google/wiki40b huggingface dataset:
Burzum

Vēsture

1987. gadā Kristiāns Vikerness izveido grupu Kalashnikov (nosaukums aizgūts no tāda paša nosaukuma automāta modeļa), kas vēlāk maina nosaukumu uz Uruk-Hai (urukhaji ir Sarumanam pakļāvīgu orku paveids Dž.R.R.Tolkīna Gredzenu pavēlniekā), bet pēc kāda laika beidz pastāvēt. No 1988. līdz 1991. gadam viņš spēlē ģitāru grupā Old Funeral (kuras dalībnieki bija arī vēlākie Immortal izveidotāji), bet pēc aiziešanas no tās nolemj atjaunot iepriekšējo projektu, šoreiz gan viena cilvēka sastāvā un ar jaunu nosaukumu Burzum, kas tulkojumā no Tolkīna Viduszemes Mordoras valodas nozīmē "tumsa". Vikerness arī pieņem sev no Gredzenu pavēlnieka aizgūtu pseidonīmu "grāfs Grišnaks" (Count Grishnack).
Drīz vien tiek ierakstītas divas demo kasetes, kas piesaista Mayhem ģitārista Eironimusa, kurš izveidojis pagrīdes mūzikas izdevniecību Deathlike Silence Productions, uzmanību un piekrīt izdot Burzum debijas albumu. Tas tiek izdots 1992. gadā un kļūst arī par vienu no pirmajiem izdevniecības izdotajiem albumiem. Eironimuss albuma ierakstā piedalās kā viesmākslinieks, ierakstot ģitāras solo dziesmai "War".
Lai gan Burzum nekad nav uzstājies koncertos, uz īsu brīdi tiek apsvērta iespēja padarīt Burzum par "dzīvo grupu" un tajā iesaistās basģitārists Samoth no Emperor, kurš piedalās minialbuma Aske ierakstā. Pēc tā gan viņš grupu atstāj un tā atkal pārtop par viena cilvēka projektu. 1993. gadā Vikerness tiek notiesāts par Eironimusa slepkavību, līdz tam paspējot ierakstīt materiālu vēl trijiem pilna garuma albumiem, kas tiek izdoti laika posmā no 1993. līdz 1996. gadam.
Jau cietumā esot Vikerness ieraksta vēl divus albumus, šoreiz gan dark ambient stilā, jo viņam nav atļauts spēlēt cietus instrumentus izņemot sintezatoru. 2000. gadā viņš paziņo par projekta izbeigšanu.
2009. gadā tika paziņots, ka Vikerness, pēc 16 gadu soda izciešanas, tiks priekšlaicīgi atbrīvots. Jau iepriekš intervijās viņš bija paziņojis, ka pēc iznākšanas brīvībā plāno izdot vēl mūziku black metal stilā.
Pasaules grāmatu un autortiesību diena

Pasaules grāmatu un autortiesību diena (angļu: World Book and Copyright Day, franču: Journée mondiale du livre et du droit d'auteur, krievu: Всемирный день книг и авторского права, spāņu: Día Mundial del Libro y del Derecho de Autor, ķīniešu: 世界图书与版权日) jeb Pasaules grāmatu diena ir ikgadēja starptautiska UNESCO organizēta svinama diena, kuras mērķis ir godināt autorus, kā arī aicināt cilvēkus vairāk pievērsties gan grāmatu lasīšanai, gan rakstīšanai. To visā pasaulē svin 23. aprīlī, izņemot Lielbritāniju un Īriju, kur to atzīmē marta pirmajā ceturtdienā.
Pirmoreiz Pasaules Grāmatu un autortiesību diena atzīmēta 1923. gadā Spānijā, lai godinātu rakstnieka Migela de Servantesa nāves atceres dienu. Sākotnēji tie bijuši Katalonijas nacionālie svētki, taču kopš 1995. gada UNESCO to ir noteikusi par starptautiski svinamu dienu. 23. aprīlis ir simbolisks pasaules literatūrā arī citu iemeslu dēļ - tā ir arī Viljama Šekspīra un Inka Garsilaso de la Vegas nāves diena, kā arī Morisa Driona, Haldora Laksnesa un Manuela Valjeho dzimšanas dienas.
Airkājvēži

