google/wiki40b huggingface dataset:
1995. gada Latvijas čempionāts šahā

1995. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas šaha čempionāti vīriešiem un sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas 1995. gada šaha čempionāts vīriešiem notika no 21. janvāra līdz 2. februārim Rīgā. Čempionātam bija jānoskaidro 5 Latvijas pārstāvji tā gada FIDE zonālajam turnīram, kas martā notika Rīgā. Tādēļ Latvijas čempionātā piedalījās pieci lielmeistari, kas bija visu čempionātu rekords: Igors Rausis, Edvīns Ķeņģis, Vladimirs Bagirovs, Zigurds Lanka un Aivars Gipslis. No viņiem gan tikai Rausis un Ķeņģis cīnījās par uzvaru, un beigās veiksmīgāks izrādījās Rausis, kas arī kļuva par Latvijas čempionu.
Latvijas 1995. gada šaha čempionāts sievietēm notika no 28. janvāra līdz 7. februārim Rīgā. Tāpat kā iepriekšējā gada turnīrā pirmo vietu dalīja divas dalībnieces: Ilze Rubene un Anda Šafranska. Papildus mačs notika no 14. līdz 17. februārim Rīgā. Šafranska pēc uzvaras mača pirmajā partijā izvirzījās vadībā, taču Rubene spēja izlīdzināt rezultātu, un mačs beidzās neizšķirti - 2:2. Par uzvarētāju labāka pamatturnīra Bergera koeficienta dēļ atzina Rubeni. Tas viņai pēc panākuma 1976. gadā bija otrais Latvijas čempiones tituls.
Raimonds Vējonis

Dzīves gājums

Dzimis 1966. gada 15. jūnijā Pleskavas apgabalā, kur viņa tēvs dienēja Padomju armijā. Bērnību un skolas gadus Vējonis pavadīja Madonas rajona Sarkaņos, mācījās Madonas 1. vidusskolā.
Studēja Latvijas Universitātes (LU) Bioloģijas fakultātē, pēc studiju beigšanas 1989. gadā sāka strādāt par bioloģijas skolotāju Madonas 1. vidusskolā. 1990. gadā kā viens no pirmajiem iestājās Latvijas Zaļajā partijā, bija Madonas reģionālās vides pārvaldes direktora vietnieks, līdztekus arī Madonas domes deputāts (1990-1993). 1994. gadā papildināja zināšanas Tamperes Tehniskās universitātes Vides un ūdens inženieru institūtā, 1995. gadā LU ieguva bioloģijas zinātņu maģistra grādu par pētījumu "Kaņepēnu ezera apsaimniekošanas plāns". 1996. gadā viņš kļuva par jaunizveidotās Lielrīgas reģionālās vides pārvaldes direktoru.  Bija Skultes ostas valdes loceklis. 
2002. gada 7. novembrī, kad pie varas nāca Einara Repšes vadītā valdība, Raimonds Vējonis tajā kļuva par Latvijas vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministru. 2003. gada 16. janvārī, kad tika izveidota atsevišķa Latvijas Vides ministrija, Vējonis kļuva par vides ministru un šo amatu saglabāja arī turpmākajās valdībās. 
2004. gadā kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču Zaļo un Zemnieku savienība tajās neguva panākumus.
2006. gada oktobrī Raimonds Vējonis tika ievēlēts 9. Saeimā un joprojām palika vides ministra amatā Kalvīša otrajā Ministru kabinetā. Vides ministra amatu saglabāja arī vairākās vēlākajās valdībās.
2010. gadā ievēlēts 10. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības. Saglabāja ministra amatu arī Valda Dombrovska otrajā valdībā. 2011. gadā, kad tika izveidota Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija, darbu valdībā turpināja kā Latvijas vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrs.
2014. gada janvārī kļuva par aizsardzības ministru Laimdotas Straujumas valdībā. Amatu saglabājis arī Laimdotas Straujumas otrajā valdībā.
2015. gada 3. jūnijā tika ievēlēts Latvijas Valsts prezidenta amatā. 2019. gada 7. maijā paziņoja par nekandidēšanu uz otro termiņu Valsts prezidenta amatā.

