google/wiki40b huggingface dataset:
Lolita Vambute

1936 - 1983

Lolita Vambute no 1959. līdz 1963. gadam mācījusies Jāzepa Mediņa vidusskolas mūzikas Harmonijas nodaļā. No 1963. studējusi Latvijas Valsts konservatorijas Jāņa Ivanova speciālajā kompozīcijas klasē, absolvējusi to 1968. gadā.
50. gadu beigās viņa sāk uzstāties kopā ar savu māsu Regīnu Vambuti, kura strādā Rīgas elektromehāniskajā rūpnīcā. Abas dzied rūpnīcas klubā, Lolita no 1957. līdz 1959. gadam ir tā muzikālā vadītāja; viņas sadarbojas ar komponisti Elgu Īgenbergu. Abas kopā ar Arnoldu Liniņu iedziedājušas E. Īgenbergas dziesmu "Cauri pilsētai" (1961).
Pēc konservatorijas beigšanas L. Vambūte vada mūzikas ansambļus Rīgas kultūras namā "Draudzība" (1969.-1972.), pēc tam ansambli "Suvenīrs" Ādažu kolhoza kultūras namā (1972.-1975), tad Ikšķiles kultūras namā (1975.-1981.), no 1981. līdz 1983. gadam strādājusi Rīgas Elektromehāniskās rūpnīcas klubā par estrādes vokālo pedagoģi.
1968. gadā estrādes dziesmu un izpildītāju konkursā ieguvusi otro vietu, 1969. gadā viņa šajā konkurā uzvar.
70. gados L. Vambute bija pazīstama kā dziesmu autore un dziedātāja. Viņas sacerēto dziesmu vidū ir "Sienāži" (Knuta Skujenieka teksts), "Es neesmu burve", "Debesis ir kaķu saskrāpētas" (abām Māras Zālītes teksts) un citas.
1972. gadā festivālā "Liepājas dzintars" ieguvusi balvu kā labākā vokāliste. 70. gados viņa dzied Ādažu kolhoza kultūras nama vokāli insturmentālajā ansamblī "Suvenīrs". "Mikrofona aptaujā" 1978. gadā 10. vietu iegūst L. Vambutes dziedātā G. Freidenfelda dziesma "Rudens Salaspilī".
70. gadu sākumā izdots L. Vambutes minialbums (EP), tajā apkopotas četras dziesmas ar Ziedoņa Purva tekstiem.

1983 - 2006

1983. gadā L. Vambūte apprecējās ar Cēsīs dzimušo baltvācieti, dizaina un reklāmas speciālistu Robertu Štarku, kurš 1939. gadā repatriācijas vilnī kopā ar vecākiem bija pametis Latviju. Seko sarežģīts periods L. Vambūtes dzīvē, līdz kopā ar vīru viņa pārceļas uz Vāciju un apmetas Solingenē. Turpmāk viņas vārds tiek noklusēts, viņas dziesmas neatskaņo Latvijas radio un televīzijā. No 1986. līdz 1999. gadam viņa ir Zolingenas (Solingen) pilsētas mūzikas skolas klavieru klases un pop-vokālās klases vadītāja. Vairāki viņas audzēkņi ieguvuši pirmās vietas Vācijas konkursā "Jugend Musiziert".
90. gados Vambutes dziesmas atkal atskaņo radio, sevišķi tās iecienījis estrādes mūzikai veltītais raidījums "Estrādes serpentīns". 1994. gadā Roberts Gobziņš ieraksta savu dziesmas "Sienāži" versiju, papildinādams to ar savu tekstu. Tā iekļauta viņa otrajā albumā "Sienāži", taču autortiesību problēmu dēļ albums vēlāk tiek izņemts no apgrozības.

kopš 2006

Kopš 2006. gada L. Vambūte uzstājas Latvijā kopā ar Siguldas bigbendu un citiem kolektīviem. 2012. gadā viņa uzstājas festivālā "Bildes" kopā ar apvienību "Vintāža", kura izpilda viņas vecās dziesmas oriģinālam tuvā aranžējumā. Kopš 2006. gada viņa ir Latvijas komponistu savienības biedre.
Anastasija Kravčenoka

