Hormonālā kontracepcija

Hormonālā kontracepcija ir pretapaugļošanās metode, kuru izmanto sievietes reproduktīvā vecumā, lai izvairītos no nevēlamas grūtniecības. Šo efektu panāk, ar hormonu preparātiem iedarbojoties uz endokrīno sistēmu.
Gandrīz visas metodes balstās uz steroīdu hormonu saturošiem līdzekļiem. Pirmā oriģinālā hormonālās kontracepcijas metode — kombinētās orālās kontraceptīvās tabletes — parādījās 1960. gadā. Vēlāk tika izveidotas arī citas metodes, kā aktīvās vielas nogādāt ķermenī, piemēram, ar injekcijām, plāksteriem un spirālēm, lai gan mūsdienās orālās un injekciju metodes vēl aizvien ir populārākās. Kopumā pasaulē no visiem lietotajiem kontracepcijas veidiem hormonālā kontracepcija sastāda ap 18%. Hormonālā kontracepcija ir ļoti efektīva — gada laikā grūtniecības iespējamība ir mazāka par 1%. Precīza lietošana šo iespējamību var samazināt pat līdz 0,3%. Pagaidām hormonālie kontraceptīvie līdzekļi ir pieejami tikai sievietēm, bet pašlaik eksperimentālā stadijā preparāti tiek izstrādāti arī vīriešiem.
Divi galvenie hormonālās kontracepcijas sastāva veidi ir kombinētā metode, kas sastāv no estrogēna un progestīna kombinācijas, bet otra tikai progestogēna metode, kuras sastāvā ir progesterons vai kāds tā sintētisks analogs (progestīns). Kombinētās metodes darbojas, nomācot ovulāciju un sabiezējot dzemdes kakla gļotas, bet progestogēna metode balstās uz ovulācijas biežuma samazināšanu, novērš olšūnas implantāciju dzemdē, toties galvenais efekts ir gļotu sabiezināšana, tādējādi traucējot spermatozoīdiem nokļūt dzemdē.

Medicīniskais pielietojums

Hormonālo kontracepciju galvenokārt lieto, lai izvairītos no nevēlamas grūtniecības, bet ir arī citas situācijas, kad tā tiek lietota.

Policistisko olnīcu sindroms

Hormonālā kontracepcija tiek bieži izrakstīta, jo samazina pārlieku lielo androgēnu (vīrišķo dzimumhormonu) līmeni ķermenī, kā arī samazina olnīcu hormonu veidošanos.

Dismenoreja

Hormonālā kontracepcija var samazināt dismenorejas (menstruācijas traucējumu) izraisītos krampjus un sāpes.

Menorāģijas

Orālā kontracepcija tiek izrakstīta, lai palīdzētu regulēt menstruālos traucējumus un samazinātu paildzinātas asiņošanas.

Hirsūtisms

Tā tiek lietota arī, lai samazinātu hirsūtismu (palielinātu apmatojuma daudzumu sievietēm), jo samazinās vīrišķo dzimumhormonu veidošanos sievietes ķermenī. Turklāt tabletēs esošais estrogēns stimulē aknas ražot olbaltumvielas, kas saista androgēnus un samazina to aktivitāti.

Pinnes

Hormonālā kontracepcija, samazinot vīrišķo dzimumhormonu līmeni, var attiecīgi samazināt arī taukvielu izdali ādā, tādējādi novēršot piņņu veidošanos.

Kombinētā orālā kontracepcija

Kombinētās orālās kontracepcijas tabletes ir kombinācija no perorāli (caur gremošanas traktu) uzņemama aktīva progestīna, kas nodrošina ovulācijas kavēšanu, un estrogēna, kas regulē cikla kontroli. Pirmo reizi tās tika ieviestas 1960. gadā ASV. Sākotnēji hormonālo tabletes bija paredzētas lietoti tikai, ja bija sāpīga menstruālā asiņošana, bet novērotais kontraceptīvais efekts tika uzskatīts par blakni.

Venozā trombembolija

Kombinētā orālā kontracepcija palielina venozās trombembolijas risku, iekļaujot gan dziļo vēnu trombozi, gan plaušu emboliju. Šie trombi var izraisīt gan paliekošu invaliditāti, gan nāvi. Tā arī būtiski palielina risku tiem cilvēkiem, kas jau ir riska kategorijā, saslimt ar sirds-asinsvadu sistēmas slimībām. Vislielākais risks ir smēķējošām sievietēm vai arī tādām, kas lieto tabletes jau ilgstoši un ir vecākas par 35 gadiem.
Kopējais absolūtais risks venozai trombozei uz 100 000 sievietēm gadā ir ap 60, bet orālās kontracepcijas nelietotājām ap 30 gadījumu.Salīdzinājumam, grūtniecēm venozā trombembolija rodas 100-200 gadījumos uz 100 000 grūtniecēm. Risku ietekmē arī kombinētās orālās kontracepcijas preparātu sastāvs.

Audzēju risks

2010. gadā veikts sistemātiskais pētījumu apskats neapstiprināja palielinātu vispārīgo ļaundabīgo audzēju risku, toties tika atrasts nedaudz paaugstināts krūts vēža risks, kurš 5-10 gadu laikā pazūd, ja sieviete vairs nelieto kombinētos kontraceptīvus.

