Djego Velaskess

Bērnība un jaunības gadi

Velaskess piedzima 1599. gada 6. jūnijā Seviļā kā vecākais no sešiem bērniem (par viņa 4 brāļiem un māsu nekas nav zināms). Viņa tēvs Huans Rodrigess bija advokāts, kas cēlies no portugāļu dzimtas, kas pirms 100 gadiem bija pārcēlusies uz Spāniju no Porto.
Djego tika mācīts mājās. Tēvs vēlējies, lai viņš pievērstos literatūras vai tiesību karjerai, tāpēc pastiprināti apguva valodas un filozofiju, bet, redzot dēla patiku pret gleznošanu, neliedza viņam to darīt.
Pirmais, pie kā Velaskess apguva gleznošanu, bija Fransisko Herera Vecākais, bet 1611. gadā 12 gadu vecumā Djego tika atdots apmācībā pie gleznotāja Francisko Pačeko. Velaskess ieguva pie viņa labu profesionālo sagatavotību un, būdams apveltīts ar spilgtu māksliniecisko individualitāti, uzsāka patstāvīgu daiļrades ceļu. Abus māksliniekus spēcīgi bija ietekmējusi 16. gadsimta holandiešu reālistu daiļrade, tādēļ arī savam audzēknim tie mācīja it visā sekot dabai.
Sākumposmā, vēl darbodamies Seviļā, Velaskess pievērsās sadzīviskajam žanram, gleznojot vienkāršas ikdienas ainiņas un atveidojot vietējo ļaužu tipāžu.
1617. gadā Velaskess tika uzņemts Seviļas mākslinieku korporācijā, kas deva viņam iespēju izveidot pašam savu mākslinieka darbnīcu un sākt pieņemt gleznu pasūtījumus.
1617. gadā Velaskess apprecējās ar Francisko Pačeko meitu Huanu. Viņu laulībā piedzima 2 meitas — jaunākā nomira jau agrā bērnībā, bet vecākā — Franciska, apprecējās ar gleznotāju Huanu Batistu del Maso.

Dzīve Madridē

1622. gadā Velaskess devās uz galmu Madridē, kur gandrīz uzreiz gūva panākumus, bet Spānijas karalis Filips IV piešķīra Velaskesam stipendiju darbam, un Velaskess kļuva par Spānijas galma mākslinieku. Filipa IV galmā Velaskess nostrādāja gandrīz četrdesmit gadu, līdztekus gleznošanai pildīdams vēl arī daudzus citus pienākumus.
Galma mākslinieka statuss noteica Velaskesa daiļrades ievirzi. Viņš gleznojis lielākoties reprezentatīva tipa portretus. It īpaši daudz viņš gleznojis karali un viņa ģimenes locekļus.

Pusmūža gadi

1629. gadā gleznotājs devās uz Itāliju, kur pavadīja 3 gadus, lai iepazītos ar antīkajiem mākslas darbiem. Šo valsti viņam bija ieteicis apmeklēt gleznotājs Pīters Pauls Rubenss, kurš 1628. gadā bija ieradies Madridē un saticies ar mākslinieku.
17. gs. 30. un 40. gadi bija ražīgākais periods Velaskesa daiļradē. Šajā laikā viņš uzgleznoja ļoti daudz darbu par visdažādākajām tēmām. Zināmā mērā tas saistīts ar nepieciešamību izrotāt divas jaunas celtnes: karaļa vasaras rezidenci un medību namiņu Madrides apkaimē, kā arī ar augošo popularitāti, ko pavadīja neskaitāmi pasūtījumi. Līdz ar to Velaskesam nekad nebija jāpieņem baznīcas pasūtījumi. 
1648. gadā Velaskess otro reizi devās uz Romu un apmeklēja Romas pāvestu, kurš pieņēma mākslinieka piedāvājumu un pozēja savam portretam.

Mūža nogale

1659. gadā Velaskesam tika piešķirts Santjago ordenis, kas ir viens no augstākajiem apbalvojumiem Spānijā.
1660. gadā, atgriezies Madridē no Francijas, mākslinieks saslima ar plaušu karsoni. Viņš saprata, ka viņam drīz būs jāmirst, tāpēc uzrakstīja savu testamentu.
Velaskess mira 1660. gada 6. augustā. Viņš tika apglabāts Sanhuanas baznīcas kapsētā un pēc 8 dienām nomira arī viņa sieva Huana, kas tika apglabāta viņam līdzās. Diemžēl šī baznīca 1811. gadā tika sagrauta, tāpēc tagad Velaskesa apbedījuma vieta vairs nav zināma.