Lerna

Arheoloģiskie dati

Izrakumus Lernā 1952. gadā sāka Džons Kaski (John L. Caskey). Viņa publikāciju sērija par Lernas bronzas laikmeta slāņiem (numurēti I-V) bija iekļauta daudzu citu pētnieku darbos.
Lerna bija apdzīvota kopš neolīta, ne vēlāk kā 5000 gadu pr.Kr., bet pēc tam tika pamesta līdz pat agrajam bronzas laikmetam (Grieķijas vēstures hellādas periods). Vietējās krama apstrādes tehnoloģijas ar eksportēto obsidiānu un vietējo krama slānekli liecina par kultūras nepārtrauktību minētā ilgā perioda laikā. Bet no Milas ievestā obsidiāna daudzuma samazināšanās norāda uz liela attāluma tirdzniecības apjomu samazināšanos agrās hellādas III perioda beigās, kas atbilst Lerna IV periodam.
Lernā ir atklāts viens no lielākajiem aizvēsturiskajiem Grieķijas kurgāniem, kas uzbērts ilgā neolīta perioda laikā. Pēc tam tā virsotne tika izlīdzināta un izstiepta, līdzīgi tam, kā tas bija darīts agrās hellādas apmetnēs Eutresā un Orhomenā, un virs kurgāna tika izveidota jauna apmetne. Šis slānis ir zināms kā "Lerna III" un atbilst agrās hellādas II periodam. Lernas III atradumos nav atrodama pārmantojamība no iepriekšējiem slāņiem. Šis slānis iekļauj sevī divstāvu pili vai administratīvo centru. Sienu biezums atsevišķās vietās sasniedz 1 m, bet garums 25 m, kas pēc mērogiem atbilst vienīgi Tīrintas lielajam tolosam 28 m diametrā. Pils ir pazīstama ar nosaukumu "Dakstiņu nams". Pils bija labi nocietināta, kuru ieskāva dubultais aizsardzības sienu riņķis ar torņiem. Tā kalpoja par administratīvo centru 2500—2200 gadu pr.Kr. periodā. Kaut arī Lernā ir izdalīti pieci secīgi apdzīvotības periodi, "dakstiņu nams" pēc ugunsgrēka netika atjaunots. Tikai vidushellādas perioda beigās kurgānā, kas izveidojās virs drupām, bija izraktas šahtveida kapenes, attiecīgi, uz to laiku par pils nozīmību bija jau aizmirsts.
Lernas III keramiku pārstāv šai kultūrai raksturīgus traukus ar snīpi, kurus arheologi sauc par "mērces traukiem", jo to malas izliecas uz augšu slīpa snīpja veidā. Šeit ir atrastas bļodas ar izliektām malām gan ar plakanu, gan arī ar apaļu pamatni. Ir zināmas arī platas tases ar glazētām malām, kas ir patīkamākas dzerošā lūpām. Krūkām un hidrijām ir izlocīts profils ar paplašinājumu vidū. Reizēm ir sastopami izgreznoti trauki, uz dažām keramikas lauskām var sastapt iespiestus ornamentus, kuru izveidošanai tika lietoti cilindriski zīmogi. Interesanti ir atzīmēt, ka vieni un to paši cilindriskie nospiedumi ir atrasti Lernā, Tīrintā un Ziguriesā. 
Lerna IV (agrās hellādas III periods) ir raksturīgs ar krasām izmaiņām arheoloģiskajā kultūrā. Tagad tas vairs nav nocietināts pārvaldes centrs, bet neliels pilsētas tipa ciemats ar divu līdz trīs istabu namiem un rupju ķieģeļu sienām un akmens pamatnēm. Dažos namos ir centrālie apaļie pavardi. Starp mājām gāja šauras šķērsielas. Šajā attīstības fāzē Lernā parādās daudzas haotiski izvietotas akas, kuras ar laiku tika aizpildītas ar atkritumiem, kauliem, lauskām un pat veseliem traukiem. Keramiku, kas būtiski atšķiras no Lerna III keramikas, raksturo jaunu formu virkne, kā arī podnieka ripas izmantošanas pazīmes — regulāras spirāliskas gropes pamatnē un paralēli drapējumi. Tipisks Lernas IV keramikas dekorējums ir tumšas glazūras ornaments uz balta fona. Dž.Kaski noteica agrīnos keramikas paraugus kā analoģiskus vidushellādas perioda mīniešu kultūras raksturīgajai keramikai, bet starp nedaudzajiem neapšaubāmi importētajiem keramikas paraugiem — spārnotā krūka, domājams, kas nāk no Trojas IV.
Lerna V ir iepriekšēja perioda turpinājums, taču šajā laikā rodas daudz jaunu keramikas stilu, konkrēti, keramika ar matētu rakstu, pelēkās mīnijiešu keramikas Argosas versija (ar bieziem triepieniem), kā arī ļoti pieaug importēto keramikas izstrādājumu daudzums, kas nāk no Kiklādām un mīnojiešu Krētas (vidusmīnojas IA periods). Šajā laikā plaši izplatās paraža mirušos apbedīt namos vai starp tiem. 
Mikēnu (vēlās hellādas) laikā Lerna kalpo par kapiem, kuri tika pamesti drīz vien pēc 1250. gada pr.Kr.
Mūsdienu ģeoloģiskās tehnoloģijas, kā piemēram seržu urbšana, ļāva noteikt pazudušā svētā Lernas ezera atrašanās vietu, kas pēc būtības bija saldūdens piekrastes ezers, nošķirts no jūras ar smilšu kāpu. Agrajā bronzas periodā ezera diametrs bija 4,7 km. Apvidus atmežošanas rezultātā ezers pārtapa malārijas purvā, kura paliekas izžuva 19.gadsimtā.