google/wiki40b huggingface dataset:
Gistavs Kurbē

Dzīve

Kurbē piedzima Ornānā pārtikuša zemkopja ģimenē. Apmeklējis Karalisko koledžu un Bezansonas mākslas skolu, viņš 1841. gadā devās uz Parīzi studēt jurisprudenci. Parīzē viņš tomēr izlēma kļūt par gleznotāju, un viņa ģimene viņu atbalstīja gan morāli, gan finansiāli. Gleznot Kurbē iemācījās, kopējot Djego Velaskesa, Hosē de Riveras, Rembranta un Fransa Halsa darbus, kā arī gleznojot no dabas. Pirmajos Kurbē darbos parādās literāra tematika (Igo un Sandas ietekmē) Pēc vairākiem noraidījumiem 1844. gadā Parīzes Salonā tika izstādīts viņa pašportrets "Kurbē ar melnu suni" (Courbet au chien noir, 1842).
1849. gadā Kurbē devās uz Ornānu, kur radīja divus no saviem pazīstamākajiem darbiem — "Akmeņu skaldītāji" un "Bēres Ornānā" (Un Enterrement à Ornans, 1849), kas guva lielus panākumus 1850. gada Salona izstādē. 1854. gadā Kurbē radīja gleznu "Mākslinieka darbnīca" (L'Atelier du peintre, 1855). Gleznu noraidīja 1855. gada Vispasaules izstādes žūrija, un Kurbē nolēma savus darbus izstādīt atsevišķā paviljonā netālu no izstādes norises vietas; viņa izstāde gan neguva atsaucību, un par to pozitīvi izteicās tikai Ežēns Delakruā.
Ieguvis zināmu atpazīstamību, Kurbē kļuva arī sociāli aktīvs un atteicās no Goda Leģiona krusta. Neilgi pēc Kurbē ievēlēšanas par mākslinieku savienības prezidentu sākās franču-vācu karš; 1871. gadā tika nodibināta Parīzes Komūna, lai cīnītos pret vāciešiem un rojālistiem (Versaļas armiju). Kurbē pienākums bija rūpēties par muzejiem un organizēt Salona izstādi. Kurbē aizsargāja tādus vēsturiskus pieminekļus kā Fontenblo pili, taču 2. maijā atkāpās no amata, jo nespēja pieņemt Komūnas politiku. 28. maijā Komūnu sakāva Versaļas armija, un 7. jūnijā Kurbē tika arestēts, jo viņu uzskatīja par vainīgu Napoleona armiju slavinošas kolonnas iznīcināšanā Vandomas pilī. Kurbē tika apcietināts uz sešiem mēnešiem, un viņam piesprieda 500 franku soda naudu. Cietumā Kurbē smagi saslima un pēc soda izciešanas devās uz Ornānu. Vēlāk Kurbē piesprieda kolonnas atjaunošanas izdevumu apmaksu: tika konfiscēts viss viņa īpašums un darbi, turklāt Kurbē bija jāmaksā vēl aptuveni 300 000 franku. Nespēdams samaksāt, Kurbē aizbēga uz Šveici, kur 58 gadu vecumā nomira no aknu slimības, ko saasināja alkohola lietošana.
Tenu Eims

Biogrāfija

1959. gadā uzvarējis Igaunijas junioru čempionātā. 1966. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 1967. gadā dalījis 2.-3. vietu gan Igaunijas šaha čempionātā, gan Latvijas šaha čempionātā. No 1968. līdz 1991. gadam strādājis par Igaunijas vīriešu šaha izlases galveno treneri. Tomēr lielākie panākumi sasniegti korespondencšahā, kur Eims divas reizes ir uzvarējis Pasaules čempionātos: 1977.-1983. gados un 1994.-1999. gados. Eima spēlei ir raksturīga laba atklātņu teorijas un taktiskās cīņas pārzināšana. 2001. gadā apbalvots ar ceturtās pakāpes Igaunijas Sarkanā Krusta ordeni.
Rīgas Ķengaraga vidusskola

Izglītības programmas

2018. gadā skolā tiek īstenota pamatizglītības programma (21011111), pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121), vispārējās vidējās izglītības humanitārā un sociālā virziena mazākumtautību programma (31012021) un vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena mazākumtautību programma (31013021).