Karjera

2013. gada Eiropas U-18 čempionātā Maladzječnā, Baltkrievijā, pārī ar Tīnu Graudiņu ieguva 9. vietu. 2014. gadā pāris piedalījās jaunatnes olimpiskajās spēlēs Naņdzjinā, kur sasniedza astotdaļfinālu, izcīnot 9. vietu.
2015. gada sezonā spēlēja kopā ar Terēzi Hrapāni. Eiropas U-20 čempionātā pāris ierindojās 25. vietā. 2016. gada Eiropas U-22 čempionātā Grieķijā, atkal spēlējot kopā ar Tīnu Graudiņu, izcīnīja zelta medaļas.
2017. gada Eiropas čempionātā pieaugušajiem Jūrmalā Graudiņa/Kravčenoka ieguva 5. vietu. Ceturtdaļfināls (5. vieta) tika sasniegts arī tā paša gada Eiropas U-22 čempionātā un Pasaules U-21 čempionātā. Pirmo reizi Pasaules tūres posma pamatturīram kvalificējās 2017. gada novembrī divu zvaigžņu turnīrā Sidnejā.
2018. gada vasarā Eiropas čempionātā U-22 grupā Jūrmalā izcīnīta sudraba medaļa. Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2019. gadā Hamburgā, iekļūstot astotdaļfinālā (9. vieta). 2019. gada Eiropas čempionātā Maskavā pāris Graudiņa/Kravčenoka izcīnīja zelta medaļas, kas ir sportistes karjeras augstākais sasniegums. 2019. gada septembrī olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā Ķīnas pilsētā Haijanā Graudiņa/Kravčenoka izcīnīja Latvijai ceļazīmi uz 2020. gada vasaras olimpiskajām spēlēm.
Guntars Antoms

Šahista karjera

Guntara Antoma pirmais panākums šahā bija 14 gadu vecumā, kad viņš ieguva 4. vietu Latvijas skolēnu čempionātā. Pēc trim gadiem viņš kopā ar Edvīnu Ķeņģi dalīja pirmo vietu Latvijas jauniešu čempionātā. Guntars Antoms ir bieži piedalījies Latvijas šaha čempionāta finālos, bet 2001. gadā viņam izdevās izcīnīt Latvijas čempiona titulu, apsteidzot lielmeistarus Viesturu Meijeru, Arturu Neikšānu, Jāni Klovānu, Zigurdu Lanku un Ilmāru Starostītu. Tajā pašā gadā viņš ieguva arī FIDE starptautiskā meistara nosaukumu. Guntars Antoms ir Latvijas šaha federācijas viceprezidents un valdes loceklis.

Jurista karjera

Guntars Antoms ir beidzis Rīgas 2. vidusskolu (1978) un Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti (1983). No 1984. gada bijis izmeklētājs Rīgas pilsētas Ļeņingradas rajona prokuratūrā, no 1985. gada - izmeklēšanas daļas prokurors, bet no 1988. gada februāra līdz 1988. gada oktobrim - sevišķi svarīgu lietu izmeklētājs. Pēc tam darbojies dažādos juridiskos amatos. No 1993. gada 12. aprīļa zvērināts advokāts savā birojā. Guntars Antoms ir Baltijas starptautiskās šķīrējtiesas prezidija loceklis un Latvijas Krimināllietu advokātu biedrības biedrs.
Migels Kuellars

