google/wiki40b huggingface dataset:
Ivars Zviedris

Biogrāfija

I. Zviedris beidzis Valmieras 11 Varoņu komjauniešu vidusskolu 1986.gadā, studējis Latvijas Sporta akadēmijā, ieguvis riteņbraukšanas trenera izglītību (1986.-1989.). 1989.-1991. gadā strādājis par riteņbraukšanas treneri Brīvprātīgajā sporta vienībā "Vārpa", 1991.-1993. gadā - Valmieras Fiziskās kultūras un sporta apvienībā.
1995. gadā I. Zviedris kļūst par Rūjienas televīzijas direktoru. No 1995. gada viņš ir Latvijas Televīzijas ārštata korespondents. No 1997. līdz 2001. gadam Latvijas Kultūras akadēmijā apgūst TV režisora un operatora specialitāti, 2000. gadā papildinās TV producentu kursos Dānijā. Kopš 2000. gada operators un projektu vadītājs Anša Epnera filmu studijā "AVE". Ievēlēts Nacionālajā elektronisko plašsaziņas līdzekļu padomē (NEPLP).
Saņēmis vairākās Nacionālās radio un televīzijas padomes balvas par sasniegumiem TV filmu un raidījumu veidošanā. Ieguvis balvu "Lielais Kristaps" kā labākās pilnmetrāžas dokumentālās filmas režisors par filmu "Bēgums" (2009) un otro par filmu "Dokumentālists" (kopā ar Inesi Kļavu, 2012). Filma "Dokumentālists" piedalījusies vairākos festivālos, saņēmusi speciālbalvu un studentu žūrijas balvu festivālā Kijevā (2013) un galveno balvu festivālā Jaunkaledonijā (2013), otro vietu festivālā Viļņā (2013).
2013. gadā pēc Latvijas TV pasūtījuma top dokumentālā filma "Štābs Ipiķi."
Daudzu savu filmu scenārists un operators.
Stifnīnskābe

Iegūšana

Stifnīnskābi var iegūt, nitrējot rezorcīnu.

Īpašības

Īpašības līdzīgas pikrīnskābes īpašībām. Stifnīnskābes sāļus sauc par stifnātiem.
Agņeška Brustmane

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt 10 gadu vecumā, pirmais treneris ir bijis tēvs. 13 gadu vecumā piedalījusies Polijas junioru šaha čempionātā. 1978. gadā debitējusi Polijas sieviešu šaha čempionātā, kurā palikusi 9. vietā. Vēlākajos gados vēl desmit reizes piedalījusies Polijas sieviešu šaha čempionātos, kuros izcīnījusi 8 medaļas: 4 zelta (1982, 1984, 1987, 1996), 2 sudraba (1980, 1999) un 2 bronzas (1983, 1995).
Savā šahistes karjerā guvusi vairākus starptautiskus panākumus. 1980. gadā uzvarējusi Eiropas junioru šaha čempionātā, bet 1982. gadā - Pasaules junioru šaha kausā. Par šiem panākumiem FIDE Brustmanei piešķīra starptautiskās meistares nosaukumu (WIM, 1982).
Divas reizes Brustmane ļoti sekmīgi piedalījusies Pasaules čempiones nosaukuma izcīņas ciklos. 1986. gadā viņa ieņēma 6. vietu pretendentu turnīrā Malmē, bet 1988. gadā pretendentu turnīrā Gruzijā atkārtoja šo rezultātu, būdama vienīgā no turnīra dalībniecēm, kas tolaik nepārstāvēja Padomju Savienību.
Deviņas reizes pārstāvējusi Polijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs. Lielākais panākums ir bijis 1980. gada olimpiādē Valletā, kur izcīnījusi sudraba medaļu pie sava galdiņa, kā arī palīdzējusi Polijas komandai iegūt bronzas medaļas kopvērtējumā.
Pēc aktīvās šahistes gaitu beigām pievērsusies šaha sacensību tiesāšanai un 2011. gadā ieguvusi FIDE starptautiskā tiesneša nosaukumu.
2004. gadā ieguvusi maģistra grādu Varšavas Sociālo un humanitāro zinātņu universitātē.
Lielās debates

