google/wiki40b huggingface dataset:
Pārkinsona slimība

Epidemioloģija

Slimība skar vienu no 100 cilvēkiem virs 60 gadu vecuma. Vidējais saslimšanas vecums ir 60 gadi. Apmēram 10% -20% slimnieku ir jaunāki par 50 gadiem, un apmēram puse no tiem tiek diagnosticēti pirms 40 gadu vecuma. Gandrīz divreiz biežāk tā ir novērojama vīriešiem. Sakarā ar to, ka Pārkinsona slimība skaitās vecāka gada gājuma cilvēku kaite, jaunākiem pacientiem pie līdzīgiem simptomiem tā ilgāku laiku netiek diagnosticēta. Latvijā precīzas pacientu uzskaites nav (uz 2012.gadu), taču, pēc mediķu datiem  no tās cieš vairāk nekā četri tūkstoši iedzīvotāju.
Pārkinsona slimības cēloņi vēl nav atklāti, tā varētu attīstīties gēnu un vides mijiedarbībā.
Kā iespējamie veicinošie apstākļi ir uzskatīti smago metālu, pesticīdu un citu neirotoksīnu ietekme, galvas traumas (piemēram, galvaskausa traumas bokseriem), mikroinfarkts, insults, vīrusi.
Tabakas smēķētājiem un cilvēkiem, kuri dzīves laikā dzer daudz kofeīnu saturošus dzērienus, ir novērots samazināts risks saslimt ar Pārkinsona slimību.
Vairāku gēnu iesaistība ir pierādīta agrīnajā slimības formā (kas attīstās vecumā pirms 50 gadiem, un vēl biežāk pirms 40 gadiem). Pirmkārt, mutācijas gēniem kas kodē Alfa-sinukleīnu (angl. α-Synuclein), proteīnu, ko lielā daudzumā atrod slimībai raksturīgos Levi-ķermenīšu sakopojumos smadzenēs. Bet visizplatītākajām formām (95% gadījumu) ģenētiskā uzņēmība vēl nav skaidra. Pētījumi gadījumos ar dvīņiem neuzrāda ļoti augstu iedzimtību.
Lučāno Spalleti

Trenera karjera

Trenera karjeru sāka Empoli 1995. gadā, palīdzot klubam no Itālijas C1 sērijas aizkļūt līdz pat A sērijai. 1998.—1999. gada sezonā bija Dženovas "Sampdoria" galvenais treneris. Karjeras turpinājumā vadīja klubus Venezia, Udinese un Ancona.
2002. gadā atgriezās Udinese. 2004.—2005. gada sezonā sasniedza 4. vietu A sērijā, nodrošinot Udinese iekļūšanu UEFA Čempionu līgas kvalifikācijā. 2005. gadā kļuva par AS Roma galveno treneri. Spalleti vadībā Roma divreiz ieguva Itālijas kausu (2007. un 2008. gadā). 2006. un 2007. gadā Spalleti tika atzīts par A sērijas labāko treneri.
2009. gadā uzsāka darbu ar Krievijas Premjerlīgas klubu Sanktpēterburgas "Zenit". 2010. un 2011.—2012. gada sezonās kļuva par Krievijas čempionu, 2010. gadā ar Zenit izcīnīja arī Krievijas kausu. 2014. gada martā pēc dažām neveiksmīgām sezonām tika atbrīvots no amata.
2016. gada janvārī atkal atgriezās kā AS Roma galvenais treneris. Pēc 2016.—2017. gada sezonas, kurā tika izcīnīta 2. vieta A sērijā, pēc abpusējas vienošanās Spalleti klubu atstāja. 2017. gada jūnijā kļuva par Milānas "Internazionale" galveno treneri, parakstot līgumu uz diviem gadiem. 2018. gada augustā pagarināja līgumu ar Inter līdz 2021. gadam. Tomēr pēc 2018.—2019. gada sezonas, kurā klubs ierindojas 4. vietā, tika atbrīvots no amata.
Aizkraukle (stacija)

