google/wiki40b huggingface dataset:
Edgars Krieviņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1884. gada 1. jūnijā Vecbrenguļu pagastā. Mācījās Pērnavas klasiskajā ģimnāzijā (1896—1903). Studēja agronomiju un tautsaimniecību Tērbatas universitātē (1903—1906), pēc tam Pēterburgā ieguva militārskolu skolotāja tiesības un strādāja Ņižņijnovgorodas kadetu korpusā Maskavas I kadetu korpusā (1906—1910). Studēja ģermāņu un romāņu filoloģu Maskavas universitātē (1910—1916), pirms kara papildinājās Grenobles, Leipcigas un Berlīnes universitātē. Bija Maskavas universitātes lektors līdz 1919. gadam.
Pēc atgriešanās dzimtenē bija Latvijas Universitātes ģermāņu filoloģijas docents (1920). Latvijas Ārlietu ministrija neilgi pēc Bulduru konferences uzdeva Dr. E. Krieviņam vadīt Vakareiropas nodaļu, sākot ar 1920. gada 8. novembri viņš nepārtraukti veica dažādus diplomātiskus amatus, bija sūtniecības pirmais sekretārs Berlīnē (1920—1922), ģenerālkonsulāta sekretārs Londonā (1922), vadīja sūtniecības konsulāro daļu Parīzē (1923). Bija ģenerālkonsuls Berlīnē (1924—1932), no 1932. gada septembra sūtnis Vācijā, no 1933. gada maija arī Austrijā un Holandē. Publicēja rakstus par Latviju vācu presē. 
Saskaņā ar 1966. gadā publicētajam atmiņām, "labo un draudzīgo attiecību dēļ ar dažiem Vācijas politiķiem, sūtnim Krieviņam jau otrajā dienā pēc 1939. gada 23. augusta Maskavā nolīgtā vācu un krievu līguma bija eksakta informācija kā par pašu līgumu, tā arī par slepeno protokolu. Sūtnim jau tad bija zināms, ka Igaunija, Latvija un Somija ietilpinātas Padomju Savienības ietekmes sfērā. Šos faktus Krieviņš ir vairākkārt pārbaudījis un par visu sīki ziņojis ārlietu ministram V. Munteram. Nav šaubu, ka par visu to arī prezidents Kārlis Ulmanis bijis labi informēts. 1939. gada septembra sākumā E. Krieviņš ierosinājis organizēt Latvijas valdību trimdā (eksīlvaldību), kas varētu darboties un aizstāvēt Latvijas intereses gadījumā, ja Latviju okupētu kāds no lielajiem kaimiņiem. Šo ierosinājumu bez kāda saprotama iemesla un pamatojuma Vilhelms Munters noraidījis kā pārāk pesimistisku".
1941. gada 23. jūnijā, nākamajā dienā pēc vācu-padomju kara sākuma, Latvijas sūtnis Berlīnē Edgars Krieviņš ieradās pie Vācijas ārlietu ministrijas bijušā Baltijas nodaļas vadītāja V. fon Grundhera (Werner von Grundherr) un lūdza viņu no jauna atzīt par Latvijas sūtni, kā arī atdot divas agrākās sūtniecības ēkas, jo Rīgā gaidāma Latvijas valdības izveidošana. Pēc tam kad V. Grundhers norādīja, ka nekā tāda nebūt un viņš var tikai privāti uzklausīt E. Krieviņu, bijušais Latvijas sūtnis samierinājies ar situāciju un vairs netraucējis Vācijas oficiālos pārstāvjus.
Miris 1971. gada 9. janvārī Austrālijā.
Rietumviru apriņķis

Vēsture

Skatīt Viruzeme

Administratīvais iedalījums

Pēc 2017. gada teritoriālās reformas apriņķī ir 8 pašvaldības - Haljalas pagasts, Kadrinas pagasts, Rakveres pagasts, Rakvere, Tapas pagasts, Veike-Mārjas pagasts, Vinni pagasts un Viru-Nigulas pagasts.
Mārtiņš Lapa