Veselības problēmas

2016. gada 20. janvārī Vējonim Stradiņa slimnīcas Latvijas Kardioloģijas centrā tika veikta operācija, jo sepses infekcija bija izraisījusi sirds bojājumus. Pēc operācijas prezidents tika paturēts intensīvās terapijas nodaļā, lai veiktu papildu procedūras.
Sicīliešu aizsardzība

Vēsture

Atklātne 1. e4 c5 sastopama jau L. Lusenas grāmatā (15. gs. beigas) un Dž. Greko traktātā, pēdējais atklātni nosaucis "il giuoco siciliano" (sicīliešu aizsardzība). Pirmo nopietno pētījumu veicis K. Janišs grāmatā "Šaha atklātņu jauna analīze". 19. gs. septiņdesmitos gados sicīliešu aizsardzību sekmīgi lietojis L. Paulsens. Lielu ieguldījumu sicīliešu aizsardzības teorijas attīstībā devuši A. Rubinšteins, Ā. Nimcovičs, M. Eive, R. Fišers, M. Naidorfs, P. Keress, L. Polugajevskis, I. Boļeslavskis, T. Petrosjans, M. Tāls, A. Suetins, V. Rauzers un citi. Mūsdienās sicīliešu aizsardzība ir izplatītākā melno atbilde uz pirmo balto gājienu e4.

Stratēģiskā ideja

Baltie, ieguvuši pārsvaru centrā, cenšas izvērst uzbrukumu karaļa spārnā. Melnie uz d2-d4 gatavi nomainīt flanga bandinieku c5 pret centrālo d4, iegūt pusatvērto līniju c un uzsākt aktīvu darbību dāmas spārnā. Melno stratēģija balstās uz sekojošām idejām: organizēt no bandiniekiem d6 un e6 tā saucamo "mazo centru", tā aizsegā pabeigt spēku mobilizāciju un sagatavot prettriecienus d5 vai e5. Siciliešu aizsardzība sola asu spēli, kas prasa no pretiniekiem aktīvu darbību.
Elektrovilcienu maršruts Tallina—Aegvīdu—Tallina

Tallina—Aegvīdu—Tallina (igauņu: Tallinn—Aegviidu—Tallinn) ir piepilsētas elektrovilcienu maršruts Igaunijā, kas apkalpo Tallinas pilsētu un Harju apriņka austrumu pagastus. Maršruta kopgarums — 56,8 km.
Gāze

Gāze ir vielas agregātstāvoklis, kam raksturīga molekulu haotiska kustība. Gāzēm ir mazs blīvums, maza viskozitāte, tās pieņem trauka formu, kurā tās atrodas. Gāzes paaugstinātā spiedienā ir viegli sašķidrināmas.
Gāzes bieži uzglabā metāla balonos paaugstinātā spiedienā.

Gāzveida vielu uzbūve

Gāzēs attālumi starp atomiem vai molekulām ir daudz lielāki par pašu molekulu izmēriem. Piemēram, pie atmosfēras spiediena trauka tilpums ir desmitiem tūkstošu reižu lielāks par traukā esošo gāzes molekulu tilpumu.
Gāzes ir viegli saspiežamas, jo, gāzi saspiežot, mainās vidējais attālums starp molekulām.
Telpā molekulas kustas ar milzīgu ātrumu - simtiem metru sekundē. Pēc sadursmes tās, līdzīgi biljarda bumbiņām, atlec katra uz savu pusi.
Gāzes molekulu vājie pievilkšanās spēki nespēj noturēt tās citu pie citas. Tāpēc gāzes var neierobežoti izplesties. Tās nesaglabā ne formu, ne tilpumu.
Molekulu triecieni pret trauka sienām rada spiedienu, kas vērsts vienādi visos virzienos.

