google/wiki40b huggingface dataset:
Ritvars Suharevs

Karjera

Ar svarcelšanu nodarbojas kopš septiņu gadu vecuma. Sportā ienāca, iedvesmojoties no novadnieka Viktora Ščerbatiha panākumiem. Ar labiem sasniegumiem startēja jaunatnes un junioru sacensībās, šobrīd veiksmīgi piedalās augstākā līmeņa mačos arī starp pieaugušajiem. 2014. gadā Ritvars pirmo reizi kļuva par Eiropas čempionu U-15 vecuma grupā summā. Savu panāku jauniešu konkurencē viņš Eiropas čempionātā atkārtoja arī 2015. un 2016. gadā. 2018. gadā Suharevs kļuva par U-20 vecuma grupas pasaules čempionu .
Kopš 2016. gada piedalās arī dažāda raudzes pieaugušo sacensībās. 2018. gada Eiropas čempionātā ar summā paceltiem 337 kg viņš izcīnīja 4. vietu, bet 2018. gada pasaules čempionātā ar summā savāktiem 344 (159+185) kg ierindojās 11. pozīcijā.
Robins Ulsens

Karjera

Ulsens ar futbolu sāka nodarboties Malmö FF jaunatnes akadēmijā, bet pieaugušo līmenī debitēja IF Limhamn Bunkeflo sastāvā. Vēlāk pārstāvēja citus Zviedrijas zemāko līgu klubus: Bunkeflo FF un IFK Klagshamn. 2011. gada beigās atgriezās Malmö FF un 2012. gada oktobrī debitēja Allsvenskan. 2013. un 2014. gadā kļuva par Zviedrijas čempionu.
2015. gada jūlijā pārgāja uz Grieķijas Superlīgas klubu PAOK. 2016. gada janvārī tika izīrēts Dānijas klubam FC København, tā paša gada maijā pilnībā pārgāja uz København, parakstot līgumu uz četriem gadiem. Ar Kopenhāgenas klubu divreiz uzvarēja Dānijas Superlīgā un divreiz izcīnīja Dānijas kausu. 2018. gada jūlijā pārgāja uz Itālijas A sērijas klubu AS Roma.
Zviedrijas izlasē debitēja 2015. gada 15. janvārī draudzības spēlē pret Kotdivuāru. Bija iekļauts izlases sastāvā 2016. gada Eiropas čempionātā, bet laukumā neizgāja. 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā bija izlases pamatvārtsargs un aizvadīja visas piecas spēles, trijās no tām neielaižot vārtus, un sasniedza ceturtdaļfinālu.
Azbests

Azbests (grieķu: ἄσβεστος, asbestos — 'nepārtraukts', 'pastāvīgs') ir silikātu klases smalkšķiedrainu minerālu grupa. Tiem ir dažāds ķīmiskais un mineraloģiskais sastāvs, bet visiem ir raksturīga šķiedraina struktūra, turklāt šķiedras viegli sašķeļas mazākās ļoti sīkās šķiedriņās ar diametru daži mikroni, bet garumu pat līdz vairākiem centimetriem. Azbesta šķiedras ir higroskopiskas (ūdens tās slapina), kaut arī ūdeni azbests neuzsūc. Azbests kūst apmēram 1450 °C temperatūrā, taču jau pie 450 °C no azbesta sāk izdalīties ķīmiski saistītais ūdens, tādēļ azbesta šķiedras kļūst mehāniski neizturīgas. Azbestam līdzīgas minerālšķiedras var iegūt arī mākslīgi; tās var saturēt fluoru.

