google/wiki40b huggingface dataset:
Klaudija Amura

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt sešu gadu vecumā. Trenējusies pie pazīstamā argentīniešu šaha lielmeistara Oskara Panno. Piecas reizes uzvarējusi Argentīnas sieviešu šaha čempionātos (1985, 1987, 1988, 1989, 2014). Sešas reizes uzvarējusi Dienvidamerikas sieviešu šaha čempionātos (1990, 1992, 1994, 1996, 1998, 1999). 1990. gadā uzvarējusi Hosē Raula Kapablankas memoriālā sieviešu turnīrā. 1997. gadā uzvarējusi Panamerikas sieviešu šaha čempionātā.
Trīs reizes piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīros. Labāko panākumu guvusi 1990. gadā Azovā, kad starpzonu turnīrā pēc papildu rādītājiem ierindojusies 5. vietā. 
Tāpat trīs reizes piedalījusies Pasaules čempionātos šahā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kuros 2000. gadā 1. kārtā zaudējusi Sjui Juihua, 2006. gadā 1. kārtā zaudējusi Irinai Krušai, bet 2008. gadā 2. kārtā zaudējusi Žuaņai Lufei.
Deviņas reizes pārstāvējusi Argentīnas komandu Pasaules šaha olimpiādēs (1988-1994, 1998, 2008-2014), kurās lielāko panākumu sasniegusi 1990. gadā, kad individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1990. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 1998. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
2017. gada Eschborn-Frankfurt – Rund um den Finanzplatz

Maršruts

Sacensības sākās Ešbornā un noslēdzās Frankfurtē, virzoties caur Taunusa kalniem uz ziemeļrietumiem no Frankfurtes. Ievērojamākie kāpumi bija Feldbergs, Ruperšains un Mammolšains. Sacensības noslēdzās ar trijiem 4,5 kilometru apļiem Frankfurtes centrā ar finišu pie Frankfurtes vecās operas, pilsētas galvenās koncertzāles. Distances kopgarums bija 215,7 km.
Kārlis Krievs

Biogrāfija

Kārlis Krievs piedzima 1886. gada 10. decembris Braslavas pagasta "Jaunskultēs". 1912. gadā beidzis Pēterpils Universitāti inženiera-ķīmiķa specialitātē. 1923. gadā iecelts par Ventspils domes priekšsēdētāju, amatā bijis līdz 1925. gadam, kad kļuva par 2. Saeimas deputātu (ievēlēts no "Demokrātiskā Centra" saraksta).
Pusotru mēnesi pēc ievēlēšanas Saeimā kopā ar Kārli Dišleru un Aleksandru Evanu izveidojis bezpartijisko sabiedrisko darbinieku frakciju. 1926. gada decembrī kļuvis par satiksmes ministru Marģera Skujenieka vadītajā valdībā. Amatā bijis līdz valdības krišanai 1928. gada janvārī. Tajā pašā gadā kandidējis 3. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Darba savienības un Tautas apvienības saraksta, nav ievēlēts.
1941. gada 14. jūnijā ticis apcietināts un deportēts uz Iekškrieviju.
Konvencija par bioloģisko daudzveidību

Konvencija par bioloģisko daudzveidību ir globāla mēroga starpvalstu līgums, kas parakstītājvalstīm uzliek par pienākumu aizsargāt "daudzveidību sugas ietvaros, starp sugām un starp ekosistēmām".
Konvenciju parakstīja 1992. gadā Rio zemes samita laikā. Latvija konvencijai pievienojās 1995.gadā.
Ivars Ivasks