Dzīvesgājums

Dzimis 1846. gada 30. septembrī Jaunkārķu muižas pagasta "Vecumos" mūrnieka ģimenē.
Mācījās Jaunkārķu pagastskolā (1860-1862), ar Jura Neikena un barona Krēderena palīdzību 1866. gadā iestājās Rūjienas draudzes skolā.
Pirmās publikācijas, kas ar parakstu Märt Lapp parādījās laikrakstā "Ceļa Biedris" 1867. gadā, bija "Dziesma, ko savam skolas biedram viņa iesvētīšanas dienā dāvināju", dzejolis "Pareizi atbildēts" un uzruna "Mīļā latviešu tauta!". 1868. gada iznāca M. Lapas pirmais dzejoļu krājums "Mīlestības un mīlestības gaudu ziņģes" (2. daļa- 1877, 1884, 3. daļa - 1881), kas viegli uztveramā satura dēļ ieguva lielu popularitāti.
1869. - 1870. gadā Lapa mācījās Valmieras apriņķa skolā, 1870. - 1871. gadā bija palīgskolotājs Jaunkārķu pagastskolā, bet laikrakstā "Mājas Viesis" un "Baltijas Vēstnesis" publicēto patriotisko dzejoļu dēļ tika atlaists.
1871.-1874. gadā dzīvoja Rīgā un strādāja R. Tomsona fabrikā, tad kādā dzērienu tirgotavā, E. Plātesa tipogrāfijā, brāļu Bušu grāmatnīcā un bibliotēkā. Šajā laikā iznāca viņa otrais dzejoļu krājums "Dziesmu virkne" un vairāki stāsti, kuros izmantoti vai nu sižeti no bruņinieku laikiem, vai arī latviešu dzīves modeļi dažādās asās un nejaušību pilnās situācijās. 
1874. gadā M. Lapa apmetās uz dzīvi Jelgavā, kur strādāja H. Alunāna grāmatnīcā. 1875. gadā viņš bija laikraksta "Baltijas Zemkopis" redakcijas loceklis, sarakstīja stāstus par tā laika latviešu kultūrsituāciju, rādīja pilsētā nonākušo latviešu sadzīvi, visbiežāk palikdams vācu izklaidējošās literatūras tradīciju ietvaros. 
No 1876. gada atkal dzīvoja Rīgā un no vācu valodas tulkoja populārus romānus. No 1880. gada laikrakstā "Baltijas Vēstnesis" Lapa publicēja rakstus par igauņu jautājumiem, 1883.- 1906. gadā bija šī laikraksta redakcijas loceklis. No igauņu valodas tulkoja F.R. Kreicvalda sastādītas "Tautas pasakas"(1888), E. Vildes un A. Kicberga stāstus, rakstīja par somu un igauņu literatūru. Par igauņiem rakstījis arī J. Dravnieka izdotajā "Konversācijas vārdnīcā". 
Mūža nogalē bija laikraksta "Dzimtenes Vēstnesis" redakcijas loceklis (1907-1908). 
Sarakstīja un sastādīja dažādas grāmatas sadzīves vajadzībām. 
Miris 1909. gada 21. aprīlī Rīgā, apbedīts Torņakalna kapos.
Dailis Rijnieks

