Ēvalds Valters

Biogrāfija

Dzimis 1894. gada 2. aprīlī Planīcas "Eglenieku" mājās kā neprecētās kalpones Annas Valters dēls. Bez Ēvalda mātei jau bija vecākie bērni - brālis Jānis (Žanis) (dz. 1882) un māsa Ieva (dz. 1890). 1896. gadā nāk pasaulē māsa Marija un tai pat gadā Anna Valters apprecas ar Planīcas "Eglenieku" saimnieku, atraitni Frici Šēnbergu. Viņu laulībā dzimis dēls Fricis Šēnbergs (1897 - 1904). 1897. gadā pēc vīra nāves Anna ar bērniem pārcēlās uz Kuldīgu, kur 1901. gadā salaulājās ar strādnieku Jēkabu Upmali. Viņiem meita Amālija Minna Upmale (dz. 1903).
Pēc pamatskolas absolvēšanas Valters strādāja par melnstrādnieku sērkociņu fabrikā "Vulkāns". 1912. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur pa dienu strādāja fabrikā, bet vakaros mācījās svešvalodas sociāldemokrātu izveidotajos kursos strādniekiem "Valodnieks". Tā kā Valters bija vienīgais dēls, sākoties 1. Pasaules karam, viņam nebija jāiet karot. 1915. gadā Valters aizbrauca uz Maskavu un sāka strādāt vīna firmā, taču drīzumā sailgojās pēc dzimtenes un iestājās 5. Zemgales latviešu strēlnieku pulkā.
Teātra aktiera karjeru uzsācis 1917. gadā Pirmā pasaules kara frontē, strēlnieku pašdarbības teātra trupā. Viņa pirmā loma bija Krodzinieks brāļu Kaudzīšu romāna "Mērnieku laiki" uzvedumā. 1920. gadā Maskavā iestājās teātra studijā Творчество, kuru vadīja Jevgēņijs Vahtangovs — te filmējies savā pirmajā kinofilmā "Sargeņģelis" (kr. Ангел-хранитель), — bet 1923. gadā kā aktieris darbojās Maskavas latviešu teātrī "Skatuve". Atgriezies Latvijā 1923. gadā, uzsāka darbu Liepājas teātrī (līdz 1928. gadam), lasīja aktiermākslas kursu Tautas Akadēmijā. 1928./29. gadā vienu sezonu pēc Eduarda Smiļģa uzaicinājuma nostrādāja Dailes teātrī. Aktieris Daugavpils teātrī (1929—1930). 1932. gadā Ēvalds Valters kopā ar aktieri Teodoru Lāci izveidoja bezdarbā esošo profesionālo aktieru ansambli "Tautas Teātris", kas darbojās Rīgā, Lāčplēša ielā 43/45 (Grāmatnieku nams, vēlāk Poligrāfiķu kultūras nams) līdz 1934. gadam. Pēc teātra slēgšanas, darbu atrada Liepājas teātrī (1934—1938). 1940. gadā Ēvaldam Valteram uzticēja Jelgavas teātra vadību. Valters atgriezās Dailes teātrī 1941. gadā un tajā nostrādāja līdz pat skatuves gaitu beigām, radot ap simts vienreizīgu, neaizmirstamu tēlu. Pēdējo lomu Ēvalds Valters spēlēja 94 gadu vecumā, un tas bija A. Čaka dzejas izrādē "Mūžības skartie". Filmējies daudzās Rīgas kinostudijas filmās, kopumā atveidojis 36 kinovaroņus. Ilgu laiku bija vecākais darbojošais aktieris pasaulē. Saņēmis "Tautas aktiera" goda nosaukumu.
1939. gadā nopirka zemes gabalu Rīgas pievārtē Bieriņos. Burātājs — ar savu jahtu "Ragana" burāja pa Lielupi un Rīgas jūras līci līdz pat 50. gadu vidum. 
Ēvalds Valters bijis precējies trīs reizes, ar pēdējo sievu - Veru Gribaču laulībā nodzīvoja 40 gadus. Divās pirmajās laulībās viņam bija trīs meitas, trešajā - dēls Raitis.
Ar savu uzrunu 8. oktobrī atklāja LTF dibināšanas kongresu. 1988. gada 11. novembrī Rīgas pils tornī kopā ar rakstnieku Albertu Belu pacēla pirmo sarkanbaltsarkano karogu pēc 1940. gada. Piedalījās dibināšanā un deva vārdu latviešu karavīru organizācijai LATVIEŠU STRĒLNIEKU APVIENĪBA, ko 1989. gada 17. jūnijā LU Lielajā aulā  nodibināja 522 dibinātāji. To skaitā strēlnieks P.Griško, zemūdenes RONIS komandieris H.Legzdiņš, karavīrs un politiķis Vilis KRŪMIŅŠ, akadēmiķi  Jānis Stradiņš,  Eevīns Grinovskis, TV diktors Valdis ČUKURS.  Viens no pirmajiem 1992. gada jūnijā saņēma atjaunotās Latvijas Republikas pasi. 1993. gadā Aizpores kapsētā iestādījis ozoliņu pie pieminekļa O.Kalpakam.
Valters 1956. gadā saņēma Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda  nosaukumu, bet 1981. gadā — Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukumu.

Literārā darbība

Daudz tulkoja no franču valodas - Rasinu, Moljēru, Lafontēnu. 1940. gadā apgādā "Zemnieka domas" tika izdota Valtera tulkotā Žana Rasina traģēdija "Britaniks". 1956.gadā ar pseidonīmu "Ints Baltarājs" Latviešu Nacionālais Fonds Skandināvijā izdeva Ēvalda Valtera poēmu "Rusiāde: rakstīta komūnistu okupācijas laika tumsā, bailēs un slepenībā no ļauno acu skata, tagadējā Latvijā". Poēmas rokrakstu pēc Valtera lūguma uz Stokholmu aizveda kāds Zviedrijas flotes kuģa virsnieks. 
Tulkojis no franču valodas latviski 20 Moljēra lugas un 412 Lafontēna fabulas.