Hrizotilazbests

Hrizotilazbests (arī krizotila azbests vai baltais azbests; CAS Nr. 12001-29-5) pēc ķīmiskā sastāva ir magnija silikāts 3MgO·2SiO₂·2H₂O (hrizotils), kas pieder pie serpentīnu grupas minerāliem, tādēļ to sauc arī par serpentīna azbestu. Hrizotilazbests ir izturīgs sārmainās vidēs, bet skābā vidē pamazām sairst, veidojot amorfu silīcija dioksīdu — tas ierobežo šī azbesta pielietojumu. Agrāk (valstīs, kur azbesta lietošana ir atļauta, arī mūsdienās) tieši šo azbesta veidu plaši izmantoja ugunsizturīgu audumu un azbestcementa izstrādājumu (cauruļu, šīfera lokšņu) izgatavošanai. Hrizotilazbestu sīkāk iedala α- un β-hrizotilazbestā (to sauc arī par kalnu liniem); pie hrizotilazbesta pieskaita arī reti sastopamo pikrolītu. Arī Latvijā dažādos izstrādājumos sastopamais azbests ir galvenokārt no Urāliem vai Kazahijas padomju laikā ievestais hrizotilazbests.

Bioloģiskā iedarbība

Azbesta sīkās, trauslās šķiedras var nonākt organismā caur ādu un izraisīt tā saucamās "azbesta kārpas". Dzerot ūdeni, kas bijis kontaktā ar azbestu, kuņģī nonākušās šķiedras spēj izkļūt cauri tā sieniņai un nonākt asinīs un vēlāk citos orgānos. Tomēr visbīstamākā ir azbesta putekļu ieelpošana, jo tie rada plaušu azbestozi un ilgākā laikā var izraisīt ļaundabīgus audzējus (ir kancerogēni). Azbesta šķiedrainie putekļi, atšķirībā no citiem (sfēriskas formas) putekļiem, praktiski nespēj izdalīties no plaušām, uzkrājas tajās un ar limfas plūsmu nonāk arī pleiras dobumā. Azbesta daļiņu fagocitoze ir neefektīva, jo asie kristāli caurdur fagocītu membrānas. Attīstoties azbestozei, plaušās veidojas tā saucamie azbesta ķermenīši, kas ir azbesta daļiņas, kuras iekapsulētas ar dzelzi bagātā želejveida substrātā. Šādā veidā organisms izolē azbesta agresīvās virsmas. Azbestoze paaugstina saslimšanas ar tuberkulozi risku. Ilgstošs kontakts ar azbestu (15—20 gadu laikā) paaugstina plaušu vēža un citu orgānu ļaundabīgu audzēju attīstības risku. Sevišķi šo risku palielina vienlaicīga smēķēšana. Azbests (it sevišķi amfibolazbesti) veicina reta, ārkārtīgi  ļaundabīga audzēja — mezoteliomas — attīstību.

Izmantošana

Izmanto par karstumizturīgu materiālu, no kura var izgatavot audumus, karstumizturīgas detaļas  vai pievienot citiem materiāliem celtniecībā (sk. azbestcements), automobiļu un raķešu būvē. Lieto arī par izolācijas materiālu elektrotehnikā (galvenokārt hrizotilazbestu). Eiropas Savienībā azbestu saturošu materiālu izmantošana aizliegta kopš 2005. gada 1. janvāra.
Viktors Šēstrems

