina, atkarībā no novada un laika posma. Tradicionāli pie latviešu tautastērpa villaini sedz pāri abiem pleciem. Izņēmums ir Dienvidkurzeme, kur Rucavā tās nēsāja uz vienas rokas, Nīcā un Bārtā sasprauda uz viena pleca.

Mitoloģijā

Latviešu mitoloģijā villaine tiek uzskatīta par debesu simbolu, kas, iespējams, savulaik varētu būt bijusi zvaigznāju karte, bet villaines aušana un segšana ir simboliskas kosmogoniskas darbības. Ar villaines segšanu piešķir svētību un auglību. Villaines minētas arī kā Saules pūra obligāta sastāvdaļa, bet gadskārtu tautasdziesmās apdziedāta Māra un Saule, kas kokiem uzsedz zaļas villaines un Dievs, kas pār sētu un druvām sedz savu pelēko vai sudraba mēteli. Savukārt villaines paklāšana tautasdziesmās minēta saistībā ar sudrabiņa piebiršanu, kas varētu būt bijusi lūgšana debesu dievībām pēc nokrišņiem (piemēram, lietus vai sniega) vai pelnu ziedojums.
Mareks Kvapils

Spēlētāja karjera

Jau ilgstoši spēlējot Prāgas "Slavia" junioru sistēmā, savu profesionālā spēlētāju karjeru Kvapils uzsāka 2003.—04. sezonā, kad aizvadīja 11 spēles "Slavia" pirmajā komandā Čehijas Ekstralīgā.
Jau nākamajā sezonā Kvapils pārcēlās uz Ziemeļameriku, sezonu aizvadot OHL. No 2005. līdz 2008. gadam Kvapils trīs sezonas spēlēja dažādos AHL klubos, līdz atgriezās Čehijā.
Divas sezonas Kvapils aizvadīja HC Vitkovice rindās, taču tad pievienojās Brno "Kometa" vienībai, sezonu noslēdzot līgas rezultatīvāko spēlētāju desmitniekā. 2011. gada vasarā Kvapils pievienojās KHL klubam Maskavas "Dinamo", kura sastāvā nākamās divas sezonas pēc kārtas izcīnīja Gagarina kausu.
2014. gada vasarā pievienojās Čerepovecas "Severstal" rindām.
Čehijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2010. gada Pasaules čempionu.
17. trolejbusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Virzienā Purvciems — Centrālā stacija trolejbusi brauc pa šādām ielām: Dzelzavas iela, Vaidavas iela, Kastrānes iela, Biķernieku iela, Struktoru iela, Brīvības gatve, Brīvības iela, Brīvības bulvāris un Raiņa bulvāris.
Virzienā Centrālā stacija — Purvciems trolejbusi brauc pa šādām ielām: Raiņa bulvāris, Marijas iela, Merķeļa iela, Brīvības bulvāris, Brīvības iela, Brīvības gatve, Viļa Ģelbes iela, Biķernieku iela, Kastrānes iela, Ieriķu iela, Gustava Zemgala gatve un Dzelzavas iela.

Maršruts ar mainītu virzienu

Virzienā 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Brīvības iela — Purvciems trolejbusi brauc pa šādām ielām: Buru iela, Laivu iela, Mūkusalas iela, Salu tilts, Lāčplēša iela, Gogoļa iela, Marijas iela, Merķeļa iela, Brīvības bulvāris, Brīvības iela, Brīvības gatve, Viļa Ģelbes iela, Biķernieku iela, Kastrānes iela, Ieriķu iela, Gustava Zemgala gatve un Dzelzavas iela.
Virzienā 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — A. Čaka iela — Purvciems trolejbusi brauc pa šādām ielām: Buru iela, Laivu iela, Mūkusalas iela, Salu tilts, Lāčplēša iela, Gogoļa iela, Marijas iela, A. Čaka iela, Ieriķu iela un Dzelzavas iela.
Virzienā Centrālā stacija — 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) trolejbusi brauc pa šādām ielām: Raiņa bulvāris, Gogoļa iela, Lāčplēša iela, Salu tilts, Mūkusalas iela, Laivu iela un Buru iela.
Akts