Vēsture

Skola dibināta 1968. gadā kā Rīgas 52. vidusskola. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas to pārdēvēja par Rīgas Universālo komercskolu, tad par Rīgas Universālo vidusskolu. Kopš 2012. gada tās nosaukums ir Rīgas Ķengaraga vidusskola.  
Skola sadarbojas ar pirmsskolas iestādēm un Rīgas Centrālo bibliotēkas filiālbibliotēku "Ķengarags".
Kanopus-V № 4

Lidojuma gaita

Kanopus-V № 4 startēja 2018. gada 1. februārī 02:07UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG/Fregat no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to tika palaisti arī pavadoņi Kanopus-V № 3, S-Net 1, S-Net 2, S-Net 3, S-Net 4, Lemur-2-Kadi, Lemur-2-TheNickMolo, Lemur-2-Jin-Luen, Lemur-2-UramChanSol, D-Star One Phoenix.
Pirmo attēlu Kanopus-V № 4 uzņēma 10. februārī.
Divpadsmit krēsli

Sižets

Romānā ir trīs daļas. Pirmajā daļā kādas mazpilsētas dzimtsarakstu biroja darbinieks, bijušais muižniecības vietējais priekšstāvis Ipolits Matvejevičs Vorobjaņinovs uzzina no savas mirstošās sievasmātes, ka viņa, baidoties no boļševikiem, ģimenes dārglietas noslēpusi vienā no viesistabas divpadsmit krēsliem, bet rekvizējot īpašumus, visas mēbeles tikušas aizvestas. Vorobjaņinovs nolemj atrast krēslus un dodas meklējumos. Kādā pilsētā viņš satiek "dižo kombinatoru" Ostapu Benderu un viņi kopā nodibina "koncesiju" bagātību atrašanai. Viņiem uzrodas arī konkurents — baznīcas kalps tēvs Fjodors Vostrikovs, kas par dārglietām uzzinājis pēdējā grēksūdzē.
Otrā daļā darbība pārceļas uz Maskavu. Tur notiek mēbeļu izsole, kurā grib piedalīties arī Ostaps Benders un Vorobjaņinovs, lai nopirktu krēslus. Bet izrādās, ka Vorobjaņinovs ir iztērējis naudu, un krēslus nopērk vairāki citi izsoles dalībnieki. Tagad visas pūles tiek veltītas jauno krēslu īpašnieku izsekošanai un apmānīšanai, lai iegūtu krēslus. Tomēr daži krēsli kopā ar teātra "Kolumbs" darbiniekiem dodas ar kuģi tūrē pa Volgu.
Trešā daļā Ostaps Benders un Vorobjaņinovs iekārtojas darbā uz kuģa, tomēr drīz tiek padzīti. Turpinot ceļu, viņiem gadās dažādi piedzīvojumi, starp tiem arī skandāls ar šaha entuziastiem Vasjukos. Vēlāk viņi nonāk Pjatigorskā. Pēc tam Terekas upes kanjonā viņu ceļi krustojas ar konkurentu tēvu Fjodoru.
Daudzo "kombināciju" rezultātā ir iegūti un pārmeklēti krēsli, bet dārglietas nav atrastas. Ostaps Benders un Vorobjaņinovs atgriežas Maskavā, kur vēl ir pēdējais krēsls, kas bija pazudis jau pirms izsoles. Ostaps Benders uzzina, ka krēsls atrodas jaunajā dzelzceļnieku klubā. Nākamajā rītā nolemts doties uz klubu, bet naktī Vorobjaņinovs ar bārdas nazi pārgriež rīkli Ostapam Benderam, lai nebūtu jādalās bagātībā. No rīta Vorobjaņinovs steidzas uz klubu, bet tur uzzina, ka dārglietas krēslā atrastas jau pirms vairākiem mēnešiem, un par tām iegūtā nauda ieguldīta jaunā kluba celtniecībā.
2016. gada NBA izslēgšanas spēles