Vēsture

Staciju «Stepiņi» uzbūvēja 1919. gadā, kas ir salīdzinoši vēlu, jo dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils tika atklāta vēl 1861. gadā. Pēc diviem gadiem, 1921. gadā, staciju pārdēvēja tagadējā vārdā. 1927. gadā uzbūvēta stacijas ēka pēc L. Grīnbergas projekta, kura nojaukta 2010. gadā sakarā ar otra sliežu ceļa izbūvi posmā Skrīveri—Krustpils. Pašreizējā ēka būvēta PSRS laikā. 1961. gadā no stacijas uzbūvēts dzelzceļa atzars Pļaviņu HES celtniecības vajadzībām. 2013. gadā uzbūvēti paaugstinātie (550 mm augstuma) peroni, rekonstruēti sliežu ceļi un no jauna uzbūvēts kontakttīkls, kā dēļ no 2013. gada 22. jūlija līdz 2014. gada 17. septembrim elektrovilcienu kustība posmā Skrīveri—Aizkraukle bija pārtraukta un aizstāta ar autobusiem.
Peitavas iela (Rīga)

Vēsture

Iela pastāv no 1568. gada, tās senākais nosaukums – Rēzes vai Rēzenes iela, kas radies no dzimtas, kam ielas galā piederēja Rēzes sēta. Blakus tai esošos aizsargmūra vārtus un torni sauca par Rēzes vārtiem un Rēzes torni. 1577. gadā iela ieguva Peitavas ielas nosaukumu. 1920. gados ielas nosaukums latviešu valodā bija Peitau iela, no 1923. gada ielu atkal sauca par Peitavas ielu.
Bjanka Andrejesku

Karjera

B. Andrejesku debitēja WTA tūrē 2017. gadā, tajā pašā gadā pirmoreiz spēlēja pieaugušo Grand Slam turnīra pamatsacensībās, kas notika Vimbldonas čempionātā. Savukārt vasarā viņa jau izcīnīja savu pirmo uzvaru pār TOP 20 spēlētājām. 
2019. gadā kanādiete strauji progresēja un virzījās augšup reitingā. Viņas pirmais lielais panākums bija uzvara martā notiekošajā Indianvelsas Premier Mandatory turnīrā, kur finālā apspēlēta Angelika Kerbere. Augustā Toronto notiekošajā Rogers Cup B. Andrejesku mājinieces statusā izcīnīja otro uzvaru, finālā uzvarot Serīnu Viljamsu, kura izstājās veselības problēmu dēļ. Abas spēlētājas finālā tikās arī gada noslēdzošajā Grand Slam turnīrā US Open, kur divos setos uzvarēja kanādiete, izcīnot savu pirmo augstākā līmeņa titulu.
П

П (п) ir kirilicas burts. Tas visbiežāk reprezentē nebalsīgu bilabiālu eksplozīvu slēdzeni /p/. Burts "п" radies no grieķu valodas burta π (pī), agrīnajā kirilicas alfabētā "п" sauca par покои (pokoi), un numerālajā kirilicas alfabētā burta "п" vērtība ir 80.

Rakstība

Lielais burts (П) tiek rakstīts tieši tāpat kā grieķu valodas "pī" (Π) lielais burts, bet mazais burts (п) ir ar īsāku augšējo līniju rakstāms nekā mazais pī (π). Līdzīgs "п" ir cits kirilicas burts "л" (/l/), bet tas tiek rakstīts ar "āķi" pie burta pamatnes (reizēm "л" tiek rakstīts kā grieķu lambda (Λ)).
Olga Pīrāgs

Dzīvesgājums

Dzimusi 1956. gada 12. augustā Rīgā. Mācījās Pāvula Jurjāna mūzikas skolā un Rīgas 61.vidusskolā, kuru pabeidza 1973. gadā. Studēja Daugavpils Pedagoģiskā institūta Mūzikas pedagoģijas nodaļā (1973-1977). Līdztekus studijām viņa dziedāja Daugavpils Celtniecības tresta ansamblī „DIAS”, vēlāk Daugavpils rajona kultūras nama vokāli instrumentālajā ansamblī. Strādāja par pedagogu Rīgas kultūras nama „Vecrīga” vokālajā studijā (1978-1979), vēlāk bija Latvijas TV un radio estrādes un vieglās mūzikas orķestra soliste Raimonda Paula, Aļņa Zaķa un Gunāra Rozenberga vadībā (1979-1985), kā arī sadarbojās ar Krievijas estrādes orķestriem Jurija Silantjeva, Aleksandra Mihailova, Anatolija Badhena, Vladimira Vasiļevska un Anatolija Krolla vadībā.
No 1987. līdz 1990. gadam Olga Pīrāgs bija Čitas apgabala filharmonijas soliste, pēc atgriešanās dzimtenē darbojās Rīgas Muzikālajā kamerteātrī (1990-1991). 1992. gadā viņa sāka pasniegt vokāla un džeza meistarklases. Kopš 2000. gada strādāja Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolā par pedagoģi.
Frīdrihs Samsons fon Himmelšerna