Akts (no vācu: Akt, kas savukārt no latīņu: actus) ir viens no tēlotājas mākslas žanriem vai arī atsevišķs darbs, kurā ar cilvēka kailķermeņa attēlojumu izsaka priekšstatu par skaisto, eksistences un jūtu neatkārtojamību.
Akts var būt arī tikai studija ķermeņa proporciju attēlošanai vai arī uzmetums topošajam mākslas darbam.
Glezniecības vēsturē kailķermeņa, īpaši sievietes attēlošana glezniecībā kā jauns motīvs parādījās 15. gadsimtā, pateicoties itāļu gleznotājiem, kad Florencē, Mediči galmā uzplauka neoplatonisma idejas, cildinošas skaistumu. Tāpēc mākslinieki ar cilvēka kailķermeņa attēlojumu sāka izteikt priekšstatu par skaisto gan proporciju, gan jūtu pasaulē.Eiropas mākslā par pastāvīgu žanru izveidojās 17. gadsimtā.

Vīriešu akti

15. gadsimta beigās un nākamā gadsimta sākumā par vīriešu skaistuma prototipu kalpoja jauns, slaids vīrietis, kas atgādinājis efēbu — jaunieti, nevis reālu vīrieti. Vairākus gadu desmitus vēlāk par skaistuma etalonu tika uzskatīti vecāki vīrieši ar spēcīgiem muskuļiem un lieliem kauliem. Glezniecības vēsturē pastāvējuši atšķirīgi vīrieša figūras attēlojuma veidi, dominējot periodiski vienam vai otram, kas nav mainījies arī mūsdienās. Mūsdienu aktu glezniecībā svarīgais ir tas, ko mākslinieks vēlas ar to pateikt.

Sieviešu akti

Sievietes kailķermeņa attēlošanas kanoni aktu glezniecībā ir mainījušies daudz vairāk, bet dominēja idealizēts sievietes tēls ar slēptu juteklību, ko veicināja juteklisms, ko vīrieši juta, aplūkojot sievietes augumu, tāpēc akti ar sievietēm tiek attēloti daudz brīvāk. Jau 15. gadsimta beigās Leonardo da Vinči savos aktos sievieti parāda skaisti erotiski un reāliski miesiski, bet nākamā gadsimta itāļu gleznotāja Ticiāna darbi aktu glezniecības vēsturē ir visnozīmīgākie, kuru vidū īpaši izceļas "Urbīno Venera". 17. gadsimtā sāka parādīties aktos sieviešu atainojumi ar reālām ķermeņa aprisēm. Rubenss savos darbos sludināja baudu un dzīves realitāti, apjūsmodams ražena auguma sievietes, savukārt Karavadžo aktos gleznojis slimus, vecus, slīkoņus, parādot neglīto. 18. gadsimtā aktu mākslā atkal parādījās sievietes juteklība, 19. gadsimta sākuma posmā atgriezās klasiskā skaistuma etaloni, glezniecībai raksturīgs erotiskais figūras traktējums, bet gadsimta beigās aktualizējās modernais akts, kas šokēja sabiedrību, parādīdams prostitūtu aktus, kas bija franču impresionistu un reālistu darba lauks. 20. gadsimta aktu glezniecībā harmoniju nomaina neglītais un atbaidošais, piesaistot skatītāja uzmanību un protestējot par cilvēces radīto karu. Šī posma viens no nozīmīgākajiem māksliniekiem ir minams Pikaso, kurš, aktos saglabādams emocionālo iedarbību, atmetis erotismu un vizuālo ticamību, kā arī izmantojis deformācijas.

Nozīmīgākie Rietumeiropas aktu gleznotāji

Gleznotāju vidū minami Mikelandželo, Leonardo da Vinči , Rubenss, Nikolā Pusēns, Fransuā Bušē, Gistavs Kurbē, Pjērs Ogists Renuārs, Eduārs Manē, Ticiāns, Fransisko Goja, Pols Sezans, Pablo Pikaso, Karavadžo, Anrī Žervekss, Žoržs Serā un citi.