2016. gada NBA izslēgšanas spēles bija turnīrs pēc 2015.—2016. gada NBA regulārās sezonas beigām. Izslēgšanas spēles sākās 2016. gada 16. aprīlī. Tajās piedalījās astoņas komandas no katras konferences, kas iekļuva savas konferences astoņu labāko komandu skaitā.
Abu konferenču čempioni tikās 2016. gada NBA finālsērijā.
Iedzimts nefrotiskais sindroms

Somu tipa nefrotiskais sindroms

Somu tipa nefrotiskais sindroms ir autosomāli recesīva slimība, kas skar 1,2/10 000 somu jaundzimušo. Visbiežāk sastopama Somijā, bet gadījumi ir atrodami visā pasaulē. To izraisa mutācija NPHS1 gēnā, kas kodē nieru proteīna nefrīna sintēzi. Defekta dēļ nieres nespēj funkcionēt normāli un zaudē plazmas proteīnus, zūd plazmas onkotiskais spiediens un veidojas arī tūskas. Tiek zaudētas arī antivielas, kas cirkulē asinīs, tādēļ biežāk saslimst ar infekciju slimībām.

Difūza mezangiāla skleroze

Šis nefrotiskais sindroms ir rets un tā iedzimtība ir variabla. Sindroma progresija noved pie nieru mazspējas 2 vai 3 gadu vecumā. Pacientiem ar smagu proteīnūriju var veikt bilaterālu nefrektomiju (izņemot abas nieres) un dialīzi.

Ārstēšana

Agra un agresīva ārstēšana ir nepieciešama, lai kontrolētu traucējumus. Diurētiskie līdzekļi palīdz atbrīvoties ķermeņa lieko šķidrumu. AKE inhibitoru zāles (piemēram, kaptoprils) un nesteroīdie pretiekaisuma līdzekļi (piemēram, indometacīns) tiek izmantoti, lai palēninātu olbaltumvielu nokļūšanu urīnā. Var būt nepieciešamas arī antibiotikas, lai kontrolētu infekcijas. Svarīgi ir arī samazināt sāls lietošanu, lai palīdzētu kontrolēt pietūkumu.
Nieru izņemšana, dialīze un nieru transplantācija arī var tikt ieteikta.
Pjērs de Kubertēns

Biogrāfija

Dzimis Parīzē. Tēvs — barons Šarls Luī de Fredi (Charles Louis de Frédy), māte — baronese Marija Marsela Žigaula de Krisenū (Marie-Marcelle Gigault de Crisenoy). Bērnību pavadīja mātes īpašumos — senajā Merville pilī (château de Mirville), Normandijā, netālu no Havras. Daudz lasīja, klausījās mūziku. Pēc koledžas absolvēšanas studēja Lielbritānijā (apmeklēja ar savām sporta tradīcijām zināmo koledžu Ragbi) un ASV, līdz iestājās Sorbonnā, filozofijas fakultātē (1880). Aizrāvās ar teorijām par fiziskās attīstības lomu harmoniskas personības veidošanas procesā.
Studējot antīkās Grieķijas vēsturi un kultūru, Grieķijā apmeklēja Alteja ieleju 300 km no Atēnām, kur noritēja Antīkās Olimpiskās spēles, un pakāpeniski nonāca pie domas, ka sportu nepieciešams atkal ieviest izglītības sistēmā, jo tieši sports senos hellēņus padarīja fiziski spēcīgus, perfektus un izturīgus. Arī pats aktīvi nodarbojās ar boksu, paukošanos, airēšanu, jāšanu.
Savus izglītības sistēmas reformācijas uzskatus viņš atspoguļoja divās grāmatās, kuras publicētas 1880. gadu beigās: "Audzināšana Anglijā" un "Anglijas audzināšana Francijā"