Frīdrihs Oto Eduards Samsons fon Himmelšerna (vācu: Friedrich Otto Eduard Samson von Himmelstjerna, 1872–1958) bija vācbaltiešu muižnieks un politiķis.

Dzīvesgājums

Dzimis 1872. gada 7. novembrī Rauges muižā (igauņu: Rõuge) Vidzemes guberņas Veravas apriņķī tās īpašnieka Klaudija Samsona fon Himmelšernas un viņa sievas Emīlijas Annas Elizabetes, dzimušas fon Melleres, ģimenē.
Mācījās Tērbatas Kolmaņa privātskolā (Kollmannsche Schule, 1881-1890), tad studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1890-1894), aizstāvēja Cand. jur. disertāciju. Dienēja Tveras 1. dragūnu pulkā.
Pēc 1905. gada revolūcijas viņš bija Baltiešu konstitucionālās partijas priekšsēdētājs (1905—1908). 
1919. gadā Baltiešu-vācu Nacionālās komitejas (Baltisch-Deutsches Nationalausschuss) priekšsēdētājs. Pēc Aprīļa puča viņš bija viens no Latvijas Pagaidu valdības Iekšlietu ministra kandidātiem Oskara Borkovska Ministru kabinetā.
Pēc 1920. gada Igaunijas zemes reformas Samsonam fon Himmelšernam atņēma Rauges muižas zemes īpašumus un viņš izbrauca uz Vāciju.
Miris 1958. gada 28. februārī Dertingenē, VFR.
Zeltknābja žagata

Izskats un īpašības

Zeltknābja žagatas ķermeņa garums, ieskaitot asti ir 55—61 cm, svars 123—180 g. Tai ir dzeltens knābis un melna galva, kakls un krūtis. Uz pakauša un kakla aizmugures tai ir balts laukums. Ķermeņa muguras daļas apspalvojums, spārni un aste ir zilganpelēka, bet pavēdere gandrīz balta ar dzelganu toni, īpaši tas ir raksturīgs spārnu lidspalvu galiem. Spārni un aste ir košāki kā mugura. Aste ir ļoti gara (vairāk kā 60% no kopējā garuma) ar baltiem spalvu galiem centrālajām astes spalvām, bet ar baltimelni svītrotiem galiem pārējām astes spalvām. Kājas ir tumšākas kā knābis, tās ir oranžīgi sarkanas, bet acis ir koši dzeltenas.

Uzvedība

Zeltknābja žagata veido skaļus barus, kas kopīgi pārvietojas pa mežu, meklējot barību. Barā ir apmēram 7—8 putni. Tā diezgan bieži barojas arī uz zemes, pārvietojoties ar lecieniem uz abām kājām. Garo asti žagata tur izslietu augstu gaisā, lai tā nesaskartos ar zemi. Tā barojas ar dažādiem maziem dzīvniekiem, citu putnu olām un putnēniem, kukaiņiem, augļiem un ogām. Zeltknābja žagata ir nometniece, bet vasaras periodā dzīvo augstāk kalnos, salīdzinot ar ziemas periodu.

