google/wiki40b huggingface dataset:
Aloiss Votava

Šaha kompozīcija

A. Votava sastādījis un vācu preses izdevumos publicējis vairāk nekā 350 šaha kompozīcijas, galvenokārt etīdes. Ap 1960. gadu, viņš sadraudzējies ar Frīdrihu Hlubnu, kurš "spēra tikai pirmos soļus" šaha kompozīcijas laukā. Lielākā daļa Votavas etīžu tika publicētas žurnālā Deutsche Schachzeitung, kurā viņa draugs Jozefs Halumbireks bija etīžu nodaļas redaktors.
No 1957. gada Votava bija starptautiskais tiesnesis un no 1966. gada starptautisko meistars šaha kompozīcijā.
Pēča

Vēsture

2. gadsimtā Pēčas teritorijā romieši nodibināja vairākas vīnogu audzēšanas kolonijas ar nosaukumu Sopiāna (Sopianae).
Vēlāk Pēčas apkārtnē mitinājās avāri un slāvi. 8. gadsimta beigās teritoriju ieņēma Kārlis Lielais un iekļāva Zalcburgas arhidiocēzē. Ar 871. gadu datēts pirmais dokuments, kurā pieminēta Pēča (latīņu variantā — Quinque Basilicae).
9. gadsimta beigās — 10. gadsimta sākumā Pēču ieņēma maģāri. Maģāri nodibināja Baraņas komitātu. Kaut arī komitāta galvaspilsēta bija netālu esošā Baraņavāras (Baranyavár) pils, Pēča kļuva par lielu reliģisko centru un bīskapa mītnes vietu. 1367. gadā Ungārijas karalis Lajošs I nodibināja Pēčas universitāti. 1459. gadā par Pēčas bīskapu apstiprināja ievērojamāko viduslaiku ungāru dzejnieku Panonijas Janušu (Janus Pannonius).
Pēc Mohāčas kaujas 1526. gadā Pēcu izpostīja Suleimana Lieliskā osmaņu karaspēks. 1529. gadā osmaņi atkal ieņēma Pēču, bet 1543. gadā pievienoja to impērijai.
1686. gadā pilsētu ieņēma austriešu karaspēks un iekļāva Habsburgu impērijā. Pilsētā ieplūda vācu un dienvidslāvu iedzīvotāji. Tā kā 18. gadsimta sākumā vairums Pēčas iedzīvotāju nebija ungāri, pilsēta neatbalstīja Ferenca II Rākoči sacelšanos, tāpēc viņš to 1704. gadā izpostīja.
1848. gadā Pēču uz īsu laiku ieņēma horvātu spēki. Pirmā pasaules kara laikā Pēču ieņēma Serbijas armija un tikai 1921. gada augustā pilsēta kļuva par Ungārijas daļu. Pēc kara uz Pēču pārcēla Bratislavas (ungāru Počoņi) universitāti. 2. pasaules kara laikā Pēča gandrīz nemaz necieta.
Sami

Izskats

Samu ģintij raksturīga pazīme ir gara anālā spura, maza muguras spura ar 4 vai 5 spuras stariem. Muguras spurai nav asā stara, kas raksturīgs daudziem samveidīgajiem, kā arī nav tauku spuras. Astes spurai bieži ir raksturīga noapaļota forma.
Dzelzceļa līnija Pļaviņas—Valka

Dzelzceļa līnija Pļaviņas—Valka (Stukmaņi—Valka) bija 212 km gara šaursliežu (750 mm) dzelzceļa līnija, kas savienoja Pļaviņas ar Valku un turpinājās kā līnija Valka—Pērnava. Pirmā pasaules kara laikā dzelzceļa posmu no Pļaviņām līdz Gulbenei pārbūvēja par 1524 mm platsliežu dzelzceļa līniju. Vilcienu kustību posmā Valga—Ape slēdza 1970. gadā, bet posmā Ape—Alūksne — 1973. gadā.