Dzīvesgājums

Dzimis Rīgā igauņa Vidrika Ivaska un latvietes Ilzes Gūteres ģimenē, kurā sarunvaloda bijusi vācu valoda. Mācījies vācu, igauņu un vēlāk latviešu skolā Rīgā. Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā no Igaunijas devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Tur no 1946. līdz 1949. gadam studējis mākslas vēsturi un salīdzināmo literatūru Marburgas Universitātē. 1949. gadā apprecējies ar latviešu dzejnieci Astrīdi Ivasku.
Izceļoja uz ASV, kur turpinājis studijas Minesotas Universitātē, 1950. gadā ieguvis maģistra, savukārt 1953. gadā — doktora grādu. Strādājis par vācu valodas pasniedzēju koledžās un augstskolās. No 1967. gada profesors Oklahomas Universitātē. Darbojies starptautiskajā literatūras žurnālā Books Abroad (no 1977. gada World Literature Today). Piedalījās 1969. gadā nodibinātās Nusteda starptautiskās balvas literatūrā izveidē. No 1990. gada dzīvojis Īrijā.
Pirmie dzejoļi vācu valodā (krājumi Aus ersten Gedichten, 1945; Gespiegelte Erde, 1967), vēlāk pievērsies dzejošanai igauņu valodā (publicēti vairāki krājumi, tajā skaitā Tāhtede tadhendus ("Zvaigžņu zintis", 1964), Paev astub kukkesammul ("Diena attek gaiļa soļiem", 1966), Ajaloo aiad ("Vēstures dārzi", 1970), Oktoober Oklahomas ("Oktobris Oklahomā", 1973), Verikivi ("Asinsakmens", 1976)). Dzejā bieži dabas tēlojumi, ceļojumos gūti iespaidi. Vairāku literatūras balvu laureāts. Literatūras kritikā apcerējis igauņu trimdas, kā arī Eiropas literatūru, daudzu recenziju autors.
Freitāgi-Loringhofeni

Freitāgi - Loringhofeni (vācu: Freytag von Loringhoven, von Freytag genannt Löringhoff) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Livonijā 15. gadsimtā un ierakstīta Kurzemes bruņniecības, Vidzemes bruņniecības un Sāmsalas bruņniecības matrikulās.

Vēsture

Freitāgu dzimta cēlusies no kāda Vestfālenes dižciltīgā Vecelo Frīdaha (vācu: Wecelo Vriedach), kas rakstos pieminēts 1198. un 1217. gadā. Vēlāk šīs dzimtas piederīgie apmetās Frīzijā un Oldenburgā. 15. gadsimta beigās Johans Freitāgs no Loringhofas iestājās Vācu ordenī un kļuva par Livonijas ordeņa mestru. Savā valdīšanas laikā viņš vairākiem dzimtas locekļiem izlēņoja zemes īpašumus. Tā 1493. gadā Arnds Freitāgs ieguva īpašumus Daugavpils komturejā, viņa pēctečiem līdz 1830. gadam piederēja Demenes muiža (Demmen). 1878. gadā Krievijas valdība Baltijā dzīvojošajiem Freitāgiem - Loringhofeniem piešķīra baronu titulu.
Antonio Džiovinaci

Testpilots (2017)

2016. gada septembrī Antonio Džiovinaci tika dota iespēja izmēģināt Ferrari komandas simulatoru tās bāzes vietā Maranello pilsētā Itālijā. Savukārt tā paša gada decembrī tika oficiāli paziņots, ka Džiovinaci ir piekritis kļūt par 2017. gada Ferrari komandas testpilotu un trešo braucēju.
Pateicoties vācu pilota Paskala Vērleina gūtajiem savainojumiem 2017. gada janvārī aizvadītajās The Race of Champions autosacīkstēs, Antonio Džiovinaci 2017. gada februāra beigās un marta sākumā tiks dota iespēja aizvadīt četru dienu ilgu pirmsezonas testu sesiju Sauber komandas sastāvā.
Mirbahi

Fon Mirbahi (vācu: von Mirbach) ir vācbaltiešu dzimta, kas 16. gadsimtā ieceļoja Kurzemē un kļuva par lieliem zemes īpašniekiem Piltenes apgabalā un Kurzemes un Zemgales hercogistē, vēlāk Kurzemes guberņā. 
Krievijas impērijas valdība 1862. gadā atzina Kurzemes fon Mirbahu dzimtas tiesības lietot mantojamu baronu titulu.