Biogrāfija

Viktors Šēstrems piedzima 1879. gada 20. septembrī Silbodālē, Vermlandes lēnē, Zviedrijas rietumos. Bērnību Viktors pavadīja Ņujorkā, taču pēc mātes nāves tika nosūtīts atpakaļ uz Zviedriju, kur jau agrā vecumā sāka interesēties par teātri. Pēc tēva nāves 1896. gadā viņš nolēma kļūt par profesionālu aktieri. Paralēli aktiera darbam Šēstrems sāka režisēt teātra uzvedumus. Jaunā režisora slava auga līdzi viņa prasmēm un piesaistīja Čārlza Magnusona, pirmā ievērojamā zviedru kinoproducenta, uzmanību. Magnusons piedāvāja Šēstremam darbu un 1912. gadā iecēla viņu par vecāko režisoru Svenska Biografteatern (vēlāk Svenska Bio) kinostudijā, kas tolaik bija vienīgā Zviedrijā. Šajā studijā Šēstrems iepazinās ar režisoru Moricu Stilleru, kā arī kinooperatoriem Henriku un Jūliusu Jansoniem, ar kuriem viņš daudzus gadus strādāja kopā.
Viktora Šēstrema radošā darbība kino iedalāma četros posmos. Pirmais posms no 1912. līdz 1917. gadam uzskatāms par viņa debijas posmu, kura laikā Šēstrems uzņēma 30 filmas, no kurām saglabājušās četras, tostarp debijas filma "Dārznieks" (Trädgårdsmästaren, 1912). Līdz 1917. gadam tapušās filmas tiek uzskatītas par tehniski vienkāršām, salīdzinot ar filmām, kas tapušas laikā no 1917. līdz 1924 gadam. Šo posmu Zviedrijas kino vēsturē, kad tapa Šēstrema un Morica Stillera slavenākās filmas, dēvē par Zviedrijas kino Zelta laikmetu. Filmu kvalitāti ietekmēja izmaiņas Svenska Bio filmu producēšanas politikā. Studija samazināja uzņemto filmu skaitu, paralēli ieguldot katrā projektā vairāk līdzekļu, tādējādi veicinot filmu māksliniecisko sarežģītību. Pirmā šādi tapusī filma bija "Terje Vīgens" (Terje Vigen, 1917), ko uzskata par Zelta laikmeta aizsācēju. Kopumā Šēstrems šajā posmā režisēja 12 filmas, no kurām zudusi tikai viena. Pēc Pirmā pasaules kara Eiropas filmu tirgū palielinājās konkurence, jo karā iesaistītās valstis atsāka aktīvu filmu eksportu. Krīze ekonomikā samazināja izklaides industrijas patēriņu. 1921. gada filma "Spoku kariete" pievērsa režisoram ārzemju uzmanību, un 1922. gadā Goldwyn Company uzaicināja viņu strādāt Holivudā. 1923. gadā Šēstrems piekrita uzaicinājumam, Stillers viņam pievienojās gadu vēlāk. Šo notikumu virkne iezīmē Zviedrijas kino Zelta laikmeta beigas.
Drīz pēc ierašanās ASV Šēstrems nomainīja savu amerikāņiem grūti izrunājamo uzvārdu uz angliskotu versiju Seastrom. Asimiliāciju Holivudā ievērojami atviegloja bērnībā apgūtā angļu valoda. Holivudas posmā Šēstrems strādāja kopā ar mēmā kino zvaigznēm Lonu Čeiniju filmā "Tas, kuru iepļaukā" (He Who Gets Slapped, 1924) un Lilianu Gišu filmā "Vējš" (The Wind, 1928). Pēc atgriešanās Eiropā Šēstrems uzņēma vienu filmu Zviedrijā 1931. gadā un vienu Lielbritānijā 1937. gadā, taču galvenokārt strādāja kā kino un teātra aktieris.
1943. gadā Šēstrems kļuva par Svensk Filmindustri māksliniecisko direktoru. Viņš palīdzēja aizsākt Ingmara Bergmana karjeru, producējot viņa pirmo filmu. 78 gadu vecumā Šēstrems tēloja profesoru Īsaku Borgu Ingmara Bergmana filmā "Zemeņu lauks" (Smultronstället, 1959). Viņš nomira gadu vēlāk, Stokholmā, 1960. gada 3. janvārī.
Maikls Rodžerss

Pozitīvs dopinga tests

2013. gada oktobrī Rodžerss uzvarēja Japānas kausa viendienas sacensībās. Decembrī tika paziņots, ka viņš ir uzrādījis pozitīvas klenbuterola analīzes šajā sacensībās. Līdz turpmākam lēmumam tika apturēta viņa dalība sacensībās. 2014. gada 23. aprīlī UCI paziņoja, ka nekādi soda mēri netiks pieņemti un Rodžerss atkal var piedalīties sacensībās. Attaisnojums tika skaidrots ar plašu šīs vielas izmantošanu lopkopībā Ķīnā, kur pirms tam Tour of Beijing sacensībās bija startējis Rodžerss. Sezonas turpinājums Rodžersam padevās spīdošs — viņš guva divas uzvaras Giro d'Italia un vienu uzvaru Tour de France posmos.
2016. gada aprīlī paziņojis par karjeras beigšanu veselības problēmu dēļ.
15. oktobris