Dzīvesgājums

Dzimis 1934. gada 14. jūnijā Saukas pagastā Jāņa Rijnieka ģimenē. Pēc vidusskolas beigšanas dienēja Padomju armijā. Pēc demobilizēšanas 1957. gadā strādāja Rīgas dzirnavu kombinātā "Sarkanais oktobris".
1962. gada 18. aprīlī D. Rijnieku apcietināja un apsūdzēja par to, ka viņš piedalījies nacionālās pretestības grupas "Baltijas federācija" veidošanā. Citi apcietinātie grupas dalībnieki bija Gunārs Rode, Jānis Rijnieks, Viktors Kalniņš, Knuts Skujenieks, Aina Zābaka, Uldis Ofkants un Ziedonis Rozenbergs.
Lietu Latvijas PSR Augstākā tiesa izskatīja no 1962. gada 28. novembra līdz 28. decembrim. D. Rijnieku apsūdzēja, ka viņš dienesta laikā Padomju armijā vēstulēs tēvam apmelojis Padomju Savienības Komunistisko partiju, Padomju Savienības valsts iekārtu un politiku, sociālisma būtību Padomju Savienībā, izteicis savas domas, ka "jācīnās par īstu brīvību un ne tādu, kāda pastāv". Pēc dienesta beigām kopā ar Gunāru Rodi esot vienojušies, ka viena no pagrīdes organizācijas cīņas metodēm par Baltijas republiku atdalīšanu no Padomju Savienības ir bruņota sacelšanās, pielietojot kā parastos, tā arī modernos kaujas ieročus, ieskaitot arī raķešu un bakterioloģiskos ieročus, kurus domāja izgatavot pašu spēkiem vai arī iegūt, sagrābjot Latvijas PSR teritorijā izvietotās Padomju Armijas raķešu bāzes.
Tiesnesis Raimonds Brīze G. Rodem un D. Rijniekam piesprieda 15 gadus, A. Zābakai — 12, U. Ofkantam un V. Kalniņam — 10 gadus, K. Skujeniekam — septiņus, Z. Rozenbergam — sešus, Jānim Rijniekam — piecus gadus ieslodzījumā. Ieslodzījumu pavadīja stingra režīma nometnē Mordovijā.
Atgriezās no lēģera 1971. gada 9. jūnijā, strādāja par autovadītāju. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas darbojās Latvijas Republikas zemessardzē, sasniedza kaprāļa dienesta pakāpi. 2007. gada 16. jūnijā uzstājās konferencē "Tototalitāro komunistisko režīmu noziegumu izskatīšanu nodot starptautiskam tribunālam" ar ziņojumu "Vēl par PSRS totalitārā režīma noziegumiem".
2001. gada Rīgas domes vēlēšanās nesekmīgi kandidēja "Vienotajā piecu apvienību — "Mūsu zeme", "Namejs", "Helsinki - 86", "Tautas mantojums" un "Latvijas Vienības partijas"" sarakstā.
Mēness iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Mēness iela ir 498 m gara vietējas nozīmes iela Brasas apkaimes dienvidos. Tā sākas krustojumā ar Hospitāļu un Miera ielām un virzās dienvidu virzienā kā asfaltēts ceļš. Iela beidzas krustojumā ar Cēsu ielu. Mēness iela ir vienvirziena iela, pa kuru var braukt tikai Miera un Hospitāļu ielas virzienā.
Dehidrohlormetiltestosterons

Vēsture

1961. gadā šo vielu patentēja VDR farmaceitiskais uzņēmums Jenapharm. Klīniskā izmantošanā preparāts tika ieviests 1965. gadā. Tolaik tika uzskatīts, ka, uzņemot orāli, šim steroīdam anaboliskais efekts ir nošķirts no androgēnā. Austrumvācijā plaši tika izmantots sportā kā dopings un turēts slepenībā. Mūsdienās šī preparāta pielietošana sportā ir nelegāla.
Kombuļu baznīca

Vēsture

Kombuļu pirmā katoļu koka baznīca bija no 1767. gada, kad Krāslavā uzcēla jaunu mūra baznīcu, bet veco dievnamu nojauca un pārveda uz Kombuļiem. Tas pastāvēja aptuveni 60 gadus.
1818. gadā koka baznīcu nojauca un uzcēla mūra kapelu, kas bija veltīta Svētā Jāņa godam un bija Krāslavas baznīcas filiāle. Kapela radās no siena šķūņa, ko grāfs Plāters pārbūvēja par ģimenes kapliču. 1860. gadā tika uzcelta piebūve. Prāvesta Jāņa Putāna laikā, 1923. gadā baznīcai piebūvēja divus torņus, dievnama priekšā ieraka astoņus stabus, apšuva ar dēļiem un uzlika jumtu torņa veidā. Prāvesta Antona Juhneviča kalpošanas laikā, 1937. gadā pie baznīcas piemūrēja mūra presbitēriju, kam abās pusēs ir sakristejas. Koka torņi sāka bojāties, tāpēc 1960. gados tos apšuva ar silikātķieģeļiem. No 1966. gada Kombuļu prāvests bija Fēlikss Cipruss, kurš mira 2011. gada 18. novembrī un ir apbedīts baznīcas dārzā.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jānis Bečs. Kombuļu draudze izveidojās par patstāvīgu draudzi 1915. gadā, pirms tam tā bija Krāslavas filiāle. Draudzei ir deviņas kapsētas — Kombuļu kapi, Rairu kapi, Sjaneišu kapi, Aišpūru kapi, Pīzānu kapi, Trūpu kapi, Vagaļu kapi, Zīmaišu kapi, Kropišku kapi.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Jāzepa — strādnieku aizbildņa svētki (40 stundas), Svētā Krusta paaugstināšanas svētki, Svētās Terēzijas no Bērna Jēzus svētki, Svētā Andreja svētki.

