google/wiki40b huggingface dataset:
Auri (stacija)

Vēsture

Pietura atvērta 1929. gadā, bet vēl pirms tam aptuveni šajā vietā bijusi Pēternieku pietura. Stacijas ēka uzbūvēta 1932. gadā. Pasažieru vilcieni šeit kursēja līdz 2010. gada 22. februārim. Drīz pēc tam nojaukta arī pasažieru nojume no koka dēļiem. Saglabājies perons ar apgaismošanas laternām.
Almandīns

Sastopamība

Almandīns ir bieži sastopams Šrilankas dārgakmeņu grantī, kur šo minerālu mēdz dēvēt arī par Ceilonas rubīnu. Kad minerāla krāsa ir vairāk nosliekusies uz violetās krāsas pusi, tad to dēvē par Tanlinas granātu, senās Pegu pilsētas, kas mūsdienās atrodas Mjanmas teritorijā, vārdā. Almandīna granāti pirms vairākiem gadiem lielā apjomā un labā stāvoklī tika atrasti Austrālijas teritorijā, sākumā šie minerāli sajaukti ar rubīniem, un tirdzniecībā kādu laiku šo minerālu dēvēja par Austrālijas rubīnu.
Almandīna ir plaši izplatīts, sastopams arī metamorfiskajos iežos, kuri atrodami Cillertālē. Almandīns, kurā dzelzs oksīda vietā ir magnija oksīds, tika atrasts Burundi un Ruandā. ASV teritorijā vairākās vietās ir almandīna atradnes. Skaisti almandīna kristāli tika atrasti Aļaskā, Vrangelas pilsētā.
Zemas kvalitātes almandīns tiek izmantots abrazīviem materiāliem.
Aleksejs Jermoļinskis

Personīgā dzīve

Precējies ar lietuviešu izcelsmes ASV šaha lielmeistari Kamilu Baginskaiti. Ģimenē ir divi bērni: dēls Eds (dzimis 1998. gada 17. maijā) un meita Grēta (dzimusi 2003. gada 21. augustā).
Rituāls

Rituāls ir kaut kāds cilvēku darbību kopums, kas parasti tiek izpildīts ar simbolisku nozīmi. Tas var būt balstīts uz kādas kopienas tradīcijām, ieskaitot reliģiskas kopienas. Termins parasti attiecas uz darbībām, kuras ir stilizētas, neieskaitot tādas, kuras to izpildītājs pats var brīvi izvēlēties.
Rituāli var tikt izpildīti specifiskos notikumos, vai pēc indivīdu vai kopienas ieskatiem. Tos var izpildīt viens indivīds, grupa, vai pat visa kopiena; dažādās vai speciāli tiem paredzētās vietās.
Žorža Pompidū centrs

Žorža Pompidū centrs jeb vienkārši Pompidū centrs (franču: Centre Georges-Pompidou, Centre Pompidou) ir kultūras un mākslas centrs Parīzē.

Ēka

Konkursā par ēkas projektu piedalījās vairāk nekā 600 darbi. Uzvarētāja projekts bija novatorisks, jo visas komunikācijas bija paredzēts izvietot ēkas ārpusē, respektīvi, uz tās sienām, lai atbrīvotu maksimāli daudz telpas ēkas iekšienē. Pompidū centra celtniecība norisinājās no 1971. līdz 1977. gadam. Centrs tika nosaukts pa godu franču valstsvīram Žoržam Pompidū, kurš bija Francijas prezidents no 1969. līdz savai nāvei 1974. gadā. Kopš 1977. gada Pompidū centru ir apmeklējuši vairāk kā 150 miljoni cilvēku.
Žorža Pompidū centra ēka ir viens no 20. gadsimta postmoderisma un High-Tech arhitektūras paraugiem. Ēkas augstums ir 42 m – 45,5 m, garums 166 m, bet platums 60 m. Kopējā platība ir 103 305 m². Ēkas celtniecībā tika izmantotas aptuveni 15 000 tonnas tērauda. 11 000 kvadrātmetru no sienu kopējās platības aizņem stikls. Ēkas ārpusē izvietotie komunikāciju elementi ir katrs savā krāsā – ūdens caurules ir zaļas, ventilācijas caurules zilas, elektrības vadi dzelteni, lifti sarkani, bet armatūra balta. Tāpat ēkas ārpusē ir izvietoti arī lifti un eskalatori.