15. oktobris ir gada 288. diena pēc Gregora kalendāra (289. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 78 dienas.
Procents

Procenti un daļa

Ir noderīgi zināt, kā procentuāli ir izsakāmas vienkāršas daļas. Piemēri:
, 
, 
,
Sieviete ar svariem

Tematika

Gleznā Vermērs attēlojis jaunu sievieti, kura stāv pie galda, uz kura atrodas atvērta dārglietu lādīte un tur tukšus svarus. Lādītes malām pāri birst zelts un pērles. Priekšplānā pa kreisi zem spoguļa atrodas zils audekls; vēl tālāk pa kreisi ir logs, kuru aizsedz zeltains aizkars un nedaudz iespīd gaisma. Aiz sievietes atrodas glezna "Pēdējais spriedums", kurā attēlots Jēzus ar paceltām, izstieptām rokām. Sievietes tēls varētu būt veidots pēc Vermēra sievas Katarinas līdzības.
Saskaņā ar Roberta Huertas grāmatu Vermeer and Plato: Painting the Ideal (2005), attēls ir dažādi interpretēts kā vanitas glezniecība, kā dievišķās patiesības vai taisnīguma attēlojums, kā reliģisks meditatīvais atbalsts un pamudinājums līdzsvarotai, pārdomātai dzīvei." Daļa skatītāju iedomājušies sievieti sveram dārglietas, kamēr citi salīdzina viņas darbības ar Jēzu, asociējot to ar līdzību par dārgo pērli. Daži mākslas kritiķi, ieskaitot Džonu Mišelu Montiā, kurš apraksta viņu kā "simboliski sverot nedzimušas dvēseles", saskatījuši sievietē Svēto Mariju. Kritiķiem, kam šķiet, ka viņa tikai sver savas dārglietas, pretstatījums ar "galīgo spriedumu" norāda, ka sievietei vajadzētu koncentrēties uz debesu, nevis Zemes bagātībām. Šajā perspektīvā spogulis uz sienas pastiprina viņas nodarbes niecību.

Vēsture

Glezna pabeigta 1662. vai 1663. gadā, iepriekš saukta Sieviete sver zeltu, līdz mikroskopiska izpēte apstiprināja, ka svari sievietes rokās ir tukši. Glezna atradās lielā Vermēra darbu kolekcijā, ko pārdeva 1696. gada 16. maijā Amsterdamā no Jakoba Disiusa (1653–1695) īpašuma. Par to saņēma 155 guldeņus, ievērojami vairāk, nekā tolaik tika samaksāts par Meitene aizmigusi pie galda (62) un Virsnieks un smejošā meitene (aptuveni 44), bet mazāk kā par Kalpone ar piena krūzi (177).

Gleznas materiāli

Pirmā gleznas pigmentu analīze, ko veica Hermans Kins atklāja ultramarīna lietošanu zilajam galdautam un svina balto pelēkajai sienai. Koši dzeltenajā aizkarā izmantotais pigments tika identificēts kā Indijas dzeltenais. Tālāka Roberta Fellera (1974) un M. E. Giforda (1994) veiktā tehniskā izmeklēšana pierādījusi, ka glezna krietni vēlāk tikusi paplašināta par aptuveni pieciem centimetriem uz katru pusi. 1968. gadā Kina pētītais paraugs diemžēl bija ņemts no paplašinājuma. Dzeltenā aizkara īstais pigments ir svina un alvas dzeltenais. Pilna pigmentu analīze saskaņā ar jaunākajiem datiem ir attēlota Colourlex.
Improvizācijas teātris

Vēsture

Agrākā zināmā rakstiskā improvizācijas teātra liecība ir atrodama Romas Atellas farsā aptuveni 391 gadā pirms mūsu ēras. 16-18 gadsimtos commedia dell'arte mākslinieki sniedza improvizētas uzstāšanās Itālijas ielās.
Kotingu dzimta