Olimpisko spēļu atjaunošana

1894. gada 23. jūnijā Parīzē, Sorbonnā saaicināja starptautisku kongresu, kurā nāca klajā ar ideju atjaunot antīkās Grieķijas Olimpisko spēļu tradīciju kā no politikas absolūti nošķirtām starptautiskām sporta spēlēm, kurās galvenais ir sports, nevis valstu ambīcijas (ideja bija vairāk nekā aktuāla, jo Eiropas valstis gatavojās 1. Pasaules karam, kāpinot bruņošanos un politisko propagandu). Atsaucība bija necerēti plaša, un tūdaļ šajā pašā kongresā tika nodibināta Starptautiskā Olimpiskā Komiteja, par kuras prezidentu ievēlēja grieķu komersantu Demetriosu (Dimitriosu) Vikelasu (Δημήτριος Βικέλας), bet de Kubertēnu — par tās ģenerālsekretāru (1896. gadā viņš kļuva par SOK prezidentu).
1916. gadā, gatavojoties uzvilkt mundieri un doties uz fronti, de Kubertēns nolika savas prezidenta pilnvaras SOK, jo uzskatīja, ka Olimpiskie principi un līdzdalība politikā nav savienojami, un aicināja ievēlēt šajā amatā Žofruā de Blonē (Godefroy de Blonay) kā neitrālās Šveices pilsoni. 1919. gadā de Kubertēnu atkal ievēlēja par SOK prezidentu.
Pēc 1924. gada Olimpiskajām spēlēm Pjērs de Kubertēns atstāja SOK prezidenta posteni, taču palika par goda prezidentu līdz mūža galam.
Mira 1937. gadā Šveicē, apglabāts Lozannā, bet viņa sirds apglabāta senajā Olimpijā.

Pjēra de Kubertēna medaļa

Pjēra de Kubertēna medaļa ir augstākais pagodinājums sportā, ko pasniedz SOK īpašos gadījumos, par džentlmeniskuma, sporta ētiku un uzticību Olimpiskajiem principiem.
Lubni

Vēsture

Par pilsētas dibināšanas gadu tiek uzskatīts 988. gads, kad Kijevas kņazs Vladimirs Svjatoslavičs uz Kijevas Krievzemes dienvidu robežas Sulas upes krastā pavēlēja ierīkot koka (lubu) cietoksni. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1107. gadā Hipatija hronikā, kad pie Lubniem ticis sakauts polovciešu karaspēks. 1591. gadā Polijas karalis Lubniem piešķīra Magdeburgas tiesības. 17. gadsimtā pilsēta kļuva par galiciešu kņazu Višņevecku īpašumu un Lubni kļuva par ģimenes «impērijas» neformālo centru. 1619. gadā pie Lubniem dibināts Mgaras klosteris, kurā iesvētīti visi Ukrainas hetmaņi. Pilsētas strauja izaugsme sākās pēc dzelzceļa līnijas atklāšanas 1901. gadā. Revolūcijas laikā no 1905. līdz 1907. gadam pastāvēja tā sauktā «Lubnu republika».
Birži (Lietuva)