Morfoloģija

Brīvi dzīvojošie airkāji ir sīki, slaidi, parasti 0,5 - 2 mm gari, retumis līdz 1 cm gari. To ķermenis labi segmentēts; galvas nodalījums saaudzis ar vienu vai diviem krūšu segmentiem. Tiem ir tikai nauplija acs, saliktās acis visiem izzudušas. Līdz ar pieciem divzarainiem, saplacinātiem krūšu kāju pāriem speciāla lokomotoro orgānu funkcija ir arī galvas ekstremitātēm. Vēders parasti sastāv no 4 posmiem. Pirmajā posmā atrodas dzimumatvere. Vēdera nodalījumam nav ekstremitāšu, tā galā ir anālā daiva ar divzarainu dakšiņu. Parazītisko airkāju ķermeņa forma ir ļoti daudzveidīga - gan maisveida, gan ārkārtīgi izstiepta; segmentācija gan vairāk, gan mazāk izzudusi; dakša reducējusies.

Vairošanās un attīstība

Airkāju tēviņi ir mazāki par mātītēm. Pārošanās laikā tēviņš ar taustekļiem satur mātīti un piestiprina tās dzimumatveres tuvumā desveidīgus spermatoforus, no kuriem sperma iekļūst mātītes sēklas uztvērējos un olu dēšanas laika tās apaugļo. Mātīte dažkārt dēj olas katru atsevišķi, bet parasti tās ar olvada sekrētu salipina kopā un piestiprina pie olvada atveres, līdz izšķiļas mazuļi. Airkāji vienmēr attīstās ar metamorfozi. Tā sākas ar nauplija fāzi, kurai seko metanauplija un kopepodīta fāze.
Parazītiskajiem airkājiem no olas kāpurs izšķiļas metanauplija fāzē. Kopepodīta fāzē parazīti piestiprinās pie plekstu dzimtas (Pleuronectidae) zivju žaunām ar pieres dziedzera sekrētu. Kopepodīta fāzē vairākkārt met ādu, līdz ar to regresīvi mainās parazīta forma, turklāt kājas pārvēršas par neposmainiem un nekustīgiem izaugumiem; šādas kopepodīta fāzes stadijas sauc par kūniņu. Pēdējā kūniņas stadija pēc ādas nomešanas pāriet dzimumgatavības fāzē. Šajā fāzē vēži kādu laiku dzīvo brīvi un pārojas. Pēc pārošanās tēviņš nobeidzas, bet mātīte piestiprinās pie jauna saimnieka; šis otrais saimnieks ir kāda mencu dzimtas zivs. Mātītei, kas piestiprinājusies pie zivs žaunām, ķermeņa priekšgalā parādās trīs zaraini izaugumi, kas ieaug saimnieka audos; sakarā ar dzimumdziedzeru milzīgo attīstību vēža tārpveida vēders sasniedz milzīgu apmēru.

Ekoloģija

Starp airkājiem ir visas pārejas no brīvi dzīvojošām formām līdz tipiskiem parazītiem, par kuru piederību pie airkāju kārtas liecina tikai to attīstība. Daži brīvi dzīvojošie airkāji sastopami atklātos ūdeņos, kur tie ir svarīga un pastāvīga planktona sastāvdaļa. Daļa airkāju sugu ziemā un pavasarī noteikti dominē starp planktona elementiem. Citi turpretim pieder pie piedibens faunas. Jūrās sastop vairāk airkāju sugu nekā saldūdeņos. Ar airkājiem barojas dažādi ūdensdzīvnieki.
Airkājiem ir sastopams paaudžu cikliskums, turklāt atkarībā no klimatiskajiem apstākļiem un ūdensbaseina stāvokļa viena un tā pati suga var būt gan monocikliska, gan dicikliska, gan policikliska. Kā apkārtējie apstākļi ietekmē paaudžu maiņu, par piemēru var noderēt Diaptomus gracilis, kura paaudžu cikls pārtraucas rudenī, ja ūdensbaseins stipri aizaug un pelaģiskais dzīves veids kļūst neiespējams. Neaizaugušā ūdensbaseina Diaptomus gracilis paaudžu monocikliska attīstība notiek cauru gadu.
Iskra-MAI-85

