google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Pāvils II

Biogrāfija

Karols Juzefs Vojtila (Karol Józef Wojtyła) piedzima atvaļināta Habsburgu armijas virsnieka ģimenē Vadovicē Polijas dienvidos. Karols Juzefs jaunībā daudz kontaktējās ar tolaik plaukstošo Krakovas ebreju kopienu un piedzīvoja nacistu okupāciju. Tās laikā viņš strādāja akmeņlauztuvēs un ķīmijas rūpnīcā. Jaunībā viņš bija sportists, aktieris, dramaturgs un izcils valodnieks (tiek lēsts, ka viņš runāja vienpadsmit valodās, tekoši – astoņās: poļu, krievu, itāļu, franču, spāņu, portugāļu, vācu un angļu valodā). Viņš pārzināja arī latīņu valodu, kas ir katoļu baznīcas tradicionāli lietotā valoda.
Karols Vojtila par priesteri kļuva 1948. gada 1. novembrī. Viņš pasniedza ētiku Jagaiļa Universitātē Krakovā un vēlāk Ļubļinas Katoļu universitātē. 1958. gadā viņš kļuva par Krakovas bīskapa palīgu un pēc četriem gadiem uzņēmās bīskapijas vadību ar titulu Vicar Capitular. 1963. gada 30. decembrī pāvests Pāvils VI iecēla viņu par Krakovas arhibīskapu. Kā bīskaps un arhibīskaps Karols Vojtila līdzdarbojās Vatikāna 2. koncilā, sniedzot savu ieguldījumu dokumentos, kas vēlāk ieguva nosaukumus "Dekrēts par reliģisko brīvību" (Dignitatis humanae) un "Baznīcas pastorālā konstitūcija modernajā pasaulē" (Gaudium et spes), kas ir vieni no koncila vēsturiskākajiem un ietekmīgākajiem devumiem.
1967. gadā pāvests Pāvils VI iecēla viņu par kardinālu. Pēc Pāvila VI nāves 1978. gada augustā Karols Vojtila līdzdarbojās Pāvesta konklāvā, kas ievēlēja kardinālu Albīno Lučāni, Venēcijas patriarhu, par pāvestu Jāni Pāvilu I. Kā pāvests Lučāni bija samērā jauns, lai gan viņam bija 65 gadi. Kaut arī bija paredzams, ka Vojtila, kuram tolaik bija 58 gadi, piedalīsies vēl kādā pāvesta konklāvā pirms astoņdesmit gadu sasniegšanas (tas ir maksimālais vecums kardināliem, kas ir elektori), viņa otrais konklāvs pienāca negaidīti drīz, 1978. gada 28. septembrī, kad, pavadījis savā amatā tikai 33 dienas, pāvests Jānis Pāvils I nomira. Vojtila atgriezās Vatikānā 1978. gada oktobrī, lai piedalītos savā otrajā konklāvā.
1978. gada 16. oktobrī Karols Voitila kļuva par pāvestu Jāni Pāvilu II.
Savas darbības laikā viņš cīnījās pret komunismu, neierobežotu kapitālismu un politisko apspiestību. Viņš bija kategoriski pret abortiem un aizstāvēja baznīcas tradicionālos uzskatus par cilvēka seksualitāti. Kā pāvests viņš devās vairāk nekā 100 ārzemju vizītēs, kas vienmēr piesaistīja ārkārtīgi daudz uzmanības, un kopumā ceļoja vairāk nekā visi iepriekšējie pāvesti kopā. Šie ceļojumi ir uzskatāmi par centieniem tuvināt pasaules tautas un reliģijas, un šis mērķis vienmēr bija viņa pontifikāta uzmanības centrā.
Pāvests Jānis Pāvils II svētīja un kanonizēja vairāk nekā jebkurš iepriekšējais pāvests. Līdz 2004. gada oktobrim viņš bija svētījis 1340 cilvēkus.
Pēc ilgas slimības Jānis Pāvils II nomira 2005. gada 2. aprīlī.
Daņiils Markovs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Markovs uzsāka 1993. gadā, kad pievienojās Starptautiskās hokeja līgas kluba Maskavas "Spartak" rindām. Klubā viņš spēlēja līdz pat 1996.—97. sezonas vidum, kad pārcēlās uz Ziemeļameriku.
Jau 1997.—98. sezonā Daņiils debitēja NHL, aizvadot 25 spēles Toronto "Maple Leafs" rindās. 2001. gada vasarā Markovs tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes" vienību, tās sastāvā aizvadot nākamās divas sezonas. 2003.—04. sezonu Markovs uzsāka Karolīnas "Hurricanes" rindās, taču sezonas gaitā tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers". 2004.—05. NHL sezonas lokauta laikā Markovs spēlēja Čehovas "Vitjaz" rindās Krievijas Superlīgā, taču tad atgriezās NHL, pievienojoties Nešvilas "Predators" rindām. 2006.—07. sezonu Markovs aizvadīja Detroitas "Red Wings", taču tad atgriezās Eiropā. Kopumā NHL Markovs aizvadīja 538 spēles, tajās gūstot 147 rezultativitātes punktus.
2007. gada vasarā Markovs pievienojās Maskavas "Dinamo" vienībai, tās sastāvā aizvadot nākamās trīs sezonas. 2010.—11. sezonu Markovs uzsāka Čehovas "Vitjaz", taču sezonas gaitā pievienojās Sanktpēterburgas SKA. Tiesa, 2011. gada vasarā Daņiils atgriezās Čehovā.
Krievijas izlases rindās Markovs spēlējis 2002. un 2006. gada olimpisko spēļu turnīros, 2002. gadā izcīnot bronzas medaļas, kā arī 1998. un 2008. gada Pasaules čempionātos, 2008. gadā kopā ar izlasi izcīnot čempionu titulu.
Grenāda