Ligzdošana

Zeltknābja žagata ligzdu būvē augstu kokos, to parasti ir grūti ieraudzīt. Ligzda ir samērā plaša, vīta no zariem un oderēta ar saknītēm, smilgām un citām šķiedrām. Dējumā ir 3—4 olas. Tās ir zemes krāsā, pelēkbrūnas vai pelēkdzeltenas ar sarkanbrūniem raibumiem.
Angeleyes

Vēsture

Apvienotajā Karalistē Angeleyes tika izdots kā dubultās A puses singls ar Voulez-Vous. Tas bija neierasts solis grupai, tāpēc ABBA un Epic Records, grupas singlu izplatītāji Lielbritānijā, uzskatīja, ka klasiskā ABBA aranžējuma dēļ Angeleyes būtu ievērojami populārāks ierakstu pircēju vidū.
Angeleyes/Voulez-Vous bija pirmais ABBA singls, ko Lielbritānijā izdeva ar attēla iepakojumu (citās valstīs grupas singliem šādi iepakojumi tika izmantoti jau sen). Visi iepriekšējie ABBA izdevumi Lielbritānijā bija standarta dzeltenā vai oranžā krāsā. Singls arī tika izgatavots vairākās vinila krāsās — melnā, dzeltenā un sarkanā, bet izdots tika tikai ierastajā melnajā krāsā.
Dziesmai netika nofilmēts mūzikas video, bet, tā kā ABBA bija ierakstījusi video Voulez-Vous singlam, tas tika izmantots, popularizējot šo dubulto singlu.
Angeleyes arī tika plānots ierakstīt spāņu valodā grupas 1980. gada albumam Gracias por la Musica, bet šie plāni netika realizēti.

Dziesmas panākumi

Šis singls sasniedza 3. vietu Lielbritānijas singlu topā, lai gan ir topu veidotāji, kas uzskata, ka dziesma sasniedza tikai 9. vietu, vai arī nemaz neiekļuva top 10.
Tajā pašā laikā, kad tika izdots Angeleyes, Lielbritānijas ārtroka grupa Roxy Music, nesaistīti ar ABBA singlu izdeva singlu Angel Eyes, ko sakomponēja Braiens Ferijs un Endijs Makkejs. Abām dziesmām ir liriskas līdzības, bet Roxy Music versija ir ātrāka tempa un līdzīgāka 1970. gadu poproka skaņai. Abas dziesmas kļuva par ievērojamiem Lielbritānijas hitiem gandrīz vienlaikus.
Angeleyes tika izdots kā ierastais "A-puses, B-puses" singls ASV, taču tur ievērojami panākumi netika gūti — dziesma iekļuva Billboard dziesmu saraksta 64. vietā 1979. gada oktobrī. Mēnesi iepriekš Voulez-Vous singls bija sasniedzis vēl zemāku vietu — ticis tikai 80. vietā.
Ieraksts tika vērtēts BBC televīzijas šovā Juke Box Jury, vērtētāji bija Alans Frīmans, Džonijs Rotens, Joans Kolinss un Eleina Peidža, kas 5 gadus vēlāk piedalījās ABBA dalībnieku Bjērna un Benni mūzikla "Šahs" konceptalbumā. Vērtētāji izlēma, ka dziesma nekļūs populāra un neiegūs klausītāju atsaucību.
Ninnimisinuoki

Ninnimisinuoki ir termins, ar kuru apzīmē Jaunanglijas dienvidu reģiona pamatiedzīvotājus.
Atšķirībā no saviem ziemeļu kaimiņiem abenakiem un dienvidu — delavariem jeb lenapiem, Jaunanglijas dienvidu algonkinu kopienas ļoti reti apzīmē ar šo kopīgo nosaukumu.

Etnonīms

Nosaukums Ninnimissinuok ir viena no naragansetu vārda Ninnimissinnûwock variācijām un tulkojas kā 'cilvēki' ar blakus nozīmi, kas ietver tuvību. Vārdu pirmo reizi 1643. gadā grāmatā A Key into the Language of America pieminēja angļu misionārs Rodžers Viljams. Viņa grāmata palīdzēja popularizēt vairākus Amerikas pamatiedzīvotāju aizguvumus, kā, piemēram, mokasīns, pauvau un sukotašs.
No etnogrāfiskā viedokļa reģiona anglisko nosaukumu "Jaunanglija" aizvieto naragansetu frāze yo chippachâusin — "kur ceļi sadalās".

Grupas

16. un 17. gadsimtā ninnimisinuoki iekļāva vairāk nekā 100 grupas, kuras veidoja penakuki, masačūsetsi, nipmuki, pokomtuki, naraganseti, pokanoketi jeb vampanoagi, niantiki, mohegani un pekoti, kā arī Konektikutas rietumu un Longailendas ziemeļu kopienas.

