google/wiki40b huggingface dataset:
Olīvas

Olīvas, arī olīves, ir olīvkoku augļi. Ēšanai izmantojamās olīvas iegūst no Eiropas olīvkoka. Olīvas vēsturiski plaši ieguva Senajā Grieķijā un Anatolijā, bet mūsdienās tās novāc ir arī citos pasaules reģionos. Joprojām visvairāk olīvas iegūst Vidusjūras reģionā. 2017. gadā visvairāk olīvas tika ievāktas Spānijā. Nākamās lielākās valstis pēc novākto olīvu daudzuma bija Grieķija, Itālija, Turcija, Maroka, Ēģipte, Tunisija, Portugāle un Sīrija. No olīvām iegūst olīveļļu, vai arī tās uzturā tiek lietotas svaigā veidā — olīvas tiek lietotas gan kā uzkodas, gan kā piedeva citiem ēdieniem.
Olīvas var būt zaļas, melnas, sārtas, violetas un pat baltas. Augļi nogatavojas 4—6 mēnešu laikā. Tajos ir 15—40% eļļas (augļa mīkstumā līdz 75%). No viena koka sezonas laikā iegūst vidēji 20 kilogramus olīvu.
Olga Suhareva

Biogrāfija

Šahu iemācījis spēlēt tēvs, vēlāk trenējusies Orenburgas Pionieru pilī. 1979. gadā sešpadsmit gadu vecumā uzvarējusi Krievijas sporta biedrības "Spartaks" jauniešu šaha čempionātā, kā arī pirmo reizi kļuvusi par Orenburgas apgabala sieviešu šaha čempioni. Vēlākajos gados vēl desmit reizes bijusi pirmā Orenburgas apgabala šaha čempionātos sievietēm. 1980. gadā iestājusies Orenburgas politehniskajā institūtā, kur apguvusi inženiera mehāniķa specialitāti. Studiju gados pirmo reizi piedalījusies korespondencšaha turnīros. 1993. gadā Volgogradā uzvarējusi Krievijas šaha kausā sievietēm.
Kopš 1997. gada nopietnāk pievērsusies korespondencšaham. Uzvarējusi Krievijas sieviešu korespondencšaha čempionātā (1997-1999). Divas reizes uzvarējusi Pasaules čempionātos korespondencšahā sievietēm: 7. čempionātā (2002—2006) un 8. čempionātā (2007—2010).
Kopš 1996. gada strādā par šaha treneri. Divu bērnu māte.
Timurs Mucurajevs

Biogrāfija

Dzimis Groznijā (Čečenijas-Ingušijas APSR). Pabeidzis Groznijas 30. vidusskolu. Jau no bērnības nodarbojās ar sportu. 1991. kļuva par Čečenijas-Ingušijas APSR karatē čempionu. Jau pēc PSRS sabrukuma kļuva par Čečenijas čempionu (1993). Pēc tam ieskaitīts Krievijas izlasē.
Mucurajeva sportista karjeru pārtrauca Pirmais Čečenijas karš 1994. gadā. Mucurajevs iestājās Čečenijas armijā un cīnījās Centrālajā frontē. Smagi ievainots kājā pie Seršen-Jurtas ciema. Šajā laikā sāka vairāk nodarboties ar mūziku, bet tobrīd tas bija kā hobijs. Iesākumā dziedāja par mīlestību. 
Starpkaru periodā un sākoties Otrajam Čečenijas karam viņa dziesmas kļuva aizvien populārākas. Viņa pirmā plašāk pazīstamā dziesma Jeruzaleme, kas tika atskaņota kādā no vietējām televīzijām pirms Otrā Čečenijas kara sākuma, kļuva par vienu no populārākajām tā laika dziesmām, kas čečenu karavīriem bija sava veida himna cīņās par Grozniju (1999-2000). Daudzus gadus Mucurajevs dzīvoja trimdā, tomēr 2008. gadā atgriezās Čečenijā.