Biogrāfija

Deviņkārtējais Kolumbijas šaha čempionāta uzvarētājs (1941, 1946, 1953, 1955, 1956, 1957, 1959, 1961, 1971). Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībnieks. Labākos rezultātus šajos turnīros sasniedzis 1952. gadā Mara del Platā (Argentīna), kad dalījis 3.-4. vietu, un 1973. gadā Karakasā, kad izcīnījis 2. vietu.
Trīs reizes kā Dienvidamerikas zonas pārstāvis piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros: 1962. gadā Stokholmā ieņēmis 22. vietu, 1967. gadā Tunisijā dalījis 19.-20. vietu, bet 1973. gadā Ļeņingradā palicis 18. vietā. Lai gan sasniegtās vietas starpzonu turnīros nav bijušas augstas, tomēr 1962. gadā Kuellaram izdevies uzvarēt lielmeistarus Jefimu Helleru un Viktoru Korčnoju, bet 1967. gadā no viņa cietuši Semjuels Reševskis, Aleksandrs Matanovičs un Ļubomirs Kavaleks.
Pārstāvējis Kolumbijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 6 reizes (1954-1958, 1964, 1970-1972). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1964) medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā Kuellaram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Ārstniecība

Ārstniecības personas

Ārstniecības personām ir medicīniskā izglītība un tās nodarbojas ar ārstniecību. Ārstniecības personām ir jābūt ārstniecības personas sertifikātam. Latvijā ārstniecības personas sertifikāts ir dokuments, kas apliecina attiecīgās personas profesionālo sagatavotību un norāda, ka ārstniecības persona kā speciālists ir kompetenta patstāvīgi nodarboties ar ārstniecību (speciālista praksi) konkrētajā nozarē. Sertifikātu izsniedz Latvijas Ārstniecības personu profesionālo organizāciju savienība, Latvijas Ārstu biedrība vai Latvijas Māsu asociācija.
Tallinas "Infonet"

Vēsture

Klubs ir dibināts 2002. gadā, 2016. gadā kļuva par čempionu. 2017. gadā tika paziņots par apvienošanos ar FC Levadia Tallinn.
Salnavas muiža

Salnavas muiža jeb Saļņevas muiža (no krievu: Сальнево) bija Latgales muiža (18. - 20. gs. sākumā) tagadējā Kārsavas novada Salnavas pagasta teritorijā. Muižas kungu māja atradās Salnavā. 
Pēc 1920. gada agrārās reformas Salnavas muiža tika sadalīta 80 vienībās 2237 ha kopplatībā. Muižas kungu mājā pašlaik atrodas Salnavas pamatskolas internāts.

Vēsture

Salnavas (Saļņevas) muižas senais nosaukums bija Cecina, kas kopš 1730. gadiem piederēja Šadursku dzimtai. No muižas apbūves ansambļa līdz mūsu dienām saglabājusies tikai 1785. gadā celtā kungu māja un atsevišķas saimniecības ēkas. Ksaverijs Šadurskis 1764.-1765. gadā par galveno dzimtas mītni izveidoja Malnavas muižu. 
Ksaverija Šadurska dēli Nikolajs un Vincents 1842. gadā īpašumu sadalīja divās daļās - Malnavas un Cecinas (Saļņevas) muižās. Muižas platība sasniedza gandrīz 3200 hektārus, pārsvarā meži, krūmāji un purvi. Muižā dzīvoja 264 dzimtcilvēki. 1868. gadā  Vincents Šadurskis Saļņevu pārdeva Matvejam Solugubam, kurš to dāvināja savai meitai. 1870. gados muižu kā dāvinājumu savā īpašumā ieguva J. Vulfiuss, un viņa pēcnācēji te nodzīvoja līdz pat Otrā pasaules kara beigām.
1945. gadā izveidoja Salnavas, Ruskulovas un Kūkovas ciema padomes. Salnavas ciema padome 1950. - 1962. gadā ietilpa Kārsavas rajonā.

