google/wiki40b huggingface dataset:
Pedru I (Brazīlija)

Biogrāfija

Dzimis Lisabonā, Pedru bija Portugāles karalistes valdnieka Žoau VI ceturtais bērns. Kad 1807. gadā Portugālē iebruka Napoleona karaspēks, Pedru tēvs ar ģimeni bēga uz Portugāles lielāko un bagātāko koloniju Brazīliju. 1820. gada revolūcija Lisabonā lika Pedru tēvam atgriezties Portugālē 1821. gada aprīlī, bet Pedru tika atstāts Brazīlijā kā reģents.
Brazīlijā ar plašu neapmierinātību tika uzņemta ziņa par Portugāles valdības draudiem atsaukt Brazīlijas politisko autonomiju, kas pastāvēja kopš 1808. gada. Pedru paziņoja par Brazīlijas neatkarību no Portugāles 1822. gada 7. septembrī, 12. oktobrī viņš tika atzīts par Brazīlijas imperatoru. Līdz 1824. gada martam Pedru I sakāva visas Portugālei lojālās armijas vienības. 1826. gada martā viņš uz dažiem mēnešiem kļuva par Portugāles karali kā Pedru IV, taču atteicās no troņa savas vecākās meitas Marijas II labā. Nespēdams vienlaikus risināt Brazīlijas un Portugāles politiskās problēmas, 1831. gadā Pedru I atteicās no troņa par labu savam piecus gadus vecajam dēlam Pedru II un devās uz Eiropu, lai Portugāles tronī atjaunotu savu meitu Mariju, kuru bija gāzis Pedru I jaunākais brālis Migels. 1832. gada jūlijā Pedru I ar armiju iebruka Portugālē. Lai arī sācies kā Portugāles pilsoņu karš, tajā iesaistījās arī citas reģiona valstis. Miris 1834. gada septembrī no tuberkulozes.
Vidējie dzeņi

Kopīgās īpašības

Vidējo dzeņu ģints sugas ir vidēji lieli dzilnu dzimtas putni. Lielākais ģintī ir vidējais dzenis, tā ķermeņa garums var sasniegt 22 cm, svars 85 g. Mazākais ģinttī ir Arābijas dzenis, kura ķermeņa garums ir 18 cm, svars 19—20 g. Visām trim sugām ir melnibalta, raiba mugura, pelēks vēders un vaigi, sārta zemaste, līdzīgi raibajiem dzeņiem. Galvas virsa koši sarkana (vidējam dzenim) vai dzeltena (dzeltengalvas dzenim), vai dzeltensarkana (Arābijas dzenim).
Gustavs Hercs

Biogrāfija

Hercs piedzima 1887. gadā Hamburgā, Vācijas impērijā, advokāta Gustava Teodora Herca (1858–1904) ģimenē. Viņa tēvs bija fiziķa Heinriha Rudolfa Herca brālis.
Gustavs Hercs mācījās Getingenes Universitātē (1906–1907) un Minhenes Universitātē (1907–1908). Pēc tam viņš studēja Humbolta Berlīnes Universitātē un 1911. gadā pabeidza doktora studijas pie Heinriha Rubensa.
No 1911. līdz 1914. gadam Hercs strādāja par Rubensa asistentu Berlīnes Universitātē. Šajā laikā viņš kopā ar Džeimsu Franku veica eksperimentus, pētot neelastīgas elektronu sadursmes ar atomiem gāzēs. Tieši par šiem pētījumiem viņi abi 1925. gadā saņēma Nobela prēmiju fizikā.
Pirmā pasaules kara laikā Hercs dienēja armijā. 1915. gadā viņš guva nopietnu ievainojumu. Pēc kara 1917. gadā atsāka strādāt Berlīnes Universitātē kā privātdocents, bet vēlāk kā fiziķis zinātnieks strādāja Philips kvēlspuldžu rūpnīcā Eindhovenā (1920-1925).
1925. gadā Hercs kļuva par profesoru un Fizikas institūta direktoru Halles Universitātē, bet 1928. gadā ieņēma līdzīgus posteņus Berlīnes tehniskajā universitātē.
Vācijā nākot pie varas NSDAP, tika pieņemts "Likums par profesionālā civildienesta atjaunošanu" (1933). Saskaņā ar to Hercs tika klasificēts kā otrās pakāpes daļēji ebrejs, jo viņa vectēvs no tēva puses Dāvids Gustavs Hercs (1827–1914) bērnībā bija ebrejs, kura ģimene 1834. gadā kristījās luterismā. Tādēļ Hercs 1934. gadā bija spiests atstāt darbu universitātē un 1935. gadā sāka strādāt kompānijā Siemens par pētnieciskās laboratorijas direktoru. Tur viņš veica pētījumus atomfizikas un ultraskaņas jomās līdz pat 1945. gadam.