Nozīmīgākie aktu gleznotāji latviešu mākslā

Gleznotāju vidū minami Sigismunds Vidbergs, Paulis Postažs, Kārlis Padegs, Kārlis Brencēns, Normunds Brasliņš un citi.
Ziemeļu gambīts

Vēsture

Gambīta sākotnējais nosaukums bijis dāņu gambīts. Nosaukumu Ziemeļu gambīts ieguvis 20. gs. sākumā. Pirmoreiz spēlēts 1863. gadā. Vēlāk to lietojis dāņu šahists M. Froms. Teorijas pamatus izstrādājuši ziemeļvalsu šahisti. Vēlāk to ar jaunām idejām papildinājuši M. Čigorins, K. Šlehters, Ž. Mizess un citi.

Stratēģiskā ideja

Baltie, upurējot divus bandiniekus, tiecas iegūt pārsvaru attīstībā, sagrābt centru un sākt uzbrukumu pretinieka karaļa spārnā. Melnie uzsākot aktīvu pretspēli un atdodot upurēto materiālu, spēj stabilizēt pozīciju.
Saragosa

Vēsture

Pilsētu 24. gadā nodibināja romieši, nosaucot par Colonia Caesaraugusta, no kuras, pārveidojoties, radies pilsētas pašreizējais nosaukums.
Pēc leģendas 5. gadsimtā pilsētā sludināja apustulis Jēkabs, kuram Sargosas pašreizējās katedrāles vietā parādījusies Jaunava Marija.
No 8. gadsimta pilsēta piederēja Kordovas kalifātam un bija mauru priekšpostenis cīņai pret kristiešiem. Pēc kalifāta sabrukuma Saragosa bija neatkarīgas musulmaņu valsts galvaspiulsēta līdz 1118. gadā to ieņēma kristieši un tā kļuva par Aragonas karalistes galvaspilsētu.
Napoleona kara laikā Saragosa divreiz piedzīvoja franču aplenkumus — 1808. gadā, kas beidzās ar franču neveiksmi un 1809. gadā, kad frančiem izdevās ieņemt pilsētu. No Saragosas 100 000 iedzīvotājiem dzīvi palika 12 000.
Spānijas pilsoņu karā Saragosu īslaicīgi ieņēma republikāņi — anarhisti Buenoventūras Durruti vadībā.
Stīvens Kings

Biogrāfija

Stīvens Kings ir dzimis 1947. gada 21. septembrī Meinas štata lielākajā pilsētā Portlendā. Māte viņu audzina viena, jo tēvs pamet ģimeni, kad Stīvenam bija tikai divi gadi. 1970. gadā Kings absolvē Meinas Universitāti, iegūstot angļu valodas bakalaura grādu. Universitātē viņš iepazīstas arī ar savu nākamo sievu Tabitu un pārim drīzumā ir jau divi bērni. Vispirms piedzimst meita Naomi (1970), bet vēl pēc diviem gadiem dēls Džozefs.
Pēc universitātes beigšanas Kings strādā par angļu valodas skolotāju un paralēli bez lieliem panākumiem raksta. Slavu atnes pirmais publicētais romāns "Kerija" ("Carrie"), kas nāk klajā 1974. gadā.
Turpmākos gadus Stīvens Kings, ražīgi strādājot, nostiprina savu šausmu literatūras karaļa statusu, ko apstiprina ne vien milzu tirāžas un liels skaits specializēto literāro balvu, bet arī apbalvošana ar prestižo medaļu "Par izcilu ieguldījumu amerikāņu literatūrā" (Medal of Distinguished Contribution to American Letters) 2003. gadā.
1999. gadā Kings smagi cieš ceļu satiksmes negadījumā, kurā viņu notriec automobilis.
Pašlaik Stīvens Kings pārmaiņus dzīvo trijos sev piederošos īpašumos. Divas mājas atrodas Meinas štatā, bet viena Floridā.
Nervu audi

Nervu audi ir kopīga nervu šūnu un neiroglijas šūnu sistēma. Šīs šūnas izpilda specifiskas funkcijas: kairinājuma uztveres, uzbudināšanas, impulsu izstrādāšanas un nosūtīšanas. Nervu audi ir galvenais nervu sistēmas orgānu uzbūves pamats. Šie orgāni veic visu audu un orgānu regulāciju, to integrāciju organismā un saiti ar ārējo vidi.
Frīdrihs Mēnijs