Vēsture

Mirbahu dzimtas pirmsākumi Reinzemē izsekojami līdz 13. gadsimtam, kad pieminēts bruņinieks Teoderiks no Merbahas (latīņu: Theodoricus miles de Merbach). 15. gadsimtā dzimtai piederēja Neiblankheimas (Burg Neublankenheim) un Arlofas (Burg Arloff) pilis. 
Pēc Reinzemes pievienošanas Prūsijas karalistei tās karalis Frīdrihs Vilhelms IV Johanu Vilhelmu Mirbahu no Harfas (von Mirbach zu Harff) iecēla grāfu kārtā. Viņa pēctecis Vilhelms fon Mirbahs (1871—1918) bija Vācijas impērijas diplomāts, pirmais sūtnis Krievijas PFSR.

Kurzemes Mirbahi

Kurzemes Mirbahu dzimtas ciltstēvs bija Emerihs no Mirbahas (Emmerich I. von Mirbach, miris 1597), kas pēc Livonijas ordeņa sabrukuma 1564. gadā pieminēts kā Kandavas pilskungs. 1579. gada 4. novembrī viņš no naudas grūtībās nokļuvušā karaļa Magnusa iegādājās ap 35 tūkstošus ha lielo Puzes muižu (Gut Pussen), kas kļuva par Mirbahu dzimtas īpašumu. 
1620. gada 17. oktobrī Mirbahu dzimtu ierakstīja Kurzemes bruņniecības matrikulā. Mirbahi aktīvi piedalījās Kurzemes hercogistes politiskajās norisēs.
Frīdrihs Gothards fon Mirbahs no Kurzemes pārcēlās uz Bohēmiju, kur iegādājās Kosmanosas muižu (čehu: Kosmonosy), 1791. gadā Svētās Romas impērijas ķeizars Leopolds II viņam pieķīra grāfa titulu.
Pēc Kurzemes hercogistes pievienošanas Krievijas impērijai vairāki Mirbahu dzimtas pārstāvji kļuva par Krievijas armijas ģenerāļiem.
Varka (pilsnovads)

Varkas pilsnovads (latīņu: Warka, terra Warkunde) bija seno latgaļu Jersikas valsts jeb Letijas daļa uz austrumiem no Lubāna ezera, kas pieminēta ar Romas pāvesta legāta Modenas Viļuma starpniecību panāktajā 1226. gada 20. aprīļa izlīgumā starp Livonijas bīskapu Albertu un Zobenbrāļu ordeni.
Dokumentā rakstīts, ka no Letijā iekarojamām zemēm mestrs var, nedaloties ar bīskapu, pakļaut tikpat lielu novadu, kādu bīskaps izlēņoja Varkā Teoderiham no Kokneses (latīņu: Convenit praeterea inter eos, quod si magister poterit sibi subjugare de Lettia partem aequivalentem illi, quam ipse episcopus Theodorico de Cocansi (Cokenois) in Warka eam dividire cum episcopo minime teneatur).  Varkas zeme zivīm bagātā Lubāna ezera austrumu krastos uz ilgāku laiku kļuva par strīdus objektu starp Livonijas ordeni un Rīgas arhibīskapu. Pēc 1256. gada izlīguma Varkas zemi (latīņu: Terra Warkunde) ieguva Livonijas ordenis, nemainot arhibīskapa un ordeņa zemnieku zvejas tiesības.
Pēc Kokneses pārvaldnieka Teoderiha nāves 1269. gadā viņa zemes (arī Varkas rietumu daļu) lēņa valdījumā ieguva Hanss Tīzenhauzens.