Vēsture

Biržu pilsētas apkārtnē cilvēki dzīvojuši jau neolītā, vēlāk šeit izveidojās sēļu kultūra. 13. gadsimtā Sēlija piederēja Livonijas ordenim, bet pēc 1422. gadā noslēgtā Melnas līguma Livonijas ordeņa mestrs atteicās no tās dienvidu daļas, kas pārgāja Žemaitijas kunigaitijas pārvaldībā.
Pirmoreiz rakstos Birži minēti 1455. gadā, kad Lietuvas dižkungs un Polijas karalis Kazimirs IV jauniegūtās zemes piešķīra Radviliem, kas Biržus pārvaldīja no 16. gadsimta līdz 1804. gadam. Pirmā Biržu baznīca uzcelta 1500. gadā. Birži kā miests pirmoreiz pieminēti 1520. gadā. No 1547. gada Birži kļuva par Lietuvas dižkunigaitijas Biržu pavalsts (kunigaikštystė) centru un svarīgu Lietuvas - Livonijas pierobežas cietoksni. Cauri Biržiem gāja stratēģisks ceļš no Rīgas uz Viļņu. No 1564. līdz 1731. gadam Biržu pavalsti pārvaldīja protestantisks Biržu-Dubiņģu Radzivilu atzars. No 1586. līdz 1589. gadam Kristaps Nikolajs Radzivils, saukts "Pērkons" (Kristupas Radvila Perkūnas/Krzysztof Radziwiłł Piorun) uzcēla Biržu pili, kas līdz 18. gadsimta sākumam kalpoja par Radzivilu dzimtas rezidenci. 1587. gadā, aizsprostojot Aglonas un Apaščas upes, tika izveidota vecākā mākslīgā ūdenskrātuve Lietuvā — Širvēnu ezers. 1589. gadā Biržiem tika piešķirtas Magdeburgas tiesības, kas vēlāk tika vairākkārt paplašinātas. 17 gadsimta sākumā šeit no Traķiem pārcēlās daļa karaīmu. 1625. gadā Poļu-zviedru kara laikā zviedri pilnīgi nopostīja Radzivilu pili, kas pēc tam tika atjaunota renesanses stilā. Pili aptvēra smilšu bastioni un ar ūdeni pildīti aizsarggrāvji. 1657. gadā Otrā Ziemeļu kara laikā Zviedrijas karaspēks pilsētu atkal nopostīja. 1701. gadā Biržu pilī tika parakstīts Biržu līgums starp Poliju-Lietuvu un Krieviju, kura viens no iniciatoriem bija Johans Reinholds fon Patkuls. 1704. gada augustā — septembrī pili atkal sagrāva Lielā Ziemeļu kara laikā, kad to gandrīz mēnesi aplenca un bombardēja Zviedrijas armija Ādama Ludviga Lēvenhaupta vadībā. 
1731. gadā pilsēta pārgāja Nesvižas Radzivilu zara īpašumā, 1794. gadā tika ieķīlāta Tiškevičiem, no 1844. gada — Tiškeviču īpašumā. 1863. gada Janvāra sacelšanās laikā pie Biržiem notika Biržu kauja. No 19. gadsimta otrās puses pilsēta attīstījās un kļuva par nozīmīgu ziemeļu Lietuvas pilsētu ar daudznacionālu iedzīvotāju sastāvu. Nacistu okupācijas laikā šeit tika nošauti aptuveni 3000 ebreju. No 1950. gada - Biržu rajona centrs. No 1978. līdz 1985. gadam plašu rekonstrukcijas darbu rezultātā tika restaurēta Biržu pils, šeit tika iekārtots muzejs "Sēla" un bibliotēka. 1997. gada 6 novembrī tika apstiprināts pilsētas ģerbonis.
Krišjāņa Barona iela (Rīga)

Vēsture

Krišjāņa Barona iela izveidojusies 1858. gadā Rīgas vaļņu nojaukšanas laikā, savienojot Pēterburgas priekšpilsētas Lielo Pirts ielu pāri Pilsētas kanāla tiltam ar Vecrīgu, tādējādi radot Audēju ielas turpinājumu bulvāru rajonā. Sākotnēji tiltu un ielas posmu līdz Elizabetes ielai sauca par Suvorova bulvāri (tālaika Baltijas ģenerālgubernatora Aleksandra Suvorova vārdā). 1874. gadā šajā ielā tika atklāta omnibusa satiksme, no 1900. gada pa šo ielu kursē elektriskais tramvajs. Stučkas valdības laikā 1919. gadā iela tika nosaukta par Lasāla ielu, 1923. gadā pārdēvēta Krišjāņa Barona vārdā, kas 1919.—1923. gadā dzīvoja šās ielas 3. namā. Pēc Otrā pasaules kara izbūvēja tramvaja līnijas turpinājumu no Tallinas līdz Brīvības (Ļeņina) ielai.
2015. gada rudenī ielā tika uzsākta rekonstrukcija, atjaunojot segumu visā ielas garumā un abās ielas malā ierīkojot rekomendējošas velojoslas. Iedzīvotāju plašā neapmierinātība ar veikto darbu kvalitāti noveda pie tā, ka rekonstruētās ielas oficiālā atklāšana aizkavējās līdz 2017. gada beigām.
Alberto Betiols