Plūstamība

Tāpat kā šķidrumus, gāzes raksturo plūstamība. Tā ir vielas spēja plūst pa caurulēm. Gāzēm plūstamība ir ievērojami lielāka nekā šķidrumiem. Ja atver pudelīti ar kādu spēcīgi smaržojošu vielu, tās tvaiki ātri izplūst no pudelītes un jau pēc īsa mirkļa var sajust smaržu. Gāze parasti ir tik retināta viela, ka tās izplūšanu ir grūti pamanīt. Tāpēc gāzēm dažkārt pievieno odorantus — vielas ar stipru smaržu. Ja virtuvē neuzmanības dēļ ir palicis atvērts gāzes krāns, tad par gāzes noplūdi liecina specifiska smaka.
Kosas pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
1935. gadā pagasta platība bija 108,35 km² un tajā bija 1557 iedzīvotāji.
1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Dūmkalna un Kosas ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Cēsu (Kosas ciemu) un Ērgļu (Dūmkalna ciemu) rajonos. Mūsdienās Kosas pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Amatas novada Amatas un Skujenes pagastos, kā arī neliela daļa Vecpiebalgas novada Kaives pagastā.
Selija Bodo de Mosčini

Biogrāfija

20. gadsimta 50. un 60. gados Selija Mosčini bijusi viena no labākajām argentīniešu šahistēm. Sešas reizes uzvarējusi Argentīnas sieviešu šaha čempionātos (1953., 1957., 1958., 1962., 1963. un 1968. gada). 1954. gadā uzvarējusi Dienvidamerikas zonālajā čempionātā un ieguvusi starptautiskās meistares titulu un ceļazīmi uz 1955. gada pretendentu turnīru Maskavā, kurā starp 20 dalībniecēm ieņēma 18. vietu. 1963. gadā Fortalezā Mosčini otrreiz uzvarēja Dienvidamerikas zonālajā turnīrā. Tam sekojošajā 1964. gada pretendentu turnīrā Suhumi viņa ieņēma pēdējo 18. vietu.
Bratislavas apgabals

Administratīvais iedalījums

Apgabalā 8 apriņķi - Bratislavas I apriņķis, Bratislavas II apriņķis, Bratislavas III apriņķis, Bratislavas IV apriņķis, Bratislavas V apriņķis, Malacku apriņķis, Pezinokas apriņķis, Senecas apriņķis.
Gekonu dzimta

Kopīgās īpašības

Gekoni ir krāsainas, mazas un vidēji lielas ķirzakas, tām ir konusveidīga galva un īss, plakans ķermenis, kas segts ar sīkām zvīņām, kas sakārtotas līnijās, radot ādai maigu izskatu, un gara aste. Tā ir apmēram tikpat gara kā ķermenis, mērot no purniņa gala līdz astes pamatnei. Uz galvas ir daudzi sīki, zirņveidīgi izaugumi. Gekonu dzimtas sugām ir lielas acis un var būt divējāda veida plakstiņi - kustīgi plakstiņi un nekustīgi plakstiņi - tādā gadījumā acis pret ārējo vidi aizsargā nekustīga, caurspīdīga plēve. Otro grupu var iedalīt vēl divās grupās - uz pēdām ir lamellu šķērsvirziena joslas, kuras sedz miljoniem sīki matiņi, vai arī lamellu josliņas ar matiņiem nav. Pirmā grupa mājo uz kokiem, bet otrā uz zemes. Mēle ir plata, ar nelielu šķēlumu. Daudzām sugām ir trauslas astes, kas viegli nolūst.
Daļai gekonu pēdu apakšpusē ir spilventiņi, kurus sedz miljoniem stīvu, cietu matiņu, kas palīdz gekoniem kāpt un pieķerties. Matiņi spēj pielipt pie lielākās daļas virsmu, padarot dzīvniekus par labiem kāpelētājiem. Tajā pašā laikā gekona organismā ir īpašs mehānisms, kas spēj atslābināt matiņus un ļaut dzīvniekam kustēties. Gekonu pēdas ir tik lipīgas, ka spēj noturēt dzīvnieku praktiski uz jebkādas virsmas. Tie var staigāt pa griestiem ar kājām gaisā un karāties no griestiem, turoties tikai ar vienu pirkstu. Tomēr ne visām gekonu dzimtas sugām ir šādas pēdas, piemēram, Mazāzijas un Indijas sauso rajonu iemītniekam leopardu gekonam (Eublepharis macularius) šāda pielāgojumu nav, un kā šai grupai raksturīgs tas dzīvo uz zemes.
Lielākais gekons dzimtā ir toki, kas ir 25–36 cm garš. Mazākais dzimtā ir mazais gekons (Sphaerodactylus ariasae), kurš ir 30 mm garš. Lielākā daļa sugu ir maza auguma, nepārsniedzot 15 cm garumu.