Šaursliežu dzelzceļš

1898. gadā tiek apstiprināts dzelzceļa būvprojekts un tiek uzsākti būvdarbi. Vidzemes pievedceļu sabiedrība uzsāk zemes darbus vienlaicīgi no abiem dzelzceļa galapunktiem. 1900. gadā sliežu ceļa klātne ir sagatavota un sākas sliežu likšana. Šajā laikā gandrīz pabeigta ir arī staciju ēku celtniecība. Oficiālā līnijas atklāšanas ceremonija notika 1903. gada 15. augustā.
Pirmajos ekspluatācijas gados visizdevīgākais bija preču transports. Pasažieru pārvadājumi pārsvarā tika pakārtoti kravu pārvadājumiem. 1905. gada revolūcijas laikā 1905. gada decembrī šo dzelzceļa līniju uz laiku savā kontrolē pārņēma revolucionārie kaujinieki.
Prickera balva

Prickera balva ir apbalvojums arhitektūrā. Tā ir viena no nozīmīgākajām balvām arhitektūrā, bieži tiek uzskatīta par arhitektūras Nobela prēmiju. Prickera balva tiek pasniegta kopš 1979. gada, to pasniedz par panākumiem bagātu karjeru arhitektūrā.
Balvu iedibināja Džejs Prickers ar savu sievu Sindiju. Par pirmo Prickera balvas ieguvēju kļuva Filips Džonsons. 2004. gadā balvu ieguva pirmā sieviete — Zaha Hadīda. 2010. gada balvas ieguvējs Ruje Nišizava 44 gadu vecumā kļuva par jaunāko šīs balvas ieguvēju. Katrs Prickera balvas ieguvējs saņem 100 tūkstošu ASV dolāru lielu prēmiju, sertifikātu un kopš 1987. gada arī bronzas medaljonu. Balvas ieguvēju katru gadu nosaka piecus līdz deviņus cilvēkus liela žūrija. Balvai var pieteikties un var tikt pieteikts jebkurš licencēts arhitekts. Piemēram, 1988. gadā balvai sevi nominēja Gordons Bunšafts un pēc tam to arī saņēma.
Mets Niskanens

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Niskanens sāka 2006.—07. gada sezonas otrajā pusē, kad aizvadīja 13 spēles Amerikas hokeja līgas vienības Aiovas "Stars" rindās. 2007.—08. gada sezonā aizsargs debitēja NHL kluba Dalasas "Stars" rindās, jau pirmajā sezonā nostiprinoties komandas sastāvā. "Stars" rindās Niskanens aizvadīja trīsarpus sezonas, līdz 2011. gada februārī tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins". 2013.—14. gada sezonā "Penguins" sastāvā atzīmējās ar 46 rezultativitātes punktiem, kas ir līdz šim rezultatīvākā sezona Niskanena NHL karjerā.
2014. gada 1. jūlijā aizsargs noslēdza vairāk kā 40 miljonus ASV dolārus vērtu septiņu gadu līgumu ar Vašingtonas "Capitals". 2018. gadā kopā ar "Capitals" izcīnīja Stenlija kausu.
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2009. gada Pasaules čempionātā, kā arī 2016. gada Pasaules kausa izcīņā.
Augu biotehnoloģija

Augu biotehnoloģija ir biotehnoloģijas nozare, kas izmanto augus, lai ražotu bioloģiski nozīmīgas vielas, un uzlabo augu īpašības. Augu biotehnoloģija ir tehnisku paņēmienu kopums, kurus izmanto, lai pielāgotu augus īpašām vajadzībām (piemēram, pastiprināta sekundāro metabolītu sintēze, vairāk šķiedras u.tml.). Augu biotehnoloģija arī izstrādā un pēta dzīvo šūnu un audu audzēšanas un pavairošanas metodes.

Gēnu inženierija

Gēnu inženierija ir cilvēka manipulēšana ar kāda organisma genomu tādā veidā, kas nebūtu iespējams dabiskos apstākļos. Gēnu inženierijas rezultātā iegūst ģenētiski modificētu organismu. Sasniegumi augu ģenētiskajā modificēšanā ir tieši saistīti ar augu molekulārās bioloģijas sasniegumiem, augu genomu sekvenēšanu, daudzu ekonomiski nozīmīgu gēnu identificēšanu un raksturošanu. Gēnu inženierijas rezultātā iegūti lauksaimniecībā nozīmīgi augi, kas ir izturīgāki pret biotiskajiem un abiotiskajiem stresa faktoriem un ir ar palielinātu uzturvērtību. Biežāk ģenētiski modificētie kultūraugi ir rapsis, kokvilna, kukurūza un soja.