Biogrāfija

Dzimis 1993. gada 29. oktobrī Podžibonsi, Toskānā, Betiols dzīvo Kastelfiorentīno, Toskānā, Itālijā.
2014. gadā Betiols parakstīja līgumu ar UCI ProTeam komandu Cannondale. Pēc sezonas viņa komanda apvienojās ar Garmin-Sharp un viņš pievienojās jaunizveidotajai Cannondale–Garmin komandai.
Komanda viņu iekļāva sastāva dalībai 2016. gada Giro d'Italia, kā arī 2017. gada Tour de France.
2018. gadā Betiols startēja BMC Racing Team komandas sastāvā, bet pēc sezonas, komandai mainot sponsoru, atgriezās iepriekšējā komandā, tagad ar nosaukumu EF Education First Pro Cycling.
2019. gadā viņš guva savu pirmo uzvaru profesionāļa kārtā, uzvarot vienās no nozīmīgākajām viendienas sacensībām — Flandrijas tūrē.
Damjēns Šazels

Biogrāfija

Damjēns Šazels piedzima Rodailendā 1985. gadā. Viņa māte Sīlija Šazela (dzimusi Mārtina) ir amerikāņu-kanādiešu rakstniece un viduslaiku vēstures profesore Ņūdžersijas koledžā, tēvs Bernards Šazels ir franču-amerikāņu datorzinātnes profesors Prinstonas Universitātē (dzimis Francijā).
Šazels agrā jaunībā ieinteresējās par filmu veidošanu. Bet tad aizrāvās ar mūziku un Prinstonas vidusskolā apguva džeza bundzinieka prasmes. Tur viņam bija stingrs džeza skolotājs, kas vēlāk bija Šazela iedvesmas avots, radot skolotāja tēlu filmā "Atsitiens". Pats Šazels gan nebija līdzīgs skolniekam viņa filmā, jo savā dzīvē ātri saprata, ka nekļūs par izcilu džeza bundzinieku, un pievērsās atkal kinomākslai. Šazels studēja Hārvarda Universitātes Vizuālās un vides studiju nodaļā, ko pabeidza 2007. gadā.
2008. gadā Šazels pārcēlās uz Losandželosu. Šazels debitēja ar filmu Guy and Madeline on a Park Bench (2009). Tā bija džeza muzikālā filma, kurai Šazels bija gan režisors, gan scenārija autors. 2013. gadā Šazels bija scenārija līdzautors filmai The Last Exorcism Part II un scenārists filmai Grand Piano.
2014. gadā Šazels guva plašu ievērību ar savu filmu "Atsitiens", kurai viņš bija arī scenārija autors. Viņš saņēma savu pirmo nomināciju Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko adaptēto scenāriju. Pēc tam Šazels bija scenārija līdzautors trillerim "Kloverfīlda iela 10" (10 Cloverfield Lane, 2016).
Nākamai filmai "La La Land: Kalifornijas sapņi" (2016) Šazels bija gan režisors, gan scenārija autors. Šī filma tika nominēta 14 Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā Šazels divās nominācijās: kā labākais režisors un labākais oriģinālscenārija autors. Par šo filmu Šazels ieguva daudzas nominācijas un apbalvojumus, tai skaitā divas Zelta Globusa balvas.
2018. gadā Šazels uzņēma biogrāfisko filmu "Pirmais cilvēks uz Mēness", kurā vēstīts par Nīlu Ārmstrongu, pirmo cilvēku uz Mēness.
Mariner 2