Tehniska informācija

Kombuļu baznīca ir mūra krustveida celtne ar diviem torņiem, skārda jumtu un koka grīdu. Tā ir 14 metrus gara un 14 metrus plata. Baznīcas dārzu ieskauj laukakmeņu mūra žogs.
Destinija Čukunjēra

Bērnība

Destinija Čukunjēra dzimusi 2002. gada 29. augustā. Viņa dzīvo Birkirkarā un pašlaik apmeklē vidusskolu Hamrunā. Viņas tēvs ir bijušais Nigērijas futbolists Ndubisi Čukunjērs, bet māte dzīvo Maltā.
Destinija savu karjeru uzsāka deviņu gadu vecumā, kad viņas mūzikas skolotāja sāka viņu mudināt dziedāt. Pirms viņas piedalīšanās Bērnu Eirovīzijā, Čukunjēra piedalījusies dažādos konkursos, tostarp Festivālā Kanzunetta Indipendenza 2014. gadā, kurā viņa ieguva trešo vietu ar dziesmu "Festa t'Ilwien"; un uzvarēja Asterikas Mūzikas Festivālā, un SanRemo Junior konkursā, Itālijā.

Bērnu Eirovīzija 2015

2015. gada 11. jūlijā, Čukunjēra uzvarēja Maltas nacionālajā atlasē, kas notika Vidusjūras Konferenču Centrā, Vallettā. Viņa pārstāvēja Maltu Bērnu Eirovīzijas Dziesmu Konkursā 2015. gadā, Sofijā, Bulgārijā, 21. novembrī. Čukunjēra uzvarēja valsts nacionālajā atlasē ar Aretas Franklinas dziesmu "Think" ("Domā"); Bērnu Eirovīzijā dziedāja dziesmu "Not My Soul" ("Ne manu dvēseli"), kuras komponists ir Eltons Zarbs un vārdu autors - Muxu un pati Destinija. Čukunjēra uzvarēja konkursā ar 185 punktiem, pārspējot iepriekšējo rekordu konkursā (Marija Isabela, 2004. gadā).
2015. gada 13. decembrī. Čukunjērai un viņas komandai tika piešķirts għall-Kadi tar-Repubblika apbalvojums.

2017: Britain's Got Talent

2017. gada sākumā Čukunjēra piedalījās britu talantu šova Britain's Got Talent 11. sezonā, uzstājoties ar dziesmu "Think" ("Domā"), kuras autors ir Areta Franklina, saņemot četrus "Jā!" jeb pozitīvus vērtējumus. Noklausīšanās notika 20. maijā. Viņa ir saņēmusi atzinību no mūzikas kritiķa Saimona Kauela un starptautiski pazīstama tenora Joseph Calleja. Pēc dziesmas noklausīšanās, Kauels pārējiem žūrijas locekļiem pateica, ka mēs "gaidām kādu, kas uznāks uz skatuves un kļūs par zvaigzni, un" Destinija tāda varētu būt. 27. maijā tika paziņots, ka Destinija ir iekļuvusi pusfināla televīzijas tiešraidē, kas notika 30. maijā. Diemžēl, viņa nekvalificējās finālam.
Guberņas sekretārs

Guberņas sekretārs (krievu: губернский секретарь) bija Krievijas impērijas XII kategorijas civildienesta pakāpe no 1722. līdz 1917. gadam, kas atbilda poručika, vēlāk podporučika (pēc 1884. gada) pakāpei armijā.
Šīs civildienesta pakāpes ierēdņi sākotnēji ieņēma provinces ierēdņu amatus.
Džastins Vilsons