Gēnu netiešā pārnese

Gēnu netiešā pārnese izmantojot baktērijas Agrobacterium tumefaciens, Agrobacterium rhiziogenes, vīrusus.
Jau sen zināms, ka baktērija Agrobacterium tumefaciens augiem izraisa audzēju veidošanos (kādas auga daļas pastiprinātu, augšanu). Brauns 1958. gadā ieguva no dabiska audzēja šūnas un atbrīvoja tās no baktērijām. Iegūtās šūnas spēja augt uz barotnes bez fitohormoniem, bet šūnas, kas nenāca no audzēja to nespēja. Vēlāk 1974. gadā atklāja virulentajiem Agrobacterium tumefaciens celmiem plazmīdu - Ti plazmīdu (no angļu valodas ‘ Tumor inducing’). Tālākos pētījumos konstatēja, ka tikai neliela daļa no Ti plazmīdas gēniem ir atbildīgi par transformāciju un integrējas auga genomā. Radās metodes kā modificēt Ti plazmīdu ievietojot gēnus, kurus nepieciešams ienest auga šūnā un izņemot gēnus, kas radīja audzēju. Lai atlasītu transformētās šūnas, izmanto kanamicīna rezistences gēnu .
Totēmstabs

Totēmstabs ir no baļķa (galvenokārt no milzu tūjas Thuja plicata, ko pazīst arī kā rietumu sarkano ciedru) izgrebta skulptūra. Raksturīgi Ziemeļamerikas indiāņu ciltīm, kuras apdzīvo Savienoto Valstu ziemeļrietumu un Kanādas rietumu piekrasti. Totēmstabi nebija elki, kā uzskatīja daudzi kristīgie misionāri, bet gan pieminekļi, kuros attēlotais ciltskoks atklāja ģimenes statusu. Leģendas par katra nama ģimenes izcelšanos saistīja ar kādu garu dzīvnieku formā — kraukļa, vilka, lāča, ērgļa. Kokgriezumu, kas atspoguļoja šīs būtnes, bija ģimenes ģerboņi līdzīgi kā viduslaiku Eiropā.
Bagātas ģimenes skulptoriem pasūtīja totēmstabus dažādiem mērķiem, galvenokārt saistībā ar apbedīšanas rituāliem un kā piemiņas zīmes mirušajiem. Mirušā virsaiša mantinieks mēdza uzcelt totēmtabu, lai godinātu aizgājēju. Reizēm mirušā virsiaša mirstīgās atliekas tika apglabātas īpašā kastē šī totēmstaba galā. Totēmstaba pacelšanu vienmēr pavadīja krāšņa potlača ceremonija.
Krāslavas pils

Krāslavas pils jeb Plāteru pils (poļu: Pałac Platerów w Krasławiu) ir 18. gadsimtā celta Krāslavas muižas kungu māja, pie kuras atrodas muižas saimniecības ēkas un baroka stila parks.