Muzejs un bibliotēka

Pompidū centrā atrodas Francija nacionālais modernās mākslas muzejs. Tas ir iekārtots centra piektajā un sestajā stāvā. Piektajā stāvā ir atrodami mūsdienu mākslas darbi, bet sestajā mākslas darbi, kas radīti laikā no 20. gadsimta sākuma līdz pat 60. gadiem. Pēdējā ir apskatāmi fovisma virziena pārstāvju darbi, piemēram, Anrī Matisa "Alžīriešu sieviete" un "Lielais sarkanais interjers", kubisma pārstāvja Pikaso "Ģitāras spēlētājs", Žorža Braka "Klusā daba ar vijoli", Robēra Delonē "Dzīvotprieks" un Sonjas Delonē "Elektriskās prizmas", kā arī citu modernās mākslas virzienu darbi.
Bez tam šeit atrodas arī plaša bibliotēka, kurā apkopoti vairāki simti tūkstoši franču un ārzemju autoru darbi dažādās zinātnes nozarēs. Tā atrodas trešajā un ceturtajā ēkas stāvā. Vēl šeit mājvietu ir radis dizaina centrs, kā arī Eiropas mūzikas pētniecības institūts. Pirmajā stāvā atrodas forums, kur ir atvēlētas telpas uzvedumiem, kino rādīšanai, kā arī bērnu nodarbībā. No ēkas augšējos stāvos izvietotās terases un kafejnīcas paveras plašs skats uz Parīzes panorāmu.
Bezvadu pārraides iezīmēšanas valoda

Bezvadu pārraides iezīmēšanas valoda jeb WML (no angļu Wireless Markup Language) ir iezīmēšanas valoda, kas bāzēta uz XML, un ir paredzēta ierīcēm, kuras izmato WAP jeb bezvadu pielietojuma protokolu (no angļu Wireless Application Protocol). Tā nodrošina navigācijas atbalstu, datu ievadi, hipersaites, teksta un attēlu prezentāciju, līdzīgi kā HTML (no angļu HyperText Markup Language).

WML vēsture

Trīs mobilā tirgus pasaules līderi - Ericsson (šodien - Sony Ericsson), Motorola, Nokia un kompānija Unwired Planet apvienojās, lai iegūtu priekšrocības mobilās informācijas tirgū, izveidojot WAP forumu , bet līdz ar to 1998. gadā tika radīts WML 1.1 standarts. WML 2.0 tika izstrādāts 2001. gadā, bet tas netika plaši izmantots. To vēlāk papildināja, apvienojot WML un XHTML Mobile Profile jeb paplašināmā hiperteksta iezīmju valodu mobilajām ierīcēm pirms WAP 2.0 specifikācijas pilnveidošanas. Rezultātā XHTML Mobile Profile kļuva par iezīmēšanas valodu, ko izmanto WAP 2.0. Jaunākais aktīvi izmatotais WML standarts ir 1.3.
Kosmonautika

Kosmonautika (krievu: космона́втика; no grieķu: κόσμος (kosmos) — 'Visums' + ναυτική (nautiko) — 'braukšana jūrā') ir zinātnes un tehnikas nozaru kopums, kas nodrošina kosmiskās telpas un ārpuszemes objektu apgūšanu ar automātiskiem un pilotējamiem kosmiskiem aparātiem. Terminu "kosmonautika" ierosināja viens no pirmajiem padomju raķešbūves inženieriem Georgijs Langemaks. Rietumu valstīs tiek lietots termins "astronautika" (angļu: Astronautics).
Normatīvā pieeja

Vēsture

Normatīvās teorijas aizsākumi ir Senajā Grieķijā, kad Aristotelis un Platons uzdeva jautājumu par ideālo dzīves modeli un ideālo politisko kārtību, tās attīstības gaita stiepjas līdz pat mūsdienām, vēsturiski tā saistāma ar morālo un filozofisko politiku.
Klasiskās normatīvās teorijas beigas meklējamas 20. gadsimta beigās, teorētiķiem nonākot pie secinājuma, ka politiskā filozofija un spriešana par labāku dzīves un valsts pārvaldes formu ir bezjēdzīga laika tērēšana, kas neko nesniedz politiskās zinātnes attīstībai.