Izskats

Kotingu dzimtas putni ir ļoti dažādi, iespējams visdaudzveidīgākā zvirbuļveidīgo kārtas dzimta. Tomēr dažas iezīmes tiem ir kopīgas, kā plats knābis ar līku galu, noapaļota spārnu forma un spēcīgas kājas. Mazākais kotingu dzimtā ir Atlantijas zeltgalvītis (Calyptura cristata), kas ir tikai 8 cm liels, bet lielākais ir Amazones lietussargputns (Cephalopterus ornatus), kura ķermeņa garums sasniedz 50 cm. Pēdējos gados veicot DNS pētījumus kotingiem, dažas ģintis ir izdalītas no kotingu dzimtas un sistematizētas titiru dzimtā (Tityridae). Joprojām neskaidra ir Atlantijas zeltgalvīša vieta sistematizācijā. Lai arī kādreiz tas tika sistematizēts kā kotingu dzimtas putns, tomēr mūsdienās oficiāli tiek rakstīts, ka dzimta nav zināma.

Īpašības

Daudzu sugu tēviņi, kā, piemēram, klinšugailīšu ģints (Rupicola) tēviņi ir ļoti koši un krāsaini, bet mātītes ir mazāk košas, gaišākas un pelēcīgākas. Daudzām sugām par putnēniem rūpējas tikai mātīte. Toties tēviņi veido viendzimuma barus. Bet ir sugas, kā sarkanrīkles augļuvārna (Querula purpurata), kas veido jaukta dzimuma grupas, kuras palīdz dominējošai mātītei audzināt putnēnus. Arī ligzdas kotingu dzimtas putniem ir ļoti dažādas. Dažas ir tik vaļīgi vītas, ka no apakšas ligzdā var redzēt olu, toties šādas ligzdas plēsīgajiem putniem ir grūti pamanāmas. Citas sugas būvē stabilas, klasiskas bļodas formas ligzdas, bet klinšugailīši ligzdu veido no dubļiem un stiprina pie klints sienas.
Aleksandrs Macijevskis

Spēlētāja karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru Macijevskis uzsāka Rīgas "Pārdaugava" rindās, 1991. gadā debitējot Latvijas hokeja līgā. Latvijā Macijevskis spēlēja līdz pat 1996. gadam, kad pārcēlās uz Somiju, taču no 1999. līdz 2010. gadam spēlējis Dānijas hokeja līgā, nozīmīgāko laiku aizvadot Odenses "Bulldogs" un SønderjyskE klubu sastāvos. 2009. un 2010. gadā, spēlējot SønderjyskE rindās, Macijevskis kļuvis par Dānijas čempionu hokejā.
No 2011. līdz 2013. gadam spēlēja Norvēģijas hokeja līgas kluba Stjernen rindās, taču 2013.—14. gada sezonu aizvadīja Latvijas hokeja līgas vienībā Rīgas "Prizma". "Prizmas" sastāvā Macijevskis bija viens no kluba rezultatīvākajiem spēlētājiem, kopā ar to izcīnot arī Latvijas čempiona titulu. 2014. gada vasarā Macijevskis pievienojās HK Kurbads rindām, tās sastāvā 2017. gadā vēlreiz kļūstot par Latvijas čempionu.
Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2002. gada Olimpisko spēļu turnīrā, kā arī deviņos Pasaules čempionātos.
Latvijas florbola 1. līga

Latvijas florbola čempionāta 1. līga ir otra spēcīgākā vīriešu florbola līga Latvijā. 2018./2019. gada sezonā līga sastāv no 19 komandām, kuras bija sadalītas Austrumu un Rietumu divīzijās.
Viktors Hrjapa