Uzvedība

Lielākā daļa gekonu sugu ir aktīvi tikai naktī un pārtiek galvenokārt no dažādiem kukaiņiem. Naktīs aktīvajiem gekoniem acs zīlīte ir vertikāla, bet sugām, kas ir aktīvas dienas laikā, zīlītes ir apaļas. Ir arī sugas, kas var būt aktīvas jebkurā diennakts laikā. Lielākā daļa ir kukaiņēdāji, bet dažas sugas barojas ar citiem maziem rāpuļiem un maziem grauzējiem. Gekoni parasti vairojas, dējot olas, izņemot dažas sugas, kas ir dzīvdzemdētājas.

Sistemātikas diskusijas

Klasiskajā sistemātikā gekonu dzimtai ir 5 apakšdzimtas, bet jaunākajās sistemātikās apakšdzimtas tiek izdalītas kā atsevišķas dzimtas. Ir arī informācijas avoti, kuros tikai dažas apakšdzimtas izdalītas kā atsevišķas dzimtas. Šajā rakstā atspoguļota sistemātika, kurā apakšdzimtas izdalītas kā atsevišķas dzimtas (līdz ar to zemāk piedāvātaja sistemātikā netiek atspoguļotas).
Ansis Epners

Biogrāfija

Epners ir dzimis Rīgā, Latvijas armijas virsnieka ģimenē. Anša tēvs miris izsūtījumā Noriļskā. 1957. gadā beidzis Mazsalacas vidusskolu, 1962. gadā absolvējis Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filozofijas fakultāti, tāpat 1971. gadā beidzis Augstākos režisoru kursus Maskavā. 1962. gadā A. Epners kļuva par Latvijas Televīzijas redaktoru, līdz 1968. gadā pameta šo posteni. Pēc tam kļuva par Rīgas kinostudijas režisoru (līdz 1991. gadam). 1991. gadā režisors kļuva par kino un video studijas AVE vadītāju. Laikā no 1993. līdz 1997. gadam viņš bija Latvijas Kinoproducentu asociācijas prezidents.
Visvairāk režisējis dokumentālās filmas, tai skaitā par vairākiem sportistiem, piemēram, Artūru Irbi ("Irbe: cilvēks un maska" — 1996), Mihailu Tālu ("Mihails Tāls. Pēc divdesmit gadiem" — 1980). Uzņēma kinožurnālus "Latvijas hronika", "Māksla", "Sporta apskats", "Padomju Latvija". Atveidoja nelielas lomas filmās  "Pēdējā reportāža" (Dzidra Ritenberga, 1986), "Piejūras klimats" (Rolands Kalniņš, 1974), "Pieskāriens" (Rostislavs Gorjajevs, 1973).
Lielā Kristapa balvu ir saņēmušas vairākas A. Epnera režisētās filmas: "Četri meklē miljonu" kā labākā dokumentālā filma 1979.gadā, kinohroniku balva un diploms par filmu "Labas gribas spēles" 1986.gadā, dokumentālfilma "Es esmu latvietis " atzīta par labāko 1990.gadā, mākslas filma "Būris" - Alberta Bela psiholoģiskā romāna ekranizācija, ir saņēmusi labākās filmas balvu 1993.gadā, labākais dokumentālā kino operatora darbs ar filmu "No Everesta līdz paradīzei" 2000.gadā.
2002. gadā ticis apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
2003.gadā tika izdota viņa sarakstītā «Anša ceļa grāmata» ar ceļojumu stāstiem, dzeju un dažādiem foto materiāliem. Mākslinieks ir apbedīts otrajos Lielajos Meža kapos.
PKC Group