Muižas apbūves komplekss

Muižas kungu māja būvēta 1785. gadā klasicisma stilā, iespējams, koka konstrukcijā. Pašreizējo ēkas apjomu veido senākais centrālais korpuss, kuram 19. gs. vidū sānos piebūvēti divi nelieli korpusi. Pie galvenās ieejas bijis ieejas portiks ar koka kolonām. Ēkā ir koka kāpnes ar virpotiem balustriem, krāsnis, plastiskas griestu dzegas. Saimniecības ēkas būvētas attālāk, kūts un stallis celti 1900. gadā. Attālāk no kungu mājas ir kapliča - neogotiska ķieģeļu un akmens būve. 
Muižas kungu mājas iekštelpās ir saglabājušies daži interjera objekti- podiņu krāsnis, kuras rotātas ar ornamentālām dzegām u.c. Kungu mājas otrajā stāvā ir savākta senlietu kolekcija, kurā ietilpst liecības par Salnavas un Kārsavas novada vēsturi, Salnavas skolas vēsturiskie dati un senlietas, ko vietējie iedzīvotāji ir savākuši no dažādiem laika posmiem.
Pēteris fon Meijendorfs

Dzīves gājums

Cēlies no Meijendorfu dzimtas. Dzimis Rīgā 1796. gada 8. augustā Krievijas impērijas ģenerāļa un Rīgas vietniecības pārvaldnieka Kazimira fon Meijendorfa (1749—1813) ģimenē.
Kopā ar saviem brāļiem Kazimiru un Georgu viņš mācījās Mecas licejā (Lycee Impériale). Piedalījās 1812. gada kara kaujās un 1813.-1814. gada Krievijas armijas karagājienā uz Parīzi.
1814. gadā viņu iecēla par Krievijas impērijas vēstniecības sekretāru Spānijā, vēlāk Austrijā un Nīderlandē. 1832. gadā viņš kļuva par Krievijas vēstnieku Virtembergas karalistē, 1839. par vēstnieku Prūsijas karalistē, 1850. gadā par vēstnieku Austrijas impērijā.
1854. gadā Pēteris fon Meijendorfs kļuva par Krievijas impērijas Valsts padomes un Ministrijas komitejas locekli. 1857. gadā iecelts par Pēterburgas galma oberhofmeisteru (обер-гофмейстер).
Miris 1863. gada 9. martā Pēterburgā.
Mutter (singls)

Singla saturs

Singlā iekļauta kompozīcija "5/4", kura tika atskaņota pirms katra koncerta "Mutter" koncerttūres laikā.
Brauciens caur ziedošo Zemgali

Sižets

Ārzemēs dzīvojošs latvietis pēc ilgiem gadiem ieradies Rīgā. Meklēdams Bauskas ielu, viņš aiz pārpratuma iekāpj ekskursiju autobusā, kas dodas uz Bausku. Braucienā iepazīstas ar jauku ceļabiedreni un droši vien atgriezīsies dzimtenē uz palikšanu.
Noktirne (filma)

Sižets

Spānijas pilsoņu kara beigas. Republikāņi atkāpjas pāri Pirenejiem uz Franciju. Nejauši sastopas kādas rotas kareivis, latvietis Žoržs un francūziete, medmāsa Iveta. Viņi iemīl viens otru, bet kara radītajā jūklī viņu ceļi šķiras. Žoržs nokļūst koncentrācijas nometnē.
Pēc vairākiem gadiem Višī Francijā, nelielā Marseļas restorānā no nometnes izbēgušais Žoržs satiek savu mīļoto. Abi piebiedrojas partizāniem vienā no slepenajām kalnu bāzēm. Kad lielākā daļa partizānu dodas uzdevumā, bāzei uzbrūk ienaidnieks. Nežēlīgā cīņā, gandrīz sagaidot biedru atgriešanos, iet bojā Iveta.
Sintoisms

Sintoisms (japāņu: 神道, shintō — ‘dievu ceļš’) ir japāņu tradicionālā reliģija, kuras pamatā ir kami (dievību) pielūgšana. Kami iemiesojas dažādas dabas parādībās, piemēram, vējā, lietū, kalnā, kokā, upē un citur. Sintoisms izveidojies laika posmā no 8. līdz 12. gadsimtam. No 1868. līdz 1945. gadam bija Japānas impērijas valsts reliģija. Mūsdienās sintoisms ir sajaucies ar budismu un ir arvien grūtāk atšķirt šīs divas reliģijas. Sintoismam nav raksturīgi reliģiski teksti, izpratne par sintoismu nākamajām paaudzēm tiek nodota mutvārdu ceļā. “Kodziki” un “Nihonsoki” ir vēsturiski un mitoloģiski krājumi, lai gan atsevišķi sintoisma novirzieni, it īpaši pēdējo laiku vēsturē, tos uzskata par svētajiem rakstiem.