Lielās debates bija astronomijas vēsturē nozīmīgs strīds starp astronomiem Hārlovu Šepliju un Heberu Kērtisu par spirālveida miglāju dabu un Visuma izmēru. Galvenais strīdus jautājums bija - vai tālie miglāji ir nelieli objekti, kas ietilpst mūsu galaktikā, vai tās pašas par sevi ir atsevišķas galaktikas. Debates notika 1920. gada 26. aprīlī Vašingtonā Nacionālajā dabas vēstures muzejā.
Šeplijs uzskatīja, ka Piena Ceļa galaktika ir viss Visums un dažādi spirālveida miglāji ir tās sastāvdaļas. Kā argumentu viņš minēja relatīvos izmērus - ja tas tā nav, tad Andromedas miglājam vajadzētu atrasties 10⁸ (simts miljonu) gaismas gadu attālumā, kas tolaik astronomiem šķita nepieņemams lielums.
Kērtiss, turpretim, uzskatīja, ka Andromedas miglājs ir atsevišķa galaktika. Viņš norādīja, ka Andromedas miglājā ir daudz vairāk novu, nekā Piena Ceļa galaktikā. Ja Andromedas miglājs nav atsevišķa galaktika, tad rodas jautājums, kāpēc vienā galaktikas daļā ir vairāk novu, nekā caurmērā citur.
Strīdu galīgi atrisināja Edvīna Habla atklājumi 1924. gadā, kurš, izmantojot tolaik pasaulē lielāko teleskopu, pierādīja, ka Andromedas miglājs ir atsevišķa galaktika.
Kamerūnas zvīņastvāvere

Izplatība

Lai arī Kamerūnas zvīņastvāvere pirmo reizi tika aprakstīta 1898. gadā, tomēr tā nekad nav novērota dabīgos apstākļos. Visi apraksti par sugu tapuši, izpētot muzeju kratuvēs pieejamos izbāzeņus (kopumā 14). Dzīvnieki ir bijuši noķerti Kamerūnas dienvidos, Ekvatoriālajā Gvinejā, Bioko salu ieskaitot, Centrālāfrikas Republikas dienvidrietumos un Kongo Republikā, kas liecina, ka Kamerūnas zvīņastvāvere mājo lietusmežos un jauktos lapukoku un mūžam zaļo koku mežos.

Izskats

Kamerūnas zvīņastvāvere ir neliels grauzējs ar garu, pūkainu asti. Ķermeņa garums (bez astes) ir 18—23 cm, astes garums 15—17 cm, svars 180—220 g. Kamerūnas zvīņastvāveres kažoks ir biezs, mīksts, pelnu pelēks, ar dzeltenbrūnu toni uz priekškājām, stilbiem un vaigiem, aste melna. Ap potītēm aug garāks, asāks matojums, kas nosedz dziedzerus. To pielietojums nav zināms. Zvīņastvāverei ir asi, gari nagi un ļoti lielas acis. Priekškājām četri pirksti, pakaļkājām pieci.
Kamerūnas zvīņastvāverei, līdzīgi kā citām zvīņastlidvāveru dzimtas sugām, astes apakšpusē pie pamatnes aug divas rindas ar smailām skrimšlaudu plātnītēm. Tās kalpo kā atbalsts, grauzējam rāpjoties kokā. Kamerūnas zvīņastvāvere ir vienīgā suga zvīņastlidvāveru dzimtā, kurai ķermeņa sānos nav planēšanas membrāna. Tādēļ tā nespēj planēt, kā to dara citas dzimtas sugas. Šī atšķirība izveidojusies tādēļ, ka Kamerūnas zvīņastvāvere evolūcijas gaitā atdalījusies no kopējās attīstības līnijas pirms izveidojās planēšanas membrāna.