Lidojuma gaita

Iskra-MAI-85 startēja 2017. gada 14. jūlijā 6:36:49 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG / Fregat-M no Baikonuras kosmodroma. Tas kopā ar vēl 71 maziem pavadoņiem bija sekundārā krava pavadonim Kanopus-V-IK.
Pēc Kanopus-V-IK atdalīšanas no dzinējbloka, Fregat-M veica vairākus manevrus, lai ievadītu pārējos pavadoņus tiem paredzētajās orbītās. Pēc pavadoņu atdalīšanas ar 12 kosmiskajiem aparātiem neizdevās nodibināt sakarus. 23. augustā tika publicēta informācija, ka arī Iskra-MAI-85 nedarbojas. Maskavas Aviācijas institūts noliedza šo informāciju, apgalvojot, ka jūlijā un augustā ar Iskra-MAI-85 ir daudzreiz veikti sakaru seansi, un tas turpina pildīt tam paredzētos uzdevumus.
Sēnalainā dižsardzene

Augšanas apstākļi

Humusa saprofīte. Aug pa vienai un grupās no augusta līdz novembrim ganībās, sausās pļavās, smilšainos tīrumos, mežmalās un ceļmalās, bieži nabadzīgās augsnēs.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. 1937. gadā PSRS izdota valsts sēņu sagataves punktu rokasgrāmata ieskaita to 1. vērtības kategorijā kopā ar lielo dižsardzeni.

Līdzīgās sugas

Jaunībā var līdzināties nāvīgi indīgajai baltajai mušmirei. Visas mušmires atšķiras no dižsardzenēm ar to, ka tām uz cepurītes nav saplaisājušu tumšu zvīņu, var būt tikai baltas pārslas — plīvura atliekas, un mušmirēm kātiņa pamatne ietverta makstī, kādas dižsardzenēm nav. Bez tam, baltajai mušmirei ir nepatīkama smaka. Tāpat bez zvīņām ir atmatenes. No šīm ģintīm dižsardzenes atšķiras arī ar to, ka viņu gredzens uz kātiņa ir pārbīdāms. No dižsardzenēm lielākā līdzība ir ar ēdamo pauguraino dižsardzeni, kuras kātiņš klāts ar sīkām brūnganām zvīņām un tās cepurītes zvīņas parasti sīkas. Vienīgā uzturā neieteicamā Latvijā atrodamā šīs ģints suga — dārza dižsardzene — sastopama galvenokārt siltumnīcās un jaunībā ir ar brūnu cepurīti, vecumā tās cepurītē arī daudz vairāk brūnās krāsas un tās mīkstums uz vecumu arī nobrūnē, lapiņām kļūstot sarkanbrūnām.
Jevgeņijs Garaņičevs

Karjera

Sportista karjeras sākumā nodarbojies ar distanču slēpošanu. 2008. gadā pievērsies biatlonam. Pasaules kausa sacensībās biatlonā debitēja 2011. gada 20. janvārī Antholcā. Tieši pēc gada pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla PK posmā, iegūstot 2. vietu sprinta sacensībās. 2012. gada 2. februārī sprintā Holmenkollenē izcīnīja savu pirmo uzvaru.
2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos ieguva bronzas medaļu 20 km individuālajā distancē. Krievijas komandas sastāvā startēja jauktajā stafetē, ieņemot 4. vietu, bet vīriešu komandas sastāvā netika iekļauts. Garaņičevs netika iekļauts to sportistu sarakstā, ko Starptautiskā Olimpiskā komiteja uzaicināja piedalīties Olimpisko sportistu no Krievijas komandā 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Laidars

Kultūrā

.