Normatīvā pieeja starptautisko attiecību kontekstā

Normatīva pieeja starptautiskajās attiecībās neapskata pašreizējo situāciju, bet gan pēta, kas būtu jābūt — kā pasaulei būtu jāveidojas un caur kādām vērtībām tiktu pieņemti lēmumi.
Lejasprūsiskais dialekts

Literatūra lejasprūsiskajā dialektā

Viens no vēsturiski vispopulārākajiem darbiem, kas sarakstīts prūšu vācu valodā ir Simona Daha mīlas dziesma "Anke van Tharaw".
   Anke van Tharaw öß, de my geföllt,
   Se öß mihn Lewen, mihn Goet on mihn Gölt.
   Anke van Tharaw heft wedder eer Hart
   Op my geröchtet ön Löw' on ön Schmart.
   Anke van Tharaw mihn Rihkdom, min Goet,
   Du mihne Seele, mihn Fleesch on mihn Bloet.
   Quöm' allet Wedder glihk ön ons tho schlahn,
   Wy syn gesönnt by een anger tho stahn.
   Kranckheit, Verfälgung, Bedröfnös on Pihn,
   Sal vnsrer Löve Vernöttinge syn.
   Recht as een Palmen-Bohm äver söck stöcht,
   Je mehr en Hagel on Regen anföcht.
   So wardt de Löw' ön onß mächtich on groht,
   Dörch Kryhtz, dörch Lyden, dörch allerley Noht.
   Wördest du glihk een mahl van my getrennt,
   Leedest dar, wor öm dee Sönne kuhmt kennt;
   Eck wöll dy fälgen dörch Wölder, dörch Mär,
   Dörch Yhß, dörch Ihsen, dörch fihndlöcket Hähr.
   Anke van Tharaw, mihn Licht, mihn Sönn,
   Mihn Leven schluht öck ön dihnet henönn.
   Wat öck geböde, wart van dy gedahn,
   Wat öck verböde, dat lätstu my stahn.
   Wat heft de Löve däch ver een Bestand,
   Wor nich een Hart öß, een Mund, eene Hand?
   Wor öm söck hartaget, kabbelt on schleyht,
   On glihk den Hungen on Katten begeyht.
   Anke van Tharaw dat war wy nich dohn,
   Du böst mihn Dühfken my Schahpken mihn Hohn.
   Wat öck begehre, begehrest du ohck,
   Eck laht den Rack dy, du lätst my de Brohk.
   Dit öß dat, Anke, du söteste Ruh'
   Een Lihf on Seele wart uht öck on Du.
   Dit mahckt dat Lewen tom Hämmlischen Rihk,
   Dörch Zancken wart et der Hellen gelihk.
Luīza Elizabete, Kurzemes princese

Luīza Elizabete, Kurzemes princese (vācu: Luise Elisabeth von Kurland, 1646—1690) bija hercoga Jēkaba vecākā meita, kas 1670. gadā apprecējās ar Hesenes-Homburgas landgrāfu Frīdrihu II.