Pasargājošā ietekme

Kombinētā orālā kontracepcija samazina risku iegūt olnīcu vēzi, endometrija vēzi un kolorektālo vēzi.
Orālo kontraceptīvu lietošana samazina risku saslimt ar olnīcu vēzi vēlākā dzīves laikā par vairāk nekā 50%. Lietojot kombinētos orālos kontraceptīvus ilgāk par 10 gadiem, risks iegūt olnīcu vai endometrija vēzi tiek samazināts par 80%. Riska samazinājums var saglabāties vismaz 20 gadus.

Palielinātie riski

2005.gada International Agency for Research on Cancer (IARC) pētījumā vēstīts, ka ir palielināts risks krūts vēzim, dzemdes kakla vēzim un aknu vēzim.

Svars

2011. gadā Cochrane sistemātiskais pētījumu apskats neatrada sevišķu svara palielinājumu starp sievietēm starp sievietēm — orālās kontracepcijas lietotājām un nelietotājām. Pierādījumi nebija pietiekami, lai apgalvotu, ka kombinētās orālās kontracepcijas lietotāju svars pilnībā nemainās, bet tika secināts, ka būtiskas svara izmaiņas tā neizraisa.

Depresija

Zemi serotonīna līmeņi ir saistīti ar depresiju. Augsti estrogēna un progestīna līmeņi (pirmās paaudzes kontraceptīvos) spēj samazināt smadzeņu serotonīna līmeni, jo paaugstina serotonīnu šķeļošo enzīmu koncentrāciju. Pasaules Veselības organizācija un Lielbritānijas Royal College of Obstetricians and Gynaecologists apstiprina, ka jaunās paaudzes kontraceptīvi, visticamāk, neizraisa depresiju, kā arī nepasliktina stāvokli jau depresijā esošām sievietēm.

Progestogēna orālā kontracepcija

Progestogēna kontracepcijai teorētiski ir tikpat liela kontraceptīvā efektivitāte kā kombinētajai hormonālajai kontracepcijai, taču šī veida tabletes dzer bez pārtraukumiem un turklāt tās jādzer tajā pašā dienas laikā (maksimāli pieļaujama 3 stundu novirze). Šo kontracepcijas metodi iesaka dzemdējušām sievietēm, jo tā nesamazina piena sekrēciju.

Menstruāciju traucējumi

Lietojot tikai progestogēnu saturošos kontraceptīvus, sākumā mēdz būt neregulāras menstruācijas. Dažus mēnešus sievietēm reizēm mēdz būt spotingi, kas izskatās kā brūni izdalījumi.

Sāpes

Progestogēnu saturošie kontraceptīvi var reizēm izraisīt krūšu sāpes un vēdera krampjus.

Krūts vēža risks

Pēc pēdējā lielākā pētījuma, ko veica International Agency for Research on Cancer (IARC) 1999.gadā, tika secināts, ka nav pierādījumu par paaugstinātu risku saslimt ar krūts vēzi, lietojot orālos progestogēna kontraceptīvus.

Ieguvumi

Tā kā progestogēna orālās kontracepcijas medikamentos nav estrogēnu, tie nav saistīti ar paaugstinātu iespējamību saslimt ar sirds un asinsvadu slimībām, kā tas ir gadījumā ar kombinēto orālo kontracepciju. Progestogēna kontraceptīvus var lietot arī sievietes, kas baro ar krūti, jo progestogēns neietekmē piena veidošanos. Līdzīgi kā kombinētā kontracepcija, tā samazina arī risku saslimt ar iegurņa iekaisuma slimību. Pagaidām nav skaidrības par to, vai progestogēna kontracepcija samazina risku saslimt ar olnīcu vēzi.

Lietošanas biežums pasaulē

Visbiežākā hormonāla kontracepcija ir tablešu veidā un kopumā tā sastāda 12% no visiem kontracepcijas veidiem. Hormonālās tabletes ir vairāk populāras attīstītajās pasaules valstīs, kur tās sastāda 25% no kopējās kontracepcijas lietošanas. Hormonālā kontracepcija injekciju veidā veido ap 6% no kopējās kontracepcijas, bet citi hormonu ievades veidi tikai ap 1%.

Latvijā

2011. gada organizācijas "Papardes zieds" dati par iedzīvotāju reproduktīvo veselību rāda, ka Latvijā ir ļoti liels kontracepcijas nelietotāju skaits seksuāli aktīvo sieviešu vidū — 24%, turklāt 2014. gada dati liecina, ka hormonālo kontracepciju Latvijā lieto tikai 5,3% (dažos avotos līdz 10%) sieviešu reproduktīvajā vecumā.

Lietošana grūtniecības laikā

Hormonālā progestagēnu perorālā kontracepciju zīdīšanas laikā sāk lietot ne agrāk kā pēc sestās pēcdzemdību nedēļas. Ja sieviete nezīda bērnu, to var lietot tūlīt pēc dzemdībām. Savukārt kombinēto perorālā kontracepciju zīdīšanas laikā var lietot pēc sestā pēcdzemdību mēneša. Ja netiek zīdīts bērns to var sākt lietot pēc trešās pēcdzemdību nedēļas.