Idiomas

Bieži sastopams teiciens "Mute kā laidara vārti" par cilvēku, kas pārāk rupji vai nekaunīgi, bravūrīgi izrunājas.
Historiogrāfija

Historiogrāfija (viduslaiku latīņu: historiographia, cēlies no grieķu: ἱστορία, historía — ‘vēsture’, γράφειν, graphein — ‘rakstīt’) ir zinātne, kas pēta vēstures zinātnes attīstību. Parasti historiogrāfija ir saistīta ar kādu noteiktu teritoriju vai laika posmu, piemēram, pastāv antīkā, viduslaiku, Latvijas historiogrāfija. Tiek pētīts, kā tikuši izprasti dažādi vēstures procesi, kā attīstījusies metodoloģija, kādi vēsturiski avoti ir bijuši pieejami, un kā tie tikuši izmantoti pētījumos.
Historiogrāfijas historiogrāfija ir viena no jaunākajām nozares jomām, tajā tiek pētīta pašas vēstures zinātnes pētniecības attīstība.
Ar terminu historiogrāfija tiek apzīmēts arī publicēto vēstures pētījumu kopums. Tiek izšķirti konkrēti pētījumu kopumi pēc laika un vietas, kad un kur veikti pētījumu, pētījumu tematika netiek izdalīta atsevišķi. Šādi veidojas, piemēram, antīkā, viduslaiku, Latvijas historiogrāfija.
Der er et yndigt land

Der er et yndigt land ir Dānijas Karalistes valsts himna. Dānijai ir divas himnas — valsts un karaliskā. Karalisko himnu izpilda notikumos, kuri ir saistīti ar karalisko ģimeni.
Vārdus 1819. gadā sacerēja Ādams Olenšlēgers (Adam Oehlenschläger). Mūziku sakomponēja H.E. Krojers (H.E. Krøyer).
1. šaha olimpiāde

1. šaha olimpiāde notika no 1927. gada 18. jūlija līdz 30. jūlijam Londonā.

Vispārīgs apskats

Organizatori bija atteikušies no nepopulārā lēmuma dalīt šahistus profesionāļos un amatieros, un šoreiz olimpiādē varēja piedalīties arī par profesionāļiem uzskatītie šahisti. Tas deva iespēju Londonā spēlēt tādiem pazīstamiem lielmeistariem kā Rēti, Grīnfelds, Maroci, Tarašs, Mizess un citiem.
Spēles notika Westminster Central Hall — Anglijas parlamenta ēkas zālē. Grūts bija spēles reglaments: trīs kārtas divās dienās ar pirmo laika kontroli pusotra stunda 30. gājieniem un sekojošo kontroli pus stunda 10 gājieniem.
Latvija šajā olimpiādē piedalīties vēl nevarēja, jo līdzekļu trūkuma dēļ, nebija iestājusies 1924. gadā dibinātājā starptautiskajā šaha federācijā FIDE. Latviju tās sastāvā uzņēma olimpiādes noslēgumā notikušais FIDE kongress.

Uzvarētāju individuālie rezultāti

Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti apkopoti nākamajās trīs tabulās:
Apsāni

Vēsture

Šis pieturas punkts tika atklāts 1931. gadā. Pēc piepilsētas vilciena Rēzekne-Daugavpils atcelšanas 1999. gadā, pieturas punkts ir neizmantots.
Ernests Ekšteins

Dzīvesgājums

Dzimis 1872. gada 29. augustā Liepājas apriņķa Lielgramzdas muižā zemnieku Jēkaba un Margrietas Ekšteinu ģimenē. 
Mācījās Gramzdas draudzes skolā (1882-1888), Liepājas Nikolaja ģimnāzijā (1888-1891). Studēja matemātiku (1892-1893) un medicīnu (1893-1898) Tērbatas Universitātē, darbojās latviešu studentu literāri zinātniskās studentu biedrībā „Pīpkalonija”. 
No 1899. gada bija sabiedriskais ārsts Jaunliepājā, bija Latviešu dramatiskās biedrības dibinātājs (1906) un priekšsēdis, Liepājas Latviešu teātra vadītājs (no 1907). Liepājas Latviešu biedrības un Liepājas Latviešu labdarības biedrības priekšnieks. Liepājas pilsētas domes deputāts (1906, 1910). Laikraksta "Liepājas Atbalss" līdzizdevējs (1907-1915). 
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām Liepājas operas direktors (1922-1934). Laikrakstu "Kurzemes vārds" (1919-1922) un "Kurzemes Vēstnesis" (1922-1923) izdevējs un redaktors. Liepājas Ostas saimniecības vadītājs. Liepājas XV aizsargu pulka Jātnieku diviziona ārsts (1938).
Miris 1941. gada 16. oktobrī Liepājā, apbedīts Embūtes pagasta Elkuzemes Balkaižu (tagad Vībiņu) kapos.
Ufas "Salavat Julajev"