Dzīvesgājums

Dzimusi 1646. gada 12. augustā Jelgavā hercoga Jēkaba un viņa sievas Brandenburgas princeses Luīzes Šarlotes ģimenē. 1658. gada oktobrī zviedri viņu kopā ar vecākiem ieslodzīja Rīgā, bet 1659. gada 9. augustā izsūtīja uz Ivangorodas cietoksni Ingrijas rietumos. Pēc Olivas miera līguma noslēgšanas 1660. gadā viņas ģimene atgriezās Jelgavā. 
1670. gada 23. oktobrī viņa apprecējās ar Hesenes-Homburgas landgrāfu Frīdrihu II, kas pārgāja reformātu ticībā. Luīzas Elizabetes tēvocis Brandenburgas-Prūsijas kūrfirsts Frīdrihs Vilhelms I drīz iecēla viņas vīru par Brandenburgas valsts karaspēka komandantu. 1673. gadā viņas māsa Kurzemes Marija Amālija apprecējās ar Hesenes-Kaseles landgrāfu Kārli, kas sekmēja šo vācu valstu reformātu dinastiju ciešāku savienību. 
Pēc tam, kad 1685. gadā Brandenburgas kūrfirsts Frīdrihs Vilhelms I izdeva Potsdamas ediktu, Luīza Elizabete aicināja vajātos hugenotus apmesties Homburgā.
27. augusts

27. augusts ir gada 239. diena pēc Gregora kalendāra (240. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 126 dienas.
Allatīvs

Baltu valodās

Lietuviešu valodā allatīva formas veidoja, pievienojot pie ģenitīva piedēkli -pi: miško + pi → miškop(i), miškun + pi → miškump(i) ("mežā + pi → mežāp(i), mežun + pi → mežump(i)"). No ilatīva tas atšķiras ar to, ka darbība ir vērsta pie, bet ne uz priekšmetu, salīdzinājumam, "ateik manęspi" ("atnāc pie manis"), pretstatā "panirk savin" ("iegremdējies").
Allatīvs tiek uzskatīts par baltu valodu jaunievedumu, jo baltu pirmvalodā tā neesot bijis. Allatīvs parādās jau 16.–17. gadsimta lietuviešu valodas rakstos. Tā pēdas visvairāk atrodamas Lazūnu izloksnē, mazāk – citās Baltkrievijas lietuviešu izloksnēs. Tagad allatīvu valodnieki uzskata par arhaismu, lai gan ir palikušas sastingušas vārdu formas, ko mūsdienās oficiāli pieskaitīta apstākļa vārdiem, piemēram, lietuviešu valodā: velniop – 'velnup, pie velna', vakarop – 'vakarup, uz vakarpusi', rudeniop – 'uz rudens pusi', namo(p) – 'mājup'.
Allatīvs ir bijis arī latviešu valodā ar piedēkli -up vai -p(u). Ir saglabājušās atsevišķas sastingušas formas, kā mājup, kalnup, augšup, lejup, kurp, turp(u), šurp(u).

Citās valodās

Allatīva iezīmes sastopamas arī latīņu, Micēnu grieķu valodas formās, norādot virzienu uz kādu vietu.
Somu valodā allatīvs tiek veidots, pievienojot galotni -lle, piemēram, pöytä ("galds"), pöydälle ("galdup, pie galda").
Horvātijas kuna

Etimoloģija

Naudas vienības nosaukums kuna horvātu valodā nozīmē "cauna". Caunu ādas viduslaikos bija plaši izplatīts maksāšanas līdzeklis.
Vārds lipa nozīmē "liepa".

Vēsture

Otrajā pasaules kara laikā Vācijas izveidotā Neatkarīgā valsts Horvātija 1941. gadā ieviesa savu naudas vienību kunu. Pēc Vācijas sakāves 1945. gadā Horvātija iekļāvās Dienvidslāvijā, un kunu nomainīja Dienvidslāvijas dinārs.
Pēc Horvātijas atdalīšanās no Dienvidslāvijas 1991. gadā valstī tika ieviests Horvātijas dinārs (HRD).
1995. gada 1. janvārī Korvātijā ieviesta naudas vienība kuna ar maiņas kursu: 1 kuna = 1000 dināri. Kuna jau no sākuma tika piesaistīta Vācijas markai. Kad marku nomainīja pret eiro, kunu piesaistīja eiro.
Dzintariņš