Darbs PSRS

Tuvojoties Otrā pasaules kara beigām, vairāki vācu zinātnieki, tai skaitā Hercs, drošības nolūkos vēlējās izbraukt no Vācijas. Viņiem rūpēja savu zinātnisko institūtu liktenis. Lai pasargātu tos no izlaupīšanas, viņi vienojās vērsties pie PSRS varas pārstāvjiem. Sarunu rezultātā vācu fiziķi izbrauca uz PSRS. Hercs saņēma uzdevumu izstrādāt izotopu seperācijas metodi, izmantojot difūziju inerto gāzu plūsmā. Hercu nozīmēja par vadītāju institūtam "G", kas atradās 10 km no Suhumi. Institūtā strādāja ap 300 vāciešu.
1949. gadā 6 vācu zinātnieki (tai skaitā Hercs) bija konsultanti urāna bagātināšanas rūpnīcā slēgtajā pilsētā Sverdlovska-44. 1950. gadā Hercs pārcēlās uz Maskavu. Par piedalīšanos padomju kodolprojektā Hercam 1951. gadā tika piešķirta Staļina prēmija (otrās klases).

Atgriešanās VDR

1954. gadā Hercs pārcēlās uz Vācijas Demokrātisko Republiku, kur piedalījās kodolindustrijas izveidošanas procesā. Viņš strādāja par profesoru un Fizikas institūta direktoru Leipcigas Universitātē. 1961. gadā ieguva emeritus statusu un pensionējās. Viņš bija VDR Fizikas biedrības priekšsēdētājs (1955-1967), pēc tam goda priekšsēdētājs (1967-1975).

Personīgā dzīve

Hercs 1919. gadā apprecējās ar Elenu Dihlmani (mirusi 1941. gadā). Viņiem bija divi dēli Karls Helmuts Hercs and Johaness Heinrihs Hercs, kas abi kļuva par fiziķiem. Karls Helmuts Hercs kļuva pazīstams kā medicīniskās ultrasonogrāfijas izgudrotājs. 1943. gadā Hercs apprecējās ar Šarloti Jollasi. Hercs nomira 1975. gadā 88 gadu vecumā.
Skitija

Skītija ir vēsturisks nosaukums reģionam Melnās jūras un Kaspijas jūras ziemeļu stepēs (sengrieķu: Σκυθία (Skuthia), angliski: Scythia), kuru laikā no 8. gs.p.m.ē. līdz 2. gs. m.ē.) apdzīvoja nomadu skitu ciltis.

Pirmā skitu valsts (7. gs.p.m.ē.)

Hērodots uzskaita piecas skitu ķēniņu paaudzas, kas valdījuši šajā laikā - Anacharsis, Saulius, Idanthyrsus, Gnurus, Lycus, un Spargapithes. (Herodotus IV, 76).
Skiti šajā laikā esot iebrukuši Tuvo Austrumu zemēs, bet 6.gs. p.m.ē. persiešu ķēniņš Dārijs viņus atspiedis atpakaļ Melnās jūras ziemeļu piekrastē. Tad viņi esot uzkundzējušies zemjkopju tautām meža stepju teritorijās Austrumeiropas līdzenumā.

Otrā skitu valsts (5.- 4. gs.p.m.ē.)