Lokalizācija

Tā kā bīskapa Albertam pakļautās zemes šajā laikā ietvēra arī Aiviekstes baseinu starp Daugavu un Lubāna ezeru, tad Kokneses Teoderiha lēnī varēja ietilpt arī tagadējā Varakļānu apkārtne, kur Ernests Brastiņš aprakstījis divus pilskalnus.
Pēc Livonijas kara beigām 1583. gadā Borhu dzimta ieguva savā īpašumā Varakļānu novadu uz dienvidiem no Lubāna, tas tika dēvēts par "Varkas zemi" (vācu: Warkland). Tā ietvēra tagadējo Varakļānu, Galēnu, Stirnienes, Atašienes un Barkavas pagastu teritorijas.
Martēns Furkads

Karjera

Ar biatlonu nodarbojas kopš 2002. gada. Francijas izlasē kopš 2006.—2007. gada sezonas, tomēr Pasaules kausa posmos piedalās tikai kopš 2008. gada pavasara. Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā kļuva par vicečempionu 15 km masu startā (uzvarēja Jevgeņijs Ustjugovs no Krievijas). 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs izcīnīja savu pirmo olimpisko spēļu zelta medaļu — iedzīšanā, tāpat svinēja uzvaru 20 km distancē un masu startā.
2011.—2012. gada Pasaules kausa sezonā uzvarēja kopvērtējumā, tāpat uzvaru izcīnīja arī nākamajās sešās sezonās pēc kārtas, kļūdams par pirmo biatlonistu ar šādu sasniegumu.
Izcīnījis 11 zelta medaļas pasaules čempionātā.
2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs bija Francijas delegācijas karognesējs atklāšanas ceremonijā un izcīnīja zelta madaļas iedzīšanas un masu starta distancēs, kā arī jauktajā stafetē.
Galaktions Iļjins

Biogrāfija

Dzimis 1898. gada 29. oktobrī Kaunatas pagastā.
Nelegālās Latvijas Komunistiskās partijas biedrs no 1925. gada, LKP Latgales apgabala organizācijas Kaunatas rajona sekretārs (1928—1931), no 1931. gada LKP Latgales apgabala komitejas loceklis.
Bijis Latgales Sociāldemokrātu partijas priekšsēdētājs, 1932. gadā arestēts un notiesāts spaidu darbos, viņam piedāvāts doties uz Igauniju vai PSRS, taču viņš atteicās.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā iecelts par LKP Rēzeknes apriņķa komitejas pirmo sekretāru un par nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas deputātu un prezidija locekli. Bijis to deputātu starpā, kuri tā paša gada augustā devās uz Maskavu lūgt Latvijas pievienošanu PSRS.
Otrā pasaules kara laikā karoja Latviešu strēlnieku divīzijas sastāvā (1942—1943). 1945. gada februārī iecelts par Rēzeknes apriņķa izpildkomitejas priekšsēdētāju, no amata atsaukts tā paša gada novembrī, vēlāk darbojies arī Ludzā un Kārsavā.
Miris 1978. gada 29. jūnijā Rēzeknē.
Vjetnamiešu valoda

Ģeogrāfiskā izplatība

Vjetnamiešu valodā galvenokārt izplatīta Vjetnamā, kur to galvenokārt lieto tur dzīvojošie vjetnamieši. Tā ir arī dzimtā vai otrā valoda daudzām Vjetnamā dzīvojošajām minoritātēm. Tā plaši izplatīta ir arī Guansji Džuanu autonomajā reģionā (Ķīnā). Nozīmīgs vjetnamiešu valodas pratēju skaits dzīvo arī Kambodžā un Laosā.
Vjetnamiešu emigrācijas rezultātā to lieto arī citās pasaules daļās dzīvojošie vjetnamieši. Amerikas Savienotajās Valstīs tā sestā lielākā valoda pēc runātāju skaita. Tiek lēsts, ka šajā valstī dzīvo ap 1,5 miljoniem vjetnamiešu valodas pratēju. Austrālijā vjetnamiešu valoda ir septītā lielākā valoda, bet Francijā — astotā lielākā valoda pēc runātāju skaita. Čehijā vjetnamiešu valoda oficiāli atzīta kā viena no 14 minoritātes valodām.