Vēsture

Kopš 1533. gada Plāteru dzimtai piederēja Indricas muiža, bet 1729. gadā Daugavpils stārasts un vēlākais  Inflantijas vaivads (1735—1736) Jānis Ludvigs Plāters savā īpašumā ieguva arī Krāslavas muižu, kas agrāk piederēja Volfiem fon Līdinghauzeniem.
Viņa dēls Konstantīns Ludvigs Plāters (1722—1778) apprecējās ar kņazi Augusti Oginsku un ap 1750. gadu Daugavas ielejas malā netālu no Teātra kalnā esošajām Krāslavas ordeņa pils drupām uzsāka celt divstāvu mūra ēku ar mansarda jumtu, ko 1791. gadā pabeidza viņa jaunākais dēls Augusts Hiacints Plāters. Pastāv pieņēmums, ka baroka stilā celtās pils projekta autors varētu būt Krāslavas rātsnama arhitekts Jans Valentijs Didreištēns vai arī tās plāns tapis, šim meistaram sadarbojoties ar Krāslavas Romas katoļu baznīcas arhitektu Antonio Paroko (Parocco). 
1824. gadā ēku pārbūvēja pēc klasicisma kanoniem. Līdzās pilij tika uzbūvētas arī muižas saimniecības ēkas: pārvaldnieka un dārznieka mājas, laidari, stallis, ledus pagrabi, oranžērija. Ap pili Daugavas ielejas nogāzēs tika iekārtots apmēram 22 ha liels ainavu parks.
Oktobra revolūcijai sekojušajos juku laikos 1917.—1919. gadā grāfu Plāteru pili izlaupīja un izdemolēja. Pēdējais pils īpašnieks grāfs Gustavs Kristofs Plāters mira Rīgā 1923. gadā, viņa sieva Marija Plātere emigrēja uz Spāniju, kur mira 1949. gadā. 1923. gadā nacionalizētajā pilī atvēra Krāslavas ģimnāziju, kuras pirmā direktore bija Valērija Seile. 1944. gadā skolu pārdēvēja par Krāslavas 1. vidusskolu, tajā sāka ražošanas apmācību, vecajos muižas staļļos ierīkoja darbnīcas, kur apguva mašīnmācību. 1972. gadā 1. vidusskolu no vecās pils ēkas pārcēla uz ēku Raiņa ielā 25, kas 1964. gadā bija uzcelta 2. vidusskolas vajadzībām. 
1984. gadā iekštelpu sienu izpētes rezultātā atklāti senie pils sienu gleznojumi. Šobrīd pils kompleksa teritorijā darbojas Krāslavas Vēstures un mākslas muzejs. 2011. gada beigās ar Eiropas reģionālās attīstības fonda atbalstu notika Krāslavas pils parka vēsturiskā izskata atjaunošanu pēc 1824. gada plānojuma. Iztīrīts parka dīķis, ierīkotas pastaigu takas pa parka terasēm un pils pagalmā, kā arī izbūvētas jaunas kāpnes to vēsturiskajā vietā.
Pēc renovācijas bijušajā pils stallī iekārtota "Amatu māja", kur tiek rīkoti dažādi pasākumi.
Mendeļejevijs

Izotopi

Mendeļejevija stabilākais izotops ir mendeļejevijs-258 ar pussabrukšanas periodu 51,5 dienas. Mākslīgi ir iegūti mendeļejevija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 245 līdz 262.
10. decembris

10. decembris ir gada 344. diena pēc Gregora kalendāra (345. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 21 diena.
Jevīčko

Vēsture

Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Raudze

Raudze ir skaitlis, kas norāda tīro dārgmetālu — platīna, zelta, sudraba un dažās valstīs pallādija — procentuālo daudzumu noteiktā sakausējumā. Dažādās valstīs Δ tiek apzīmēts ar dažādiem lielumiem, atkarībā no dārgmetāla svara izteikšanas metriskajās mērvienībās (gramos) vai karātos.

Zelta raudzes karātu piemēri

.999 = 24 karāti = 99,9%
.916 = 22 karāti = 91,6%
.750 = 18 karāti = 75%
.585 = 14 karāti = 58,5%
.375 = 9 karāti = 37,5%
24 karātu zelts ir tīrs zelts. Tātad .575 jeb 57,5% = 13,8 karātu tīrs zelts.
Kārlis Brože