Vēsture

Klubs tika dibināts 1957. gadā kā Ufas "Trud". 1962. gadā klubs tika pārdēvēts par godu baškīru nacionālajam varonim Salavatam Julajevam. Klubs spēlēja PSRS hokeja līgā līdz pat 1978. gadam, kad no tās izkrita. Spēlējot PSRS Augstākajā līgā, laikposmā līdz 1982. gadam tā trīs reizes izcīnīja čempiones titulu, taču vien ar trešo piegājienu spēja kvalificēties, lai atgrieztos PSRS hokeja līgā. Tiesa, nonākot atpakaļ PSRS hokeja līgā, jau pirmajā sezonā Ufas klubs no tās atkal izkrita. 1987. gadā "Salavat Julajev" atgriezās PSRS hokeja augstākajā līgā.
Sākot ar 1992. gadu klubs spēlēja Starptautiskajā hokeja līgā. Pēc Krievijas Superlīgas izveides, klubs uzsāka spēlēt tajā, un 2008. gadā kļuva par līgas pēdējo čempionvienību. Izveidojoties Kontinentālajai hokeja līgai "Salavat Julajev" jau bija viens no spēcīgākajiem līgas klubiem, pirmajās divās sezonās izcīnot Kontinenta kausu, bet 2010.—11. sezonā tas izcīnīja līgas čempiones titulu — Gagarina kausu.
Sventes baznīca

Vēsture

Jau 18. gadsimta sākumā Sventē darbojās jezuīti, kuriem šeit bija misija un saimniecība. 1721. gadā Sventes misiju sagrāva un jezuīti devās prom.
Pašreizējo mūra baznīcu uzcēla 1800. gadā Sventes muižas muižnieks Kazimirs Zībergs, veltot to Vissvētākās Trīsvienības godam un aizbildniecībai.

Eksterjers

Baznīca ir laukakmeņu mūra taisnstūra formas celtne, 26 metrus gara, 16 metrus plata un 8 metrus augsta ēka ar cinkotā skārda jumtu un 5 metrus augstu torni ar zvaniem galvenās fasādes pusē. Sienas no ārpuses apmestas un krāsotas. Redzami stūru pīlāri, logu un durvju ierāmējumi. Ieejas durvis no gala, sāniem un sakristejas. Pie ieejas durvīm ir cementa kāpnes. Abos baznīcas sānos ir 5 logi, pie ieejas no gala 2 logi un katrā sakristejā viens logs. Dievnamu ieskauj dārzs, ko noslēdz mūra žogs. Ieejas vārti ir no gala un sāniem. Dārzā aug veci lapu koki. Aiz dievnama žoga, pretī presbitērijam atrodas plebānija.