Dzīves gājums

Dzimis ap 1593. gadu Voldegkā Pomerānijā, studēja Rostokas un Greifsvaldes Universitātēs. 1620. gadā iznāca viņa dzejas krājums un angļu komēdiju vāciskais tulkojums.   
1629. gadā Zviedrijas feldmaršals un Vidzemes ģenerālgubernatora pienākumu izpildītājs Gustavs Horns pieņēma Mēniju par lauka mācītāju Zviedru Vidzemes luterāņu baznīcas dienestā. 1630. gadā norīkoja par Carnikavas, Ādažu, šobrīd Baltezera (Neuermühlen), Daugavgrīvas un Ropažu baznīcu mācītāju, kopš 1630. gada 23. augusta viņš bija Tērbatas Ģimnāzijas vēstures pasniedzējs.
1630. gada iznāca viņa Intrada jeb ievads topošajā vispārīgajā Livonijas vēstures aprakstā.
Kad 1632. gadā pēc Zviedrijas karaļa Gustava II Ādolfa rīkojuma Tērbatā nodibināja Academia Gustaviana, Frīdrihs Mēnijs 1632. gada 15. oktobrī kļuva par tās vēstures profesoru, taču drīz vien tika iecelts par Gustava Horna muižas pārvaldnieku un Tērbatu pameta. 1633. gadā Tērbatā izdeva viņa Prodromus jeb priekšvēstnesi Vidzemes tiesībās un tradīcijās no provinces dibināšanas līdz ķēniņa Gustava Lielā nāvei, bet 1632. vai 1635. gadā Syntagma de origine Livonorum jeb „Sacerējumu par livoniešu izcelsmi”, kurā otro reizi pēc 1584. gada Rīgas sālspūtēju pūšamo vārdu pieraksta bija publicēta latviešu tautasdziesma ar visām notīm:
Mane balte mamelit,

Dod man viene kakenit,

Man pelite piejukus

Pie ta sviesta bundelin'.
Bija precējies ar Tērbatas profesora Georga Manceļa māsu, bet tika apsūdzēts divsievībā un bēga no Vidzemes uz Zviedriju.   
Savukārt Zviedrijā viņu apsūdzēja  par kristīgās reliģijas dogmu ķecerīgu iztulkojumu. Pēc ilgstoša ieslodzījuma, pateicoties savām zināšanām ķīmijā (alķīmijā), 1640.—1644. gadā viņš strādāja par vara raktuvju uzraugu Zviedrijā.
Miris ap 1659. gadu Zviedrijā vai arī pārcēlies uz dzīvi Ziemeļamerikas kolonijās.
Annāles

Annāles (latīņu: annālēs (libri) — 'gada (grāmatas)') ir grāmatas ar notikumu aprakstiem gadskārtējā laika secībā. Romiešiem vēsturisku piezīmju tāfele, ko izkāra amata telpās un kas vēlāk (4. gadsimtā) noderēja par vēstures avotiem. Viduslaikos, vispirms Anglijā, tad pārējā Eiropā klosteros un galmos — grāmatas, kur hronoloģiskā kārtībā ierakstīja svarīgākos notikumus. Tagad par annālēm sauc zinātnisku vai mākslas iestāžu rakstu krājumus.
Trīskāršais punkts

Trīskāršais punkts termodinamikā ir vielas temperatūras un spiediena vērtības, pie kurām vienlaicīgi pastāv trīs agregātstāvokļa fāzes (šķidrā fāze, gāzveida fāze un cietā fāze), tādējādi starp tām pastāv termodinamiskais līdzsvars. Par trīskāršo punktu sauc arī līdzsvaru starp trim fāzēm, kas var visas nebūt atsevišķi agregātstāvokļi, piemēram, divas vai visas trīs no tām var būt vielas cietās polimorfās vai alotropās fāzes. Vispārīgi sistēmai ar p iespējamām fāzēm ir {p\choose 3} = \tfrac16p(p-1)(p-2) trīskāršie punkti.
Ūdens trīskāršais punkts ticis izmantots kelvina, termodinamiskās temperatūras SI pamatvienības, definēšanai. Ūdenim šis punkts atrodas 273,16 K (0,01 °C) lielā temperatūrā un 611,73 paskālus lielā spiedienā.
Teds Lindsijs