Skaits

Pirms eiropiešu kolonizatoru ievazātajām epidēmijām 16. gadsimta sākumā reģionā dzīvoja vairāk nekā 90 000 iedzīvotāju. Skaitliski lielākās kopienas veidoja penakuki, masačūsetsi, pokanoketi, naraganseti un pekoti/mohegani, kuru kopskaits tiek lēsts ap 72 000. Iedzīvotāju blīvums svārstījās no 190 līdz 250 cilvēkiem uz 100 kvadrātkilometriem piekrastes rajonos un Konektikutas upes vidusdaļā un lejtecē, savukārt paugurainajā Konektikutas augštecē un Merimakas baseinā uz ziemeļiem no Bostonas 100 kvadrātkilometrus apdzīvoja līdz 22 cilvēkiem.

Vēsture un ģeogrāfiskais iedalījums

Vēsturiski Jaunanglijas dienvidus veido trīs posmi — agrais un vidējais Vudlends (ap 700 p.m.ē.-1000 m.ē.) un vēlais Vudlends, ieskaitot kolonizācijas "kontaktu periodu" (ap 1000 m.ē.-1620). Arheoloģiskie un lingvistiskie materiāli liecina par pakāpenisku vietējo kultūru attīstību daudzu gadsimtu garumā bez plašas iedzīvotāju invāzijas no citiem Ziemeļamerikas rajoniem.
Plašais un daudzveidīgais apgabals veidoja trīs ekoloģiski atšķirīgus reģionus — piekrastes/grīvu, upju un kalnieņu ezeru. Lai arī iedzīvotājus vienoja līdzīgas valodas, ilgstošā vēsture un kopīgi reliģiskie priekšstati, apkārtējā vide noteica atšķirīgus kopienu struktūru un dzīvesveida moduļus. Tā, piemēram, piekrastes rajonos pastāvēja salīdzinoši augsti centralizēta sabiedrība, un tur dzīvojošie ninnimisinuoki pamatā nodarbojās ar zvejniecību, jūras produktu vākšanu un zemkopību.
Teodors Vankins

Biogrāfija

Dzimis 1873. gadā Bērzaunes pagasta "Mestrēnos" turīga lauksaimnieka ģimenē. Pirmās skolas gaitas sāka Bērzaunes draudzes skolā pie pazīstamā skolotāja Matīsu Ārona, pēc tam izglītojies Vecpiebalgas draudzes skolā un Rīgas pilsētas ģimnāzijā. 1901. gadā beidza Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultāti. Mācību laikā iestājās studentu korporācijā Lettonia. Pēc studiju beigšanas aizsāka ārsta praksi Torņakalnā, kā arī turpināja rosīgi piedalīties sabiedriskajā dzīvē. Nodibināja Torņkalna saviesīgo biedrību un bija tas priekšnieks. Piedalījās arī Rīgas Latviešu biedrības darbā un bija tās revīzijas komisijas un krājaizdevu sabiedrības padomes priekšsēdētājs. Pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas no 1906. gada bija draudzes ārsts un slimnīcas vadītājs Liezēres pagastā, kur nostrādāja līdz 1918. gadam.
1907. gadā piedalījās 4. Baltijas Šaha savienības kongresā, 1911. gadā - 5. Baltijas Šaha savienības kongresā, bet 1913. gadā - 6. Baltijas Šaha savienības kongresā.
Pirmā pasaules kara laikā vadīja četras Sarkanā krusta slimnīcas Vidzemē. 1917. gadā kā Cēsu apriņķa deputāts ievēlēts Vidzemes pagaidu zemes padomē. Viens no Latviešu zemnieku savienības dibinātājiem un valdes locekļa kandidāts. Latvijas SPR laikā 1918. gada decembrī pārcēlās uz Rīgu, kur strādāja pilsētas 2. slimnīcā. 1919. gada aprīlī šķērsoja frontes līniju un ieradās Liepājā, kur bija Atsevišķā latviešu bataljona ārsts.
1919. gada 15. maijā viņu iecēla par Kara ministru Latvijas Pagaidu valdībā, kuru organizēja Andrievs Niedra. Pēc Niedras valdības krišanas devās uz Jelgavu, un pēc Bermonta afēras izgāšanās 1919. gada decembrī aizbēga uz Vāciju. 1924. gadā atgriezās Latvijā uz sava tēva bērēm, tika arestēts un ieslodzīts uz pusotru gadu iepriekšējās izmeklēšanas cietumā par darbību Niedras ministru kabinetā. Pēc attaisnošanas strādāja par ārstu Kraukļu un Liezēres pagastos (1926-1929), Sarkaņu pagastā (1929-1930), vēlāk bija Gulbenes slimnīcas vadītājs (1930-1938). Kā ārsts viņš bija pietiekami prasmīgs, taču nepatikšanas iemantoja brīvdomīgu izteicienu par prezidentu Kārli Ulmani pēc, jo tika pastāvīgi uzmanīts un izsekots. Vankins bija kaislīgs mednieks, Gulbenes Mednieku biedrības priekšnieks.
1926. gada decembrī piedalījās II Latvijas šaha kongresā, kur dalīja 11.-13. vietu. 1939. gadā uzvarēja Gulbenes pilsētas šaha čempionātā.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā izbrauca uz Vāciju. Vācu okupācijas laikā atgriezies dzimtenē un no 1941. gada rudens līdz 1944. gadam strādāja Latvijas Zemes pašpārvaldes veselības departamentā. 1944. gadā atkal devās bēgļu gaitās uz Vāciju.
Miris 1947. gada 20. septembrī Frankfurtē pie Mainas.
Ilmāja