Karjera

Karjeru uzsāka dzimtajā Ukrainā, Južnijas "Himik" sastāvā. Pēc tam divus gadus spēlēja Krievijas klubā Saratovas "Avtodor". 2002. gadā parakstīja līgumu ar Maskavas CSKA, ar ko izcīnīja 2 Krievijas čempiontitulus 2003. un 2004. gadā.
2004. gada NBA draftā viņu Ņūdžersijas "Nets" izraudzījās ar kopējo 22. kārtas numuru. NBA V. Hrjapa aizvadīja četras sezonas: pirmās divas Portlendas "Trail Blazers", pārējās — Čikāgas "Bulls". 2008. gadā basketbolists atgriezās CSKA sastāvā, kura sastāvā viņš izcīnījis vēl 4 Krievijas čempiontitulus (2008, 2009, 2010, 2011).
2013. gada janvārī VTB līgas spēlē pret Rīgas VEF V. Hrjapa kļuva par pirmo spēlētāju šīs līgas vēsturē, kas guvis triple-double (10 punkti, 13 atlēkušās bumbas, 10 rezultatīvas piespēles).
Kopā ar Krievijas izlasi ir izcīnījis 10. vietu 2002. gada Pasaules čempionātā, 8. vietu 2003. gada Eiropas čempionātā, 8. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā, 1. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā, 9. vietu 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs, 7. vietu 2010. gada Pasaules čempionātā, 3. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā un 3. vietu 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Uztura bagātinātāji

Uztura bagātinātāji ir pārtikas produkti parastā uztura papildināšanai koncentrētu uzturvielu (vitamīnu un minerālvielu) veidā vai citas vielas, kurām ir uzturvērtība vai fizioloģiska ietekme, atsevišķi vai kombinācijās. Uztura bagātinātājus realizē noteiktās devās kapsulās, pastilās, tabletēs, dražejās un citos līdzīgos veidos, pulvera maisiņos, ampulās, pilināmās pudelītēs un citā līdzīgā šķidruma un pulvera veidā, kas paredzēts lietošanai mazā un nomērītā daudzumā.
Latvijas iedzīvotājiem uzturā visvairāk raksturīgs joda, fluora, selēna, kalcija, folskābes, B₁₂, C un E vitamīnu, kā arī ω-3 taukskābju trūkums. 2012. gadā Latvijā Pārtikas un veterinārā dienesta datubāzē bija iekļauti mazliet vairāk nekā 4000 uztura bagātinātāju, no kuriem aptuveni 85% bija reģistrēti pēdējos piecos gados (2011. gadā — 717, 2010. gadā — 541, 2009. gadā — 440, 2008. gadā — 883, bet 2007. gadā — 1095 jauni uztura bagātinātāji), savukārt 13,5% ražoti Latvijā (visvairāk SIA Aptiekā — 143, Silvanolā — 77 un Inovatīvo biomedicīnas tehnoloģiju institūtā — 55 uztura bagātinātāji).
Jānis Oherins

Jānis Oherins (1943—2002) bija latviešu politiķis un uzņēmējs, bijušais Latvijas Komunistiskās partijas CK sekretārs, vēlāk Latvijas Republikas Rūpniecības ministrs.

Dzīvesgājums

Dzimis 1943. gada 18. maijā. Strādājis par atslēdznieku, elektromontieri, inženieri konstruktoru, ceha priekšnieku, inženiera vietnieku un par rūpnīcas VEF direktora vietnieku. 
Perestroikas laikā Oherins kļuva par Latvijas PSR Ministru padomes priekšsēža vietnieku, 1986. gadā viņu ievēlēja par Latvijas PSR Augstākās padomes deputātu un iecēla par Latvijas Komunistiskās partijas CK sekretāru. Šajā periodā viņš iestājās par Latvijas PSR saimniecisko aprēķinu un ekonomisko suverenitāti pret PSRS ministriju un resoru diktātu.
Latvijas neatkarības atjaunošanas periodā Oherins bija Latvijas Republikas Rūpniecības ministrs, bet pēc Augusta puča sagrāves 1991. gada 25. augustā Latvijas Republikas Augstākā Padome nolēma viņu atbrīvot no ministra pienākumiem. Viņa pienākumus turpināja pildīt Aivars Millers. 
Miris 2002. gada 23. novembrī.
Aleksandrs Bieziņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1897. gada 31. augustā Cēsu apriņķa Patkules pagasta "Dilmaņos" zemnieka Pētera Bieziņa ģimenē. Medicīnas studijas sāka 1917. gadā Tērbatas Universitātē, pēc tam turpināja Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē, kuru beidza 1923. gadā.
Strādāja Rīgas pilsētas bērnu slimnīcā, no 1931. gada bija Latvijas Universitātes privātdocents, no 1940. gada LVU docents, no 1946. gada LVU, no 1950. gada RMI profesors un operatīvās ķirurģijas katedras vadītājs.
Rīgas Traumatoloģijas un ortopēdijas zinātniski pētnieciskā institūta direktora vietnieks (1960–1965). Latvijas PSR Veselības aizsardzības ministrijas galvenais bērnu ķirurgs.
A. Bieziņš miris 1975. gada 18. maijā Rīgā un apglabāts Meža kapos.