Raksturojums

Šai reliģijai nav radītāja vai svēto rakstu. Propaganda vai sprediķošana arī nav tai raksturīga, tāpēc sintoisms ir dziļi iesakņojies japāņos un viņu tradīcijās un kultūrā.
Šī reliģija sastāv no ticēšanas svētajiem gariem, garu pasaulei jeb kami, kas ir dievības, kuri iemiesojas dzīvei svarīgās lietās, vietās, stihijās, piemēram, vējā, lietū, kalnā, kokā, upē un citur. Pēc nāves cilvēki tiek cienīti kā ģimenes senie kami. Saules dieviete Amaterasu ir pieņemta kā galvenā sintoisma dievība. Saskaņā ar sintoisma mitoloģiju kami laikmets sākās ar kosmosa izveidošanos no haosa. Cilvēces laikmets sākās tad, kad Saules kami mazdēls Ninigi nonāca zemākajos pasaules apvidos un viņa mazdēls Dzimmu Tenno kļuva par pirmo apvienotās Japānas imperatoru. Garu mājas ir tempļi, kuros tie tiek godāti un pielūgti.
Atšķirībā no citām ticībām, šajā nav absolūtisma. Nav pilnīga jā vai nē, pareizi vai nepareizi, neviens nav ideāls. Tā ir optimistiska ticība, jo būtībā cilvēks ir dievs un ļaunumu rada ļaunie gari. Kopumā sintoisma rituāli ir vērsti uz ļauno garu izdzīšanu, garu pielabināšanu, cienīšanu un pielūgšanu.
Sintoistiem nav savu apkopotu svēto rakstu. Viņi izmanto mitoloģijas pierakstus divās grāmatās “Kodziki” un “Nihonsoki”, kas sarakstītas astotā gadsimta sākumā, un rituālo lūgšanu apkopojumu “Engišiki”, kas sarakstīta 927. gadā.
Sečovce

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1255. gadā. Tāpat kā vairums Slovākijas pilsētu, tā gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Gālsēča (ungāru: Gálszécs). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā.

Cilvēki

Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,89 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (47,05 %), grieķu katoļi (25,71 %), nereliģiozi (18,11 %).
Meklējot Tisē

Sižets

Filmā tiek parādīta maģiskā operatora Eduarda Tisē un režisora Sergeja Eizenšteina mijiedarbība. Filmā ir parādītas arī Tisē atraitnes Biankas atmiņas.
Olimpa kalns (Marss)

Olimpa kalns (latīņu: Olympus Mons) ir liels vairogvulkāns uz Marsa. Tas ir gandrīz 22 kilometrus augsts, tādējādi Olimps ir lielākais kalns uz Saules sistēmas planētām (kalns Rejasilvijas krātera centrā uz asteroīda Vestas tiek uzskatīts par nedaudz augstāku). Zemes augstākais kalns Everests ir gandrīz trīs reizes zemāks. Olimpa kalns ir jaunākais no Marsa lielajiem vulkāniem, tas ir veidojies Amazonian periodā (kas sācies pirms trīs miljardiem gadu). Olimps atrodas Marsa rietumu puslodē.
Mūzikas žanrs