Dzīvesgājums

Dzimis "Kņadu" mājās, Briedupēs, Burtnieku pagastā. Mācījies Valmierā un vēlāk Rīgā, 1911. gadā kā eksterns ieguvis mājskolotāja tiesības Sanktpēterburgas Pedagoģiskajā institūtā.
Pirmā pasaules kara laikā dienējis Krievijas impērijas armijā. 1916. gada pabeidzis Orenburgas praporščiku skolu, kā virsnieks dienējis kavalērijā. Dienestu beidzis poručika dienesta pakāpē. Pēc tam, no 1917. gada, dienējis Ukrainas Tautas Republikas bruņotajos spēkos — komandējis Melno zaporožcu kazaku vienību, pulkvežleitnants. Piedalījies Pirmajā Ziemas pārgājienā, kā arī kaujā par Voznesensku un Hmeļnicku. Neskatoties uz ukraiņu valodas neprasmi, ar ko dažreiz nav bijuši apmierināti viņa kazaki, kā komandieris izpelnījies labu slavu starp padotajiem. Dienesta laikā apbalvots ar Ukrainas Tautas Republikas Dzelzs krusta ordeni.
1920. gada nogalē atgriezies dzimtenē. No 1921. gada 10. marta bijis policijas, tajā skaitā arī aizsargu dienestā, strādājis par policijas priekšnieku iecirkņos Valmierā, Valkā un Smiltenē. 1932. gadā apbalvots ar V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. No 1935. gada jūlija Rīgas prefektūras 2. iecirkņa priekšnieks.
Pēc padomju karaspēka ienākšanas Latvijā, 1940. gada jūlija sākumā pēc pašas vēlēšanās atvaļinājies no dienesta policijā. Vēlāk padomju varas iestāžu arestēts un 1941. gadā nošauts.
Fantāzijas literatūra

Fantāzijas literatūra (angļu fantasy literature) ir literatūras (galvenokārt - prozas) tematisks paveids; fantāzijas literatūrā attēloto pasauļu, tēlu, notikumu, sižetu pamatā parasti ir maģija un cita rakstura pārdabiski spēki. Fantāzijas literatūra ir spēcīgi ietekmējusies no mitoloģijas, viduslaiku leģendām, tajā bieži sastopami dažādi mītiska rakstura motīvi un tēli, un darbība fantāzijas literatūras darbos bieži vien noris vidē, kas līdzinās viduslaiku pasaulei — lai gan pastāv arī, piemēram, tā sauktā pilsētas fantāzija (urban fantasy), kur darbība var risināties arī mūsdienu pilsētās.

Vēsture

Par fantāzijas literatūras pirmsākumiem mēdz uzskatīt gotisko literatūru (Mērija Šellija u.c. autori), lai gan dažkārt fantāzijas literatūra tiek aplūkota plašākā kontekstā, tās aizsākumus saistot ar pārdabiska satura literatūru vispār, un tādējādi šajā kontekstā iekļaujot pat, piemēram, Homēra eposus un citus mitoloģiska rakstura darbus.
Par fantāzijas literatūras aizsācēju jēdziena mūsdienu izpratnē tiek uzskatīts angļu filologs un rakstnieks Džons Ronalds Rūels Tolkīns (1892-1973), romāna "Hobits" un triloģijas "Gredzenu pavēlnieks" autors. Līdzās Tolkīnam kā mazāk nozīmīgs, bet tomēr svarīgs autors minams arī Roberts Hovards (1906-1936); ietekmīgs bijis arī Klaivs Steiplzs Lūiss, "Nārnijas hroniku" autors.
Fantāzijas literatūra uzsāka spēcīgu attīstību 50. gados, un ieguva lielu popularitāti tieši pēc Tolkīna "Gredzenu pavēlnieka" publikācijām (1954-55). 20. gs. 50. un 60. gados fantāzijas literatūrai pievērsās aizvien vairāk un vairāk rakstnieku. Kā nozīmīgākie autori minami Terenss Henberijs Vaits, Ursula Le Gvina (Jūrzemes cikls); 70. gados Rodžers Zelaznijs sāka darbu pie "Emberas hronikām", šajā laikā debitēja arī Terijs Brukss; 80. gados "Jaunās Saules grāmatas" ciklu aizsāka Džins Vulfs, bet 1983. g. tika izdota Merionas Zimmeres Bredlijas romāns "Avalonas miglas". 90. gadu un 21. gs. sākuma spilgtākie autori ir Džordžs Mārtins (debitējis jau 70. gados), Roberts Džordans, Filips Pulmens, Nīls Geimens, darboties turpina arī Ursula Le Gvina u.c.
Tāpat kā zinātniskajā fantastikā, arī fantāzijas literatūrā dominē angļu valodā rakstošie autori; starptautisku atpazīstamību ieguvuši tikai daži citas valodas pārstāvoši autori, piemēram, vācietis Mihaels Ende un polis Andžejs Sapkovskis. PSRS fantāzijas literatūra praktiski neattīstījās, un gandrīz netika tulkoti arī rietumu autori darbi: fantāzijas literatūra neatbilda valdošās ideoloģijas prasībām. Spēcīgu uzplaukumu Krievijā un Ukrainā fantāzijas literatūra piedzīvoja pēc PSRS sabrukuma.
Ancīši (Krustpils pagasts)