Šajā laikā skiti intensīvi tirgojās ar grieķiem, tas izmainīja sākotnējo nomadu cilšu dzīvesveidu. Apmēram 5. gs. beigās pie Dņepras upes esot uzcelts skitu cietoknis (tagadējā Kamianka-Dniprovska), kas kalpojis par ķēniņa Ateja (Ateas) valsts centru 4. gs. p.m.ē. Savos rietumu sirojumos Atejs esot pakļāvis trāķiešus tagadējā Bulgārijas teritorijā. Maķedonijas ķēniņš Filips II esot sakāvis Atēja karaspēku, pats viņš kritis kaujas laukā 339. g. p.m.ē. 
Otro skitu valsti pilnībā iznīcināja no austrumiem uzbrūkošie sarmati.

Trešais valstiskuma periods (2. gs.p.m.ē. - 2. gs. m.ē.)

Šajā laikā pastāv vismaz divas skitu valstis - Mazā Skitija (tagadējās Bulgārijas austrumu daļā un Dobrudžā) un sākotnējā skitu teritorijā (Krima, Dņepras lejtece). To pilnībā iznīcina no ziemeļiem uzbrūkošās gotu ciltis 2. gs. m.ē., kas nodibina savu valsti šajā teritorijā.
Timofejs Pavlovskis

Biogrāfija

Timofejs Pavlovskis piedzima bagātā vecticībnieku ģimenē Vārkavas pagastā 1890. gada 19. februārī. Piedalījies Pirmajā pasaules karā.
1922. gadā kļuvis par Vārkavas pagasta domes priekšsēdētāju, šajā amatā bija ilgus gadus. 1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā. Pārstāvējis Krievu zemnieku partiju. Bijis Saeimas sekretāra biedrs. Amatu zaudējis 1934. gadā līdz ar Ulmaņa apvērsumu.
1944. gadā devies trimdā. Miris 1964. gadā Austrālijā.
Rīgas Motormuzejs

Vēsture

Rīgas Motormuzejs tika dibināts 1989. gada 22. aprīlī pēc Latvijas Antīko automobiļu kluba un tā vadītāja Viktora Kulberga iniciatīvas un tika izvietots īpaši muzeja vajadzībām projektētā ēkā. Muzeja ēkas arhitekts ir Viktors Valgums. Kopš 2009. gada 1. jūlija Rīgas Motormuzejs ir Ceļu satiksmes drošības direkcijas (CSDD) filiāle.

Ekspozīcija

Muzejā apskatāma pastāvīga ekspozīcija, kurā iespējams aplūkot unikālu pirms 1904. gada Augusta Krastiņa kompānijā ASV izgatavotu automobili, kā arī 1912. gadā Latvijā ražoto Russo-Balt ugunsdzēsēju automobili "D" 24-40 un 1938. gadā Vācijā ražoto kalnu sacīkšu automobili Auto Union CD V16. 
Muzejā ir apskatāmi Latvijā ražotie automobiļi (Russo-Balt, Ford-Vairogs, RAF, u.c.) un moto, velo tehnika (Leitners, G. Ērenpreis, Ozolnieks, Sarkanā Zvaigzne, u.c.). Kolekcijā ir arī Kremļa autoparka eksponāti (Staļina ZiS 115 S, Brežņeva avarējušais auto u.c.) un citi PSRS automobiļi, pirms Otrā pasaules kara ražotie  senie automobiļi (BMW, Ford, Chevrolet, Mercedes, u.c.), sacīkšu automobiļi, motosporta tehnika.

Ekspozīcijas filiāle Bauskā

2011. gadā pēc rekonstrukcijas atklāta Rīgas Motormuzeja filiāle Bauskā. Filiāle sastāv no divām izstāžu zālēm—angāriem, kas savā starpā savienoti ar administratīvo ēku. Vienā ekspozīcijas zālē ir apskatāmi vieglās automašīnas, ar kādām pilsētnieki devās izbraukumos 1930. gados un pēckara laikā. Otrajā zālē ir izstādīti traktori Fordson, Lanz Bulldog, kuļmašīna un cita vēsturiska lauksaimniecība tehnika, kā arī kravas un apvidus automobiļi, kuri tika plaši lietoti padomju laika kolhozos.