Citi kritēriji

Laika periods :Mūziku var iedalīt kategorijās arī pēc laika perioda, kad tā bija populāra, piemēram, viduslaiku mūzika, renesanses mūzika, baroka mūzika.
Reģionālā un nacionālā mūzika: Mūziku ir iespējams klasificēt arī pēc ģeogrāfiskā principa, piemēram, Austrālijas mūziku iespējams iedalīt Austrālijas rokmūzikā, Austrālijas tradicionālajā mūzikā, Austrālijas aborigēnu mūzikā un Austrālijas džezā.
Tehnika un instrumentācija: Mūziku iespējams kategorizēt pēc dažiem tehniskajiem aspektiem, tajā skaitā arī pēc skaņdarba atskaņošanā izmantotajiem instrumentiem.
Žanru sajaukums: Žanrs var tikt attiecināts arī pēc tā rašanās no agrāk eksistējošiem žanriem. Vienā gadījumā ir skaidrs, ka žanrs radies sajaucoties citiem žanriem (blūzroks), otrā gadījumā žanra nosaukums tikai atspoguļo faktu par dažādu stilu sajaukumu (Crossover).
Sociālā funkcija: Mūzikas žanri var tikt kategorizēti pēc to sociālās funkcijas, piemēram, Ziemassvētku un kāzu dziesmas.

Jaunu žanru un apakšžanru rašanās

Jaunu mūzikas formu, stilu un kategoriju rašanās rezultātā var rasties jauni mūzikas žanri. Lai gan teorētiski ir iespējams radīt jaunu mūzikas stilu, kuram būtu jaunas attiecības ar esošajiem žanriem, tas tomēr visticamāk būs ietekmēts no agrāk eksistējošiem žanriem.
Semipalatinskas kodolizmēģinājumu poligons

Poligona vēsture

Poligona teritorija aizņem 18 000 km². Tas atrodas 150 km uz rietumiem no Semipalatinskas. Poligona teritorijas ziemeļu malā atrodas zinātnieku pilsēta Kurčatova, nosaukta par godu padomju atombumbas projekta vadītājam Igoram Kurčatovam. Laikā, kad tika izstrādāti kodolieroči, pilsēta bija slepena, to apzīmēja ar nosaukumu Semipalatinska-21.
Poligonam vietu Kazahstānas stepē 1947. gadā izvēlējās Lavrentijs Berija, kas tolaik bija politiskais Padomju atombumbas projekta vadītājs. Berija apgalvoja, ka poligona tuvumā nav apdzīvotu vietu, kas neatbilda patiesībai. Tuvējos ciemos un pilsētās dzīvoja ap 700 000 iedzīvotāju. Izmēģinājumiem nepieciešamās struktūrvienības un laboratoriju kompleksu uzcēla ieslodzītie no Gulaga. Pirmais atombumbas izmēģinājums notika 1949. gadā. Sprādziens notika atmosfērā, izraisot apkārtnes radioaktīvo piesārņojumu. Pavisam tika veikti 116 virszemes sprādzieni. Vēlāk, kad 1963. gada 5. augustā Maskavā tika parakstīts PSRS, ASV un Lielbritānijas Līgums par kodolizmēģinājumu aizliegumu atmosfērā, kosmiskajā telpā un zem ūdens, poligonā tika veikti 340 pazemes sprādzieni (ar mazāku radioaktīvo vielu izmeti atmosfērā). Pēdējie kodolizmēģinājumi poligonā notika 1989. gadā.
1991. gada 29. augustā Kazahstānas prezidents Nursultans Nazarbajevs poligonu oficiāli slēdza.

Pēc slēgšanas

Pēc PSRS sabrukuma un militāristu aiziešanas no poligona, tā pazemes tuneļos bija palicis ievērojams plutonija daudzums — 200 kg. Pēc ASV zinātnieku iniciatīvas, sadarbībā ar Krieviju un Kazahstānu tika izplānota un paveikta slepena operācija (1996—2012). Pazemes tuneļi tika aizpildīti ar speciālu betonu, nodrošinot plutonija apglabāšanu, un novēršot apdraudējumu, ka kodolmateriālus savā rīcībā varētu iegūt teroristi. Projekts izmaksāja 150 miljonus dolāru, to finansēja ASV Nanna-Lugāra programmas ietvaros (nosaukta ASV senatoru vārdos), kuras mērķis bija samazināt masu iznīcināšanas ieroču draudus, kas radās pēc kontroles zuduma PSRS sabrukuma rezultātā.
Mūsdienās poligons ir kļuvis par vislabāk izpētīto kodolizmēģinājumu vietu pasaulē, un tas atvērts apmeklētājiem.