Ciema rašanās

Pirmo reizi Ancīši kā sādža Ancisi rakstos minēti 1885. gadā. Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā Ancīšos bijuši astoņi māju saimnieki. Ģimeņu locekļu amati galvenokārt bija Daugavas un Aiviekstes plostnieki, taču to vidū bija arī galdnieki, akmeņkalis un tautskolotāja palīgs. 1906. gadā Ancīšu ciemam zemes platība bijusi 116 desetīnas ar sešām sētām, kurās dzīvojuši 45 cilvēki. 1935. gada tautas skaitīšanā visas sētas reģistrētas kā vecsaimniecības. 1942. gadā ciemā 9 saimniecībās dzīvojuši 34 iedzīvotāji.
2009. gadā Ancīšos dzīvojuši 8 iedzīvotāji un bija mājas: Ancīši, Kalnancīši, Kalndedzes, Vecancīši. Teritoriāli ciemam būtu pieskaitāmas arī trīs bijušā Smiķu ciema mājas: Dambji, Dārznieki un Smiķi.
Džordžs Brauns

Dzīves gājums

Dzimis 1698. gada 15. jūnijā Mahonas pilī, Īrijā, tās īpašnieka Džordža Brauna un viņa sievas Honoras Lasī ģimenē. Mācījās Limerikas katoļu skolā, 1725. gadā iestājās Pfalcas kūrfirsta dienestā, pēc ģenerāļa Džeimsa Kīta ieteikuma 1730. gadā pārgāja Krievijas impērijas dienestā. Krievu-turku kara (1735—1739) laikā 1739. gadā krita turku gūstā. Pēc tam, kad Francijas sūtnis Osmaņu impērijā Vilnēvs viņu palīdzēja izpestīt no verdzības, Dž. Brauns dzīvoja Stambulā, 1740. gadā viņam ar vērtīgām ziņām par Osmaņu impērijas nākamā kara plāniem izdevās aizbēgt atpakaļ uz Krieviju. Ķeizarienes Elizabetes valdīšanas periodā piedalījās Krievijas karā pret Zviedriju (1741-1743) un karā par Austrijas mantojumu (1740-1748). Apprecējās ar Rīgas gubernatora Pētera Lasī meitu. Izcēlās ar varonību Septiņgadu karā pret Prūsiju, uz īsu brīdi iecelts par Krievijas impērijas armijas feldmaršalu. Pēc smaga galvas ievainojuma visu mūžu bija spiests uz galvas nēsāt sudraba plāksni, kas pārklāja dziļu rētu.
Pēc atteikšanās vadīt Krievijas armiju pret Dāniju 1762. gadā ķeizars Pēteris III viņu atvaļināja no militārā dienesta un iecēla par Vidzemes ģenerālgubernatoru, šajā amata viņš pavadīja 30 gadus. 1765. gadā gubernators Brauns ķeizarienes Katrīnas II uzdevumā iesniedza Vidzemes landtāgam vairākus ierosinājumus dzimtbūšanas sloga mazināšanai. 1765. gadā Brauns apprecējās ar Pētera fon Fītinghofa atraitni Eleonoru Kristīni, Vidzemes hoftiesas prezidenta Johana Frīdriha Mengdena meitu. Ieguva dzimtas īpašumā Siguldas un Smiltenes pilsmuižu.
80 gadu vecumā viņš no Svētās Romas impērijas ķeizara 1779. gadā saņēma grāfa titulu.
Miris 1792. gada 18. septembrī Rīgā. Apglabāts Skaistkalnes katoļu baznīcas kapenēs.
Aeroinženierija