Uzvedība

Tā kā Kamerūnas zvīņastvāvere dabā nekad nav bijusi novērota, tad tās dzīves veidu var raksturot tikai pieņēmumu veidā, balstoties uz zināšanām par citām zvīņastlidvāveru dzimtas sugām un vietējo iedzīvotāju nostāstiem. Visticamākais, ka zvīņastvāvere galvenokārt uzturas kokos, bet tā kā muzejos esošie eksemplāri ir noķerti lamatās uz zemes, tad dzīvnieks mēdz reizēm uzturēties arī uz zemes. Pārējās dzimtas sugas ir aktīvas nakts laikā un diennakts gaišo laiku pavada kādā koka dobumā. Visticamākais, arī zvīņastvāvere ir aktīva nakts laikā, barojas ar augu izcelsmes barību un uzturas pa vienam vai pāros.
Rūjienas pils

Rūjienas pils (latīņu: Ruyen, Rugen, vācu: hove to Ruyen; Ordensburg Rujen) bija viduslaiku pils Metsepoles vai Sakalas, vēlāk Livonijas ordeņa valsts teritorijā. 
Līdz mūsdienām saglabājušās pilsdrupas Rūjienas pilsētas teritorijā.

Vēsture

Pēc 1217. gada Svētā Matīsa dienas kaujas agrāk Metsepolei vai Sakalai piederējušo Rūjienas apkārtni pakļāva Zobenbrāļu ordenis un tā sabiedrotie Tālavas leti un līvi. Livonijas krusta karu laikā 1248. gadā pirmo reizi rakstos pieminēts Sakalas zemē uzceltās Livonijas ordeņa Karkuses pils fogts, kuram bija pakļauta arī Rūjienas pils. Līdz 14. gadsimta sākumam Livonijas ordenis Rūjienā uzcēla savu mūra pili (hove to Ruyen), kas pieminēta 1414. gadā un Sv. Bērtuļa katoļu baznīcu. Rūjienas muiža (Rugen hof)  atradās pie ceļa, kas veda no Vīlandes pils uz Burtniekiem un tajā parasti apmetās Livonijas ordeņa mestri un citi ceļotāji. 1461. gadā rakstos pieminēts miests pie pils (hakelwerk to Rugen). 16. gadsimtā Rūjienas pils ietilpa tieši Livonijas ordeņa mestram pakļautajā teritorijā.
Ivana III valdīšanas laikā Rūjienas pilij atkārtoti uzbruka Maskavijas karaspēks (1481).      
Livonijas kara laikā 1560. gadā pili ieņēma Lietuvas dižkunigaitijas karaspēks, 1563. gadā Zviedrijas karaspēks, no 1573. līdz 1578. gadam tā nokļuva Livonijas karaļa Magnusa pakļautībā. 1582. gadā pils kopā ar Karkuses fogteju tika iekļauta Livonijas Pārdaugavas hercogistes Pērnavas prezidiāta sastāvā. Pili  dzimtas īpašumā ieguva Jirgens fon Fārensbahs, kas vēlāk kļuva par Cēsu vaivadu (1598-1602).
Poļu-zviedru kara sākumā 1601. gadā pili iekaroja Zviedrijas karaspēks.     
Lielā Ziemeļu kara laikā 1704. gadā pili ieņēma Pētera I karaspēks, pēc tam pili sagrāva un tā vairs netika atjaunota.

Apraksts

Rūjienas pilskalns atrodas Rūjas upes labajā krastā, ap to bija izrakts dziļš aizsarggrāvis ar tiltu rietumu pusē. Pili pakalna augšā apjoza neregulāras formas 1,5-2,0 metrus biezs laukakmeņu mūris. Rietumu pusē bija pils vārti ar četrkantīgu aizsargtorni, vēlāk mazāk aizsargātajā ziemeļu pusē uzmūrēja pusapaļu sargtorni. Mūra iekšpusē bija trīs mūra ēkas.
Privātais kapitāls