Interjers

Tā ir vienas navas telpa ar flīžu grīdu un koka griestiem, kas klāti ar mazu ieloku. Virs ieejas atrodas kora telpa ar ērģelēm, kura balstās uz diviem lieliem mūra pīlāriem. Presbitērija abās pusēs ir sakristejas, virs kurām ir noliktavas. Presbitēriju no lūgšanu zāles atdala koka dievgalds. Presbitērija labajā stūrī atrodas koka skulptūra "Ecce Homo". Kanceli, dievlūdzēju solus un trīs baznīcā esošos altārus izgatavojis galdnieks Staņislavs Meinards. Galvenais jeb centrālais altāris atrodas centrā pie presbitērija gala sienas, tas ir ar diviem pīlāriem, starp kuriem ir Vissvētākās Trīsvienības glezna. Sānu altāri veidoti līdzīgi un atrodas dievgalda galos pie abām sienām lūgšanu zāles pusē. Labajā pusē ir Svētā Miķeļa altāris ar svētā gleznu, bet kreisajā pusē — Svētā Jura altāris ar viņa gleznu. Aplūkojamas ir 1913. gadā Serafinoviča ģipsī veidotās Krustaceļa bildes.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Rolands Šakals. 1920. gadā, atjaunojoties Rīgas bīskapijai, Sventes draudze kļuva patstāvīga, lai gan sāka veidoties jau 18. gadsimta sākumā, bet no 1911. gada Sventē pastāvīgi dzīvojis priesteris. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Sventē un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek katru dienu. Draudzei ir četras kapsētas — Sventes, Purniku, Zemkrusta un Timšānu kapi.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki ir Svētā Jura diena, Vissvētākās Trīsvienības svētki un  Svētā Erceņģeļa Miķeļa diena.
Austris Grasis

Biogrāfija

Tēvs Teodors Valdmārs Grasis, bija Rudbāržu Oskara Kalpaka pamatskolas pārzinis. Māte Elza Grase, bija mājsaimniece, dzimusi Bolšteina. Vecākā māsa Sarmīte Grase, un brālis Uldis. Austrim ir bijušas divas sievas, ar vienu izšķīrās, bet ar otru joprojām ir kopā. Pirmo sieva bija Lolita Kalniņa no Kanādas (1980. gadā izšķīrās). Otrā sieva Austrim Grasim ir LTV žurnāliste Ieva Freinberga. Ieguvis Triju Zvaigžņu ordeni ceturto šķiru, virsnieks, saņemts 2012. gadā par nopelniem valsts labā.
Austris Grasis bija studentu korporācijas Lettgallia biedrs.

Izglītība

No 1949.— 1960. gadam mācījās Ingolštates latviešu skolā un dažādās vācu skolās. 1962. gadā pabeidza Minsteres Latviešu Ģimnāziju.
1962. gadā mācījās mākslas vēsturi un arheoloģiju Minsteres Universitātē, vienu semestri. 1963. gadā mācījās folkloristikas, etnoloģijas un mākslas studijas Minhenes Universitātē. 1964. gadā mācījās etnoloģiju Upsalas Universitātē. No 1964. gada līdz 1972. gadam mācījās ģermānistikas un vēstures studijas paralēli Upsalas Universitātē. No 1969. gada līdz 1972. gadam mācījās Baltu fioloģijas studijas Stokholmas Universitātē.

Darba pieredze

1969. gadā strādāja par vācu valodas skolotāju Omolas (Åmål) Ģimnāzijā Zviedrijā. 1970. gadā bija latviešu valodas skolotājs Minsteres Latviešu Ģimnāzijā. 1971./1972. mācību gadā Zviedru valodas, sabiedrisko zinību un reliģiju vēstures skolotājs Zviedru vidusskolās Stokholmā, Hudingē (Huddinge) un Skūgosā (Skogås).
No 1972. gada līdz 2007. gadam bija tulks dažādu Latvijas delegāciju vizīšu laikā, kā Vācijas, tā arī Beļģijā un Rumānijā. No 1972. līdz 2007. gadam bija baltu valodas lektors (pēdējos gadus virslektors) Bonnas Universitātes salīdzinošās valodniecības institūtā. No 1987. gada līdz 1995. gadam ir Latviešu Tautas Augstskolas ABRENE Francijā direktors.
Kopš 2007. gada ir pensijā un patstāvīgi dzīvo Latvijā. No 2008. gada līdz 2009. gadam bija konsultants ''A/S Preses nams''.No 2008. gada līdz 2011. gadam bija folkloras pulciņa "Rāmsalaca" vadītājs Mazsalacā. 2009./2010. mācību gadā bija kultūras vēstures skolotājs Mazsalacas vidusskolā 11. un 12.klasē zviedru valodas skolotājs Mazsalacas vidusskolas 10.klasē.
8. armija (Vācijas impērija)