Daiļrade

Timura Mucurajeva balss izceļas ar specifisku tembru. Savas dziesmas viņš izpilda čečenu un lielākoties krievu valodā. Krievu valodas izmantošana ir skaidrojama ar to, ka postpadomju telpā tā ir plaši izplatīta un labi zināma. Viņa dziesmas ir ļoti populāras starp Kaukāza tautām, jo īpaši jaunatnes vidū.
Pievēršoties mūzikai profesionāli, tēmu loks paplašinājās. Ļoti lielu vietu viņa daiļradē sāka ieņemt un arī šobrīd ieņem reliģiskie un vēsturiskie motīvi. Divos karos pieredzētais par centrālo tematiku tomēr padarīja karu, cīņu par dzimteni.
Trikātas draudzes novads

Trikātas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Trikaten) bija viens no Vidzemes guberņas Valkas apriņķa (līdz 1783. gadam — Cēsu apriņķa) draudzes novadiem.
Rīmaržova

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1278. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Rēmerštate (vācu: Römerstadt). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.

Cilvēki

Rīmaržova ir futbolista Tomāša Ujfaluši (Tomáš Ujfaluši, 1978) dzimtā pilsēta.
Jakubs Šindels

Karjera

Karjeru uzsāka Čehijā, spēlēja jaunatnes līgās. 2003.—2004. gada sezonā debitēja Čehijas Ekstralīgā. 2004. gada NHL draftā viņu Čikāgas "Blackhawks" izraudzījās ar kopējo 54. kārtas numuru. 2005.—2006. gada sezonā viņš kļuva par Čehijas čempionu Prāgas "Sparta" sastāvā. Šindels bija rezultatīvākais līgas debitants.
2011. gada oktobrī parakstīja līgumu ar KHL klubu Rīgas "Dinamo". Taču tā paša gada decembrī pēc nospēlētas 21 spēles līgums tika lauzts. Sezonas turpinājumā Šindels spēlēja SM līgas klubos Oulu "Kärpät" un Pori "Assat". Turpmākās sezonas aizvadīja Itālijā, Lielbritānijā un Francijā, līdz 2016. gadā noslēdza profesionāļa karjeru.
You Can Dance

Albuma vēsture

Šī ideja samiksēt kopā vairāku skaņdarbus tika īstenota arī Madonnas 2005. gada albumā Confessions On A Dance Floor. Tomēs šis bija mūziķes vienīgais albums, kurš nespēja iekļūt ASV albumu topā kaut gan neskatoties uz to, ka no šī albuma netika oficiāli izlaists neviens singls, ASV tika pārdots 1 miljons kopiju. Albuma panākumi iedvesmoja izlaist savus remiksu albumus arī tādiem mūziķiem kā Pola Abdula, Bobijs Brauns, Džūdija Vatleja un Milli Vanilli.
Daniels Betfīrs

Dzīvesgājums

Dzimis Mēklenburgas pilsētā Rēbelē 1741. gada 12. februārī Šverīnes ārsta Daniēla Zaharija Betfīra (Boetefeur) ģimenē. Jaunībā pārcēlās uz Rīgu, kur 1766. gadā par godu Biķera draudzes baznīcas atklāšanai 1766. gadā sacerēja kantāti ar sava drauga Herdera vārdiem. 
1782. gadā kļuva par Lielās ģildes vecāko, 1784. gada par Rīgas rātes locekli, 1787. gada par Rīgas birģermeistaru. Kad 1790. gadā viņu ievēlēja par Rīgas pilsētas galvu, viņš lika izvākt no luterāņu baznīcām visus greznumus. Slimības dēļ atkapās no amata un pārcēlās uz dzīvi Limbažos, kur mira 1802. gadā.

Sabiedriskā darbība

Rīgas brīvmūrnieku ložas „Apollo” dibinātājs un brālis (1772—1784), krēsla meistars (1772—1778). Tērbatas ložas „Pollukss (Liepa)“ dibinātājs (1778).
Kvartets

Kvartets (latīņu: quartus — ceturtais) ir muzikāls skaņdarbs ar četriem izpildītājiem vai četru izpildītāju ansamblis. Izplatīts klasicismā.
Klasisko stīgu kvartetu veido divas vijoles, alts un čells.
Plēšas

Plēšas ir ierīce gaisa pievadīšanai. Tiek izmantotas kalēja ēzē spēcīgākas uguns radīšanai, stikla pūšanā stikla formu izveidē, ērģelēs, akordeonos un tiem līdzīgos mūzikas instrumentos.
Sastāv no divām plāksnēm, kas hermētiski savienotas ar krokās salokāmu ādu vai citu gaisu necaurlaidīgu materiālu, veidojot maināma tilpuma gaisa kameru. Vienkāršām plēšām ir tikai ieplūdes un izplūdes vārstuļi, un to gaisa plūsma nav nepārtraukta, daudzmaz vienmērīgas gaisa plūsmas ieguvei darbina divas plēšas vienlaikus; sarežģītākām konstrukcijām ir arī starpvārsti un gaisa maiss, kuri ļauj padot gaisu vienmērīgi. Parasti plēšas darbina ar rokām vai kāju, taču lielām plēšām tika lietota arī ūdens un vēja enerģija, mūsdienās arī elektriskais vai iekšdedzes dzinējs. Plēšas pazīstamas vismaz no Senās Ēģiptes laikiem, taču pašlaik tiek lietotas reti, jo tās aizstājuši ventilatori, kompresori un citas ierīces.