Privātais kapitāls (angļu: private equity) ir investīcijas biržā vēl nekotētos uzņēmumos, tās veic šim nolūkam dibināti privātā kapitāla fondi. Eiropā plašākā aktīvu klase tiek saukta par privāto kapitālu to sadalot apakšklasēs - riska kapitāls (venture capital - angļu val.) un izpirkšanas (buyout - angļu val.) finansējums. Savukārt ASV nereti šo plašāko aktīvu klasi sauc par riska kapitālu, bet lielos izpirkšanas fondus — par privāto kapitālu. 
Konkrētu privātā kapitāla dzimšanas dienu ir grūti nosaukt, tomēr tiek uzskatīts, ka riska kapitāla (venture capital funds - angļu val.) pirmsākumi ir meklējami 20.gadsimta 40.gadu otrajā pusē. Strukturēti izpirkšanas darījumu un vēlās izaugsmes kapitāla fondi (private equity funds - angļu val.) darbojas kopš 20.gasimta 70.gadiem.

Fonda darbības periods

Parasti privātā kapitāla fondi darbojas ne ilgāk par desmit gadiem. Atsevišķos gadījumos, piemēram, privātā kapitāla fondiem, kas fokusējas uz investīcijām infrastruktūras objektos, šis periods var
Eurostat

Eurostat ir Eiropas Komisijas struktūrvienība, kura atrodas Luksemburgā. Tās galvenie pienākumi ir statistikas informācijas piedāvāšana Eiropas Savienības (ES) institūcijām un tās dalībvalstu, kandidātvalstu un EBTA valstu izmantoto statistikas metožu saskaņošana. Dažādo valstu organizācijas, kuras aktīvi sadarbojas ar Eurostat apvieno Eiropas Statistikas sistēmā.
Eduards Zandreiters

Dzīvesgājums

Dzimis 1885. gada 9. septembrī Rīgā Jāņa Zandreitera ģimenē. Viens no LSDSP dibinātājiem 1904. gadā, 1905. gada revolūcijas dalībnieks. 
Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada decembrī darbojās Iskolata vadībā, 1919. gadā bija LSPR Būvju un sabiedrisko darbu komisārs. 
Pēc Brīvības cīņu beigām darbojās nelegālajā Latvijas Komunistiskajā partijā. 1930. gadā izsūtīts uz PSRS.
Lielā terora laikā tā sauktās "Latviešu operācijas" ietvaros 1937. gada 30. novembrī apcietināts un pēc pratināšanām 1938. gada 11. februārī notiesāts par spiegošanu Polijas labā. 
Nošauts 1938. gada 27. aprīlī Butovas masu kapos.
37. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Imanta 5 — Esplanāde kursē pa šādām ielām: Airītes iela, Kurzemes prospekts, Jūrmalas gatve, Slokas iela, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Elizabetes iela un Brīvības bulvāris.
Esplanāde — Imanta 5 kursē pa šādām ielām: Brīvības bulvāris, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Slokas iela, Jūrmalas gatve un Kurzemes prospekts.
Sākot no pieturas "Jūrmalas gatve" Esplanādes virzienā un līdz pieturai "Progresa iela" virzienā uz Imantu, 37. autobusa maršruts sakrīt ar 41. autobusa maršrutu.
Maršruta sākumdaļā (virzienā uz Esplanādi) 37. autobuss kursē apkārt Imantai pa Kurzemes prospektu. Šajā maršruta daļā ir maz krustojumu un luksoforu, tāpēc līdz pieturai "Jurmalas gatve" autobuss aizbrauc vidēji 10 minūtēs. Tālāk autobuss izbrauc uz Jūrmalas gatves un šķērso dzelzceļu pār Jūrmalas gatves dzelzceļa pārvadu, šķērso Dzirciema ielu, kur atrodas pietura Botāniskais dārzs. Šo posmu autobuss paveic 2 minūtēs, no rīta — ap 5 minūtēm. Sastrēgumu gadījumā 37. autobuss parasti brauc pa Jūrmalas gatves otro (iekšējo) joslu un pie Slokas ielas iegriežas atpakaļ pirmajā (ārējā) joslā, pa kuru kursē līdz pieturai Baldones iela. Laikā, kad ir maz mašīnu, autobuss visu ceļu brauc pa ārējo joslu. Pieturā "Baldones iela" pēc saraksta tam ir jānonāk divas minūtes pēc izbraukšanas no "Botāniskā dārza", taču sastrēgumu gadījumos tas tur nokļūst vidēji par 2 minūtēm vēlāk. Tā kā vairāk pieturu 37. autobusam uz Slokas ielas nav, tas turpina ceļu salīdzinoši ātri. No rīta tas parasti apbrauc automašīnu rindas pa tramvaja sliedēm (sabiedriskā transporta josla), līdz nonāk līdz Kalnciema ielas un Slokas ielas krustojumam, kur veic kreiso pagriezienu (kas citiem transporta līdzekļiem aizliegts), un drīz pēc tā pietur pieturā "Valsts arhivs". Līdz šai vietai autobuss nokļūst vidēji 3—5 minūtēs, atkarībā no satiksmes plūsmas. Tālāk autobuss šķērso Zundu , un nogriežas pa labi gar Preses namu, lai pieturētu pieturā "Kipsala". Tālāk 37. autobusam jātiek uz Vanšu tilta, kur no rīta ir sastrēgumi, tāpēc reizēm autobusam ilgi jāgaida. Arī Vanšu tilta šķērsošana ir atkarīga no satiksmes plūsmas. Lai apbrauktu sastrēgumu Vanšu tilta lejasdaļā, 37. autobuss, kā daudzi citi transportlīdzekļi, mēdz iegriezties ārējā joslā, kas domāta transportlīdzekļiem, kas nobrauc no tilta, un galā griežas atpakaļ vidējā joslā, kas tālāk ir ārējā josla. Pirmā pietura, šķērsojot Vanšu tiltu ir Zigfrīda Annas Meierovica bulvāris. Tālāk 37. autobuss turpina ceļu pa Krišjāņa Valdemāra ielu līdz pieturai Mākslas muzejs, pēc kuras nogriežas uz Elizabetes ielas, pēc tam uz Brīvības bulvāra, uz kura atrodas tā galapunkts "Esplanāde". Autobusa kavēšanās ir atkarīga no dienas laika, piemēram, no rīta ir sastrēgumi centra virzienā, kuru dēļ autobuss mēdz kavēt.
Scifozoji

Klases vispārīgs apskats

Pēc ārējā izskata scifomedūzas ir dažādas. Zvans tām var būt plakans, kā aurēlijai, - tādas medūzas sauc par diskomedūzām, vai arī augsts. Taustekļi var būt īsi, kā aurēlijai, vai ļoti gari, kā Cyanea.
Interesanta ir īpatnējā scifomedūzu grupa, tā saucamās sakņmutes. Šīm medūzām mutes atvere aizaug, bet tās vietā uz stipri attīstītajiem mutes taustekļiem izveidojas ļoti daudz sīku atveru; šīs atveres kanālu tīkls saista ar gastrovaskulāro sistēmu. Caur šīm atverēm medūzas barojas, pie tam iespējams, ka barības avots ir ūdenī izšķīdušās organiskās vielas. Kā sakņmutu pārstāvi var minēt Rhizostoma pulmo; tā ir samērā liela medūza, kas vasarā sastopama Melnajā jūrā.
Ļoti īpatnējas ir sēdošās Lucernariida kārtas medūzas. Pēc ārējā izskata tām maz līdzības ar īstajām medūzām. To lietussarga virspuse izstiepta diezgan garā kājā, ar kuru tā piestiprinās pie substrāta, galvenokārt pie aļģēm. Parasti no substrāta šīs medūzas nokarājas puscaurspīdīgu, mīkstu zvanu veidā. Šāda zvana ieliekuma dibenā uz kāta atrodas mutes atvere, bet apmalē - astoņi kniepadatveidīgu taustekļu kūļi. Starp taustekļiem, zvanu apmales padziļinātajās vietas, dažam formām atrodas ropaloīdi, kas ir vienkāršojušies un pārveidojušies peldošo formu ropāliji. Tajos nav maņu orgānu, izņemot nelielu pigmenta plankumu pie pamatnes, bet tiem ir daudz dziedzeršūnu. Ropalpīdi ir īpatnēji medūzas kustību orgāni, ar kuriem tās pārvietojas pa substrātu. Sēdošo medūzu piemēri ir ziemeļu jūrās diezgan bieži sastopamie nelielie (līdz 2—3 cm) brūnas krāsas Haliclystus ģints pārstāvji un maigi sārtie, lielākie (līdz 10—12 cm augstie) Lucernario ģints pārstāvji. Pēdējās ģints sugas ir arī Melnajā jūrā.
Ķīnā dažas scifomeduzas, piemēram, Rhopllema esculenta, ir rūpniecisks objekts, ko lieto pārtikā. Dažas medūzas ir indīgas: tās ar savām dzeļšūnām var radīt stiprus apdegumus.
Audriņu pagasts

Daba

Atrodas Latgales augstienes Burzavas paugurainē, ezeriem un mežiem bagātā apvidū. Augstākais punkts (179,3 m) ziemeļaustrumos pie Hvorobinas.

Vēsture

1945. gadā Rēzeknes apriņķa Makašēnu pagastā izveidoja Puderu ciema padomi. Puderu ciems ietilpis Viļānu (1949-1957) un Rēzeknes (pēc 1957. gada) rajonos. Puderu ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Vusaru ciemu. 1962. gadā pievienoja likvidēto Makašēnu ciemu, kolhoza «Ausma» teritoriju pievienoja Dricēnu ciemam, bet ciemu pārdēvēja par Audriņu ciemu. 1975. gadā Audriņu ciemam pievienoja likvidēto Mežāres ciemu, bet daļu padomju saimniecības «Gailumi» un citas teritorijas pievienoja Gailumu ciemam. 1981. gadā Audriņu ciemam pievienoja daļu Dricēnu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Audriņu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Burvis

Etimoloģija

Pēc Konstantīna Karuļa uzskata vārds burvis ir atvasinājums no vārda burt (līdzīgi kā lietuviešu: burti vai krievu: борть — 'aulis, dore, bišu koks'). Tā cilmi saista ar senu indoeiropiešu pirmvalodas vārda sakni *bher-, kas varēja nozīmēt tādas darbības kā "griezt, berzt, šķelt, sist", no kā cēlies arī vārds "bārt". 
Vārda sākotnējā nozīme bijusi "iegriezt kokā zīmes" ("burtus"), ko plaši lietoja arī biškopji savu īpašumu iezīmēšanai. Ar kociņiem, kuros bija iegrieztas maģiskas zīmes, zīlēja.
Factory Records

Factory Records bija britu neatkarīgā ierakstu kompānija no Mančestras. Tā tika dibināta 1978. gadā, un tās paspārnē ir bijušas vairākas ievērojamas grupas, piemēram, Joy Division, New Order, A Certain Ratio, The Durutti Column, Happy Mondays un uz īsu laiku arī James un Orchestral Manoeuvres in the Dark.

Tāpat kā 4AD Records, Factory Records bija sava radošā darba grupa (īpaši, ierakstu producents Mārtins Henets un grafiskais mākslinieks Pīters Sevils), kas izveidoja specifisku tēlu gan izdevniecībai, gan arī grupām, kas slēgušas līgumu ar to.

Ierakstu izdevniecība pieņēma unikālu kataloģizācijas sistēmu, kas numurēja ne tikai mūzikas ierakstus, bet arī vizuālos mākslas darbus un citus ar izdevniecību saistītus objektus.
Gorio tēvs

"Gorio tēvs" (franču: "Le Père Goriot") ir 1835. gadā franču rakstnieka un dramaturga Onorē de Balzaka (1799—1850) sarakstīts romāns, kas ir iekļauts sadaļā "Ainas no Privātas Dzīves" (Scènes de la vie privée) Balzaka romānu krājumā "Cilvēciskā komēdija" (La Comédie humaine). Romāns norisinās 1819. gadā Parīzē, tas seko trīs savstarpēji saistītu personāžu likteņiem: novecojušajam un ģimenes mīlošajam Gorio, noslēpumainajam un slepus dzīvojošajam noziedzniekam Votrenam un naivajam tieslietu studentam Eiženam de Rastinjakam.
Oriģināli publicēts kā viens vairāku romānu sērijā 1834-35. gada ziemā, "Gorio Tēvs" ir uzskatāms par Balzaka vissvarīgāko romānu . Balzaks tajā pirmo reizi lieto tēlus, kas jau parādījušies citās grāmatās, un tā ir viņa prozas ļoti raksturīga īpatnība, kas padara Cilvēcisko Komēdiju par unikālu daiļliteratūras darbu. Romāns arī uzskatāmi parāda autora reālisma stilu, kur tiek izmantotas sīkas detaļas, lai veidotu tēlus un zemtekstu.
Romāns risinās Burboņu Dinastijas Resaurācijas laikā, periodā, kas pilnīgi izmainīja Francijas sabiedrības dzīvi; cilvēku centieni nosargāt savu augstās klases statusu ir daiļdarbā ļoti spilgti attēlota tēma. Caur Gorio un citiem tēliem Balzaks analizē arī ģimenes un laulības tēmu un sniedz tām ļoti pesimistisku attēlojumu.
Par šo romānu ir ļoti dažādas atsauksmes. Daži kritiķi slavē Balzaku par viņa komplicētajiem tēliem un detalizēto stilu; citi viņu nosoda par pārlieku spilgto korupcijas un alkatības tēmu attēlošanu. Kā paša autora mīļākā grāmata, "Gorio Tēvs" laika gaitā ir ieguvis plašu popularitāti un ir ticis gan ekranizēts, gan uzvests uz skatuves. Romāna rezultātā franču valodā vārds Rastinjaks ir ieguvis jaunu nozīmi - cilvēks, kurš tiecas pēc augsta sabiedrības statusa un izmantos jebkādus līdzekļus, lai to sasniegtu.
Kosmos-2520

Lidojuma gaita

Blagovest № 11L palaists 2017. gada 16. augustā 22:06:59.975 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 24. palaišanas iekārtas. Pēc veiksmīgas ievadīšanas orbītā pavadonim dots nosaukums Kosmos-2520. 18. augustā tas sasniedza ģeostacionāro orbītu.
Pavadonis novietots ģeostacionārajā orbītā punktā 45° austrumu garuma, ko sasniedza 16. septembrī.
Sergejs Šedejs

Šaha kompozīcija

Vairāku šaha kompozīcijai veltītu rakstu autors. Kopš 1955. gada bija publicējis apmēram 300 šaha uzdevumus, galvenokārt divvilčus. Sastādīšanas konkursos ieguvis vairāk nekā 80 godalgas, tai skaitā 40 pirmās. Piecu PSRS individuālo čempionātu dalībnieks: 9. čempionāts (1969) — 2, 13. čempionāts (1981) — 3. vieta. No 1984. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Ezera varde

Izskats un īpašības

Ezera varde ir vidēji liela vai liela varde, tās ķermeņa garums apmēram 7—10 cm, retāk līdz 17 cm. Tēviņi ir mazāki nekā mātītes. Galva ir proporcionāli liela, pakaļkājas garas un spēcīgas. Zaļā varde ļoti labi lec. Tās āda ir gluda. Muguras krāsa var būt ļoti dažāda, visbiežāk tā ir tumši zaļa vai brūngana, parasti ar melniem plankumiem vai punktiņiem, kā arī tām garenvirzienā mēdz būt dzeltena svītra pāri mugurai. Vēderpuse balta vai pelēka, ar daudziem melniem plankumiem. Tēviņam ārējie rezonatori melnā krāsā. Tam ir raksturīga, atpazīstama kurkstēšana visu nārsta periodu. Kurkstēšanas skaņas stiprums bieži vien ir 100 Db stiprs, kas atbilst blakus ejoša vilciena troksnim.

