Rūdolfs Blaumanis

Biogrāfija

Dzimis 1863. gada 1. janvārī Ērgļu pagastā Ērgļu muižas pavāra Matīsa Blaumaņa un viņa sievas Karlīnes ģimenē. Viņa vecāki (tāpat vairāki citi pazīstami cilvēki) bijuši prototipi tēliem viņa darbos. Ģimenes valoda bija vācu, latviešu valodu iemācījās no apkaimes kalpu bērniem. Piecu gadu vecumā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Brakos, kur arī aizvadīja lielāko daļu dzīves.
Mācījās Rubīnu Annas privātskolā Ogres pagastā (1872—1875), pēc 2. Rīgas vācu apriņķa tirdzniecības skolā (1875—1881). 1881. gadā Rīgas laikraksts Die Zeitung für Stadt und Land publicēja Blaumaņa stāstu Wiedergefunden ("Atkalatrastā"). Pēc tirdzniecības skolas pabeigšanas viņš sāka strādāt Fārbaha tirdzniecības kantorī kā kantorists, tad 1882. gadā atgriezās Brakos.
1885. gadā kļuva par rakstvedi un Kokneses muižas pārvaldnieka mācekli. 1886. gadā tika publicēts viņa pirmais darbs latviski — dzejolis "Nakts". Laikā no 1887. līdz 1889. gadam atkal dzīvoja Brakos, sacerēdams tādus prozas darbus kā "Pērkona negaiss", "Zirgs, trīs govis un simts rubļu", "Aizvien lillā", "Spijēnos", "Kā vecais Zemītis pašu nelabo redzējis", "Nauda zeķēs" un "Raudupiete".
1888. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Pēc diviem gadiem uzsāka darbu laikrakstā Zeitung für Stadt und Land, kļuva par latviešu kultūras dzīves korespondentu. 1890. gadā arī notika viņa pirmās lugas "Zagļi" pirmizrāde. Tuvākajos gados teātros iestudēja viņa lugas "Ļaunais gars" un "Pazudušais dēls", kas saņēma pozitīvas laikrakstu atsauksmes. 1892. gadā igauņu valodā iznāca R. Blaumaņa prozas darbu izlase Õlest katuse all ("Zem salmu jumta"), kurā iekļauti tādi darbi kā "Raudupiete", "Nauda zeķēs", "Pērkona negaiss". Pēc tam igauniski tika publicēti vairāki citi viņa darbi.
Pēc sava tēva nāves viņš laikā no 1894. līdz 1898. gadam dzīvoja un saimniekoja Brakos. Pēc tam īslaicīgi darbojās Jaunās strāvas "Dienas Lapā", kur publicēja humoristiski satīriskus darbus, kas vērsti pret sentimentālo romantismu. 1898. gadā Blaumanis atgriezās Rīgā. Tur kopā ar Aspaziju, Jāni Poruku, Augustu Deglavu sāka strādāt "Mājas Viesī" un "Mājas Viesa Mēnešrakstā". No laikrakstiem aizgāja 1901. gadā "Mājas Viesa Mēnešraksta" vadītāja Pētera Zālītes reakcionārās nostājas un personisku iemeslu dēļ. Tāpat no "Mājas Viesa Mēnešraksta" aizgāja arī J. Poruks. 1890. gados sarakstīja noveles "Romeo un Jūlija", "Salna pavasarī", "Purva bridējs", "Dancis pa trim", "Andriksons", "Nāves ēnā".
1900. gadā kopā ar Andrievu Niedru izdeva dzejoļu krājumu "Ceļa malā". 1901. gadā sāka strādāt "Pēterburgas Avīzēs", viņš bija humoristiski satīriskā pielikuma "Purva mala" vadītājs. Darbus tur publicēja ar pseidonīmiem Grāvracis un Matīss Ķezbers. Neilgu laiku R. Blaumanis vadīja arī laikraksta literāro daļu. Vēlāk veselības un materiālo problēmu dēļ viņš pameta laikrakstu. Laikā no 1904. gada marta līdz 1906. gadam viņš atkal dzīvoja Brakos. Šajā laikposmā sarakstījis vairākas lugas, tai skaitā komēdijas "No saldenās pudeles", "Skroderdienas Silmačos" un drāmas "Indrāni", "Ugunī".
1905. gada revolūcijā neiesaistījās, 1906. gadā uzsāka darbu laikrakstā "Latvija", kur ar pseidonīmu Puliers vadīja literāro daļu (izveidoja humoristiski satīrisku pielikumu "Skaidiena"). Īrēja istabu kopā ar Jani Rozentālu (1906-1908).
1908. gadā uzrakstīja savu pēdējo lugu "Sestdienas vakars" un smagi saslima ar tuberkulozi. Ar tautas ziedojumu palīdzību tika savākta nauda un 1908. gada rudenī viņš devās uz sanatoriju Takaharju Somijā, kur 1908. gada 4. septembrī no slimības mira, apglabāts Ērgļu kapos.
Kārļa Rūdolfa Blaumaņa pēdējie vārdi latviešu valodā bija: Vesels gan te netikšu. Bet labi būtu, ja tik tālu atspirgtu, ka no šejienes varētu vadīt "Latvijas" literāro pielikumu."

Piemiņa

1923. gadā Blaumanim tika uzstādīts kapa piemineklis, kura tēlnieks ir Burkards Dzenis. Tāpat viņa piemiņai ir 1929. gadā uzstādīts piemineklis arī Rīgā, kura tēlnieks ir Teodors Zaļkalns. 1959. gadā Brakos tika atvērts memoriālais muzejs. Tāpat Rīgā ir atvērts Jaņa Rozentāla un Rūdolfa Blaumaņa memoriālais muzejs Alberta ielā.