Citas nozīmes

Par plēšām tiek saukta arī analoģiska izskata veclaicīgu statīvu fotoaparātu daļa, kura aizsedz no apkārtējās vides ietekmes gaismjutīgos materiālus objektīva izbīdīšanas laikā. Kā žargonvārds šādi sarunvalodā tiek sauktas arī plaušas un akordeons.
Hlučīna

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1256. gadā. Netipiski citām Čehijas pilsētām, no 1742. gada ietilpa Prūsijā (no 1871. gada — Vācijā). Tās vāciskais nosaukums bija Hulčīne (vācu: Hultschin). 1920. gada 4. februārī, pamatojoties uz Versaļas līgumu, Hlučīna līdz ar apkārtnes teritorijām tika iekļauta Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara — atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.
Itālijas iebrukums Albānijā

Itālijas iebrukums Albānijā bija fašistiskās Itālijas veikta Albānijas karalistes iekarošanas operācija no 1939. gada 7. līdz 12. aprīlim. Iebrukuma rezultātā Albānijas karalis Zogs I devās trimdā, bet Albānija kļuva par Itālijas okupētu vasaļvalsti līdz 1943. gada septembrim, kad Rietumu sabiedrotajiem kapitulējušās Itālijas vietā par okupējošo spēku kļuva nacistiskā Vācija. Pēc Vācijas sakāves, varu Albānijā sagrāba komunistu partizāni, kas izveidoja Albānijas Tautas Republiku. 
Lai arī Albānija jau bija pilnībā atkarīga no Itālijas, 15. martā Hitlera veiktā Čehoslovākijas sagrābšana pamudināja Musolīni veikt pašam savu agresijas aktu. 
1939. gada 28. martā Itālija iesniedza Albānijai ultimātu, pieprasot piešķirt itāļu armijai tiesības kontrolēt svarīgākās ostas un pilsētas, piešķirt itāļu kolonistiem Albānijas pilsoņu tiesības, kā arī muitas savienības izveidošanu. Atbilde bija jāsniedz 6. aprīlī. Lai arī Albānija 5. aprīlī bija daļēji apmierināja itāļu prasības, 7. aprīlī sākās Itālijas militārais iebrukums. Lai arī albāņu armija nespēja sākt un īstenot organizētu pretestību okupācijai, individuālas kareivju un policistu grupas izrādīja varonību, pretojoties okupantiem. 8. aprīlī itāļi sagrāba Tirānu un 10. aprīlī kontrolēja valsti. 
12. aprīlī ar itāļiem sadarboties gatavais karalistes parlaments pasludināja Zogu I par gāztu, un piedāvāja Albānijas kroni Itālijas karalim. Albānijas karaliste formāli turpināja pastāvēt personālūnijā ar Itālijas kroni un ierobežotu vietējo pašpārvaldi, taču to pilnībā kontrolēja Itālijas okupācijas karaspēks. Itālijai 1943. gada 8. septembrī kapitulējot, itāļu okupāciju nomainīja nacistiskās Vācijas karaspēks. 
Albānijas iekarošana deva Itālijai placdarmu, no kura 1940. gada 2. oktobrī uzbrukt Grieķijas Karalistei. Pēc nacistiskās Vācijas veiktās Dienvidslāvijas karalistes iznīcināšanas 1941. gada pavasarī, Albānijas teritoriju paplašināja, pievienojot tai etnisko albāņu apdzīvotos apgabalus, galvenokārt Kosovā
Tālavas taurētājs (filma)

Sižets

Animācijas filmas pamatā ir tāda paša nosaukuma latviešu tautas teika. Filmā no vienas puses tiek parādīti tautas gara vienotības un neatkarības pamatā esošie ideāli, bet no otras puses-nodevība, kas kritiskos brīžos var pazudināt tautu.
Kujāvija