Valodnieciskā klasifikācija

Aptuveni pirms 150 gadiem vjetnamiešu valoda tika identificēta kā austroaziātu valodu saimes monu-khmeru atzara valoda. Vēlāk tika konstatēts, ka tā radnieciski ir daudz tuvāka mjonu valodai (thiểng Mường) nekā citām monu-khmeru valodām, tāpēc tika izveidots vjetu-mjonu atzars, kurā iekļāva vēl dažas valodas, kas bija tuvākās šīm valodām. Termins ‘vjetu valodas’ (vietic) parādījās 1992. gadā, kad to ieviesa valodnieks Heiss (La Vaughn H. Hayes).
266-E. Rēzeknes policijas bataljons

Dienesta gaitas

Visā savas pastāvēšanas laikā 266-E. bataljons tika izmantots kā rezerves vienība pārējo policijas bataljonu vajadzībām. 1942. gada 1. augustā 1. un 2. rotu nosūtīja uz Minsku, kur no 2. rotas kodola tika izveidots 271. Valmieras bataljons. 13. augustā bataljonu pārcēla uz Bolderāju, kur 14. augustā par komandieri iecēla kapteini Alfonu Skrauju, viņu amatā 9. februārī nomainīja kapteinis Oskars Tiltiņš.
Visā kara gaitā 266-E. bataljonā kopsummā dienējuši ap 3000 latviešu karavīru, kas skaidrojams ar augsto kadru maiņas tempu un tā funkciju kā rezerves vienībai. 1942. gada augusta beigās 2 bataljona rotas atradās rezervē partizānu apkarošanas operācijā Sumpffieber. 1943. gada 4. augustā bataljonā bija 76 virsnieki, 307 instruktori un 779 kareivji. Ierindas mācība notika pēc latviski tulkota vācu reglamenta, taču iespēju robežās tika izmantotas Latvijas armijas uniformas.
1944. gada 3. oktobrī pienāca pavēle pamest Latviju un 5. oktobra plkst. 20 bataljons ar kuģi devās uz Dancigu, to sasniedzot 7. oktobrī. Līdz 13. oktobrim bataljons tika izmantots kartupeļu novākšanas darbos Dameravas muižā. Bija paredzēts 13. oktobra naktī doties uz Sofienvaldi, kur bataljonu iekļautu 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā, taču nezināmu iemeslu dēļ tas nenotika un bataljons palika Sofienvaldē līdz oktobra beigām.
1944. gada oktobra beigās bataljonu iekļāva 1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā.
Ragainītis, Mūziks un Bubesīte

Sižets

Sunītis Mūziks satiek krupju meiteni Bubesīti. Abi vēlas redzēt Ragainīti, noslēpumainu ezerzirdziņu. Trijotnes negaidītā satikšanās apliecina, ka sapņi piepildās.
Siversi

Fon Siversi jeb fon Ziversi (vācu: von Sivers) ir vācbaltiešu dzimta, kas 17. gadsimtā ieceļoja zviedru Baltijas provincēs, un vēlāk kļuva par lieliem zemes īpašniekiem Krievijas impērijas Baltijas provincēs. 
Dzimtas atzari izplatījās arī Krievijā. 
Līdz 1920. gada agrārajai reformai Siversu dzimtai Latvijā piederēja Skrīveru muiža un citas muižas.

Vēsture

Dzimtas aizsācējs bija Skones tirgotājs Pēteris Zeiferts (Seifferts, miris 1684), viņa dēls Johans (1646–1712) iestājās zviedru, pēc tam dāņu karaļa dienestā un nomainīja uzvārdu uz "Ziverts" (Sivert). Viņa dēls Pēteris Sivers (1674–1740) iestājās Krievijas cara Pētera I dienestā un tika paaugstināts par admirāli. Pēc uzvarām Lielajā Ziemeļu karā Pēteris I viņam 1716. gadā piešķīra zemes īpašumus iekarotajā Zviedru Igaunijā.  
Viņa dēlu Vidzemes guberņas landrātu Frīdrihu Vilhelmu Siversu (Friedrich Wilhelm von Sivers) 1747. gada uzņēma Vidzemes bruņniecībā, viņa mazdēls bija Krievijas impērijas kavalērijas ģenerālis Formholds Augusts fon Sivers (miris 1862), kas 1857. gadā tika uzņemts Kurzemes bruņniecībā.
BKA (pavadonis)