Ģeogrāfija

Grenāda ir lielākā sala Grenadīnās. Salas ir vulkāniskas izcelsmes ar ļoti bagātu augsni. Grenāda ir diezgan kalnaina, visaugstākais ir Sentkaterīnas kalns (840 m). Vairākas mazas upes ar skaistiem ūdenskritumiem ietek jūrā no šiem kalniem. Grenādā ir tropiskais klimats: karsta un mitra lietus sezona, sausajā sezonā ir sastopami pasāti. Grenādu, kas atrodas viesuļvētru joslā, 50 gadu laikā ir skārušas tikai 3 viesuļvētras.
Latvijas Republikas Zemkopības ministrija

Vēsture

Izveidota pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gada 31. jūlijā ar Latvijas Republikas Ministru padomes lēmumu kā Latvijas Republikas Lauksaimniecības ministrija, kas koordinēja agrārās reformas norisi un pāreju uz tirgus cenām, atjaunoja kadastru sistēmu. 
1993. gada 1. augustā Latvijas Republikas Lauksaimniecības ministrija tika pārdēvēta par Latvijas Republikas Zemkopības ministriju.  Ministrijas struktūrā saglabājās augkopības, lopkopības un mehanizācijas nodaļas.
1997. gada februārī tika izveidots Lauksaimniecības stratēģijas un kooperācijas departaments, Produkcijas kvalitātes vadības departaments, Tirgus politikas departaments un Valsts īpašuma uzskaites un saglabāšanas departaments. 
2000. gada sākumā izveidoja Lauku atbalsta dienestu (LAD) ar reģionālās lauksaimniecības pārvaldēm.
Beķermuiža

Beķermuiža jeb Bekera muiža (vācu: Beckershof) bija muiža senajā Daugavas krastā, kuras vieta mūsdienās atrodama starp Beķera grāvi starp Daugavgrīvas šoseju Voleru un Spilves apkaimēs. Muižas ēkas līdz mūsdienām nav saglabājušās.

Vēsture

Pēc Livonijas ordeņa likvidācijas un Kurzemes un Zemgales hercogistes izveides šo apkaimi pārvaldīja hercogs Gothards. Zināms, ka 1586. gadā viņš par 3000 Rīgas mārkām to ieķīlāja Hermanim Bekeram. Viņa mantinieks bija Vilhelms Bekers. Poļu-zviedru kara laikā muižu ieņēma zviedru karaspēks, tā iekļauta Daugavgrīvas draudzes novadā. Vēlāk muižas īpašnieki mainījās, taču muižiņa saglabāja pirmo īpašnieku vārdu.
19. gadsimtā Bekera muiža saukta arī par Pālena muižu jeb Purvāja muižu, tajā apstrādāts ļoti daudz zemes — 71 ¼ mucvietu tīruma. Pie Daugavgrīvas lielceļa bijis ierīkots krogs.
1924. gadā agrākās Beķera muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās. 20. gadsimtā izveidojusies mazdārziņu kolonija, kas mūsdienās nosaukta par Beķermuižu.
Aleksandrs Johans Stenders

Izcelsme

Aleksandrs Johans Stenders cēlies no senas Augšzemes (Sēlijas) luterāņu baznīcas mācītāju ģimenes, kuras priekšgājējs Johans Stenders (1608–1669) ieceļoja Latvijā pēc Poļu—zviedru kara beigām 1633. gadā un bija prāvests Kurzemes un Zemgales hercogistes Sēlpils virspilskunga iecirknī (1665-1669), šo amatu pēc tam pārņēma viņa dēls Konrāds Stenders (1650–1711).