Kujāvija (poļu: Kujawy) ir vēsturisks reģions Vislas kreisajā krastā. Mūsdienās Kujāvija ietilpst Polijas Kujāvijas-Pomožes vojevodistes teritorijā.
Vilniaus prekyba

Vēsture

Vilniaus prekyba vēsture sākas 1992. gadā, kad Viļņā tika atvērti vairāki veikali ar dažādiem nosaukumiem, vēlāk tie pārtapa par Maxima veikalu tīklu un citiem uzņēmumiem, kuras darbojas Baltijā un citās valstīs. Pirmais Maxima veikals durvis vēra 1998. gadā, tajā pašā gadā sāka darbību pirmās trīs aptiekas Eurovaistinė. 2004. gadā Viļnas t/c Akropolis tika atvērts celtniecības un mājokļu labiekārtošanas centrs Ermitažas. Uzņēmums, kas bija par pamatu pašreizējai pārvaldītājsabiedrības struktūrai, reģistrēts 2003. gada martā; vadības kompānija izveidota 2004. gada beigās.
2010. gadā Nerijus Numavičs palielināja savu dalību uzņēmumā Vilniaus prekyba no 36,9% līdz 73%.
Sidrabenia

Vēsture

Sidrabenia dibinātā 1927. gadā Kauņā, Lietuvā kā Lietuvas Universitātes (no 1930. gada Vītauta Dižā Universitātes) latviešu studentu korporācija. Niecīgā biedru skaita dēļ savu darbību pārtraukusi 1938 vai 1939. gadā. Pēc otrā pasaules kara Sidrabenia atjauno savu darbību trimdā. Veiksmīgi atsāk arī jaunu biedru uzņemšanu. Korporācija nebija uzņemta Latvijas korporāciju apvienībā, bet atsevišķos gadījumos piedalījās tās rīkotajos pasākumos viesu statusā. Trimdas gados izdeva interno žurnālu Draugs Draugam.

Biedri

Korporāciju dibināja Vītauta Dižā universitātē studējošie latviešu tautības studenti. Tā kā latviešu studentu skaits Kauņā bija salīdzinoši niecīgs korporācija bija spiesta pārtraukt savu aktīvo darbību. Līdz 1940. gadā korporācijā bija uzņemti ap 50 biedri. Trimdā kopējais biedru skaits sasniedza 70 cilvēkus.
2007. gadā visā pasaulē apzināti 3 biedri, līdz ar to Sidrabenia tiek uzskatīta par aktīvo darbību izbeigušu, lai gan oficiāla lēmuma par to nav.
Pazīstamākie sidrabeņi bija: virsnieks un trimdas sabiedriskais darbinieks Vilmārs Kukainis, mācītājs Jānis Kalvāns. Goda filistri: ģenerāļi Oskars Dankers, Jānis Priede, Voldemārs Skaistlauks, diplomāts Ludvigs Sēja. Par varonību Latvijas brīvības cīņās 5 sidrabeņi apbalvoti ar Lāčplēša kara ordeni.
Turkmēnijas kulāns

Izskats un īpašības

Turkmēnijas kulāns ir vidēja auguma, salīdzinot ar citiem Āzijas savvaļas ēzeļiem, ķermeņa garums 2,10 m, astes garums 50 cm, augstums skaustā ir apmēram 1,20 m, masa apmēram 290 kg. Turkmēnijas kulāna apspalvojums ir gaišā smilšu krāsā, ar gandrīz baltu vēderu un kājām. Krēpes ļoti īsas, veidojot it kā kopīgu tumšu svītru, kas sākas uz pieres un stiepjas pāri ķermenim pa mugurkaulu līdz astes tumšajam pušķim. Salīdzinot ar zirgiem, tā galva ir liela, ausis garas, bet kājas īsas ar mazām pēdām, kas ļauj viegli pārvietoties pa akmeņainu augsni.