Kaujas ceļš

Armijas vadība izveidota Pozenes pilsētā pēc vispārējās mobilizācijas izziņošanas 1914. gada 2. augustā, bet jau 8. augustā pārcelta uz Marienburgas pilsētu ar uzdevumu aizsargāt Austrumprūsijas teritoriju pret Krievijas impērijas armijas iebrukumu. Pēc zaudētās 19.-20. augusta Gumbinenes kaujas 8. armija atkāpās aiz Vislas, pēc tam pārgāja uzbrukumā un uzvarēja krievus Tanenbergas kaujā 26.–30. augustā un Pirmajā Mazūru ezeru kaujā 6.–14. septembrī. 
1915. gada pavasarī 8. armija, pārdēvēta par Nemunas armiju (Njemenarmee) Kurzemes ofensīvas laikā iebruka Lietuvā, pēc tam Kurzemē un Zemgalē. Armijas štābs tika pārcelts no Tilzītes uz Šauļiem, decembrī tai atgrieza 8. armijas nosaukumu. 1916. gada 1. aprīlī armijas vadību pārcēla uz Jelgavu, bet 1917. gada 15. septembrī uz Rīgu, kur tā atradās līdz pat 1918. gada 31. decembrim.

Virspavēlnieki

Vācijas 8. armijas virspavēlnieki (Oberbefehlshaber) bija šādi ģenerāļi:

Atkāpšanās no Baltijas

Pēc Novembra revolūcijas Vācijā Padomju Krievijas 7. armija un Rietumu armija sāka uzbrukumu sabrūkošās Vācijas 8. armijas vienībām, kas atkāpās bez ievērojamas pretestības izrādīšanas. 
25. novembrī 7. armija ieņēma Pleskavu, 28. novembrī Narvu un 1. decembrī Rēzekni. 
1918. gada 8. decembrī Rietumu armijas sastāvā tika izveidota Latvijas armijas grupa, kas 9. decembrī ieņēma Daugavpili, 18. decembrī Valku, 22. decembrī Valmieru, 23. decembrī Cēsis un pietuvojās Rīgai.
1919. gada 1. janvārī vācu 8. armija pameta Rīgu. Lai aizsargātu Austrumprūsijas pierobežu reģionus no iespējamā Padomju Latvijas armijas (PLA) uzbrukuma, Liepājā esošajam Vācijas armijas garnizonam pievienoja no brīvprātīgajiem izveidoto Dzelzsdivīziju. Visus šos spēkus 1919. gada 1. februārī apvienoja 6. rezerves korpusā, par kura komandieri iecēla Liepājas militāro gubernatoru fon der Golcu.
Sergejs Kirovs

Dzīves gājums

Dzimis nabadzīga zemnieka ģimenē. 1894. gadā kļuva par bāreni, izaudzis patversmē. Beidzis skolas dzimtajā Uržumā un Kazaņā. 1904. gadā iestājās KSDSP. Pēc Oktobra revolūcijas darbojās Krievijas dienvidos. 1919. gada 25. februārī kļuva par Astrahaņas pagaidu revolucionārās padomes vadītāju, organizēja represijas pret režīma pretiniekiem. 1920. gada 28. aprīlī Sarkanās armijas sastāvā piedalījās uzbrukumā Azerbaidžānai, kļuva par Komunistiskās partijas Kaukāza biroja CK locekli. 1923. gada aprīlī tika ievēlēts par partijas CK locekli. No 1926. gada - par VK(b)P Ļeņingradas komitejas vadītājs.
Kirovs kļuva par vienu no populārākājām personām PSRS. 1934. gada 1. decembrī Kirovu partijas Ļeņingradas organizācijas galvenajā mītnē - Smoļnijā, ar revolvera šāvienu nogalināja partijas instruktors Leonīds Nikolajevs. 25. decembrī sastādītajā pirmajā apsūdzībā kā viens no vaininiekiem tika minēts Latvijas konsuls Georgs Bisenieks − viņš esot bijis sakarnieks starp Kirova slepkavības organizētāju Ļeningradas grupu un šī atentāta īsteno plānotāju, no Padomju Savienības izraidīto Ļevu Trocki. 31. decembrī G. Bisenieks tika izraidīts no Padomju Savienības, pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņš tika apcietināts un 1941. gada 27. jūlijā nošauts. Josifs Staļins un viņam lojālās aprindas Kirova nāvi izmantoja, lai sāktu plašas represijas PSRS. Fakti par tiešu Staļina iesaisti slepkavības plānošanā nav iegūti, kaut arī daži fakti liecina par PSRS drošības dienestu iesaisti slepkavības veicināšanā. Daļa vēsturnieku uzskata, ka slepkavība tika veikta personīgu iemeslu dēļ - Nikolajeva sieva, latviete Milda Draule esot bijusi Kirova mīļākā.
PSRS Kirova vārdā tika nosaukti daudzi ģeogrāfiski objekti. Rīgā okupācijas (Latvijas PSR) laikā par Kirova parku sauca Vērmanes dārzu, šeit atradās Kirova krūšutēls, bet Elizabetes ielas nosaukums bija Kirova iela.
Nīcas pagasts