"Dzintariņš" ir Latvijas bērnu deju ansamblis. Darbojas Rīgas domes kultūras un mākslas centrā "Mazā ģilde".
Ansamblis ticis dibināts 1953. gadā, tā dibinātāja ir Zinaīda Zeltmate, kas bija arī ansambļa ilggadēja vadītāja. 1975. gadā tam tika piešķirts Tautas deju ansambļa nosaukums. "Dzintariņš" piedalījies dažādos festivālos gan Latvijā, gan ārzemēs. Tā repertuārā ir dažāda veida dejas — gan etnogrāfiskas, gan mūsdienu skatuviskās.
Ansamblī ir apmēram 250 dalībnieku 2—18 gadu vecumā. Kopš 1991. gada deju kolektīvu vada Z. Zeltmates meita Olga Freiberga.
Latvijas apriņķi

Apriņķis (vācu: Kreis; krievu: уезд) bija otrā vai trešā līmeņa administratīvā vienība Latvijā no 16. gadsimta līdz 20. gadsimta vidum.

Livonijas Pārdaugavas hercogistes sastāvā

1566. gadā Livonijas Pārdaugavas hercogisti iedalīja 4 apriņķos (distriktos) — Rīgas, Cēsu, Turaidas un Daugavpils. Pēc teritoriālām izmaiņām Livonijas kara gaitā 1582. gadā apriņķu vietā tika izveidoti 3 prezidiāti — Cēsu, Pērnavas un Tērbatas, kurus 1598. gadā pārdēvēja par vaivadijām.
Pēc Altmarkas pamiera (1629) Zviedru Vidzemes latviešu daļā izveidoja 2 apriņķus (Rīgas un Cēsu), bet Inflantijas vaivadijā — 4 traktus (Daugavpils, Rēzeknes, Ludzas un Viļakas).

Krievijas impērijas guberņu sastāvā

1772. gadā Latgali pievienoja Krievijas impērijai un 1777. gadā tur izveidoja trīs apriņķus (Daugavpils, Rēzeknes un Ludzas). 1783. gadā, attiecinot uz Vidzemi Krievijas impērijā realizēto guberņu pārvaldes reformu (1775), Vidzemes guberņas latviešu daļā tika radīti 4 apriņķi (Rīgas, Valmieras, Cēsu un Valkas). Kurzemē 1819. gadā par apriņķiem pārdēvēja agrākās pilskunga tiesas (Grobiņas, Aizputes, Ventspils, Kuldīgas, Talsu, Tukuma, Dobeles, Bauskas, Jaunjelgavas un Ilūkstes).

Latvijas Republikas sastāvā

Pēc neatkarības iegūšanas, 1924. gadā tika izveidots jauns administratīvi teritoriālais iedalījums, kas Latviju sadalīja četros (Kurzemes, Zemgales, Vidzemes un Latgales) apgabalos un 19 apriņķos.

LPSR sastāvā

Pēc Otrā pasaules kara, PSRS okupētajā Latvijā jeb Latvijas PSR, apriņķu skaits tika palielināts sākumā uz 20 (1946), bet vēlāk — uz 25 (1947). 1949. gadā apriņķus likvidēja un to vietā radīja jaunu administratīvi teritoriālo iedalījumu, kas Latviju sadalīja rajonos.
UTC-11

UTC-11 ir laika zona, ko izmanto šajās teritorijās:
Lapsenes

Lapseņu grupas

Vispazīstamākās lapseņu sugas pieder pie dzēlējlapseņu infrakārtas (Aculeata) iežmauglapseņu apakškārtā (Apocryta). Šīm lapseņu sugām olu dējeklis ir attīstījies par indes dzeloni, lai gan liela daļa šo sugu nedzeļ. Dzēlējlapseņu grupai pieder arī bites un skudras. Augļlapseņu apakškārtas (Symphita) sugām nav dzeloņa, un to kāpuri pamatā barojas ar dažādiem augiem. Šo sugu kāpurus savukārt medī vai uz tiem parazitē iežmauglapsenes. Šaurākā izpratnē par lapsenēm sauc lapseņu dzimtas (Vespidae) sugas. Šai dzimtai pieder arī sirseņu ģints (Vespa).