Uzvedība

Turkmēnijas kulāni ir pieticīgi barības izvēlē un ir piemērojušies skarbiem dzīves apstākļiem. To pamatbarība ir zāle un krūmi, kulāni var dzert arī jūras ūdeni. Tie labprāt dodas kalnos un ganās kalnu pļavās. Kulāni veikli pārvietojas pa stāvām kalnu nogāzēm, bez ieskrējiena uzlecot 1,5 m augstumā un lecot lejup no 2,5 m augstām klintīm. Tie var ātri skriet, īsās distancēs sasniedzot 70 km/st.
Turkmēnijas kulāni dzīvo ģimenēs, kas sastāv no ērzeļa, dažām ķēvēm un jaunajiem kumeļiem. Ģimenes var apvienoties arī lielākos baros līdz 50 dzīvniekiem.
Turkmēnijas kulāna ienaidnieki savvaļā ir vilki un lielie, plēsīgie putni.
Medzilaborce

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1543. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā. Kalpojusi kā tirdzniecības pilsēta ceļā caur Lupkovas pāreju uz Poliju.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (56,42 %), rusīni (34,16 %), ukraiņi (6,13 %). Pēc reliģiskās piederības - grieķu katoļi (41,15 %), pareizticīgie (40,07 %), katoļi (10,15 %), bez reliģiskās piederības (4,94 %).
Danevirke

Danevirke (dāniski - Danevirke, vāciski - Danewerk, vecnorvēģu valodā Danavirki - visi trīs nozīmē "dāņu darbs") ir svarīga militārās aizsardzības celtne, kas uzcelta Dānijā Vikingu laikā, pēdējo reizi militāriem mērķiem izmantota 1864. gadā.
Danevirke ir zemes nocietinājumu sistēma Dānijas dienvidos, kas stiepjas no Jitlandes purviem līdz Šlēsvigai netālu no Šleinas (Slien) pie Baltijas jūras, netālu no Heidebejas - kādreizējā vikingu tirdzniecības centra. Starp Šleinas un Egenfordes (Egernførde) pilsētām atradās vēl viens aizsardzības valnis, kas aizsargāja Švansenas (Schwansen) pussalu.
Pirmie rakstītie avoti par Danevirki vēsta, ka to būvēt uzsāka dāņu karalis Godfreids (Godfred ) 808. gadā. Darbu pie milzīgās celtnes karalis Godfreids uzsāka, lai aizsargātu savu galmu un nošķirtu Jitlandes pussalu no Franku impērijas dienvidos.
No 1969 līdz 1975. gadam veiktajos arheoloģiskajos izrakumos Danevirkes galvenajos rajonos ar dendrohronoloģijas metodi tika noteikts, ka vaļņu vecākās daļas celtas aptuveni starp 737. un 968. gadu.
Danevirkes valnis kopumā ir apmēram 30 km garš un vidēji 3,6 līdz 6 m augsts. Viduslaikos būve tika papildināta ar palisādēm un sienām, tā tika izmantota gan dažādām militārām operācijām, gan krusta karagājienos, kā arī atsevišķos sirojumos pret slāviem.
12. gadsimtā karalis Valdemārs Lielais pastiprināja Danevirki ar ķieģeļu sienām, kas ļāva turpināt lietot Danevirkes nocietinājumu sistēmu kā stratēģiski svarīgu fortifikāciju arī turpmāk - viduslaikos. Dāņu valodā nocietinātās vaļņa daļas tiek sauktas par Valdemarsmuren - "Valdemāra mūriem".
Pēdējo reizi militāriem mērķiem Danevirke tika izmantota 1864. gadā, 2. Šlēzvigas kara laikā.

2. Pasaules karš

Drīz pēc sabiedroto invāzijas Normandijā vācu militārā virspavēlniecība nolēma pastiprināt Danevirkes valni ar prettanku tranšejām, baidoties no otra - varbūtējā sabiedroto desanta Dānijā. Šie darbi būtu iznīcinājuši lielu daļu no fortifikācijās esošā kultūrvēsturiskā mantojuma. Kad par to uzzināja dāņu arheologs Sorens Tellings, viņas telefonsarunā ar Heinrihu Himleru pārliecināja pēdējo, ka prettanku tranšeju celtniecība iznīcinās "āriešu civilizācijas" atstāto kultūrvēsturisko mantojumu. Rezultātā Himlers pavēlēja pārtraukt nocietinājumu darbu veikšanu, jo arī arheoloģijas jautājumi atradās viņa kompetencē.
Dona (Saksija)

Vēsture

Viena no Saksijas vecākajam pilsētām. Pilsēta pirmoreiz minēta rakstos 960. gadā. Burgrāfistes centrs, līdz 1460. gadā, tas tika pārcelts uz Zonnenšteinas pilī Pirnā.
Jānis Gustsons