Radiācijas ietekme

Poligona aktīvās darbības laikā tika slēpta informācija par kodolizmēģinājumu iespējamo radiācijas ietekmi uz tuvējo apdzīvoto vietu iedzīvotājiem. Pēdējo 40 gadu laikā veikti daudzi pētījumi, tai skaitā Kembridžas laboratorijās pētīti asins paraugi, konstatētas DNS mutācijas saņemtā apstarojuma ietekmē. Atsevišķos rajonos konstatēta paaugstināta saslimšana ar atsevišķiem vēža veidiem. Tomēr zinātniskie pētījumi nav viennozīmīgi, un dažkārt radiācijas ietekme nav pierādāma. Tomēr kopumā tiek vērtēts, ka kodolizmēģinājumu rezultātā izplatītais radioaktīvais piesārņojums ietekmējis veselības stāvokli apmēram 200 000 iedzīvotājiem.
Propargilspirts

Iegūšana

Iegūst, iedarbojoties ar acetilēnu uz formaldehīdu vara acetilenīda klātienē.

Īpašības

Karsējot, kā arī bāzu klātienē propargilspirts polimerizējas.
Tāpat kā acetilēns, propargilspirts spēj veidot sāļus ar smagajiem metāliem. Propargilspirta sudraba sāls ir balta, gaismas jutīga, sprādzienbīstama viela.
Marija Teresa Mora

Biogrāfija

Vienīgā zināmā šahiste, kas saņēmusi šaha stundas no pazīstamākā Kubas šahista Hosē Raula Kapablankas. 1922. gadā Havanas šaha klubā uzvarējusi Copa Dewar izcīņā, kas vēlāk ticis uzskatīts par pirmo Kubas sieviešu šaha čempionātu. No 1938. līdz 1961. gadam bijusi Kubas sieviešu šaha čempiones titula īpašniece, un atteikusies no šī titula tikai sakarā ar savas aktīvās šahistes karjeras beigām.
Piedalījusies 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Buenosairesā, kurā dalījusi 7.-8. vietu ar Katarinu Rodzanti (uzvarēja Vera Menčika). Pēc Otrā pasaules kara Maskavā piedalījusies 1949.—50. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm, kurā dalījusi 10.-11. vietu ar Jožu Lāngošu (uzvarēja Ludmila Rudenko).
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā viņai vienai kā pirmajai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Ēriks Dālbergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1625. gada 10. oktobrī Stokholmā necilā ģimenē kā Ēriks Jensons (Jönsson), agri kļuva bārenis. Trīsdesmitgadu kara laikā 1641. gadā beidza mācības rasēšanas skolā Hamburgā, pēc tam strādāja par rakstvedi zviedru okupētajā Pomerānijā, 1647. gadā kā zviedru armijas kara inženieris uzmērīja zviedru būvētos cietokšņus Pomerānijā, Meklenburgā, Brandenburgā un Vestfālijā. No 1650. līdz 1653. gadam papildināja savas rasēšanas prasmes pie vācu arhitekta Georga Andreasa Beklera (Böckler) Frankfurtē pie Mainas, vēlāk zīmēšanas skolās Itālijā (1655—1656).
Pēc Otrā Ziemeļu kara sākuma steigšus atgriezās dzimtenē un piedalījās karadarbībā pret Polijas-Lietuvas kopvalsts armiju. 1660. gadā tika paaugstināts par pulkvežleitnantu un iecelts dižciltīgo kārtā ar uzvārdu Dahlbergh. 1687. gadā viņu iecēla par Jenšēpingas gubernatoru, paaugstināja par infantērijas ģenerālmajoru un piešķīra brīvkunga titulu, 1692. gadā viņš bija zviedru armijas artilērijas virspavēlnieks.
No 1693. gada Dālbergs bija Zviedrijas karaļa Kārļa X Gustava padomnieks feldmaršala dienesta pakāpē un Brēmenes—Ferdenas ģenerālgubernators, no 1696. līdz 1702. gadam Rīgas un Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators. Dālberga vadībā Latvijā un Igaunijā modernizētas nozīmīgas pilsētas nocietinājumu sistēmas. Dālbergs zīmēja pilsētu, cietokšņu un atsevišķu būvju plānus un skatus; šie zīmējumi publicēti krājumā Suecia Antiqua et Hodierna (1665—1714). Kā Tērbatas Universitātes kanclers 1699. gadā lika to pārcelt uz Pērnavu.
Lielā Ziemeļu kara sākumā 1700. gadā vadīja Rīgas aizsardzību pret Saksijas karaspēka uzbrukumu un sasauca Vidzemes landtāgu, kas izjauca Patkula piekritēju plānu atjaunot Livonijas hercogistes autonomiju Polijas-Lietuvas vasaļatkarībā. 1702. gadā atvaļinājās un pārcēlās uz Stokholmu, kur miris 1703. gada 16. janvārī.
Augusts Bergholcs