Vēsture

1960. gadā kabeļu ražotājs Suomen Kaapelitehdas Ab Oulu dibināja meitas uzņēmumu Pohjolan Kaapeli Oy. 
1967. gadā Suomen Kaapelitehdas apvienojās ar Suomen Kumitehdas Oy un Nokia Ab, izveidojot Oy Nokia Ab (tagad zināma kā Nokia Oyj).
1969. gadā Kempelē tika izveidota Pohjolan Kaapeli ražotne, kas izgatavoja elektriskos kabeļus autotransportam un piegādāja tos nesen dibinātajam autobūves uzņēmumam Saab-Valmet (tagad Valmet Automotive). 1970. gados produkcija sākta piegādāt arī citiem klientiem: Kone un IBM.
1981. gadā Pohjolan Kaapeli apvienojās ar citu Nokia meitas uzņēmumu Nokia Kaapeli (tagad Prysmian Finland).
1990. gadā Pohjolan Kaapeli tika atdalīts kā patstāvīgs uzņēmums Nokia Johdinsarjat Oy, tomēr paliekot Nokia īpašumā.
1994. gadā Pohjolan Kaapeli tika pārdots uzņēmuma vadībai un pārdēvēts par PK Cables Oy. 1997. gadā PK Cables Oyj akcijas sāka kotēt Helsinku biržā.
1990. gadu beigās uzņēmums sāka paplašināties. 1998. gadā Brazīlijā dibināts meitas uzņēmums. 1999. gadā Rāhē nopirkts uzņēmums Oy Raahen TH-Elektroniikka Ab (tagad PKC Electronics Oy).
2000. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz PKC Group Oyj. Līdz 2002. gadam uzņēmums bija sadalīts piecās biznesa nodaļās. Trīs no tām nodarbojās ar elektrisko kabeļu ražošanu transportlīdzekļiem. Viena nodaļa ražoja kabeļu aprīkojumue elektriskām ierīcēm. Pēdējā nodaļa nodarojās ar izpētes darbiem, kā arī veica pasūtījumus elektronikas rūpniecībai. Pēc reorganizācijas grupā bija divi pamata sektori: Wiring Harnesses (kabeļi) un Electronics (elektronika).
2002. gadā iegādāts Igaunijas AS AJT Harju Elekter (tagad PKC Eesti AS), kas līdz tam bija PKC  apakšuzņēmējs. 
2003. gadā nopirkta Carhatec Group, kurai bez ražotnēm Somijā piederēja arī rūpnīcas Krievijā, Kostomukšā (AEK un Electrokos).
2004. gadā elektronikas bizness tika izdalīts apakšgrupā; ASV dibināts meitas uzņēmums. 2006. gadā ražošana sākta Ķīnā.
Iegādāts uzņēmums Electro Canada ar tā meitas uzņēmumiem Kanādā, ASV un Meksikā.
2008. gadā Polijā no MAN Nutzfahrzeuge AG iegādāts uzņēmums MAN Star Trucks & Buses Sp. z.o.o. (tagad PKC Group Poland Sp. z.o.o.).
2011. gadā ar akciju apmaiņu iegādāts elektroinstalācijas ražotājs Segu ar filiālēm Vācijā, Polijā un Ukrainā.
2011. gada nogalē tika panākta vienošanās ar investīciju uzņēmumu Platinum Equity par AEES grupas pirkšanu, kas darbojas Amerikā.
2014. gada maijā Harju Elekter samazināja tā dalību PKC no 6,4 % līdz 4,6 %.
Lašu dzimta

Latvijā

Latvijas dabīgajās ūdenstilpnēs un zivjaudzētavu dīķos sastopamas 16 lašu dzimtas sugas: alata (Thymallus thymallus), lasis (Salmo salar), taimiņš (Salmo trutta), kuprlasis (Oncorhynchus gorbuscha), ketlasis (Oncorhynchus keta), kižučs (Oncorhynchus kisutch), varavīksnes forele (Oncorhynchus mykiss), Arktikas palija (Salvelinus alpinus), avota palija (Salvelinus fontinalis), repsis (Coregonus albula), Baikāla omulis (Coregonus autumnalis migratorius), sīga (Coregonus lavaretus), muksuns (Coregonus muksun), čirs (Coregonus nasus), pelede (Coregonus peled) un nelma (Stenodus leucichthys nelma). Strautos un upītēs mājo arī strauta forele (Salmo trutta fario), kas ir taimiņa saldūdens pasuga. 
Lielākā daļa lašu dzimtas sugu ir ievestas, zivjaudzētavās pavairotas un audzētas. Taču, zivīm nonākot upēs un ezeros, tās reizēm iedzīvojas dabiskajā ekosistēmā, lai gan stabilu populāciju izveidošanās Latvijā nav zināma. Lašveidīgās zivis, kas mājo Latvijas dabīgajās ūdenstilpnēs ir lasis, taimiņš, strauta forele, alata, repsis un sīga, no kurām pēdējās 3 sugas ietvertas Latvijas Sarkanajā grāmatā.