Karjera

Vilsons 1987. gadā sāka piedalīties kartingu sacīkstēs. 1990. gadu sākumā Vilsons aizvadīja vairākus gadus Formula Vauxhall čempionātā. 1998. gadā viņš piedalījās pirmajā Formula Palmer Audi čempionāta sezonā un izcīnīja uzvaru kopvērtējumā. No 1999. līdz 2001. gadam piedalījās starptautiskajā Formula 3000 čempionātā, 2001. gadā izcīnot čempiona titulu. 2002. gadā Vilsons piedalījās World Series by Nissan čempionātā, izcīnot vairākas uzvaras. Viņš piedalījās izmēģinājuma braucienos Minardi komandas sastāvā, taču togad nepiedalījās Formula 1 sacīkstēs sava garā auguma dēļ.
2003. gadā Minardi pielāgoja sacīkšu auto 193 cm garajam Vilsonam, ļaujot pilotam debitēt Formula 1 pasaules čempionātā. Pēc sezonas vienpadsmitās sacīkstes Lielbritānijas Grand Prix Vilsons pievienojās Jaguar Racing komandai, kurā aizvietoja no komandas atlaisto Antoniu Piconiju. Sacīkšu sezonas beigās Jaguar nepagarināja līgumu ar Vilsonu, un komandai pievienojās Red Bull atbalstītais Kristians Klīns.
2004. gadā Vilsons uzsāka dalību Champ Car World Series, pārstāvot Conquest Racing komandu. Tajā pašā gadā viņš piedalījās Lemānas 24 stundu sacīkstēs LMP1 klasē Racing for Holland komandas sastāvā kopā ar Tomu Koronelu un Ralfu Fērmanu. 2005. gadā Vilsons pievienojās RuSPORT komandai Champ Car čempionātā un Toronto posmā izcīnīja savu pirmo uzvaru. Vilsons pabeidza sezonu 3. vietā kopvērtējumā. 2006. un 2007. gadā Vilsons kļuva par vicečempionu.
2008. gadā Vilsons pievienojās Newman/Haas/Lanigan Racing komandai. Pirms sezonas sākuma Champ Car apvienojās ar IndyCar Series čempionātu, tādēļ viņš piedalījās IndyCar Series. Kaut arī viņš izcīnīja uzvaru Detroitas posmā, Vilsonam, līdzīgi kā citiem bijušajiem Champ Car pilotiem, grūtības sagādāja lielais ovāla trašu īpatsvars. Vilsons ierindojās 2. vietā čempionāta debitantu ieskaitē, bet tikai 11. vietā kopvērtējumā. 2009. gadā viņš pārstāvēja Dale Coyne Racing komandu, Votkinsglenā izcīnot pirmo uzvaru komandas 23 gadus ilgajā vēsturē. No 2010. līdz 2011. gadam Vilsons bija Dreyer & Reinbold Racing komandas sastāvā.
2012. gadā Vilsons atgriezās Dale Coyne Racing un Firestone 550 sacīkstē izcīnīja savu pirmo uzvaru ovāla trasē. Vilsons pārstāvēja Dale Coyne Racing līdz 2014. gadam. 2015. gadā viņš piedalījās dažās no sezonas sacīkstēm Andretti Autosport sastāvā. 23. augustā ABC Supply 500 sacīkstes laikā Vilsons guva galvas traumu sadursmē ar atlūzu no Seidža Kerema avarējušās mašīnas. Viņš tika nogādāts slimnīcā kritiskā stāvoklī. Džastins Vilsons nomira 2015. gada 24. augustā slimnīcā no gūtās galvas traumas.
Kaligula