Lidojuma gaita

Mariner 2 tika palaista 1962. gada 2. augustā 06:53:14 UTC ar nesējraķeti Atlas LV-3 Agena-D no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas laukuma LC-12.
4. septembrī veikts trajektorijas korekcijas manevrs, kurš ilga 34 minūtes. 8. un 29. septembrī uz īsu brīdi radās problēmas ar orientācijas sistēmu, bet inženieriem neizdevās noskaidrot kļūmes cēloni.
31. oktobrī zaudēts spriegums vienā no saules bateriju paneļiem, bet pēc nedēļas tas atjaunojās. Panelis pavisam zaudēja enerģiju 15. novembrī, bet tajā laikā zonde bija pietiekami tuvu Saulei, lai viena paneļa enerģijas pietiktu zinātniskajiem instrumentiem.
1962. gada 14. decembrī Mariner 2 palidoja garām Venerai aptuveni 41 000 km attālumā. Tika iegūti dati par planētas atmosfēru.
Pēdējais sakaru seanss ar zondi notika 1963. gada 3. janvārī 07:00 UTC. Mariner 2 neaktīva turpina riņķot ap Sauli.
Paslepas bāka (aizmugurējā vaduguns)

Raksturojums

Bākas augstums ir 14 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks betona tornis ar galeriju un laternu. Tornis ir baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 15 m virs jūras līmeņa. Gaisma sarkana (0,5 s deg, 1,5 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 6 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.
Jakovs Movšenzons

Dzīvesgājums

Dzimis 1864. gadā Daugavpils (tolaik Dinaburgas) tirgotāja Ļeva Movšenzona ģimenē. Studēja Rīgas Politehniskā augstskolā, ko beidza 1890. gadā ar inženiera-mehāniķa diplomu.
Atgriezies Daugavpilī, nodibināja savu flīžu rūpnīcu Gajoka apkaimē. 1903. gadā viņu ievēlēja Daugavpils domē, viņš bija būvniecības komisijas vadītājs, ugunsdzēsēju biedrības priekšnieks. Pēc viņa iniciatīvas uzcēla Daugavpils ebreju amatniecības skolu Varšavas ielā. 
Movšenzona rūpnīcas ražojumiem 1903. gada Daugavpils lauksaimniecības izstādē piešķīra Lielo sudraba medaļu. Viņam piederēja arī pilsētplānošanas kantoris Aleksandra (tagad Vienības) ielā, nami pilsētā un vairākas vasarnīcas Jaunajos Stropos.   
Daugavpils vācu okupācijas laikā 1918. gadā tupināja darboties Daugavpils (Dinaburgas) pilsētas kolēģijā, pēc Latvijas valsts pasludināšanas novembrī kļuva par tās priekšsēdētāju. 
Kad Sarkanā armija 1918. gada 9. decembrī ieņēma Daugavpili, viņu atcēla no amata un apcietināja un apsūdzēja politiskā apvērsuma veikšanā. 1919. gada 28. martā pēc Stučkas valdības ieceltās pilsētas kara revolucionārās padomes lēmuma viņam piesprieda nāvessodu. Nošauts kopā ar 76 citiem apcietinātajiem.
Apglabāts Daugavpils ebreju kapsētā, kur viņam 1920. gados uzstādīja pieminekli, kas nav saglabājies.
Kāpas trīsdienas