Dzīvesgājums

Dzimis 1906. gadā Valmierā galdnieka Jāņa Gustsona ģimenē. Mācījās Krišjāņa Valdemāra jūrskolā, pēc kuras beigšanas strādāja par kravas kuģu stūrmani. 1936. gadā Jānis Gustsons organizēja kuģa matrožu streiku, prasot uzlabot darba apstākļus, par to atlaists no darba un bija spiests strādāt par ostas strādnieku. 1937. gadā iestājies Latvijas Komunistiskajā partijā (LKP), 1939. gada beigās tika kooptēts (pieaicināts) LKP CK sastāvā.
Pēc Latvijas okupācijas un pēc Latvijas inkorporācijas Padomju Savienībā iecelts par Latvijas PSR Meža rūpniecības tautas komisāru. 1941. un 1946. gadā viņš atkārtoti kļuva par PSRS Augstākās Padomes deputātu.
Nacionālkomunistu ietekmes laikā 1959. gada martā Jānis Gustsons tika iecelts par Līgatnes papīrfabrikas direktoru, šajā amatā viņš 1966. gadā pensionējās. Pēc PSRS sabrukuma kļuva zināms, ka viņš bijis viens no 1969. gadā uzrakstītās tā sauktās "17 latviešu komunistu vēstules" atbalstītājiem.
Perestroikas laikā Gustsons atsāka aktīvi piedalīties sabiedriskajā darbībā. 1988. gada 8. jūlijā viņš uzstājās Latvijas PSR Partijas vēstures institūta un Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Vēstures institūta zinātnisko padomju kopīga paplašinātajā sēdē ar savu skaidrojumu par 1940. gada okupācijas notikumiem. 1989. gada 28. jūlijā – ar Latvijas PSR Augstākās Padomes lēmumu viņu iekļāva komisijā, kas izvērtēja politiskās un tiesiskās sekas, kādas Latvijai izraisīja 1939. un 1940. gadā starp PSRS un Vāciju noslēgtās vienošanās.
Miris 1991. gada 29. aprīlī Līgatnē.
Sintpops

Sintpops jeb sintīpops ("sintezators" + "pops") ir popmūzikas stils, kurā dominējošais mūzikas instruments ir sintezators. Lielāko uzplaukumu un popularitāti tas guva 1970. gadu beigās, 1980. gadu sākumā un vidū. Par stila aizsācējiem uzskata Japānas grupu YMO.
Vēlāk sintpopam pieskaitīja gandrīz jebkuru mākslinieku, kas mūzikas radīšanā izmantoja sintezatorus un ne tikai tos.
Galvenie pagrieziena punkti sintpopa attīstībā bija grupas Ultravox 1980. gada albuma Vienna un grupas Human League 1981. gada albuma Dare! izdošana. Par populārākajiem sintpopa izpildītājiem pasaulē kļuva Depeche Mode, A-Ha, Human League, Gerijs Ņūmens, Latvijā — "Jumprava", "Zodiaks" un "Dzeltenie pastnieki".
Filips Bondarenko

Šaha kompozīcija

Pirmo šaha uzdevumu publicējis 1924. gadā, pirmo etīdi — 1932. gadā. Kopumā sastādījis vairāk nekā 800 uzdevumus un 600 etīdes. Sastādīšanas konkursos 190 viņa kompozīcijas ieguvušas atzinības. Daudzas no viņa etīdēm radušās sadarbībā ar Aleksandru Kakovinu. Par šaha kompozīcijas jautājumiem sarakstījis vairākas grāmatas, apmēram 150 laikrakstu un žurnālu rakstus.
No 1966. gada starptautiskais tiesnesis un no 1979. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
2012.—2013. gada Latvijas Kauss futbolā

Otrā kārta

Otrās kārtas spēles nebija, jo noteiktajā laikā bija pieteikušās tikai astoņas komandas, kas savstarpēji spēles izspēlēja pirmajā kārtā. Visas četras komandas, kas iekļuva otrajā kārtā, tika arī trešajā kārtā.
Andešs Nilsons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Nilsons sāka 2008.—09. gada sezonā, kad debitēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Luleo HF sastāvā. Nākamajās divās sezonas Nilsons jau dalīja spēles laiku vārtos ar otru komandas vārtsargu. 2010.—11. gada sezonu noslēdza ar labāko vidēji spēlē ielaisto vārtu rādītāju visā līgā.
2011. gada vasarā Nilsons pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamajā sezonā aizvadot četras spēles NHL kluba Ņujorkas "Islanders" rindās. 2013.—14. gada sezonā Nilsons "Islanders" sastāvā aizvadīja vēl 19 spēles, taču 2014. gada vasarā pievienojās KHL klubam Kazaņas "Ak Bars". Pēc gada atgriezās Ziemeļamerikā, aizvadot 26 spēles NHL vienības Edmontonas "Oilers" sastāvā. Sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues", taču vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Bufalo "Sabres". Gadu vēlāk pievienojās Vankūveras "Canucks", taču 2019. gada janvārī tika aizmainīts uz Otavas "Senators".
Rietumāfrika