Dzīvesgājums

Kaligula bija slavena romiešu karavadoņa un Tibērija audžudēla Germānika un Agripinas Vecākās dēls. Pēc Germānika nāves Antiohijā 19. gadā, māte Agripina atgriezās Romā un bija opozīcijā Tibērijam. Kaut arī Agripina ar citiem bērniem tika izsūtīti, Kaligula tika iecelts par imperatora Tibērija pēcteci.
Tradicionāli tiek uzskatīts, ka Kaligulas valdīšanas pirmie divi gadi pagāja mierīgi, tomēr pēc tam viņš sevi parādījis kā nežēlīgs tirāns. Savas valdīšanas laikā aktīvi pievērsies celtniecībai, tika uzcēlis divus jaunus Romas akveduktus, kā arī greznas rezidences sev pašam. Ārpolitikā Mauretānija tika anektēta un pievienota Romai kā province. Kaligula bija pirmais imperators, kurš tika nogalināts sazvērestībā.
Valerians Indulēns

Biogrāfija

Valerians Indulēns bija viens no daudzsološākajiem Latvijas jaunajiem šahistiem 1930. gadu beigās un 1940. gadu sākumā. Bijis kombinacionāla stila šahists. Lielākais panākums - dalīta 3.-4. vieta 1941. gada Latvijas šaha čempionātā ar Vladimiru Petrovu. Turnīra gaitā Indulēns cietis tikai vienu zaudējumu (pret Kārli Ozolu), bet uzvarējis nākamo čempionu Aleksandru Koblencu. Viens no sava laika labākajiem šaha ātrspēles speciālistiem Latvijā. 1939. gadā bijis otrais (aiz Friča Apšenieka) Rīgas šaha biedrības meistarības izcīņā ātrspēlē. 1941. gada decembrī uzvarējis Rīgas šaha ātrspēles čempionātā.
Bijis Latvijas Universitātes arhitektūras fakultātes students. Pāragri miris pēc ilgstošas slimības. Apglabāts Rīgas Meža kapos.
Rīgas strādnieku deputātu padome

Rīgas strādnieku deputātu padome bija viena no pirmajām padomēm Latvijā, kas tika nodibināta Rīgā neilgi pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 7. (20.) martā. Padome darbojās līdztekus Rīgas pašvaldībai un dublēja Krievijas Republikas pagaidu valdības ieceltā Vidzemes guberņas komisāra Andreja Krastkalna funkcijas. Jau 11. maijā Rīgas strādnieku deputātu padome ievēlēja jaunu izpildkomiteju, kas pievienojās lielinieciskās Latvijas Sociāldemokrātijas platformai. Viens no izpildkomitejas locekļiem bija Bruno Kalniņš.
Ekonomiskās krīzes apstākļos padome ieviesa kartīšu sistēmu un pieņēma lēmumu par cenu fiksāciju veikalos. Strādnieki interesēs tā ierobežoja pieļaujamo darba dienas ilgumu līdz 8 stundām.
Latvijas SPR laikā 1919. gada sākumā līdztekus Krievijas impērijas rubļiem kā norēķinu līdzeklis kalpoja Rīgas strādnieku deputātu padomes izlaistās maiņas zīmes:
Turkestānas APSR

Turkestānas APSR (krievu: Туркестанская АССР) bija viena no Krievijas PFSR autonomajām republikām Vidusāzijā, Krievijas Turkestānas teritorijā. Tā robežojās ar Persijas un Afganistānas valstīm dienvidos, Krievijas PFSR Kirgīzu APSR ziemeļos, Kaspijas jūru austrumos un Ķīnu rietumos.
Vidzemes pilskalni

Vidzemes pilskalni ir līvu, vendu un letu būvēti nocietinājumi Vidzemes pakalnos, kas tika izmantoti pilsnovadu pārvaldei un patvērumam bruņotu konfliktu gadījumā.
Erkolē del Rio

Biogrāfija

Viens no 18. gadsimta Itālijas šaha skolas dibinātājiem. Pēc profesijas advokāts. 1750. gadā Modenā anonīmi publicējis savu grāmatu Sopra il giuoco degli scacchi. Osservazioni pratiche d’Anonimo autore modenese ("Par šaha spēli. Anonīma no Modenas praktiskā pieredze."), bet 1763. gadā izdevis savu otro darbu — La guerra degli scacchi ("Šaha spēle").
Erkolē del Rio grāmatas devušas nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, tajās pirmo reizi ir pieminēta skotu atklātnē un spāņu atklātnes variants ar 3. ... a6: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lb5 a6. Viņa vārdā ir nosaukts gambīts Filidora aizsardzībā: 1. e4 e5 2. Zf3 d6 3. d4 f5 4. dxe5 fxe4 5. Zg5 d5 6. e6.
Tāpat Erkolē del Rio grāmatās ir atrodamas šaha galotņu pozīcijas un šaha kompozīcijas, kuras arī mūsdienās nav zaudējušas savu nozīmi.
Džens He