Kāpas trīsdienas ir starptautiskas orientēšanās sacensības, kas katru gadu trīs dienu garumā notiek citā Latvijas vietā. Sacensības tiek organizētas jūlija pirmajā nedēļas nogalē no piektdienas līdz svētdienai un uzvarētājs tiek noteikts summējot trīs dienu rezultātus. "Kāpas trīsdienas" organizē Carnikavas orientēšanās klubs OK Kāpa, tās notiek kopš 1987. gada, kad pirmās sacensības tika sarīkotas Tukuma apkārtnē
Šīs sacensības pēc dalībnieku skaita ir lielākās gan Latvijā, gan Baltijas valstīs: pēdējos gados dalībnieku skaits "Kāpā" pārsniedz 1600 un uzvarētāji tiek noskaidroti gandrīz 60 grupās. "Kāpas trīsdienas" ir Latvijas kausa izcīņas posms, bet viena no sacensību trīs dienām elites grupas orientieristiem dod ieskaites punktus arī Pasaules ranga kopvērtējumā, tādēļ pēdējos gados piedalās ne vien Latvijas un Baltijas valstu labākie sportisti, bet arī spēcīgi orientieristi no citām valstīm.
Tradicionāli, bet ne katru gadu, līdzās trīsdienu sacensībām klasiskās orientēšanās distancēs sestdienas vakarā sacensību centra apkārtnē, vai tuvākajā pilsētā risinās sprinta sacensības, kas netiek iekļautas "Kāpas" kopvērtējumā, toties ir Latvijas kausa posms orientēšanās sprintā. Paralēli orientēšanās sacensībām ir notikušas arī veloorientēšanās (MTB-O) un joprojām notiek taku orientēšanās (Taku O) sacensības.
Uzvarām bagātākie "Kāpas trīsdienu" elites distancēs ir Mārtiņš Sirmais (10 uzvaras) un Aija Skrastiņa (8 uzvaras).
Alfons Jēgers

Biogrāfija

Nācis no vienkāršas strādnieku ģimenes, no Sarkandaugavas mikrorajona.
Pirmā komanda — arodorganizāciju sporta klubā, kurā spēlējis no 1937. līdz 1940. gadam. 1937. gadā jauniešu meistarsacīkstēs kļuvis par rezultatīvāko spēlētāju, gūstot 17 vārtu un iekļūstot Rīgas izlasē, tāpat tika izcīnīts čempiontituls. 1938. gadā iekļuvis izlases kandidātu sarakstā. Šajā laikposmā vēl bija iesācējs profesionālajā sportā, viņš atzīmējis: "ar lielu bijību raudzījos uz tā laika slavenībām: Šeibelis, Raisteru, Kaņepu, Krupšu un citiem. Nemaz nevarēju pierast, ka spēlēju ar viņiem vienā laukumā un vienā komandā. [..] Pēc sacīkstes komandas sastādītājs Juris Rēdlihs-Raiskums mani uzslavēja, ka esmu labi iekļāvies spēlē." Pirmo starptautisko spēli aizvadījis pret Tartu "Olimpija" (1:2), kur uzbrukumā spēlējis kopā ar Ēriku Raisteru, Frici Kaņepu, E. Freimani. Pēc padomju varas nostiprināšanās lielākā daļa spēlētāju iekļāvās FK Dinamo sastāvā, kuru trenēja Kārlis Upenieks, kas šai komandā kā pirmajā ieviesis trīs aizsargu sistēmu. Jēgers ieņēma vietu uzbrucēju līnijā.
Vācu okupācijas laikā par it kā mantas izšķērdēšanu kopā ar citu futbolistu Bergmani atradies cietumā, vēlāk nokļuvis Štathofas koncentrācijas nometnē. Futbolistam līdz ar Otrā pasaules kara notikumiem sportiskajā karjerā iestājās pārrāvums. Nedaudz vēlāk atsācis nodarboties ar futbolu, basketbolu, hokeju (Rīgas "Dinamo"), gūstot labus panākumus. "Dinamo" hokeja klubā spēlējis no 1947. līdz 1951. un no 1953. līdz 1957. gadam. Viņš ir pēdējais sportists, kas spējis augstā līmenī spēlēt gan futbola, gan hokeja meistarkomandās.
1946. gadā kopā ar "Dinamo" futbola komandu piedalījās Vissavienības meistarsacīkšu 2. grupā, ar Rīgas "Dauaga" komandu 1949. gadā piedalījies PSRS meistarsacīkšu A klasē (1. līgā). Vienīgais Latvijas futbolista, kas saņēmis PSRS Nopelniem bagātā sporta meistara goda nosaukumu (1951). 1953. gadā pievienojās PSRS "Darba rezerves" komandai.