Darbi

1966. gadā pabeidza rakstīt monogrāfiju "Bērnu barības vada ķīmiskie apdegumi", kuru izdeva gan Maskavā, gan Berlīnē. A. Bieziņš sarakstījis vairāk nekā 130 zinātnisku darbu, galvenokārt bērnu ķirurģijā, ortopēdijā, traumatoloģijā un operatīvajā ķirurģijā. Viņš bija viens no ārstnieciskās fizkultūras pamatlicējiem Latvijā, bērnu ķirurģijas – ortopēdijas skolas izveidotājs LPSR. Bieziņam ir sevišķi nopelni bērnu ķermeņa deformāciju (pēdu, gūžas locītavu, mugurkaula, u.c.) ķirurģisko ārstēšanas metožu attīstībā. Izstrādājis oriģinālas operāciju metodes aukslēju šķeltņu un barības vada plastikai.
Iza Bīne

Biogrāfija

Dzimusi Rīgā gleznotāja Jēkaba Bīnes un leļļu teātra dramaturģes Antonijas Bīnes ģimenē. 1949. gadā beigusi Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolu. Paralēli no 1946. līdz 1949.gadam mācījusies Dailes teātra 2. studijā. No 1959. gada bija Liepājas teātra aktrise, kur nospēlējusi vairāk nekā 100 lomu. 1980. gadā filmējusies Dzidras Ritenbergas filmā "Vakara variants", kur attēloja fizikas skolotājas. Iza Bīne trīsdesmit piecus gadus spēlējusi Pindacīšu Rūdolfa Blaumaņa lugā "Skroderdienas Silmačos".
Mirusi 2006. gada 28. jūlijā ceļā uz "Atštauku" koncertu Nīcā. Apbedīta Rīgā, Raiņa kapos.
Sovijs

Vārda cilme

Viedokļi par Sovija vārda cilmi ir dažādi. Vēsturnieks Ernsts Kuniks un baltu etnogrāfs Eduards Volters uzskata, ka tas ir aramiešu vai slāvu no arābiem aizgūts vārds, kurā esot sauktas tās baltu un somugru ciltis, kas visilgāk saglabāja savu seno ticību. Savukārt A. Mežinskis norāda, ka par Scovae un Scovita varēja būt saukta atsevišķa austrumlietuviešu cilts, kuras nosaukumu Jāņa Malalas „Hronikas” pārrakstītājs, iespējams, attiecinājis uz visām lietuviešu un nelietuviešu ciltīm. Krievu filologs Vladimirs Toporovs Sovija vārdu saista ar slāvu dieva Svaroga vārdu, un uzskata, ka tas galu galā varētu būt cēlies no indoeiropiešu valodas saknes *sāue, ar ko apzīmēja Sauli. Savukārt Francijas lietuviešu semiotiķis Aļģirds Greims Sovija vārdu saista ar vārdiem 'šova' un 'šauti'

Līdzīgi mīti

Sovijam līdzīgi mīti par cilvēkiem, kas ieviesuši dažādas paražas vai pat veselu reliģiju, bet pēc nāves kļuvuši par dieviem un aizkapa dzīves valdniekiem vai ceļvežiem, atrodami ne vien pārējo baltu, bet arī indoeiropiešu mitoloģijā. Uz Sovija mīta saistību ar Šventaraģi norādījis Aļģirds Greims, jo Šventaraģi, tāpat kā Soviju, pirmo sadedzināja vietā, kur Viļņa ietek Veljā (Nerā), un šajā vietā pēc Šventaraģa norādījuma turpmāk esot sadedzināti visi Lietuvas dižkunigaiši. Bet vācu hronists Simons Grūnavs „Prūsijas vēsturē” atstāstījis teiksmu par brāļiem Videvutu un Bruteni, kas prūšiem atnesuši likumus un ticību, bet pēc nāves sadedzināti un pielūgti ka dievi. Savukārt senindiešu mitoloģijā zināmi brāļi Manu un Jama, no kuriem Manu esot bijis pirmais karalis un ieviesis hinduisma likumus, bet Jama — pirmais, kurš nomiris un atvēris nāves ceļu, pašam kļūstot par mirušo pasaules valdnieku.
Mazozolu pagasts