Dzīvesgājums

Dzimis 1744. gada 4. novembrī Jelgavā toreizējā pilsētas skolas priekšnieka palīga Gotharda Frīdriha Stendera ģimenē, bērnību pavadīja Birzgales (1744-1752) un Žeimes (1753-1759) mācītājmuižās. 1759. gadā Stenders kopā ar ģimeni devās uz Dāniju un Vāciju, kur studēja jurisprudenci Kopenhāgenas un Helmštetes universitātēs, pēc tam teoloģiju Kēnigsbergas universitātē. Studiju starplaikos strādāja par mājskolotāju Zemgales un Vidzemes muižās.
Pēc atgriešanās dzimtenē bija Zalves draudzes mācītājs (1775-1778), no 1779. gada palīgmācītājs pie tēva Sunākstes un Sēlpils draudzē, kopš 1787. gada Sēlpils diecēzes prāvests. 1790. gadā tika iespiesta viņa joku luga par zemnieku, kas pēc pamošanās no reibuma sevi iedomājas par muižnieku, kas vēlāk pazīstama ar nosaukumu "Žūpu Bērtulis". 
Pēc tēva nāves mācītājs Sēlpils un Sunākstes draudzē (1796-1819). 1806. gadā Stenders organizēja iepriekšēju parakstīšanos uz sava tēva grāmatas “Kristīga mācība” pārstrādājumu un K. G. Zalcmaņa grāmatas latviskojumu “Pilnīga izstāstīšana, kādā vīzē Auzān Ērnests no zemnieka par brīvkungu cēlies”.  Pēc tam, kad 1812. gada kara laikā Napoleona armija atstāja Kurzemi, viņš uzrakstīja divus rakstus par Maskavas nodedzināšanu un franču karapulku atkāpšanos.
Miris 1819. gada 20. novembrī Sēlpilī.
Sputnik-3

Priekšvēsture

1956. gada jūlijā raķešu konstruktoru birojs OKB-1 izstrādāja uzmetumu pirmajam Zemes mākslīgajam pavadonim. Tā palaišanai tiktu izmantota starpkontinentālā ballistiskā raķete R-7.
Pavadoņa izstrāde aizkavējās, un Galvenais konstruktors Sergejs Koroļovs bažījās, ka ASV varētu pirmā palaist pavadoni Zemes orbītā. Steidzami tika izgatavots vienkāršs aparāts bez zinātniskajiem instrumentiem, tikai ar diviem radioraidītājiem. 1957. gada 4. oktobrī Sputņik-1 kļuva par pasaulē pirmo ZMP.
Ziemeri

Vēsture

Ziemera muiža (Semershof) pirmo reizi rakstos minēta 16. gadsimta vidū, kad šo agrākās Alūksnes komturejas daļu savā īpašumā ieguva A. Zimerss (Simmers), no kura vārda cēlies vietas nosaukums.
Zviedru Vidzemes laikā 1631. gadā muiža nonāca K. Langenberga, vēlāk Grīpenhelma (Griepenhielm) īpašumā. Rīgas vietniecības laikā 1786. gadā klasicisma stilā uzcelta tagadējā muižās kungu māja. 1804. gadā Alūksnes draudzes novada Ziemeru muižu nopirka Johans Gotlībs fon Volfs un 1807. gadā lika uzcelt piebūvi un stalli.
No 1871. gada Kaktiņos atradās Ziemera pagastskola. 
Pēc 1920. gada zemes reformas Ziemera, Šļukuma (Schluckum) un Māriņkalna (Marienstein) muižas sadalīja jaunsaimniecībām, Māriņkalna muižas centru nopirka Ziemeru pagasts un tur iekārtoja  pagastvaldi. 1935. gadā Ziemeru pagasta platība bija 94,3 km² un tajā bija 1630 iedzīvotāji. Muižas kungu māja 1935. gadā nonāca Felsbergu ģimenes īpašumā, bet pēc Otrā pasaules kara tika nacionalizēta. Laika gaitā pagasta centru no Ziemeriem pārcēla uz Māriņkalnu un ciema attīstība apsīka.
Kopš 2004. gada Ziemeru muižas pils īpašniece ir režisore Dita Balčus.
No 2006. līdz 2008. gadam ēku nesekmīgi mēģināja iegādāties fon Volfu dzimta.
Apvienotās Karalistes administratīvais iedalījums