Lidojuma gaita

BKA startēja 2012. gada 22. jūlijā 06:41:39 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG/Fregat no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to tika palaisti arī pavadoņi Kanopus-V №1, Zond-PP, exactView-1 un TET-1. No Fregat dzinējbloka BKA atdalījās 07:26 UTC.
Bērzupe (stacija)

Vēsture

Šajā vietā stacija Jaunpils tika atvērta 1927. gadā. Pēc gada stacija tika pārdēvēta par Bērzupi. Mūsdienās šeit ir pieturas punkts.

Bērzupē līdz 2001. gadam apstājās dīzeļvilciens Rīga—Liepāja. Kopš 2001. gada pieturas punkts ir neizmantots. Pasažieru dīzeļvilcieni nepietur kopš 2001. gada 15. augusta.
Rikardo Gareka

Futbolista karjera

Profesionāla futbolista karjeru sāka 1978. gadā Buenosairesas "Boca Juniors". 1981. gadā tika izīrēts Sarmiento. 1985. gadā pievienojās Boca Juniors galvenajiem sāncenšiem River Plate.
1985. gadā pārgāja uz Kolumbijas klubu América de Cali, kura sastāvā divreiz kļuva par Kolumbijas čempionu (1985. un 1986. gadā). Šīs komandas sastāvā trīsreiz spēlēja Copa Libertadores finālā, bet visas trīs reizes zaudēja. 1989. gadā atgriezās Argentīnā un pievienojās Buenosairesas "Velez Sarsfield". Karjeras pēdējās sezonas aizvadīja Independiente, 1994. gadā uzvarot Argentīnas pirmās divīzijas Clausura čempionātā.
Argentīnas izlasē debitēja 1981. gadā pret Poliju. Izlases rindās aizvadījis 20 spēles un guvis 5 vārtus.

Trenera karjera

Trenera karjeru sāka 1996. gadā klubā Talleres. Vēlāk strādāja arī citos Argentīnas klubos: Independiente, Colón, Quilmes un Argentinos Juniors. 2004. gadā neilgu laiku bija trenera asistents Spānijas klubā Elche CF.
Karjeras turpinājumā vadīja Kolumbijas klubus América de Cali un Santa Fe. 2006. gadā atgriezās Talleres.
No 2007. līdz 2008. gadam bija Peru kluba Universitario galvenais treneris un uzvarēja 2008. gada Apertura čempionātā. 2009. gadā atgriezās Argentīnā un ar Vélez Sarsfield trīs reizes izcīnīja Argentīnas čempionu titulu. 2014. gadā bija Brazīlijas kluba Sanpaulu "Palmeiras" galvenais treneris.
2015. gada februārī tika apstiprināts par Peru futbola izlases galveno treneri. Garekas vadībā Peru izlase 2015. gada Copa America izcīnīja 3. vietu un kvalificējās 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram.
Toronto "Maple Leafs"

Spēlētāji

Starp visu laiku izcilākajiem Toronto spēlētājiem minami Tims Hortons, Teds Kenedijs, Kings Klensijs, Mats Sundins, Bērje Salmings, Vendels Klārks, Pols Hendersons un Dags Gilmors.
Stāmerienas pagasts

Upes

Dzelzupe, Kazupe, Melnupīte, Paparze, Pogupe, Rūdupe.

Ezeri

Kalnienas ezers, Kauguru ezers, Ludza ezers, Pogas ezers, Stāmerienas ezers.