Rietumāfrika ir Āfrikas kontinenta daļa, kas atrodas uz dienvidiem no centrālās Sahāras un no rietumiem un dienvidiem to apskalo Atlantijas okeāns. Austrumos tās dabiskā robeža ir Kamerūnas kalni.
Jaunpiebalgas draudzes novads

Jaunpiebalgas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Pebalg-Neuhof, Neu-Pebalg) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.

Vēsture

1361. gadā Rīgas arhibīskaps Fromholds Piebalgas un Dzērbenes draudžu novadus ieķīlāja savam vasalim Bartolomejam no Tīzenhauzenes par 2800 Rīgas mārkām. 1530. gadā Piebalga minēta kā viena no arhibīskapa koadjutora Brandenburgas Vilhelma septiņām galda muižām (latīņu: mensa archiepiscopalis, vācu: thaffelghude), kas atradās paša arhibīskapa apsaimniekošanā.  No 1599. gadā Piebalgas pils muižu pārvaldīja Pārdaugavas Livonijas hercogistes Cēsu vaivads Macejs Dembinskis (Dembinski). 
1688. gada Zviedru Vidzemes arklu revīzijā minēts, ka Piebalgas pils vairs nav apdzīvota, tās zemes sadalīja divās muižās, ko sāka dēvēt par Vecpiebalgu un Jaunpiebalgu jeb Piebalgas Jauno muižu (Neuhof). Lielā Ziemeļu kara laikā Krievijas cars Pēteris I 1711. gadā abas Piebalgas muižas piešķīra savam karavadonim Borisam Šeremetjevam, kura pēcnācējiem tās piederēja līdz 1920. gada agrārajai reformai.
Jaunpiebalgas luterāņu baznīca uzcelta Zviedru Vidzemes laikā 1646. gadā, 1673. gadā atjaunota, nodedzināta Lielā Ziemeļu kara laikā 1702. gadā, atjaunota 1722. gadā. Tagadējā mūra baznīca uzcelta no 1801. līdz 1804. gadam, pārbūvēta no 1871. līdz 1873. gadam.
Jānis Reinis

Biogrāfija

Jānis Reinis piedzima 1960. gada 13. decembrī Obeļos, Lietuvā.
1983. gadā Reinis pabeidza studijas Drāmas teātra kursā. Šajā pašā gadā uzsāka darbu teātrī, tēloja galveno lomu lugā "Princis un ubaga zēns". 1984. gadā tēloja Romeo lomu Šekspīra lugā "Romeo un Džuljeta". Džuljetu atveidoja Reiņa nākamā sieva Lāsma Kugrēna. 1987. gadā Reinis notēloja vēl vienu nozīmīgu lomu teātrī — muzikantu Klāvu izrādē "Tikai muzikants". Starp citām teātra lomām bija arī Skapēns Moljēra "Skapēna nedarbos', Ķencis "Mērnieku laikos" un Ješka "Hipnotiskajā braucienā".
Reinis attēlojis lomas vairākās kinofilmās un televīzijas seriālos. Pazīstamākā no tām ir Mārtiņa loma filmā "Rīgas sargi" (2007), kā arī Roberta loma populārajā Latvijas televīzijas seriālā "Sirdsmīļā Monika" (2000, 2015).
Reinis strādāja teātrī līdz pat 2010. gadam, kad nācās pamest darbu alkohola radīto problēmu dēļ. Tomēr pēc trim gadiem intervijā žurnālam "Privātā dzīve" viņš pastāstīja, ka no alkohola atkarības ir atbrīvojies. Viņš bija arī vēlreiz apprecējies — ar Vitu Frinbergu. No 2015. gada rudens Reinis strādāja par taksometra šoferi, kā arī bija iesaistījies ar aktiera darbu saistītos projektos.
2016. gada 26. augustā Reinis nomira pēkšņā nāvē 55 gadu vecumā.