Apvienotās Karalistes jeb Lielbritānijas administratīvo iedalījumu veido 4 zemes, 3 kroņa teritorijas un 13 aizjūras teritorijas. Katra no zemēm iedalās savā sīkākā administratīvā iedalījumā.
Pirmā līmeņa administratīvais iedalījums aprakstīts visām teritorijām. Savukārt otrā līmeņa un sīkāk administratīvais iedalījums atainots tikai Lielbritānijas daļai. Atkarīgo teritoriju sīkāku administratīvo iedalījumu skatīt pie attiecīgās atkarīgās teritorijas raksta.
Jaromīrs Jāgrs

Karjera

J. Jāgrs savu profesionāļa karjeru uzsāka 16 gadu vecumā Čehoslovākijas augstākās līgas kluba HC Kladno sastāvā. 1990. gada NHL draftā viņu izraudzījās Pitsburgas "Penguins" ar kopējo 5. kārtas numuru. 1991. un 1992. gadā kopā ar "Penguins" viņš izcīnija Stenlija kausu. Viņš kļuva par visu laiku jaunāko spēlētāju, kam izdevies gūt vārtus Stenlija kausa izcīņas finālsērijā (19 gadi).
"Penguins" sastāvā viņš pavadīja 11 sezonas. Nākamās trīs sezonas viņš aizvadīja Vašingtonas "Capitals" sastāvā. "Capitals" parakstītais līgums ar J. Jāgru bija tā brīža lielākais parakstītais līgums NHL vēsturē: 77 miljoni ASV dolāru liels līgums uz 7 gadiem. 2003. gadā parakstīja līgumu ar Ņujorkas "Rangers", kluba sastāvā viņš pavadīja kopumā 4 sezonas. 2006. gada novembrī viņš kļuva par visu laiku rezultatīvāko eiropieti NHL, gūstot savus 602. vārtus, tādējādi apdzenot somu Jari Kurri, kuram ir 601 vārtu guvums. 2004.—2005. gada sezonu viņš aizvadīja Eiropā lokauta dēļ.
2008. gadā parakstīja līgumu ar KHL klubu Omskas "Avangard". 2009. gada 10. janvārī spēlēja Pirmajā Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē, tajā atzīmējoties ar divām rezultatīvām piespēlēm.
2011. gada vasarā Jāgrs atgriezās NHL, 2011.—12. gada sezonu aizvadot Filadelfijas "Flyers" rindās. 2012.—13. gada sezonā kopā ar Bostonas "Bruins" sasniedza Stenlija kausa finālu, taču pēc sezonas beigām noslēdza līgumu ar Ņūdžersijas "Devils" vienību. "Devils" rindās aizvadīja pusotru sezonu, līdz 2015. gada februāra nogalē tika aizmainīts uz Floridas "Panthers". 2015.—16. gada sezonā ar 66 punktiem Jāgrs bija rezultatīvākais "Panthers" spēlētājs un vecākais NHL spēlētājs vēsturē, kurš sezonā pārsniedzis 60 punktu robežu.

Karjera Čehijas izlasē

Čehijas hokeja izlases rindās piedalījies piecās Olimpiskajās spēlēs (1998, 2002, 2006, 2010, 2014), 1998. gadā Nagano izcīnīja zelta medaļu un 2006. gadā Turīnā — bronzu.
Piedalījies astoņos Pasaules čempionātos (1994, 2002, 2004, 2005, 2009, 2010, 2011, 2014), kopumā izcīnījis divas zelta medaļas (2005. un 2010. gadā), kā arī vienu bronzu 2011. gadā.
Pēc 2014. gada Pasaules čempionāta Jāgrs paziņoja par karjeras beigšanu Čehijas izlasē.
1990. gadā Čehoslovākijas izlases rindās izcīnījis Pasaules čempionāta bronzas medaļas.
Dusmības diena