Vēsture

Ilmājas stacija tika atvērta 1929. gadā, neilgi pēc dzelzceļa līnijas Jelgava—Liepāja atklāšanas. Līdz 2001. gadam šeit apstājās dīzeļvilciens Rīga—Liepāja. Pēc šī vilciena atcelšanas pasažieru apgrozība stacijā nenotiek. Stacija darbojas kā starpstacija, tajā notiek vilcienu izmainīšanās. Pasažieru dīzeļvilcieni nepietur kopš 2001. gada 15. augusta.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2009

Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas 2009 vērtēšana noslēdzās 20. decembra vakarā. Pāc tam žūrija 50 dalībnieku sastāvā izteica savu viedokli un auditorkompānija BDO veica balsu apkopošanu. 2010. gada 23. februārī Latvijas Nacionālajā operā tika paziņoti balvu ieguvēji.
Palanga

Vēsture

Līdz 13. gadsimtam Palangas apvidus ietilpa kuršu Megavas zemē. Pēc Kursas sadalīšanas 1253. gadā to ieguva Livonijas ordenis. Līdz 15. gadsimtam tā bija strīdus teritorija starp žemaišiem un Vācu ordeni. Pēc 1422. gada Melnas līguma to ieguva Lietuvas dižkunigaitija, vēlāk Polijas—Lietuvas kopvalsts. Lielā Ziemeļu kara laikā 1705. gadā zviedru karaspēks ieņēma un izpostīja Palangas ostu, vēlāk lietuvieši to atguva. Pilsētas tiesības no 1791. gada.
Pēc 1795. gada Polijas dalīšanas Palanga nonāca Krievijas impērijas sastāvā. 1819. gadā Palangas pagastu pievienoja Kurzemes guberņas Grobiņas apriņķim, rezultātā Kurzemei bija 6,4 km gara robeža ar Prūsijas karalisti, vēlāk Vācijas impēriju.
Pulkvedis Mihaels Tiškevičs (1761–1839) 1824. gadā nopirka Palangas muižu, viņa mazdēls Fēlikss Tiškevičs (1870–1932) 1897. gadā Palangā uzcēla neoklasicisma stila pili (arhitekts Francis Švehtens).
19. gadsimta beigās Palangas proģimnāzijā mācījās Antans Smetona. 
Latvijas brīvības cīņu beigās  Latvijas armija atbrīvoja Palangu no bermontiešiem un neilgu laiku netālu no tās atradās Latvijas—Vācijas robeža. Lai dotu Lietuvas Republikai pieeju Baltijas jūrai, 1921. gadā Latvijas—Lietuvas robežlīgumā Palangas apgabalu (111 km²) pievienoja Lietuvai, tomēr vēlāk Lietuva ieguva arī Klaipēdas ostu, bet Palangu lietuvieši pārsvarā izmantoja kā jūrmalas peldvietu. 1881. gadā Palangā dzīvoja ap 1600 iedzīvotāji, 1897. gadā ap 2000, 1926. gadā ap 2000 iedzīvotāji, no kuriem liela daļa bija latvieši. 1998. gadā pilsētas ziemeļu daļā — Būtiņģē tika atklāts Būtiņģes naftas termināls.