Aerokosmiskā inženierija ir inženierijas nozare, kas apskata jautājumus, kas ir saistīti ar aeronautiku un astronautiku (kosmonautiku). Parasti šos abus terminus apvieno vienā — aerokosmiskā inženierija (angļu: aerospace engineering). Dažkārt var sajaukt ar aviācijas inženieriju, kura ietver sevī tikai, smagāku par gaisu, lidaparātu ekspluatācijas un izstrādes nozares.
Vārmes nolaidenums

Ģeoloģija

Vārmes nolaidenums izvietojies uz pamatiežu Austrumkurzemes pacēluma rietumu nogāzes. Pamatiežu virsa paaugstinās no 40 m vjl ziemeļu un dienvidrietumu malā līdz 100 m vjl dienvidaustrumu daļā. Virsu veido terigēnie ieži un karbonātieži — dolomīti, dolomītmerģeļi, smilšakmeņi, aleirolīti un māli. Lokālo pacēlumu nolaidenuma dienvidos veido kaļķakmeņi.
Pamatiežus pārsedz samērā plāna (7—15 m) kvartāra nogulumu sega, kuras lielākais biezums (25—30 m) ir pamatiežu virsas pazeminājumā pie Šķēdes, bet Pampāļu paugurvalnī — pat 40—60 m. Nogulumu sega sastāv galvenokārt no ledāja kušanas ūdeņu sakrokotiem nogulumiem. Dienvidos no Cieceres ielejas līdz Pampāļu paugurvalnim pārsedzošo slāņkopu veido limnoglaciālie mālainie nogulumi. Paksītes ielejā Zirņu apkaimē ir vairākas saldūdens kaļķiežu atradnes. Turpat Paksītes aluviālajos nogulumos atrasts arī dimanta pavadoņminerālis pirops.

Reljefs

Nolaidenuma lielāko daļu aizņem Vārmes—Zirņu Degēra rievoto morēnu lauks. Tā virsmas absolūtais augstums mainās no 50—80 m vjl ziemeļu daļā līdz 60—100 m vjl dienvidu daļā. Morēnu lauka virsma ir viegli viļņota — rievota. Vietām viļņoto virsu saposmo 15—30 m dziļas upju ielejas. Degēra morēnas pārsvarā ir paralēlas cita citai un orientētas rietumu—austrumu virzienā, perpendikulāri ledāja reģionālās kustības virzienam. Mezoformu garums ir no 150 m līdz 1,2 km, platums — no 70 m līdz 1 km, relatīvais augstums parasti 2—5 m, retāk — 7—10 m. Vārmes—Zirņu rievoto morēnu laukā saskaitītas vismaz 1500 Degēra morēnas. Nolaidenuma dienvidu daļu aizņem austrumu—rietumu virzienā orientētais Pampāļu paugurvalnis ar tā augstāko virsotni Virteļu kalnu (148,8 m vjl).

Klimats

Noalidenumā klimats mēreni vēss un vidēji mitrs. Gada vidējā temperatūra ap 6 °C, janvāra — no –4 līdz –5 °C, jūlija — 16,5 °C. Bezsala periods 140—150 dienas, nokrišņu daudzums — 600—700 mm gadā, no tiem 450—500 mm ir siltajā gada laikā. Sniega sega biezums līdz 20 cm, tā var saglabāties līdz 60 dienām.

Hidrogrāfija

Vārmes nolaidenums atrodas Ventas baseinā, upju tīkls samērā biezs. Garākās un ūdeņiem bagātākās ir Riežupe, Šķēde un Ciecere. Nolaidenuma teritorijā atrodas šo upju augštece un vidustece, tās tek austrumu—rietumu virzienā. Tā kā nolaidenums atrodas augstienes nogāzē, upes ir straujas un krāčainas, to relatīvais kritums vietām sasniedz 4—6 m/km. Ciecerei un Šķēdei vietām ir 15—30 m dziļas kanjonveida ielejas ar pamatiežu atsegumiem krastos.
Ezeru Vārmes nolaidenumā maz, lielākās ūdenstilpes ir Vaiķenieku ezers (28 ha) un Pakuļu ūdenskrātuve (1,72 km²). Arī purvu ir maz, lielākie ir Gāgu purvs (390 ha) un Dižais Vaiķenieks (283 ha).