Sižets

Žurnālists Donalds Betlijs saņem atļauju apmeklēt noslēpumainu vietu, kur pazūd cilvēki un norisinās dīvaini notikumi. Mežzinis Mellers viņam pastāsta, ka mežā bijusi laboratorija, kurā gēnu inženierijas eksperimentus veicis zinātnieks Fīdlers. Fīdlers radījis lāčiem līdzīgas būtnes — otarkus. Šiem radījumiem, tāpat kā cilvēkiem, ir intelekts. Taču tām nepiemīt emocijas un morāles principi. Apkārtējo ciematu iedzīvotāji baidās no otarkiem, tie ir nopietns drauds cilvēkiem. Mežzinim izdodas iznīcināt dažus otarkus, taču gan viņš, gan žurnālists iet bojā. Pamatojoties uz Betlija nofilmēto, Fīdleram būs jāstājas tiesas priekšā.
Jānis Baltauss

Dzīvesgājums

Dzimis 1961. gada 12. novembrī Rīgā. Mācījās Rīgas 50. vidusskolā, studēja Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes Žurnālistikas nodaļā. Kopš 1984. gada rakstīja dziesmu tekstus, strādāja žurnālā "Māksla", viņa dzeja publicēta periodikā un kopkrājumā "Acis" (1987).
Atmodas kustības laikā 1989. gadā izveidoja labdarības kustību "Mēs - latviešu bērniem", lai ar populāru mākslinieku atbalstu vāktu līdzekļus bērnu slimnīcām, īpaši mazajiem cukura diabēta slimniekiem.
Vēlāk nodibināja arī labdarības kustības "Mēs - tēvu zemei" un "Mēs - Rīgai", iesaistījās Rīgas ielu vēsturisko nosaukumu atjaunošanā, vāca ziedojumus Melngalvju nama un Rolanda statujas atjaunošanai.
1990. gadu sākumā kļuva par pusaudžu laikraksta "LaBA" direktoru, izdeva bērnu grāmatu "Burtu būšanas" ar dzejoļiem par alfabēta burtiem (1992). 1995. gadā nodibināja bērnu laikrakstu "Mana", bijis tās galvenais redaktors. Vadīja televīzijas bērnu spēles "Maniaks" un "Manaparx",.
Miris no miokarda infarkta kā diabēta komplikācijas 2000. gada 2. novembrī Rīgā, apglabāts Meža kapos.
Akiba Rubinšteins

Jaunība un iepazīšanās ar šahu

Rubinšteins piedzima Lodzas guberņā rabīna ģimenē kā divpadsmitais bērns. Tēvs mira pirms dēla dzimšanas, un māte nodeva viņu audzināšanā pie vīra vecākiem. Pēc skolas beigšanas radinieki nosūtīja Rubinšteinu uz Belostoku, lai viņš izmācītos par talmuda skolotāju. 14 gadu vecumā Rubinšteins pirmo reizi vēroja, kā divi viņa skolasbiedri spēlē šahu, un drīz vien pats aizrāvās ar šo spēli. Viņš iegādājās šaha mācību grāmatu un rūpīgi to izstudēja, pēc tam spēlēja ar vietējiem šahistiem. 1903. gadā pēc iegūtās 5. vietas turnīrā Kijevā Rubinšteins pameta studijas, lai atlikušo mūžu veltītu šaham.

Šahista karjera

No 1907. līdz 1912. gadam Rubinšteins kļuva par vienu no spēcīgākajiem šahistiem pasaulē.
1907. gadā viņš uzvarēja Karlsbādes turnīrā un dalīja pirmo vietu Sanktpēterburgas starptautiskajā turnīrā. Lielākie panākumi tika gūti 1912. gadā, kad pēc kārtas uzvarēti 5 lieli turnīri: Sansebastjana, Pieštani, Breslava (Vācijas čempionāts), Varšava un Viļņa (Krievijas čempionāts). Tomēr šajos turnīros nepiedalījās tālaika šaha līderi Emanuels Laskers un Hosē Rauls Kapablanka.
Panākumi bija iemesls, lai Rubinšteinu uzskatītu par vienu no reālākajiem pasaules čempiona nosaukuma pretendentiem. Tomēr cerētais mačs ar Laskeru nenotika, jo Rubinšteinam ilgi nebija pa spēkam savākt prasīto balvu fondu, bet 1914. gada oktobrī paredzēto maču izjauca Pirmais pasaules karš.
Pēc kara Rubinšteins joprojām tika uzskatīts par vienu no spēcīgākajiem šahistiem, lai gan viņa panākumi vairs nebija tik iespaidīgi. Tomēr tika izcīnīta uzvara 1922. gada Vīnes turnīrā, apsteidzot Aleksandru Aļehinu. Tāpat Rubinšteins bija Polijas šaha izlases līderis 1930. gada šaha olimpiādē Hamburgā, kur viņš guva lielisku rezultātu, uzvarot 13 partijās un tikai 4 spēlējot neizšķirti, tā dodot izšķirošo ieguldījumu savas valsts uzvarā turnīrā. Pēc gada Rubinšteins ieguva šaha olimpiādes sudraba medaļu komandas sastāvā.