Daba

Atrodas Vidzemes augstienē, lielākā daļa atrodas Augšogres pazeminājumā bet ziemeļrietumu daļa — Piebalgas paugurainē. Augstākā vieta — Eglīškalns (205,6 m vjl) — atrodas pagasta ziemeļu daļā.

Ezeri

Vairāki nelieli ezeriņi — Lielais Vaukšu ezers, Mazais Vaukšu ezers, Plakaņu ezers.

Vēsture

13. gs. šī teritorija piederēja pie Jersikas karaļvalsts Negestes pilsnovada (latīņu: castrum Negeste), netālu no robežas ar Kokneses valsti. Ogres upes labajā krastā atradās letgaļu pils. Pēc Letijas dalīšanas līguma 1210. gadā Negestes pilsnovads tika ordenim, bet 1213. gadā to piešķīra bīskapam un līdz Livonijas konfederācijas sabrukumam tas kā Bērzaunes pilsnovada rietumu daļa ietilpa Rīgas arhibīskapijas sastāvā.  
Arhibīskapa vasaļi Tīzenhauzeni 14. gadsimtā uzcēla Ērgļu pili. Pēc Livonijas kara šī apkaime tika pievienota Pārdaugavas hercogistei. 
Vidzemes guberņas laikā tagadējā Mazozolu pagasta teritorija ietilpa Cēsu apriņķa Ērgļu—Ogresmuižas draudzes novadā (Erlaa-Ogershof), vēlāk Ogres pagastā. Līdz Pirmajam pasaules karam šeit atradās Mazozolu muiža, ko pēc 1920. gada zemes reformas sadalīja 28 vienībās 420 ha kopplatībā.  
1945. gadā Ogres pagasta teritorijā izveidoja Ogres un Mazozolu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Mazozolu ciemam pievienoja Ogres ciemu, 1963. gadā — daļu Ogreslīču un Taurupes ciema. 1977. gadā daļu Mazozolu ciema teritorijas iekļāva Ogreslīču un Sausnējas ciemos. 1990. gadā ciemu reorganizē par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļauj Ogres novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas: Līčupe, Mazozoli, Ogresmuiža.
Tēmu Lasila

Spēlētāja karjera

Par hokejistu uzaugot Turku TPS sistēmā, turpat Lasila uzsāka savu profesionāļa karjeru, 2002.—03. gada sezonā kļūstot par TPS otro vārtsargu. 2004.—05. gada sezonā Lasila bija jau TPS vienības pamatvārtsargs.
No 2005. līdz 2007. gadam Lasila divas sezonas aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas klubā Djurgårdens IF, taču tad pievienojās SM līgas klubam HPK. HPK rindās Lasila spēlēja līdz pat 2010.—11. gada sezonas noslēgumam.
2011.—12. gada sezonu vārtsargs aizvadīja KHL vienībā Novokuzņeckas "Metallurg", tiekot atzīts par janvāra līgas labāko vārtsargu. 2012.—13. gada sezonu Lasila aizvadīja Astanas "Baris" sastāvā, taču tad pievienojās Omskas "Avangard" vienībai. "Avangard" gan 2013.—14. gada sezonu sāka ļoti neveiksmīgi, kā rezultātā oktobra sākumā līgums ar Lasilu tika lauzts. Decembrī Lasila pievienojās Zviedrijas hokeja līgas vienībai Vekšes "Lakers".
Somijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2011. gada Pasaules čempionātā, tajā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas.