Čanakales upuru memoriāls

Projektēšana un būvniecība

Ideja par monumenta būvi šai vietā, sekojot jau uzbūvētajiem Antantes pieminekļiem, parādījās jau 1927. gadā, taču naudas trūkuma dēļ tā tika atlikta uz ilgu laiku. Piemiņas vietas celšanai Galipoli 1944. gadā tika atklāts arhitektūras konkurss. No 37 projektiem tajā uzvarēja Stambulas studenti Feriduns Kips, Dogans Erginbašs, Ismails Utkulars un inženieris Ertugruls Barla. Pieminekļa būvniecība tika galīgi izlemta 1952. gadā, un pamatakmens ielikts 1954. gada 19. aprīlī. Sākotnēji bija paredzēts monumentu būvēt Alčitepē, taču nestabilās augsnes dēļ to nolēma pārvietot uz pašreizējo vietu. Finanšu problēmas un materiālu zemā kvalitāte vairākas reizes izraisīja būvdarbu pārtraukšanu. Galvenā celtne tika pabeigta 1958. gada 15. martā. Tikmēr turku dienas laikraksts Milliyet uzsāka valsts mēroga finanšu atbalsta kampaņu, un memoriāls tika oficiāli atklāts 1960. gada 21. augustā. 
Vēlāk zem pieminekļa tika atklāts muzejs, un bareljefi uz kolonnām tika pabeigti tikai 2002. gadā. Atrodošies uz ziemeļiem no piemiņas vietas karavīru kapi ar 600 turku karavīriem tika atklāti 1992. gadā. Pie galvenā pieminekļa atrodas arī piemineklis "vienkāršajam kareivim" ("mehmetčikam") un plāksnes ar gandrīz 60 000 kritušo karavīru vārdiem. 
Pieminekļa būvei tika izlietots 3800 tonnu granīta, 1275 tonnas cementa, 285 tonnas dzelzs un 4400 tonnas grants.

Gatavais memoriāls

41,7 m augstais piemineklis ir četru 7,5 m platu kvadrātveida kolonnu veidā ar 10 m atstarpēm, uz 25x25 m betona plātnes. Būve ir labi redzama, kuģojot caur Dardaneļiem, tomēr no jūras puses redzamas tikai divas kolonnas, bet no sauszemes visas četras: tā arhitekti gribēja pasvītrot, ka sauszemes kauju bija vairāk. Analoģiski sadalīts arī jūras un sauszemes kauju ciļņu skaits uz tām. Sākotnēji esot bijis plānots 40 m augstums, taču vēlāk nolemts tam pievienot Turcijas kulta personības Mustafas Kemala Ataturka auguma garumu — 1,7 m.
Pie paša memoriāla apglabāts tikai viens zaldāts — nezināms kareivis, kuram austrāliešu zaldāts nocirta galvu un aizveda uz mājām kā trofeju. 2003. gadā galva tika atgriezta Turcijā.
Apmeklētājiem šī vieta demonstrē uzrakstu ar Mehmeta Akifa Ersoja rakstītajiem Turcijas valsts himnas vārdiem: 

 
 Neaizmirsti par zemi, pa kuru tu ej,

 Tā nav vienkārši augsne.

 Sajūti tūkstošus ļaužu, kas tajā guļ

 Bez zārkiem.
 Tu esi šahidu dēls —

 Neapvaino savus senčus,

 Neatdod šo skaisto dzimteni,

 Pat ja tev pieder pasaule.

 
2015. gadā memoriāls, kura uzraksti bija kļuvuši grūti salasāmi, tika renovēts un papildināts ar Mustafas Kemala un ievainota kareivja skulptūrām.

Kara muzejs

Muzeja iekšpusē, zem pieminekļa, papildu informācija un vēsturiski eksponāti ilustrē Galipoli kaujas pret sabiedroto spēkiem nozīmi: britu, franču un Austrālijas un Jaunzēlandes armijas korpusu (ANZAC). Muzejā ir izstādīti oriģinālie personiskie un militārie priekšmeti, piemēram, galda piederumi, mākslīgo zobu komplekts, apģērba pogas, jostu sprādzes, snaipera vairogs un fotogrāfijas, kas atrastas kaujas laukā.

57. pulka memoriāls

1992. gadā tika atklāts piemineklis, kas piemin 19. divīzijas 57. pulka karavīrus un virsniekus. Tas ir trīsstāvu tornis ar reljefu uzrakstu — pulkvežleitnanta Mustafas Kemala slaveno komandu 1915. gada 25. aprīļa rītā saviem karavīriem, kam bija beigusies munīcija un atlikuši tikai durkļi, lai pārtvertu ANZAC spēkus uz nogāzes, kas ved augšup no pludmales uz Čonkbajiri (Conkbayırı): "Es nepavēlu jums uzbrukt, es pavēlu jums nomirt." Par cieņas apliecinājumu mūsdienu Turcijas armijā vairs nav cita 57. pulka. 
Apkārtnē ir arī daudzas citas kapsētas, kurās guļ kritušie sabiedrotie un turki, un pieminekļi tiem.