Slimība

Šajā laikā Rubinšteina spēlei bija raksturīga ļoti liela nevienmērība - lieliskas kombinācijas un tālredzīgi stratēģiskie plāni bieži mijās ar rupjām pārskatīšanās kļūdām, kas raksturīgas iesācējiem. Pēc 1932. gada Rubinšteina nervi neizturēja un sāka saasināties psihiskā kaite, kas vēlāk bija par pamatu šizofrēnijai. Rubinšteins nonāca speciālā ārstniecības iestādē Beļģijā, kur uzturējās līdz mūža beigām atlikušos 29 gadus vairs nepiedaloties šaha sacensībās. Brīnumainā kārtā viņam izdevās izdzīvot Otrā pasaules kara laikā, kad nacisti bija okupējuši Beļģiju un notika holokausts.
1950. gadā Starptautiskā šaha federācija FIDE par lielajiem nopelniem šahista karjeras laikā viņam piešķīra starptautiskā lielmeistara nosaukumu.

Šaha mantojums

Rubinšteins atstāja milzīgu ietekmi uz šaha teoriju. Daudzas viņa izstrādātās atklātņu shēmas dāmas gambītā, Nimcoviča aizsardzībā, franču aizsardzībā, sicīliešu aizsardzībā, angļu atklātnē joprojām ir saglabājušas savu aktualitāti. Rubinšteinam piemīta lieliska galotņu spēles tehnika. Īpaši viņam padevās torņu galotnes, kurās ir ļoti grūti realizēt pārsvaru. Atzīmējot Rubinšteina nopelnus Polijas šaha federācija Polaņicazdrojā rīko memoriālos turnīrus viņa atcerei.
Džefs Kārters

Spēlētāja karjera

Pēc četrus gadus ilgas Ontārio hokeja līgas karjeras, savu profesionālā spēlētāja karjeru Džefs uzsāka 2005.—06. sezonā, kad debitēja NHL kluba Filadelfijas "Flyers" sastāvā. Pēc 2006.—07. sezonas noslēguma Kārters ar "Flyers" vienību noslēdza jaunu, trīs gadus garu līgumu. 2008.—09. sezona Kārteram bija viņa rezultatīvākā līdz šim, tajā atzīmējoties ar 84 punktiem un esot arī komandas rezultatīvākais spēlētājs.
Pirms 2010.—11. sezona Kārters noslēdza 11 gadus ilgu līgumu ar Filadelfijas klubu, taču jau nākamajā vasarā tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets" vienību. 2012. gada februārī Kārters tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings" vienību. 2011.—12. un 2013.—14. gada sezonās "Kings" sastāvā izcīnījis Stenlija kausu.
Kanādas izlases rindās Kārters kļuvis par 2014. gada olimpisko čempionu, spēlējis arī 2006. gada Pasaules čempionātā, kurā palīdzēja izlasei izcīnīt ceturto vietu.
Elkonis

Elkonis (latīņu: cubitus) jeb elkoņa locītava (articulatio cubiti) ir rokas vītņveida locītava starp augšdelma un apakšdelma kauliem. Elkonis ļauj saliekt un izstiept roku. Elkoni anatomiski veido kauli, muskuļi, cīpslas, saites, nervi un asinsvadi. Elkoni veido trīs kauli: augšdelma kauls, spieķkauls un elkoņa kauls. Faktiski elkoņa locītava veido trīs atsevišķas locītavas, kas atrodas vienā locītavas somiņā. Elkoņa locītavā ir arī trīs saites: mediālā sānu saite, laterālā sānu saite un gredzenveida saite. Elkoņa locītavu ieskauj vairāki muskuļi. Divi no tiem, augšdelma divgalvainais muskulis (bicepss) un augšdelma trīsgalvainais muskulis (tricepss), nodrošina elkoņa saliekšanu un izstiepšanu.
1977. gada NHL drafts