Vēsture

Stāmerienas muiža 1802. gadā atdalījusies no Vecgulbenes kā patstāvīga vienība. Muižas pirmais īpašnieks bijis Johans Gotlībs fon Volfs, bet pēc viņa nāves to mantoja viņa pēcnācēji.
Stāmerienas pagasts (līdz 1882. gadam Stāmeres pagasts) dibināts 1867. gadā. 1935. gadā tā platība bija 87,9 km² un tajā dzīvoja 2192 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Lejas un Stāmerienes ciemus, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Stāmerienes ciems ietilpis Gulbenes apriņķī (1949-1949) un Gulbenes rajonā (pēc 1949. gada). 1954. gadā Stāmerienes ciemam pievienoja likvidēto Kalnienes ciemu, 1960. gadā pievienoja daļu Vecgulbenes ciema teritorijas, 1965. gadā — Litenes ciema padomju saimniecības «Stāmeriene» teritoriju, 1973. gadā — likvidētā Vecgulbenes ciema teritoriju. 1977. gadā pievienoja daļu Annas ciema teritorijas, bet daļu Stāmerienes ciema pievienoja Stradu un Annas ciemiem. 1979. gadā daļu teritorijas pievienoja Stradu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Stāmerienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Gulbenes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Vecstāmeriena (pagasta centrs), Kalniena, Stāmeriena, Lāčplēši, Namsadi, Putrāni, Medņi, Āboliņi, Skolas, Stancmuiža, Stūrastas.
Ako (pilsēta)

Vēsture

Pilsētas vēsture sākas vēl kanāniešu laikos, bet tagadējo pilsētu uzcēla arābi un krustneši. 1099. gadā krustneši ieņēma Jeruzalemi un vēlāk nostiprinājās Ako pilsētā, kas kļuva par ordeņu bruņinieku galveno ostu mājupceļā uz Eiropu. Musulmaņu armija uz laiku atguva Ako, bet drīz to no jauna iekaroja Ričards I Lauvassirds. 13. gadsimtā, kad Jeruzaleme bija arābu kontrolē, Ako bija krustnešu pēdējais bastions. Pilsēta no jauna uzplauka Osmaņu impērijas laikos. 1799. gadā tās valdnieks Ahmeds Pašā El-Džazars veiksmīgi aizstāvēja Ako pret Napoleona iebrukumu.
Viktors Matvijišens

Biogrāfija

Vinnicas šaha skolas audzēknis. Pārstāvējis Ukrainu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielākos panākumus guvis 2013. un 2014. gados, kad divas reizes pēc kārtas uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2014. gadā pārstāvējis Ukrainas komandu pasaules jauniešu U16 komandu šaha olimpiādē. 2018. gadā Grieķijā bijis otrais Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā.
Daudzkārtējais Ukrainas jauniešu šaha čempionātu uzvarētājs dažādās vecuma grupās. 2016. gadā uzstādījis savdabīgu rekordu, kad uzvarējis Ukrainas jauniešu čempionātos U16 vecuma grupā šahā, ātrajā šahā un šaha ātrspēlē. 
2016. gadā uzvarējis Fjodora Bogatirčuka memoriālā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Matvijišenam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
OA-9

Derīgā krava

Kopējā kravas masa bija 3350 kg.
Kosmosa kuģa hermētiskajā nodalījumā atradās 3268 kg kravas: lietas apkalpei (811 kg), rezerves daļas stacijas iekārtām (1191 kg), krava zinātniskajiem pētījumiem (1021 kg), datoru iekārtas (100 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aprīkojums (132 kg), kravas Krievijas  pusei (13 kg).
Stacijā tika nogādāta iekārta Cold Atom Laboratory, ko izstrādāja NASA Reaktīvās kustības laboratorija. Ar to trīs gadu laikā plānots veikt kvantu eksperimentus. Cita zinātniskā iekārta paredzēta betona sacietēšanas pētījumiem mikrogravitācijā.
Hermētiskajā nodalījumā bija arī NanoRacks palaišanas iekārta ar Cubesat pavadoņiem: CubeRRT, EQUiSat, HaloSat, MemSat, RadSat-g, RainCube, TEMPEST-D, EnduroSat One, Radix.
Nehermetizētā krava (82 kg) bija NanoRacks palaišanas iekārta ar Cubesat pavadoņiem: Aerocube 12A, Aerocube 12B, SORTIE, CaNOP.