Dzīves veids

Ezera varde galvenokārt uzturas ūdenī vai ūdenstilpes krastā. Apdzīvo ļoti dažādus biotopus. Labprātāk izvēlas atklātas un labi sasilstošas ūdenstilpes ar bagātīgu augāju. Izmanto visdažādākos stāvošus un tekošus ūdeņus. Tās var būt gan nelielas peļķes, gan lieli ezeri un upes. Ziemo ūdensbaseina dibenā, dūņās vai uz grunts caurtekošās (neaizsalstošās) ūdens tilpnēs.
Ezera varde pārtiek pārsvarā no bezmugurkaulniekiem (kukaiņiem, sliekām, zirnekļiem un gliemežiem), bet barojas arī ar zivju mazuļiem, dažādu sugu varžu kurkuļiem (savas sugas kurkuļus ieskaitot), mazām vardītēm un lielākie īpatņi pat ar ūdensputnu mazuļiem un maziem grauzējiem. Aktīva dienā, taču nārsta dziedāšana visintensīvākā ir pievakarē. Pašās karstākajās stundās tā paslēpjas ēnā vai piekrastes zālēs.

Vairošanās

Nārsta periods Latvijā ir maijā, periodam sākoties, kad ūdens temperatūra pārsniedz 15 °C. Ezera varde nārsto lielos dīķos, vecupēs vai upju līčos, izvēlas daudz lielākas ūdenstilpes nekā dīķa varde. Mātīte iznērš līdz 3000 - 5000 ikru nelielām porcijām, ļoti lielas mātītes līdz 11 000 iekriem. Ikri parasti sakopoti gļotu kamolos, kas peld pa ūdens virsmu. Kurkuļi izšķiļas pēc 7—10 dienām. Metamorfoze notiek pēc 2,5—3 mēnešiem, kad kurkuļi sasnieguši 5–9 cm garumu. Kurkuļi savācās lielos baros, un to skaits 1 ūdens kubikmetrā var būt 900 īpatņi. Tomēr līdz jaunai vardītei izdzīvo tikai 0,5—5,5%. Dažreiz kurkuļi nepaspēj iziet metamorfozi vienas siltās sezonas laikā, tāpēc pārziemo kāpura stadijā. Jaunās vardītes ūdenstilpi parasti atstāj augusta beigās. To garums ir ap 2,5 cm. Dzimumgatavība iestājas dzīves trešajā gadā.

Hibrīdi

Ezera varde pārojas ar dīķa vardi, radot vairoties spējīgus pēcnācējus. Hibrīdus sauc par zaļajām vardēm (Pelophylax kl. esculentus).
Antiļu salas

Vēsture

Antiļu salas 1492. gadā atklāja Kristofors Kolumbs. Nosaukums cēlies no leģendārās Antilijas salas, kas viduslaikos tika zīmēta kartēs starp Kanāriju salām un Indiju. Pēc Kolumba ekspedīcijas jaunatklātās zemes dēvēja par Rietumindiju, bet vēlāk, kad atklājās, ka zeme veidojas no daudzām salām, tās sāka saukt par Antiļām, bet to ieskauto Karību jūru nereti dēvē par Antiļu jūru.
Parastā raganbeka

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug galvenokārt no jūnija līdz septembrim, zālainās vietās gaišos lapu koku mežos, parkos, gar alejām, pārsvarā zem ozoliem un liepām. Izvēlas mālainas vai kaļķainas augsnes.

Līdzīgas sugas

Sēne nedaudz līdzīga velna bekai, kuras mīkstums balts un tīklojums uz kātiņa sarkans, vēl līdzīgas ir pārslainā beka, kurai tīklojuma vietā uz kātiņa ir punktiņi, un resnkāta beka ar bālgani dzeltenīgu mīkstumu.

Barības vērtība

Ēdama tikai pēc novārīšanas. Neapstiprināti ziņojumi apgalvo, ka varot būt indīga kopā ar alkoholu. Krievijā to uzskata par 2. kategorijas ēdamo sēni.