Dzīves veids

Daudzās lapseņu sugas var iedalīt divās grupās atkarībā no to dzīves veida. Tās ir vai nu vientuļnieces, vai sabiedriski kukaiņi. Pieaugusi lapsene vientuļniece dzīvo viena pati, nekontaktējot ar pārējām sugas māsām. Liela daļa no tām arī neveido ligzdas. Turklāt visas lapsenes vientuļnieces ir vairoties spējīgas. Atšķirībā no lapsenēm vientuļniecēm sabiedriskās lapsenes dzīvo kolonijās un būvē ligzdas. Lielākajās kolonijās kopā var dzīvot vairāki tūkstoši lapseņu. Atkarībā no sugas ne visas sabiedriskās lapsenes ir vairoties spējīgas. Ir sugas, kurām līdzīgi kā bitēm, ir lapseņu māte — karaliene, kas vienīgā pārojas ar tēviņu, bet pārējās kolonijā ir sterilas lapsenes mātītes — strādnieces.

Īpašības

Lai arī lapsenes ir ļoti dažādas, vairākas īpašības tām ir kopīgas. Tām ir 2 pāri spārnu, izņēmums ir bezspārnu lapsenes, piemēram, kameņlapsenes (Mutillidae). Lapseņu mātītēm ir olu dējeklis, kas daudzām sugām attīstījies par dzeloni. Lapseņu tēviņiem dzeloņa nav. Lielākajai daļai nav pūku, kā tas ir, piemēram, bitēm. Ja ir, tad pūkas ir retas un neizteiktas, bet ir izņēmumi, piemēram, kameņlapsenes. Gandrīz visas lapsenes dzīvo uz sauszemes, izņemot dažas parazītsugas, kas piemērojušās dzīvei ūdenī.

Barība

Lielākajai daļai lapseņu sugu kāpuri ir gaļēdāji, bet pieaugušie īpatņi barojas tikai ar nektāru. Daudzas sugas ir plēsīgas un medī citus kukaiņus kā barību saviem kāpuriem. Medījums bieži tiek paralizēts ar indi. Dažas sabiedrisko lapseņu sugas ir visēdājas, kas barojas ar gataviem augļiem, nektāru un maitu. Dažas no šim sugām meklē jau mirušus kukaiņus, kurus nes kā barību saviem kāpuriem, piemēram, īssejas lapsenes (Vespula) sugas. Parazītlapseņu sugām kāpura pirmā maltīte ir saimniekkukaiņa ķermenis, kurā tika iedēta ola.
Leonīds Ribickis

Biogrāfija

1965. gadā pabeidzis mācības Cēsu 1. vidusskolā, 1970. gadā absolvējis Rīgas Politehniskā institūta Elektroenerģētikas fakultāti, iegūstot inženiera elektromehāniķa kvalifikāciju.
Laikā no 1970. līdz 1974. gadam bijis vecākais zinātniskais līdzstrādnieks Vissavienības Vagonbūves ZPI Rīgas filiālē. Kopš 1975. gada dažādos amatos strādā Rīgas Politehniskajā institūtā (vēlāk — Rīgas Tehniskā universitāte). Kopš 2000. gada ir nodibinājuma "Latvijas Tehnoloģiskais parks" padomes priekšsēdētājs, tāpat 21. gadsimta sākumā bijis uzņēmuma "Latvenergo" padomes loceklis un padomes priekšsēdētājs. 2007. gadā kļuva par Latvijas Zinātņu akadēmijas akadēmiķi. 2011. gadā kļuva par Rīgas Tehniskās universitātes rektoru, amatā nomainot Ivaru Knētu.
Ir Latvijas Zinātnes padomes loceklis; LR EM Tautsaimniecības padomes loceklis, Latvijas delegāts un eksperts ES 7.Ietvara programmas apakšprogrammā „ENERGY”; Pasaules Enerģētikas Padomes Latvijas Nacionālās komitejas valdes loceklis; Vispasaules Elektroinženieru asociācijas IEEE biedrs un Latvijas Sekcijas vadītājs; Eiropas Energoelektronikas un piedziņas asociācijas (EPE) asamblejas un valdes loceklis; Latvijas universitāšu asociācijas priekšsēdētājs; Eiropas zinātnieku savienības Euroscience biedrs, LETERA valdes loceklis u.c.
Kā vieslektors lasījis lekcijas Norvēģijas Trondheimas Tehniskajā universitātē (NTNU), Turīnas Politehniskajā institūtā, Tokijas Denki Tehniskajā universitātē, kā arī Tallinas Tehniskajā universitātē.
Zinātniskās darbības virzieni: spēka elektronika, elektriskā piedziņa, viedie tīkli, elektromehāniskie pārveidotāji, maiņstrāvas un speciālās elektriskās mašīnas, energoelektronikas iekārtas un to vadības sistēmas, tehnoloģisko procesu un kustības vadība, ūdeņraža enerģētikas sistēmas; 
Uzrakstītas vairāk kā 397 zinātniskās publikācijas latviešu, krievu un angļu valodās, 20 monogrāfijas. 63 patentu, tai skaitā 2 ASV patentu, autors.
UTC+13:45