Lidojuma gaita

Cygnus tika palaists 2018. gada 21. maijā 08:44:06 UTC ar nesējraķeti Antares 230 no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (MARS) starta laukuma LP-0A.
24. maijā Cygnus pietuvojās stacijai. 09:26 UTC kosmosa kuģi satvēra ar stacijas manipulatoru, kuru vadīja Skots Tingls. 12:13 UTC Cygnus bija pievienots pie Unity moduļa apakšējās pieslēgvietas.
10. jūlijā Cygnus OA-9 izmēģināja iespēju paaugstināt stacijas orbītu. 20:24 UTC tika veikts mazs manevrs, kas ilga 50 sekundes, dodot SKS 0,05 m/s paātrinājumu, un orbītu paceļot par aptuveni 90 metriem.
15. jūlijā 10:26 UTC ar Canadarm2 manipulatoru Cygnus tika atvienots no Unity moduļa. 12:36 UTC tas palaists brīvā lidojumā.
Pēc atvienošanās kravas kuģis paaugstināja orbītu līdz 480 km un no ārpusē pievienotā NanoRacks izlaida pavadoņus Lemur-2-TomHenderson, Lemur-2-Yuasa, Lemur-2-Alexander, Lemur-2-Vu, Aerocube-12A, Aerocube-12B.
30. jūlijā tika iedarbināts Cygnus galvenais dzinējs, un kravas kuģis nogāja no orbītas; tas sasniedza atmosfēras blīvos slāņus un sadega.
Sačems

Etimoloģija

Šķiet, ka abiem tituliem ir kopīga izcelsme. Lai arī kolonisti un vēsturnieki vārdu "sagamors" dažreiz attiecināja uz zemāka ranga virsaiti, mūsdienās tiek uzskatīts ka "sačems" un "sagamors" ir viena un tā paša vārda dialektiskas atšķirības.

Ievērojamākie sačemi

Ousamekuins bija vampanoagu konfederācijas augstākais sačems jeb masasoits (Jaunanglijas dienviddaļas algonkiniem kā "masasoits sačems"). Naragansetu masasoiti pirms cilts pakļaušanas bija Canonicus (apm. 1565.—1647.) un Canonchet (?—1676.). Pekotu masasoiti: Wopigwooit (?—1631.), Sassacus (apm. 1560.—1647.), moheganu masasoiti: Unkass (apm. 1588.—1683.), Mahomet Weyonomon (?—1736.), niantiku sačems: Ninigret.
Penakuku konfederācijas augstākie sačemi: Passaconaway (dzimis starp 1550. un 1570., miris 1679.), Wonalancet (apm. 1619.—1697.), penobskotu: Madockawando (apm.1630.—1698.), abenaku: Samoset (apm. 1590.—1653.).
Titulu "sagamors" savā romānā "Pēdējais mohikānis" bieži izmantoja Džeimss Fenimors Kūpers.
The Skeleton Twins

Sižets

Filmas galvenie varoņi Mailo un Megija ir dvīņi, kuri nav tikušies jau 10 gadus. Dažādu iemeslu dēļ abi vienā un tai pašā dienā mēģina izdarīt pašnāvību (Mailo nevar dabūt lomu, viņš uzskata, ka nav pietiekami labs aktieris, Megija krāpj vīru un, šauboties, vai varētu būt pietiekami laba māte, dzer kontracepcijas tabletes). Par laimi, nevienam no abiem tas neizdodas, taču Mailo nonāk slimnīcā. Megija saņem zvanu no slimnīcas, kas viņu aptur.

Apbalvojumi un pirmizrāde

Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā 2014. gada 18. janvārī, kur tā saņēma balvu par labāko scenāriju.

Filmas novērtējums

Kritiķi filmu novērtēja pozitīvi. Interneta vietnē Rotten Tomatoes, balstoties uz 149 skatītāju atsauksmēm, filma ieguva reitingu 87% un vērtējumu 7 balles no 10.
Metacritic deva filmai 74 balles no iespējamām 100, balstoties uz 33 recenzijām, kas atbilda statusam "pārsvarā pozitīva atsauksme".