Dzīvesgājums

Dzimis Liepājā strādnieka mašīnista ģimenē. Pēc sešu klašu pabeigšanas Liepājas reālskolā, 1915. gadā uzsācis dienesta gaitas, iestājoties Viļņas karaskolā, kuru pabeidzis 1916. gadā kā praporščiks.
Piedalījies Pirmajā pasaules karā. Sākotnēji dienējis kavalērijas daļās, vēlāk pārgājis uz kara aviāciju. Pēc Oktobra revolūcijas turpinājis dienestu padomju daļās, kā pilots dienējis padomju Latvijas 3. aviācijas nodaļā. Vēlāk piedalījis kaujās citās Krievijas pilsoņu kara frontēs — kā lidotājs un lidotājs novērotājs Pleskavā 1918. gadā un vēlāk Rietumu frontē pret Polijas karaspēku. No 1920. gada aviācijas vienības komandieris Rietumu frontē.
Pēc Krievijas pilsoņu kara atbildīgos amatos Sarkanās armijas kara aviācijā. No 1922. marta 1. atsevišķā iznīcinātāju eskadriļas tehniskās daļas priekšnieks. 1923. gadā pabeidzis Sevastopoles aviācijas skolu, savukārt 1924. gadā hidroskolas kursus. 1925. gadā absolvējis Sarkanās armijas Kara akadēmijas pamatkursu. Pēc tam komandējis 7. aviācijas korpusu un 30. atsevišķo aviācijas vienību.
No 1926. gada 20. aviācijas eskadriļas komandieris. No 1928. gada 7. aviācijas brigādes komandieris. No 1931. līdz 1932. gadam klausītājs Sarkanās armijas Kara akadēmijas operatīvās darbības fakultātē. Pēc tam 15. smago bumbvedēju aviācijas brigādes komandieris. No 1933. līdz 1935. gadam Sarkanās armijas Gaisa kara akadēmijas fakultātes priekšnieks, savukārt no 1935. gada decembra Sarkanās armijas Kara akadēmijas komandējošā sastāva fakultātes priekšnieks. No 1935. gada komdivs. No 1935. gada Maskavas kara apgabala pavēlnieka palīgs aviācijas jautājumos, vēlāk Maskavas kara apgabala aviācijas komandieris. No 1936. līdz 1937. gada 18. janvārim republikāņu Spānijas valdības militārais padomnieks kara aviācijas un aviācijas rūpniecības jautājumos. Pēc atgriešanās Padomju Savienībā strādājis kā vecākais pasniedzējs Sarkanās armijas Ģenerālštāba akadēmijā.
Lielā terora laikā 1937. gada 13. decembrī arestēts, 1938. gada 26. jūlijā Padomju Savienības Augstākās tiesas Kara kolēģija notiesāja Bergholcu par spiegošanu un piederību pretpadomju organizācijai, piespriežot nāvessodu nošaujot. Spriedums izpildīta 1938. gada 29. jūlijā, apbedīts Komunarkas masu kapos. 1956. gada 4. augustā reabilitēts.