BKSB motoru sporta ekspozīcija

Biķernieku kompleksās sporta bāzes (BKSB) administrācijas ēkā, S. Eizenšteina ielā 4, atrodas motoru sporta ekspozīcija. Ekspozīcijā apskatāmi motoru sportā izmantoti spēkrati - formulas, automobiļi un motocikli.
Debora Tanena

Izglītība

Tanena absolvējusi Hanteras koledžas vidusskolu un ieguvusi bakalaura grādu koledžā, kas tagad ir daļa no Binghamptonas. Profesore ieguvusi arī grādu angļu literatūrā, kurā ieguvusi arī maģistra izglītību. Vēlāk turpinājusi studijas un ieguvusi arī maģistra un doktora grādu valodniecībā.

Pētījumi

Tanenas pētījums sākās tad, kad viņa savas disertācijas rakstīšanas laikā kopā ar draugiem izanalizēja cilvēku savstarpējo attiecību izpausmes. Šis pētījums par attiecībām bija saistīts ar atšķirīgiem dzimumiem gan mājās, gan darbā. Tanena strādāja pie "duālās kultūras" tradīcijas, kas apgalvo, ka vīriešu un sieviešu runas stili ir atšķirīgi, jo tie nāk no dažādām kultūrām. Katram dzimumam specifiskās sazināšanās īpatnības rodas jau bērnībā, kad augot, zēni un meitenes spēlējas savā starpā viendzimuma grupās. Tā rezultātā vīriešiem un sievietēm vēlāk dzīvē ir grūtības saziņā ar pretējo dzimumu. Tanena bija veikusi plašu pētījumu par šo tēmu, tomēr feministiski orientēti valodnieki viņai oponē.
Plumlova

Vēsture

Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Blūmenava (vācu: Blumenau). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Solaris Urbino 12

Solaris Urbino 12

Solaris Urbino 12 bija pirmais tolaik jaunizveidotā uzņēmuma Solaris Bus & Coach modelis. Tas arī ir kļuvis par vispopulārāko Solaris zīmola modeli. Urbino 12 debitēja 1999. gadā Starptautiskajā tirdzniecības izstādē. Sākot no 2002. gada, tika uzsākta otrās paaudzes autobusu ražošana. Tie gan bija kā kompromisa variants pirms trešās paaudzes autobusu iznākšanas 2005. gadā, tāpēc tie ir ļoti līdzīgi pirmajai versijai. Trīs gadus vēlāk tika radīta trešās paaudzes Urbino 12 uzlabots variants. Kopš 2014. gada ražo ceturtās paaudzes autobusus. Rīgā izmanto pirmās un otrās paaudzes Urbino 12, bet drīzumā ielās parādīsies arī ceturtās paaudzes autobusi.
Solaris Urbino 12 simbols ir zaļš taksis, kas atrodas uz lielākās daļas autobusu.
Rihards Dēdekinds