Evolūcija

Mūsdienu lašveidīgās zivis attīstījušās no trīs pamatlīnijām: sīgām, alatām un lašiem un forelēm. Senākās lašveidīgās fosilijas Eosalmo driftwoodensis ir saglabājušās no eocēna. Tās ir atrastas Britu Kolumbijā. Visām mūsdienu trijām lašveidīgo zivju līnijām ir radniecība ar šo seno fosiliju, kas pierāda šo grupu piederību vienai kārtai. Otra senā fosilija no miocēna vidus ir atrasta Aidaho. Šai senajai zivij ir radniecīgas mūsdienu Klusā okeāna lašu ģints (Oncorhynchus) sugas.

Izskats un īpašības

Lašveidīgajām zivīm ir samērā primitīvs izskats, salīdzinot ar pārējām īstajām kaulzivīm. To vēdera spuras ir novietotas tālu uz atpakaļu, kā arī tauku spura atrodas salīdzinoši tuvu astes spurai. Kopumā šīs zivis ir slaidas, ar noapaļotām zvīņām un šķeltu asti. Tām ir viena rinda ar asiem zobiem. Lielākais dzimtā ir karaliskais lasis (Oncorhynchus tshawytscha), kura ķermeņa garums var sasniegt 150 cm, bet svars 59 kg. Mazākas sugas ir tās, kas visu savu dzīvi pavada saldūdenī. Viena no mazākajām dzimtā ir Jaludzjanas alata (Thymallus yaluensis), kuras maksimālais ķermeņa garums nepārsniedz 20 cm.
Samba

Samba ir sarīkojumu deja un mūzikas žanrs, kas cēlies Baijā, Brazīlijā. Tas visā pasaulē tiek atzīts par Brazīlijas un Brazīlijas karnevāla simbolu. Tāpat samba tiek uzskatīta par vienu no populārākajām Brazīlijas kultūras izpausmēm, šī deja kļuvusi par Brazīlijas nacionālo identitāti.
2. decembrī tiek atzīmēta nacionālā sambas diena.
Prangli

Vēsture

Pirmoreiz rakstītos avotos minēta 1387. gadā kā Rango. Pirmie uz salas apmetās zviedri un tikai kopš 17. gadsimta vērojama igauņu kultūras ietekme.
Pauls Teodors Kerkoviuss

Biogrāfija

Mācījies Rīgas pilsētas ģimnāzijā. Pēc tās beigšanas strādājis H. Štīdas un J. Hammera tirdzniecības uzņēmumos. Strādājis par žurnālistu vācu laikrakstā "Rigasche Rundschau", vēlāk pārgājis uz "Rigaer Tageblatt" redakciju. 1903. gadā kļuvis šīs avīzes līdzīpašnieks, redaktors un izdevējs.

Šaha aktivitātes

No 1899. gada līdz 1921. gadam bija Rīgas Šaha biedrības priekšsēdētājs. "Paula Kerkoviusa laikā, biedrība piedzīvoja savas vēstures vislielāko uzplaukumu un lika pamatakmeni savai labai slavai, kas Rīgas Šaha biedrību padarīja pazīstamu visā pasaulē". No 1902. gada P. Kerkoviuss kopā ar K. Bētiņu turpina almanaha "Baltische Schachblätter" izdošanu un laika periodā līdz 1912. gadam papildus F. Amelunga izdotajām 8 burtnīcām iespiež vēl četras. P. Kerkoviuss arī pats piedalās šaha turnīros. 1924.gada Rīgas turnīrā viņš bija trešais aiz H. Matisona un F. Apšenieka.
Kuveita

Vēsture

Neatkarību no Lielbritānijas ieguva 1961. gada 19. jūnijā. 7 gadsimtus ietilpa Arābu kalifātā, 16. gadsimtā - Osmaņu impērijā, 1899.gadā kļūst par britu protektorātu. 1990. gada augustā valsti okupē Irāka, bet 1991. gada janvārī Kuveitu atbrīvo ASV un Lielbritānijas karaspēks.