1977. gada NHL drafts bija 15. NHL drafts, kurš notika 1977. gada 14. jūnijā Monreālā.
Žorža Sanda

Biogrāfija

Dzimusi Parīzē 1804. gadā kā Aurora Dipēna. Saksijas Morica mazmazmeita. Pēc tēva nāves 1808. gadā viņa dzīvoja pie tēva mātes Noānas pilī Francijas vidienē. Šeit viņa iepazinās ar lauku dzīvi un ļaudīm. Šī apgabala vienkāršā, bet īstas lauku poēzijas pilno dabu viņa arī bieži aprakstīja savos darbos (īpaši romānā "Mazā Fadete")
No 1817. līdz 1820. gadam Aurora mācījās klostera skolā. 1821. gadā mira viņas vecāmāte un Aurora mantoja viņas īpašumus. 
Apprecējās ar baronu Didevānu, bet 1831. gadā šķīrās no vīra un kopā ar savu meitu Solanžu devās uz Parīzi. Tur viņa sāka strādāt literāru darbu un pieņēma pseidonīmu Žorža Sanda (George Sand).
Dagdas rajons

Izveide un paplašināšana

1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Krāslavas apriņķis tika sadalīts Krāslavas un Dagdas lauku rajonos. 1952. - 1953. gadā Dagdas rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1959. gada 11. novembrī tām pievienoja daļu no likvidētā Maltas rajona.

Likvidācija

1962. gadā Dagdas rajonu pievienoja Krāslavas rajonam.
Nacionālā Satversmes sapulce

Nacionālā Satversmes sapulce (franču: Assemblée nationale constituante) bija Franču revolūcijas pirmā posma augstākais likumdevēja orgāns, kas izveidojās 1789. gada 9. jūlijā uz karalim Luijam XVI nepaklausīgo Ģenerālštatu bāzes un pastāvēja līdz 1791. gada 30. septembrim, kad spēkā stājās 1791. gada konstitūcija un darbu sāka jaunā Francijas Likumdošanas sapulce.
Ņemot vērā haotisko politisko situāciju, Satversmes sapulces deputātu skaits svārstījās starp 1100 un 1300. Uz Ģenerālštatu sasaukšanu virkne deputātu vēl nebija ieradušies Parīzē, bet galīgais deputātu skaits sasniedza 1315, no kuriem 330 pārstāvēja garīdzniecību, 322 aristokrātus un 663 Trešo kārtu. Ja aristokrātu vidū dominēja vīrieši ar militāro pieredzi, tad Trešajā kārtā lielu daļu veidoja juristi.

Feodālisma beigas

4. augusta vakarā Sapulce sāk apspriest jautājumu par īpašuma tiesību neaizskaramību, kas aktualizējies pēc zemnieku nemieriem provincēs. Deputāti sāk kritizēt pastāvošo īpašumu un privilēģiju sistēmu, un aizrautībā pieņem virkni dekrētu, kas pilnībā izbeidz feodālismu Francijā. Visu pieņemto lēmumu pierakstīšana, verifikācija un publiskošana aizņēma nedēļu, bet galvenie no tiem ir: visu veidu dzimtbūšanas atcelšana, senjoru privilēģiju izbeigšana, medību ierobežojumu atcelšana, desmitās tiesas aizvietošana ar nodokli, visu kārtu vienlīdzība nodokļu priekšā, tiesības visiem pilsoņiem ieņemt valsts un armijas amatus, pilsētu un provinču privilēģiju atcelšana, aizliegta valsts un tiesu amatu pirkšana, izbeigta baznīcas nodevu sūtīšana Romas pāvestam. Sapulce arī pavēl izkalt piemiņas medaļu un pasludina karali par "franču brīvības atjaunotāju".
Ātrais reformu kurss skar visus valsts iedzīvotāju slāņus, radikalizē pilsētnieku nabadzīgāko daļu, kas sāk mēģinājumus ietekmēt valsts varu, kas joprojām atrodas aristokrātijas un buržuāzijas rokās. Aristokrātijas un baznīcas privilēģiju likvidēšana rada aizvien dziļākus Francijas konfliktus ar katoļu baznīcu un pārējām Eiropas monarhijām.