Dzīve

Dēdekinda tēvs bija Jūliuss Vilhems Ulrihs Dēdekinds, strādāja par administratoru koledžā Braunšveigā. Dēdekindam bija 3 vecāki brāļi un māsas. Pieaudzis būdams, viņš nekad nelietoja vārdus “Jūliuss Vilhelms”. Dzimis, sava mūža lielāko daļu pavadījis un miris Braunšveigā (angliski to dēvē par “Brunswick”). 
1848. gadā pirmo reizi apmeklēja Carolinum koledžu, bet 1850. gadā pārgāja uz Getingenes Universitāti. Tur Dēdekindam skaitļu teoriju pasniedza profesors Morics Sterns. Gauss aizvien mācīja, lai arī lielākoties tikai elementārā līmenī, Dēdekinds kļuva par Gausa pēdejo audzēkni. 1852. gadā Dēdekinds saņēma doktora grādu par disertāciju ar nosaukumu “Teorija par Eilera integrāļiem”. Šī tēze nepierādīja viņa talantu, kas bija acīmredzamas viņa turpmākajās publikācijās. 
Tajā laikā Berlīnes Universitāte, nevis Getingenes, bija galvenā matemātiskās pētniecības iestāde Vācijā. Dēdekinds divus gadus studēja Berlīnē, kur gan viņam, gan viņa laikabiedram – Bernardam Rīmanam 1854. gadā tika piešķirta habilitācija. Pēc tam viņš atgriezās Getingenē, lai mācītu kā docents, pasniedzot varbūtības un ģeometrijas kursus. Kādu laiku studējis kopā ar Johanu  Pēteri Gustavu Ležēnu Dirihllē, abi kļuva par labiem draugiem. Savu matemātisko zināšanu vājo vietu dēļ, studēja par elipsēm un Abelia variācijām. Viņš bija pirmais Getingenē, kurš lasīja lekcijas par Galoisa teoriju. Šajā laikā viņš kļuva par vienu no pirmajiem cilvēkiem, kas izprata algebras un aritmētikas nozīmi. 
1858. gadā uzsāka mācības Politehniskajā skolā Cīrihē. Laikā, kad šī skola tika modernizēta un kļuva par Tehnoloģiju institūtu, Dēdekinds atgriezās dzimtajā Braunšveigā, tur arī pavadīja visu atlikušo mūžu. 1894. gadā aizgāja pensijā, laiku pa laikam mācīja un turpināja publicēt. Tā arī neaprecējās, bet dzīvoja kopā ar savu māsu Džūliju. 
Dēdekinds tika izvēlēts Berlīnes (1880) un Romas akadēmijā, un Francijas Zinātņu akadēmijā (1900). Saņēmis Goda Doktora grādu Oslo, Cīrihes un Braunšveigas universitātē.
Septuaginta

Septuaginta (latīņu: septuaginta — ‘septiņdesmit’), apzīmējums: LXX, ir vecākais ebreju Bībeles tulkojums grieķu valodā (precīzāk — grieķu koine valodā).
Iespējams, tulkots ebreju kopienas pārstāvjiem Grieķijā, kad grieķu valoda bija lingua franca reģionā. Valodas analīze liecina, ka Tora (Vecās Derības pirmās piecas grāmatas) tika iztulkotas 3. gadsimta p.m.ē. vidū, savukārt pārējo Vecās Derības grāmatu tulkošana tika pabeigta 2. gadsimtā p.m.ē.
Nosaukums Septuaginta attiecināms uz 72 tā tulkotājiem (seši no katras no 12 ciltīm Izraēlā). Saskaņā ar leģendu tulkojumu sponsorēja Ptolemajs II. Tulkojums sastāv no apmēram desmit grāmatām un vairākiem atsevišķiem tekstiem, kas ar laiku pazuduši no senebreju teksta.
Biznesa augstskola "Turība"

Starptautiskā darbība

Augstskolā ik gadu studē vairāk kā 200 studentu no ārvalstīm.
Turība ir pirmā augstskola Baltijā un Skandināvijas valstīs, kas saņēmusi Pasaules tūrisma organizācijas akreditāciju un starptautiski atzītu ekspertu novērtējumu — WTO TedQual sertifikātu. Tas piešķirts profesionālā bakalaura studiju programmai "Tūrisma un viesmīlības nozares uzņēmumu vadība", kā arī profesionālā maģistra studiju programmai "Tūrisma stratēģiskā vadība".
Augstskola uzņemta kā biedrs Starptautiskajā biznesa augstskolu attīstības asociācijā (AACSB International), kura apvieno vadošās pasaules biznesa augstskolas, Eiropas Augstākās izglītības iestāžu asociācijā (EURASHE) un Eiropas Juridisko fakultāšu asociācijā (ELFA).

Studējošo pašpārvalde

Biznesa augstskolas Turība Studējošo pašpārvalde ir dibināta 1998.gadā un tajā darbojas studenti no visām augstskolas fakultātēm. Studējošo pašpārvaldes atbildībā ietilpst augstskolas studentu interešu pārstāvniecību, kā arī pasākumu un aktivitāšu organizēšana augstskolā studējošajiem.