Iedzīvotāji

Pēc 2013. gada datiem Kuveitā dzīvoja apmēram 2 700 000 iedzīvotāju, no tiem ap 1 300 000 bija nepilsoņi. Imigrantiem praktiski nav iespējams iegūt pilsonību.

Saimniecība

Ekonomikas pamatā naftas ieguve. Valsts bagāta ar naftu un dabasgāzi. Naftas krājumi tiek vērtēti uz 13 miljardiem tonnu.
IKP uz vienu iedzīvotāju ir 15 000 dolāru, no tiem rūpniecība dod 55% un pakalpojumi 45%. Valsts ražo 31,6 miljardus kWh elektroenerģijas, visu enerģiju saražo termoelektrostacijas. Naftas pārstrāde un jūras ūdens atsāļošana. Saldūdeni iegūst arī no pazemes ūdeņiem un importē. Sašķidrinātās gāzes ražošana. Ganības aizņem 8% teritorijas. Lauksaimniecība iespējama tikai oāzēs (dateļpalmas, ķirbjaugi). Klejotājlopkopība (aitas, kazas, kamieļi). Attīstīta putnkopība. Zivju un garneļu zveja, pērļu un perlamutra ieguve.
Autoceļi 4450 km, no tiem ar cieto segumu 3590 km, naftas vadi 877 km, naftas produktu vadi 40 km, gāzes vadi 165 km. Tirdzniecības flotes ietilpība 2,5 milj. bruto reģ. tonnu. Ostas: Kuveita, Šuaiba, Mina el Ahmadī. Starptautiskā lidosta Kuveitā. Eksportē naftu un naftas produktus, sašķidrināto gāzi. Importē pārtiku, konstrukcijas materiālus, transporta līdzekļus, apģērbu. Galvenie tirdzn partneri: ASV, Japāna, Lielbritānija, Nīderlande.
Jorkas hercogs

Jorkas hercogs (angļu: Duke of York) ir hercoga tituls, kuru angļu, bet vēlāk arī britu karaļi piešķīra saviem ģimenes locekļiem (kopš 15. gadsimta, ar atsevišķiem izņēmumiem, šo titulu nesuši otrie monarhu dēli). Titula nosaukums cēlies no Jorkas, vienas no Britānijas vecākās, pilsētas nosaukuma.

Tjudori un Stjuarti

Nākamie Anglijas karaļi Henrijs VIII un Kārlis I nēsāja Jorkas hercoga titulu līdz savu vecāko brāļu nāvei (pēc kā viņi kļuva par Velsas prinčiem). Džeimss II bija Jorkas hercogs līdz kāpšanai tronī. Džeimsa III dēls, pretendents Džeimss III, piešķīra titulu trimdā esošajam otrajam dēlam, Henrijam Benediktam. Viņš bija pazīstams arī kā Jorkas kardināls, un ar viņu arī beidzās karaliskā Stjuartu dinastija, 1807. gadā.

Hannoveri

Džordžs I, 1716. gadā, Jorkas hercoga titulu piešķīra savam brālim Ernstam Augustam, Osnabrikas bīskapam. Viņš nomira 1728. gadā, neatstājot mantiniekus. 1760. gadā tituls pārgāja pie Edvarda Augusta, otrā Velsas prinča Frederika Luisa dēla un mazdēla Džordža II, kurš nomira 1767. gadā neatstājot mantiniekus. Tad Jorkas hercoga tituls tika piešķirts Frederikam, otrajam karaļa Džordža III, pazīstamam kara pulkvedim. Viņam arī nebija bērnu un viņš nomira 1827. gadā.
Stjuartu un Hannoveru dinastijas Jorkas hercogi nēsāja arī skotu Alabanijas hercoga titulu (angļu: Duke of York and Albany).