Daba un ģeogrāfija

Caur pilsētu uz rietumiem plūst Rāžes upe, pār kuru uzbūvēts 10 tiltu un tiltiņu. Pilsētas rietumu nomali apskalo Baltijas jūra, šeit atrodas pilsētas pludmale. Palangas austrumos atrodas „Pavėsio” ģimenes dārziņi. Dienvidu nomalē atrodas Nemirseta ar etnogrāfisko Anaišu kapsētu. Klaipēdas virzienā uzbūvētas kājāmgājēju un riteņbraucēju takas. Palangā atrodas arī hipodroms.

Transports

Palangā ir iespējams nokļūt no Klaipēdas, Šauļiem un Liepājas. Palangai nav dzelzceļa savienojuma, bet starp Palangu, un Sventāju atrodas Palangas starptautiskā lidosta, kura nodrošina gaisa savienojumus ar Rīgu, Oslo un Kopenhāgenu.

Klimats

Kaut arī pilsētai raksturīgs jūras klimats (vējains un diezgan daudz nokrišņu), 1994. gada jūlijā un 2002. gada augustā nokrišņu pilsētā nebija vispār (0,0 mm).
Ivans Lapikovs

Biogrāfija

Lapikovs mācījies Staļingradā. Pilsētas Kultūras pilī pašdarbības stīgu orķestrī spēlējis balalaiku, vēlāk iestājies dramatiskajā pulciņā. 1939. gadā iestājies Harkovas Teātra mākslas skolā, kur pabeidzis tikai 2 kursus, jo sākās Lielais Tēvijas karš. No 1941. līdz 1963. gadam strādājis Staļingradas M. Gorkija vārdā nosauktajā drāmas teātrī. 1963. gadā pārcēlies uz Maskavu.
Kino darbojies no 1954. gada. Popularitāti viņam atnesa filma "Priekšsēdētājs". Kopš tā laika tēlojis virkni īsteni tautisku personāžu. No nozīmīgākajām minamas lomas filmās "Andrejs Rubļovs" (Kirils), "Klusuma minūte" (1971), "Viņi cīnījās par Dzimteni" (1975), "Mūžīgais aicinājums" (Вечный зов, TV seriāls) u. c. Četrdesmit gadu laikā Ivans Lapikovs filmējies vairāk nekā septiņdesmit kinolomās.
Lapikovs mira 1993. gadā 2. maijā, uzstājoties karavīru priekšā vienā no Piemaskavas karavīru nodaļām. Apglabāts Maskavā, Vagaņkovas kapsētā.
Elektronika (mūzikas žanrs)

Elektronika (angļu: Electronica) ir elektroniskās mūzikas žanrs, visbiežāk ar šo jēdzienu saprot tāda veida mūziku, kurai ir plašs pielietojums, tostarp pamata mūzika ar dažādām deju formām un fona mūzika. Atšķirībā no elektroniskās deju mūzikas ne visas elektronikas žanra kompozīcijas ir paredzētas dejām.
Elektronikas žanrs izveidojās 20. gadsimta 1970. gados.
Bertolds Kohs

Biogrāfija

Pirms Otrā pasaules kara vairākkārt piedalījies Vācijas šaha čempionātu finālos (1933, 1935, 1938). Četras reizes uzvarējis Berlīnes pilsētas šaha čempionātos (1927, 1933, 1946, 1951). Pēc kara 1946. gadā Leipcigā uzvarējis Padomju okupācijas zonas 1. šaha čempionātā. Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Vācijas Demokrātiskās Republikas šaha čempionātos (1952, 1953).
Divas reizes pārstāvējis Vācijas Demokrātisko republiku Pasaules šaha olimpiādēs (1952, 1956).
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Koham kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Bijis pazīstams arī kā korespondencšahists. 1959. gadā uzvarējis Vācijas apvienotajā korespondencšaha čempionātā. 1956.-1959. gadā piedalījies 2. Pasaules čempionātā korespondencšahā, kurā dalījis 7.-9. vietu (uzvarējis Vjačeslavs Ragozins). 1959. gadā Starptautiskā Korespondencšaha federācija (ICCF) Koham piešķīrusi starptautiskā meistara korespondencšahā (IMC) nosaukumu.
Ignitis grupė