Biznesa inkubators

Sākot ar 2006. gadu augstskolā darbojas biznesa inkubators ar mērķi atvieglot studentiem patstāvīga biznesa uzsākšanu un attīstīšanu. 2013. gada iesākumā, kad inkubatora telpas tika paplašinātas, jauno biznesa ideju mājvietu Turības studenti var ne tikai reģistrēt kā sava uzņēmuma juridisko adresi, tajā strādāt, organizēt tikšanās un glabāt dokumentus, bet arī pilnveidot savu uzņēmumu piedāvātos pakalpojumus, ciešāk sasaistīt savu uzņēmējdarbību ar studiju procesu un palielināt tirgvedības un publicitātes aktivitātes.
Neirons

Neirons (grieķu: neuron - dzīsla, nervs; dažreiz tiek saukts arī par neirocītu vai nervu šūnu) ir nervu sistēmas pamatvienība, kas sastāv no šūnas ķermeņa un izaugumiem un vada nervu impulsus. Tās ir elektriski kairināmas šūnas, kuras apstrādā un nodod tālāk informāciju. Mugurkaulniekiem neironi ir smadzeņu un muguras smadzeņu galvenā sastāvdaļa.
Neironi ir uzbudināmas nervu sistēmas šūnas. Atšķirībā no gliālajām šūnām neironi ir spējīgi ģenerēt darbības potenciālus (uzbudināties) un sūtīt uzbudinošus signālus. Neironi ir ļoti specializētas šūnas, kas visā sava mūža gaitā nedalās.

Apraksts

Nervu audi sastāv no nervu šūnām jeb neironiem un neiroglijas šūnām. Neiroblasts ir neirona prekursors. Neiroblastam diferencējoties, neironā veidojas neironam specifiskas daļas, kuras ļauj tam izpildīt atbilstošas funkcijas. Diferenciācijas beigās ir nobriedušais neirons
Neironi veido galvas un muguras smadzeņu pelēko vielu un atrodas citos mazākos nervu šūnu sakopojumos — ganglijos. Katrs neirons ir šūna, no kuras atiet viens garš izaugums — mielinizēts aksons, un vairāki mazi — dendrīti. Aksoni var veidoties no dendrītu proksimālās daļas. Šūnas ķermeni jeb centrālo daļu sauc par perikarionu. Neirona diametrs ir 4—135 µm.
Hosē Pekermans

Karjera

Kā futbolists no 1970. līdz 1974. gadam pārstāvējis Argentīnas klubu Argentinos Juniors. Vēlāk pārcēlies uz Kolumbiju un spēlējis Independiente Medellín. Ceļgala traumas dēļ bija spiests beigt spēlētāja karjeru 28 gadu vecumā.
Trenera karjeras sākumā strādāja ar jauniešu komandām Argentīnas klubos Chacarita Juniors un Argentinos Juniors, pēc tam bija Čīles kluba Colo-Colo jauniešu komandas treneris. No 1994. līdz 2001. gadam strādāja ar Argentīnas U20 izlasi. Šajā laikā trīs reizes uzvarēja pasaules U20 čempionātā (1995., 1997. un 2001. gadā), divreiz aizveda Argentīnas komandu arī līdz uzvarai Dienvidamerikas jauniešu čempionātā.
2004. gada septembrī kļuva par Argentīnas futbola izlases galveno treneri. 2006. gada FIFA Pasaules kausā ar izlasi aizkļuva līdz ceturtdaļfinālam, kur tā pēcspēles 11 metru sitienu serijā piekāpās Vācijas izlasei. Pēc šī zaudējuma Pekermans amatu atstāja. Karjeras turpinājumā vadīja Meksikas klubus Toluca un Tigres UANL.
2012. gada janvārī Pekermans tika apstiprināts par Kolumbijas futbola izlases galveno treneri. 2014. gada FIFA Pasaules kausā Kolumbija Pekermana vadībā iekļuva ceturtdaļfinālā, kur piekāpās Brazīlijai. Pekermans trīs reizes pēc kārtas (2012., 2013. un 2014. gadā) tika atzīts par Dienvidamerikas gada futbola treneri. 2016. gadā ar Kolumbijas izlasi izcīnīja 3. vietu Copa América. 2018. gada FIFA Pasaules kausā ar Kolumbijas izlasi sasniedza astotdaļfinālu.
Cardi B

Privātā dzīve

2017. gadā Cardi B sāka tikties ar Migos grupas reperi Offset, 27. oktobrī viņi saderinājās, kad Offset viņu bildināja koncerta laikā.
Teodors Hermanis Valters