Vindzori

Nākamais Jorkas titulu ieguva karalienes Viktorijas mazdēls Džordžs. Pēc Viktorijas nāves un Edvarda VII kāpšanas tronī, Džordžs V kļuva par Velsas princi un karali. Nākamais Jorkas hercogs bija viņa otrais dēls Džordžs, kurš pēc vecākā brāļa Edvards VIII atteikšanās no troņa 1936. gadā, kļuva par karali (Džordžs VI).
Pašreiz Jorkas hercoga titulu nēsā Endrū, karalienes Elizabetes II otrais dēls. Tā kā viņam nav dēlu (un, ja arī nebūs), pēc viņa nāves tituls atgriezīsies pie kroņa. Visticamākais kandidāts uz šo titulu ir princis Harijs, Velsas prinča prinča Čārlza jaunākais dēls.
Kraniostenoze

Kraniostenoze ir vienas vai vairāku galvaskausa šuvju priekšlaicīga saaugšana. Tā var būt izolēta patoloģija, bet var arī būt kāda noteikta sindroma pazīme, kā piemēram Kruzona, Aperta, Feifera, Karpentera, ko izraisa ģenētiskas mutācijas (15%).
Šis defekts vairumā gadījumu tiek diagnosticēts jaundzimušajiem. Reizēm to var ieraudzīt pirms dzimšanas ultrasonogrāfijas kontroles laikā, vai, gluži pretēji, tas kļūst izteikts tikai vēlākā bērnībā.
Galvaskausa šuves, kas atdala galvaskausa kaulus, ļauj paplašināties galvai un smadzenēm, ieņemt tām normālu formu. Pēc šuvju priekšlaicīgas pārkaulošanās galvaskauss var attīstīties tikai noteiktā virzienā. Sekas var būt kā estētiskas, tā izraisīt intelektuālo aizturi un citus smagus traucējumus.
Medikamentozā ārstēšana nespēj aizkavēt šo procesu. Ārstēšana ir tikai ķirurģiska un dažreiz prasa atkārtotas iejaukšanās.

Epidemioloģija

Šī patoloģija skar apmēram 1 no 2000 līdz 2500 jaundzimušajiem visā pasaulē, biežāk zēnus nekā meitenes. Visbiežāk sastopamā sagitālā stenoze veido apmēram 64% gadījumu. Otrs izplatītākais veids ir vainaga šuves stenoze - 20 līdz 25%. Trešajā vietā nāk pieres stenoze ar 5 līdz 15%, un lambdoīdā jeb lambdas šuves stenoze ir sastopama tikai 0 līdz 5% gadījumu.
Apmēram 5 līdz 15% gadījumu iesaistītas vairāku dažādu šuvju kombinācijas.
Sindromiskās stenozes izplatība ir ievērojami zemāka, apmēram 0,15 uz 10 000 jaundzimušo.
Universitāte

Universitāte (no vācu: Universität, kas no latīņu: universitas — 'kopība') ir autonoma augstākās izglītības (bakalaura, maģistra un doktora studiju programmas) un zinātnes institūcija ar pašpārvaldes tiesībām.
Saskaņā ar LR Augstskolu likumu universitāte ir augstskola, kurā vismaz pusei no akadēmiskajos amatos ievēlētajām personām ir doktora zinātniskais grāds un galvenajās zinātņu nozarēs, kurās īsteno studiju programmas, ir izveidotas augstskolas struktūrvienības vai zinātniskās institūcijas un tajās tiek veikta zinātniskā darbība.
Universitātes satversme nosaka akadēmiskā personāla, vispārējā personāla un studējošo sastāvu un tiesības, pašpārvaldes un struktūrvienības, nosakot, ka tās pārstāvības un vadības institūcijas un galvenās lēmējinstitūcijas ir Satversmes sapulce, Senāts, rektors, Revīzijas komisija un Akadēmiskā šķīrējtiesa. Satversme nosaka to struktūru un kompetenci.