Vēsture

Uzņēmums dibināts 2008. gada 28. augustā ar nosaukumu UAB Visagino atominė elektrinė.
2009. gadā Eiropas Savienība pieņēma enerģētikas tirgus atvēršanas direktīvu "Trešā enerģijas pakete", lai elektrības un dabasgāzes ražošanas un pārdošanas operācijas nodalītu no to transportēšanas tīkliem. Lai izpildītu šo paketi, 2010. un 2011. gadā tika reorganizēts Lietuvas valstij piederošais elektroenerģētikas sektors. Enerģētikas ministrijai piederošais UAB Visagino atominė elektrinė tika pārveidots par grupas (sauktu par VAE grupu) mātes uzņēmumu. 2011. gada beigās VAE meitas uzņēmumi bija: AB Lietuvos Energija (96,1 %; tagad Ignitis gamyba), AB LITGRID (97,5 %), AB LESTO (82,6 %), UAB Technologijų ir Inovacijų Centras (93,1 %), UAB Energijos Tiekimas (96,1 %),  UAB Kauno Energetikos Remontas (96,1 %), UAB NT Valdos (88,3 %), UAB BALTPOOL (65,3 %), UAB TETAS (91,7 %), UAB ELEKTROS TINKLO PASLAUGOS (86,9 %), UAB  Technologijų ir inovacijų centras (93,1 %), VŠĮ Energetikų mokymo centras (93,1 %).
2012. gada 28. septembrī Visagino atominė elektrinė piederošie LITGRID 97,5 % kapitāldaļu tika nodoti Enerģētikas ministrijai piederošajam EPSO-G.
2013. gadā tika veikta uzņēmuma grupas restrukturizācija. 26. februārī visas Enerģētikas ministrijai piederošās UAB Visagino atominė elektrinė kapitāldaļas tika nodotas Finanšu ministrijai. 5. augustā meitas uzņēmumam AB Lietuvos energija mainīts nosaukums uz AB Lietuvos energijos gamyba. 30. augustā UAB Visagino atominė elektrinė tika pārdēvēts par UAB Lietuvos energija.
2014. gadā Lietuvos Energija no E.ON Ruhrgas International un Gazprom pārpirka tiem piederošās dabasgāzes uzņēmuma Lietuvos Dujos akcijas, kļūstot par 96,63 % kapitāldaļu turētāju. No E.ON Ruhrgas International tika nopirkti 11,76 % AB LESTO akciju. Lai izpildītu Eiropas Savienības "Trešās enerģijas paketes" prasības, novembrī dabasgāzes pārdošanas operācijas gala lietotājiem atdalītas uzņēmumā UAB Lietuvos dujų tiekimas.
2016. gada 1. janvārī Lietuvos Dujos tika apvienots ar elektrības sadales tīkla operatoru AB LESTO, dibinot jaunu uzņēmumu Energijos Skirstymo Operatorius (ESO).
2019. gada 6. septembrī UAB Lietuvos Energija tika pārdēvēts par UAB Ignitis grupė.
Basu iela

Vēsture

Ar nosaukumu Bases muižas iela (vācu: Bassensche Straße, krievu: Бассенская улица) tā Rīgas plānā iezīmēta jau 1902. gadā, no Ēbeļmuižas ceļa līdz Bātas ielai,. Aptuveni no 1920. gada iela pārsaukta par Bases ielu, bet 1923. gadā ielas nosaukums precizēts uz mūsdienu. Nosaukums cēlies no bijušā pagasta centra Basu muižas, mūsdienās apdzīvotas vietas Kuldīgas novada Gudenieku pagastā.
Lidaparāts

Lidaparāts ir transportlīdzeklis vai iekārta, kas var pārvietoties pa gaisu vai kosmosā.