Daba

Atrodas Piejūras zemienes Bārtavas līdzenumā. Augstākā vieta ir Pūsēnu kalns - 37 m virs jūras līmeņa (augstākā kāpa Latvijas piekrastē, relatīvais augstums 31 metrs, garums 300 m, platums 100 m). Daļa no pagasta teritorijas atroadas zem jūras līmeņa.

Purvi

Agrākais Mēķes purvs (1360 ha) nosusināts kopā ar Mēķes ezeru.

Vēsture

Mūsdienu Nīcas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Nīcas jeb Lejasbārtas muiža (Gut Nieder-Bartau, Nīca), Papes muiža (Gut Papenhof), Pērkones muiža (Gut Perkuhnenhof).
1935. gadā Liepājas apriņķa Nīcas pagasta platība bija 219,3 km² un tajā dzīvoja 4160 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Nīcas, Banažu, Jūrmalciema un Otaņķu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Liepājas rajona Nīcas ciemam 1951. gadā pievienoja daļu Banažu ciema, 1954. gadā — Jūrmalciema, Bernātu un Pērkones ciemus. 1956. gadā Pērkones ciemu, atdalot no Nīcas ciema I. Sudmaļa kolhoza un zvejnieku saimniecības «Sarkanais karogs» teritorijas, izveidoja no jauna. 1972. gadā Nīcas ciemam pievienoja likvidēto Pērkones ciemu un daļu Rucavas ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Nīcas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Nīcas novadā.

Latvijas galējais rietumu punkts

Nīcas pagasta teritorijā Baltijas jūras krastā atrodas Latvijas galējais rietumu punkts (20°58' A.g.), ko iezīmē akmens zīme "Zaļais stars".

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Aucugals, Pērkone, Bernāti, Jūrmalciems, Lauciņciems, Nīca (pagasta un novada centrs), Kalnišķi.
Pārtvērējiznīcinātājs

Pārtvērējiznīcinātājs, iznīcinātājs-pārtvērējs jeb pārtvērējlidmašīna ir iznīcinātāju paveids, kura uzdevums ir nepieļaut veiksmīgas pretinieka lidmašīnu, galvenokārt bumbvedēju un izlūklidmašīnu, misijas. Mūsdienās šo funkciju lielākā daļā gaisa spēku veic parasti iznīcinātāji, vienīgie pēc 1960. gadiem izstrādātie specifiski pārtvērējiznīcinātāju modeļi ir MiG-31 (PSRS) un Tornado F3 (Lielbritānija). Pārtvērējiznīcinātāju ātrums sasniedz 3000 km/st, bet lidojuma augstums — 21 km.
Japāņu popmūzika

Vēsture

Termins «J-pop» pirmoreiz parādījās 1988. gadā.
Tango

Tango ir dejas un mūzikas veids. Tango dzimtenes ir Argentīna un Urugvaja.
Agrākais tango bija pazīstams ar nosaukumu tango criollo, vai vienkārši tango. Mūsdienās ir dažādi tango novirzieni, kā Argentīnas Tango, Urugvajas Tango, Somu tango un citi. Taktsmērs - 2/4.