Dzīvesgājums

Teodors Hermanis Valters dzimis 1898. gada 10. janvārī Žeimē, Kauņas guberņā. Viņa vecāki Mārtiņš un Doroteja bija Gļiebovas muižas kalpi. Mācījās Bornsmindes pagasta skolā Bauskas apriņķī no 1907. līdz 1913. gadam. 1913. gadā iestājās Bauskas tirdzniecības skolā, kuru pabeidza 1918. gadā Maskavā (uz kurieni skola tika evakuēta). Mācījās Bauskas ģimnāzijā no 1921. gada septembra līdz 1923. gada 15. jūnijam, to absolvējot.
1923. gadā iestājās Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātē, to pabeidza 1934. gada 18. maijā. Dr. Kārlis Irbe viņu ordinēja par mācītāju 1928. gada 22. janvārī Rīgas Doma baznīcā kopā ar H. Ulmani un G. Beķeri. Studiju laikā piedalījās teoloģijas studentu brālības "Betānija" dibināšanā, kas vēlāk tika pārdēvēta par "Ausekli". Kādu laiku bija brālības magister cantandi.
1951. gada 15. maijā mācītāju T. Valteru apcietināja un izsūtīja uz Sibīrijas soda nometnēm, kur viņš sākumā Kemerovas apgabalā, pēc tam Omskā pavadīja piecus gadus. Atbrīvots 1956. gada 9. augustā.
Pēc atgriešanās Latvijā viņš kalpoja kā dažādu Latvijas ev. lut. baznīcas draudžu mācītājs līdz 1984. gada 29. aprīlim (līdz 86 gadu vecumam). 1984. gada 25. februārī 12. Ģenerālā Sinode, kā vecāko tā laika Latvijas ev. lut. Baznīcas kalpojošo mācītāju apbalvoja ar virsmācītāja titulu.
Aizgāja mūžībā 1992. gada 31. oktobrī Žeimē, Lietuvā. Apglabāts Rīgas Meža kapos netālu no Mācītāju kalniņa.
2010. gada WTA čempionāts

2010. gada WTA Tūres čempionāts notika Dohā, Katarā, no 2010. gada 26. līdz 31. oktobrim. Čempionātā piedalījās 2010. gada WTA Tūres ranga astoņas labākās sportistes. Iepriekšējā gada vienspēļu čempione Serena Viljamsa kvalificējās arī 2010. gada turnīram, taču nestartēja kājas savainojuma dēļ. Tāpat nestartēja viņas māsa Venusa (kreisā ceļa savainojuma dēļ). Viņas abas nestartēja arī dubultspēļu turnīrā.
Par turnīra uzvarētāju vienspēlēs kļuva beļģiete Kima Kleistersa, kura finālā uzvarēja Karolīnu Vozņacku no Dānijas. Dubultspēlēs triumfēja argentīniete Žizela Dulko un itāliete Flāvija Penneta. Pēc šī turnīra par karjeras beigām paziņoja krievu tenisiste Jeļena Dementjeva.

Vienspēles

Kima Kleistersa uzvarēja  Karolīnu Vozņacku ar 6–3, 5–7, 6–3.
Tas bija K. Kleistersas piektais tituls 2010. gadā un 40. tituls karjerā. Tāpat tā bija viņas trešā uzvara WTA čempionātā (iepriekš 2002. un 2003. gadā).

Dubultspēles

Žizela Dulko kopā ar  Flāviju Pennetu uzvarēja  Kvetu Peški un  Katarinu Srebotņiku ar rezultātu 7–5, 6–4.
Čan Nam Zans

Biogrāfija

Divus gadus pēc kārtas uzvarējis Ungārijas jauniešu šaha čempionātos U8 vecuma grupā (2016, 2017). 2017. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā.
Kārls Deivids Andersons