Dabas aizsardzība

Lielākās aizsargājamās teritorijas Vārmes nolaidenumā ir Sātiņu dīķu dabas liegums. Aizsargājami ģeoloģiski objekti ir Šķēdes atsegums Vārmes pagastā un Pavāru atsegumi Zirņu pagastā.
Ledus planēta

Par ledus planētu var uzskatīt ikvienu hipotētisku citplanētu, kuras virsmu lielākoties vai pilnībā pārklāj biezāka vai plānāka ledus kārta, kā arī ikvienu dabisko planētas pavadoni, kas lielākoties sastāv no ledus.
Pirmā pasaules kara kritušo baltvācu zemessardzes karavīru Brāļu kapi

Pirmā pasaules kara kritušo baltvācu zemessardzes karavīru Brāļu kapi ir vieni no Brāļu kapiem, kas atrodas Jēkabpils pilsētas kapsētas teritorijā.
Brāļu kapos apbedīti Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā pie Līvāniem kritušie vācbaltu zemessardzes karavīri. Viņu vārdi ir iemūžināti krustiņos.
Orbītas ekscentricitāte

Piemēri

Zemes orbītas ekscentricitāte pašreiz ir apmēram 0,0167. Tūkstošiem gadu ilgā laikposmā tā ir mainījusies robežās no 0,0034 līdz gandrīz 0,058.
No Saules sistēmas planētām vislielākā ekscentricitāte ir Merkuram (0,2056). 
Asteroīdiem vidējā ekscentricitāte ir 0,17. Tas ir saistīts ar lielo planētu (Jupiters) ietekmi.
Komētu orbītu ekscentricitātes ir salīdzinoši lielas. Periodiskajām komētām ir eliptiskas orbītas ar ekscentricitāti nedaudz zem 1. Tā Haleja komētas orbītas ekscentricitāte ir 0,967. Neperiodiskajām komētām šīs rādītājs ir tuvu 1 un vairāk.
Liebe ist für alle da

Vēsture

Albuma nosaukums tika apstiprināts 2009. gada 1. septembrī, jaunā singla "Pussy" promo video laikā, kā arī pēdējā intervijā ar Paulu Landersu žurnālā "RockOne".
2009. gada jūlijā, tituldziesma "Liebe ist für alle da", nokļuva internetā, kopā ar dažādiem promo-materiāliem.
8 dziesmu nosaukumi tika publicēti 2009. gada 13. augustā. 19. augustā kļuva zināmi visi 11 dziesmu nosaukumi.
Rihards Kruspe paziņoja, ka "B********" nav atšifrējama kā "Bastard" (angļu: Nelietis), bet gan "Bückstabü", vārds, kuru izveidojusi pati grupa, ar nozīmi "viss, ko vēlies". Kruspe to apstiprināja "Metal Hammer".
Albuma pirmais singls "Pussy", kopā ar dziesmu "Rammlied" kā B-Side dziesmu, tika izdots 2009. gada 18. septembrī, Eiropā, 19. septembrī - ASV. Singlā ir iekļauts arī videoklips dziesmai "Pussy", kurš ir skandalozākais grupas vēsturē, videoklipa beigās tiek rādītas grupas dalībnieku ģenitālijas, vai tās bija viņu ģenitālijas vai dublieru - nav zināms, Rihards Kruspe vienā no intervijām šajā sakarā teica: "Bez komentāriem", kopumā videoklipa ideja ir vācu ideālu, stereotipu, porno industrijas un citu valstij raksturīgo lietu izsmiešana.
Pauls Landerss vienā intervijā paziņoja, ka dziesmas, kas nav iekļautas albumā, parādīsies kā singlu "B-Side", kā arī tiks izlaists albuma speciālā versija ar piecām papildus dziesmām.
Turpinot šokēt sabiedrību, "Rammstein" paziņoja, ka izdos limitētu albuma versiju, kam komplektā nāks kaste ar intīmām rotaļlietām, kā arī sešiem fallu imitatoriem, kuri it kā atbilst grupas dalībnieku īsto ģenitāliju izmēriem.
2010. gada 8. februārī Eiropā un 9. februārī ASV izdots albuma otrais singls "Ich tu dir weh".
2010. gada 28. maijā izdots albuma trešais singls "Haifisch".