UTC+13:45 ir identifikators laika nobīdei no UTC par +13:45. Šo laiku izmanto:
Viduskrievijas augstiene

Viduskrievijas augstiene - vidēji liela augstiene Krievijas Eiropas daļas rietumos. Tā atrodas Austrumeiropas līdzenuma teritorijā, no Okas upes ziemeļos līdz Krievijas - Ukrainas robežai dienvidos. Austrumos to norobežo Dona. Augstienes garums ziemeļu - dienvidu virzienā ir apmēram 1000 km, bet rietumu austrumu virzienā - ap 500 km. Vidējais virsas augstums ir ap 200 - 250 m, maksimālais - 293 m.
Augstienes teritorijā savu tecējumu sāk dažas lielas upes - Oka, Desna, Dona un tās pieteka Severskijdoņeca. Augstiene ir ūdensšķirtne starp Kaspijas, Melnās un Azovas jūras baseiniem.
Aleks Martiness

Spēlētāja karjera

Pēc divām NCAA čempionātā aizvadītām sezonām profesionāļa karjeru Martiness sāka 2008.—09. gada sezonā Amerikas hokeja līgas vienībā Mančestras "Monarchs". Jau 2009.—10. gada sezonā aizsargs debitēja arī Losandželosas "Kings", tās rindās aizvadot četras spēles. Komandas rindās gan aizsargs nostiprinājās vien 2011.—12. gada sezonā.
2011.—12. un 2013.—14. gada sezonās kopā ar "Kings" izcīnīja Stenlija kausu. 2013.—14. gada finālsērijā pret Ņujorkas "Rangers" tās piektās spēles otrajā pagarinājumā guva izšķirošos uzvaras vārtus, kas ļāva "Kings" izcīnīt kausu.
Teanīns

Teanīns jeb L-γ-glutamiletilamīds ir glutamāta un glutamīna aminoskābju analogs, kas atrodams sēnēs un augos. 1949. gadā tas tika atklāts zaļajā tējā. L-teanīns ir atrodams svaigā tējā un dažos uztura bagātinātājos, bet D-teanīns ir mazāk pētīts un tam ir racēmiskas īpašības. Teanīns uzsūcās tievajā zarnā un tam seko hidrolīze, kura var notikt arī aknās. Teanīns izkļūst asins-smadzeņu barjerai. L-teanīns kopā ar kofeīnu uzlabo kognitīvās funkcijas, paaugstina reakciju, nomierina, uzlabo garastāvokli. Teanīns smadzenēs ierosina alfa viļņu veidošanos. Teanīns paaugstina serotonīna, dofamīna, GASS, glicīna un NGF līmeni dažādos smadzeņu rajonos.
Sentvinsenta un Grenadīnas