Biogrāfija

Andersons piedzima Ņujorkā zviedru imigrantu ģimenē. Studēja fiziku un inženieriju Kalifornijas Tehnoloģiju institūtā. 1927. gadā ieguva bakalaura grādu, bet 1930. gadā — zinātņu doktora grādu. Roberta Milikena vadībā uzsāka kosmiskā starojuma pētījumus. Šo pētījumu gaitā Andersons atklāja daļiņu atstātos trekus tvaika kondensācijas kamerā. Andersons pēc eksperimentos iegūtajiem rezultātiem secināja, ka trekus veidojuši pozitroni — daļiņas ar tādu pašu masu, kā elektroniem, bet ar pretēju elektrisko lādiņu. Andersons par savu atklājumu paziņoja 1932. gadā. Pozitronu eksistenci teorētiski bija paredzējis Pols Diraks. Andersons bija pirmais, kas pierādīja pozitronu esamību kosmiskajā starojumā.
1936. gadā, turpinot kosmiskā starojuma pētījumus, Andersons kopā ar savu studentu Setu Nedemeijeru atklāja mionu.
Andersons visu savas karjeras laiku strādāja Kalifornijas Tehnoloģiju institūtā, arī Otrā pasaules kara laikā, kad pievērsās raķešu tehnoloģiju pētniecībai. 1950. gadā Andersons kļuva par Amerikas Mākslas un zinātņu akadēmijas biedru.
Andersons nomira 1991. gadā 85 gada vecumā.
Jānis Grots

Dzīves gājums

Dzimis laukstrādnieku — Jāņa un Marijas ģimenē. Dzimtā vieta — Ērgļu pagasta Silamuiža. Tēvs — bijušais tautskolotājs, šajā laikā ir muižas māju rentnieks. Groti piedzīvo parasto rentnieka likteni — viņiem jāpārceļo no vienas Ērgļu mājas uz otru un Jāņa bērnība paiet "Spīliņos", "Jaundalbos", "Anduļēnos", "Vecskrīveros", "Lejaskalniņos".
Ērgļu pagasta pareizticīgo Krievkalna skolā trīs klases viņš pabeidz divās ziemās (1908—1910). No 1910. līdz 1914. gadam mācījies Ērgļu draudzes skola. Tajā Grots aizrāvies ar Puškinu, Ļermontovu, Tolstoju, Ņekrasovu. No 1914. līdz 1915. gadam Grots mācās Jaunpils pareizticīgo pamatskolā. 1915. gadā sākās Jāna Grota žurnālista gaitas. Viņa rakstus avīzē "Jaunais Vards" iespiež ar pseidonīmu J.Mežmalietis. 14 gadus vecā korespodenta pirmā publikācija liecina jau par zināmu orientēšanos sociālos jautājumos.
Kā eksternis 1920. gadā Rīgā ieguva vidējo izglītību, studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un Tiesību zinātņu fakultātē. Grots piedalījās dzelzceļnieku streikā 1921. gadā, darbojās kreiso studentu organizācijās, vairakkārt apcietināts. Grots bija viens no žurnāla "Trauksme" dibinātājiem. No 1926. līdz 1934. gadam — laikraksta „Sociāldemokrāts” literārās daļas vadītājs.
Pēc Otrā pasaules kara Grots aktīvi iesaistījās jaunās padomju dzīves celtniecībā. No 1945. gada bija laikraksta "Literatūra un Māksla" literārais līdzstrādnieks, pēc 1948. gada nododas tikai rakstniecībai. Grota darbi tulkoti arī krievu valodā.

Literārais darbs

Pirmie dzejoļu krājumi — "Pavasara ūdeņi" (1925), "Vējš no jūras" (1927), "Vakara mākoņi" (1930) — ir trauksmaini, nemierpilni, kas noliedz kapitālistisko īstenību, pauž ticību cilvēces nākotnei. Dzejoļos pēc Otrā pasaules kara gadiem — "Rīta stunda" (1946), "Nākamība" (1948), "Augšanas prieks" (1951) un daudziem citiem — raksturīga tautu draudzības tematika, dzīves apliecinājums.
Man atliek tik papurināt piedurknes - no tām birst laukā dzejolis pēc dzejoļa.
— Jānis Grots

Apbalvojumi

Par nopelniem latviešu padomju daiļliteratūras attīstībā Grotam piešķirts Latvijas PSR Nopelniem bagātā kultūras darbinieka nosaukums.