Spēlētāja karjera

Savu NHL karjeru Lindsijs sāka 1944.—45. gada sezonā Detroitas "Red Wings" rindās. "Red Wings" hokejists ilgstoši spēlēja tās vadošajā maiņā kopā ar Sidu Eibelu un Gordiju Hovu. 1949.—50. gada sezonu hokejists noslēdza jau kā visas līgas rezultatīvākais spēlētājs, kopā ar komandu izcīnot arī Stenlija kausu. 1952., 1954. un 1955. gadā Lindsijam kopā ar "Red Wings" Stenlija kausu izdevās izcīnīt vēl trīs reizes. No 1952. līdz 1956. gadam Lindsijs pildīja arī "Red Wings" kapteiņa pienākumus.
1957. gadā uzbrucējs tika aizmainīts uz Čikāgas "Black Hawks", kuras rindās Lindsijs aizvadīja nākamās trīs sezonas, taču tad beidza profesionāļa karjeru.
1964.—65. gada sezonā, kad "Red Wings" galvenais treneris un ģenerālmenedžeris bija Lindsija agrākais maiņas biedrs Sids Eibels, hokejists uz vienu sezonu atgriezās komandas sastāvā.
Staņislavs Petrovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1939. gada 7. septembrī Vladivostokā. Studēja Kijevas Augstākajā Radiotehniskajā inženieru skolā, pēc kuras beigšanas 1972. gadā sāka dienēt PSRS Gaisa spēku ātrās reaģēšanas struktūrās, sasniedzot apakšpulkveža pakāpi.
No 1982. gada Staņislavs Petrovs strādāja slepenajā Maskavas apgabala militārajā pilsētiņā "Serpuhova-15" izveidotajā PSRS kosmisko satelītu novērošanas un agrās brīdināšanas sistēmas Око ("Acs") bunkurā. Pēc ASV prezidenta Ronalda Reigana (1981) un PSKP ģenerālsekretāra Jurija Andropova (1982) nākšanas pie varas pastiprinājās abu lielvalstu militārā sacensība un abas puses izstrādāja jaunus plānus iespējamajam kodolkara sākumam.
1983. gada 1. septembrī Padomju Gaisa spēku iznīcinātājs pie Sahalīnas notrieca Korean Air Lines pasažieru lidmašīnu, gāja bojā 269 apkalpes locekļi un pasažieri, ieskaitot kongresmeni L. Makdonaldu. S. Petrova dežūras laikā 26. septembra agrās brīdināšanas sistēma iedarbojās un brīdināja, ka ASV pret Padomju Savienību ir palaidusi piecas kodolraķetes. Drošības protokols paredzēja, ka Око dispečeriem bija jāziņo augstākajai vadībai par jebkādām pazīmēm, kas varētu liecināt par ballistisko raķešu uzbrukumu Padomju Savienībai. Par spīti tam Petrovs klasificēja to kā nesen ieviestās datorsistēmas kļūdu un neaktivēja PSRS atbildes kodolraķešu trieciena plānu. 1984. gadā S. Petrovs aizgāja no dienesta un pieticīgi dzīvoja Piemaskavas pilsētā Frjazinā (Фрязино).
Šis incidents nebija zināms līdz pat Aukstā kara beigām, kad 1993. gadā tas ģenerālis Jurijs Votincevs to pieminēja savos memuāros. S. Petrovs kļuva par slavenību ASV un Eiropā – par viņu sāka rakstīt plašsaziņas līdzekļi un 2006. gadā Ņujorkā tika piešķirta ANO speciālbalva. 2012. gadā Petrovam piešķīra Vācijas masu mediju prēmiju, bet 2013. gadā Drēzdenes prēmiju par bruņotu konfliktu novēršanu. 2014. gadā klajā nāca dāņu režisora dokumentālā filma par Petrovu The Man Who Saved the World ("Vīrs, kurš izglāba pasauli").
Miris 2017. gada 19. maijā, taču ziņa par viņa nāvi kļuva zināma tikai 7. septembrī.