Vēsture

1498. gada 22. janvārī (Svētā Vinsenta dienā) Kristofers Kolumbs atklāja Sentvinsenta salu.
Kad salu atklāja, to apdzīvoja aravaki cilts indiāņi, kas uz salu bija pārcēlušies no Dienvidamerikas kontinenta aptuveni 3. gadsimtā un kurus vēlāk apspieda kareivīgie karību indiāņi.
Pēc salas kolonizācijas uzsākšanas, karībi izrādīja stipru pretsparu spāņiem, kuri pārvaldīja salu līdz 1627. gadam. Indiāņu pretošanās ar lielām pūlēm tika apspiesta daudz vēlāk, nekā citas reģiona teritorijās, tikai 18. gadsimta vidū.
17.—18. gadsimtā Sentvinsenta pakāpeniska pārgāja Lielbritānijas un Francijas kontrolē. Kopš 1719. gada, franči uz salas sāka audzēt kafiju, tabaku, indigo un kokvilnu. Šī mērķa īstenošanai, uz salu masveidā piegādāja vergus no Āfrikas, kuru jauktās laulības ar indiāņiem radīja "melnos karībus" (garīfus). Vēlāk, pēc vergturības atcelšanas Anglijā, 1834. gadā, darbam uz plantācijām nolīga algotņus no Indijas un Portugāles. Tas izveidoja diezgan raibu salas etnisko rasu sastāvu.
Angļi salu iekaroja 1763. gadā, bet no 1783. gada sala, pēc Versaļas līguma pieņemšanas, kļuva par britu koloniju. Angļi turpināja intensīvi veidot plantācijas un ievest vergus.
1795. gadā franči inspirēja "melno" un "dzelteno" karību sacelšanos, kam sekoja daudzu angļu slepkavības un plantāciju iznīcināšanas. Francija atkal iekaroja Sentvinsentu, bet ne uz ilgu laiku: 1796. gadā uz salas izkāpa britu desants, un franči tika uzveikti. Vairāk nekā 5 tūkstoši "melno" karību deportēja uz Hondurasu. Atlikušie karībi vairs neapdraudēja angļus.
Pilnīgu neatkarību Nāciju Sadraudzības sastāvā salas ieguva 1979. gada 27. oktobrī.

Ģeogrāfija

Sentvinsenta un Grenadīnas atrodas Mazo Antiļu salu arhipelāga dienvidu daļā. To apskalo Karību jūras un daļēji arī Atlantijas okeāna ūdeņi. Valsts atrodas uz 32 salām, no kurām lielākā ir Sentvinsenta. Visu salu sauszemes kopējā platība ir 389 km², un 344 km² no tās aizņem Sentvinsenta. Valstij nav sauszemes robežas, bet ir jūras robeža ar Grenādu dienvidos un Sentlūsiju un Barbadosu ziemeļos. Salu reljefu veido galvenokārt vulkāniskie kalni un kopējā krasta līnija ir 84 km. Valsts augstākais reljefa punkts ir Sufriērs, vulkāna virsotne paceļas 1234 m virs jūras līmeņa. Atrašanās tropu un ekvatoriālās klimata joslas robežzonā nosaka sezonāli mitro mežu augšanu.

Iedzīvotāji un demogrāfija

2008. gadā Sentvinsentā un Grenadīnās bija 120 000 iedzīvotāji, no kuriem piektā daļa jeb 24 000 iedzīvotāji dzīvo galvaspilsētā Kingstaunā.
Iedzīvotāju etnisko sastāvu veido melnādainie, jauktas ādas krāsas, austrumindiāņi, kā arī citas mazākas etniskās grupas. Vecumstruktūrā 27,1% iedzīvotāju ir vecumā no 0 līdz 14 gadiem, 66,5% no 15 līdz 64 gadiem un 6,4% iedzīvotāju ir vecumā virs 65 gadiem. Dabiskais pieaugums valstī ir 0,27%, bet strauju iedzīvotāju skaita pieaugumu traucē negatīvais migrācijas saldo, kas ir −7,6 uz 1000 iedzīvotājiem. Pēc reliģiskās piederības iedzīvotāji ir piederīgi trīs galvenajām kristiešu konfesijām. 47% ir anglikāņi, 28% - metodisti un 13% - Romas katoļi.