Biogrāfija

Džens He ir dzimis hui etniskās grupas ģimenē 1371. gadā Juņnanā. Kad piedzima, viņa vārds bija Ma He (馬和). Tikai vēlāk viņš ieguva plašāk zināmo vārdu. Dženam He bija četras māsas un viens vecāks brālis.
10 gadu vecumā Juņnaņā viņu sagūstīja Minu dinastijas karavīri. Viņš tika kastrēts un iesaukts armijā. Džens He strauji kāpa pa karjeras kāpnēm, sākumā kļūstot par virsnieku, bet 1404. gadā par imperatora Junles galveno einuhu. Nākamajos gados imperators Junle izvēlējās Dženu He, kā ekspedīciju vadītāju uz jaunām zemēm, lai palielinātu Minu dinastijas politisko ietekmi un dibinātu jaunus tirdzniecības sakarus. Pirmajā ceļojumā uz Dienvidaustrumāziju (1405–1407) Džens He vadīja 62 kuģus, kas bija piekrauti ar porcelānu, zīdu, dārgakmeņiem un citām dārgām precēm. Nākamajos ceļojumos viņa flote palielinājās līdz pat 100 kuģiem, no kuriem daži bija pat 150 metru gari. Viņš ceļoja uz Indiju, Šrilanku, Arābiju, Austrumāfriku un Ēģipti. 1424. gadā imperators Junle nomira, un Minu dinastija atkal sāka piekopt izolācijas politiku. Tomēr Džens He vēl devās septītajā ekspedīcijā (1431–1433), kuras laikā nomira.
Strīdīga teorija apgalvo, ka 1420. gados Džens He atklāja Jauno pasauli, aptuveni 70 gadus pirms to izdarīja Kristofors Kolumbs. Vēl pastāv pieņēmumi, ka Džens He apkuģoja arī Labās Cerības ragu un nonāca Atlantijas okeānā.
Druva (laikraksts)

Ziņu portāls eDruva

eDruva.lv satur oriģinālmateriālus un ziņas no laikraksta "Druva", ziņu aģentūras LETA un citiem avotiem. eDruva ziņu portālā var ievietot sludinājumus, lasīt un piedalīties diskusijās. Cēsu un Vidzemes ziņas portālā iedalās tādās jomās kā sabiedrība, kriminālziņas, uzņēmējdarbība un ekonomika, sports, izklaide un kultūra.
Miglājs

Miglājs ir starpzvaigžņu mākonis, kas sastāv no retinātas gāzes (ūdeņraža, hēlija un citām jonizētām gāzēm) un putekļiem un no apkārtējās starpzvaigžņu vides atšķiras ar savu izstarojumu vai absorbciju.
Sākotnēji par miglāju sauca jebkuru paplašinātu astronomisku objektu, tai skaitā galaktikas ārpus Piena Ceļa (piemēram, līdz tam laikam, kad Edvīns Habls atklāja galaktikas, Andromedas galaktiku sauca par Andromedas miglāju).

Difūzie miglāji

Lielākā daļa novēroto miglāju ir difūzie miglāji, kas nozīmē, ka tie izplešas un tiem nav izteiktu robežu.
Pēc redzamās gaismas tos iedala emisijas un atstarojošos miglājos. Emisijas miglāji paši izstaro gaismu, jo tie satur jonizētas gāzes, kas veido spektra līnijas emisiju. Biežāk novērotie emisijas miglāji ir jonizētā ūdeņraža mākoņi jeb "HII reģioni", kuros pamatsastāvdaļa ir jonizētais ūdeņradis.
Savukārt atstarojošie jeb reflekcijas miglāji nerada pietiekama daudzuma redzamo gaismu, bet atstaro tuvāk esošo zvaigžņu gaismu.
Tumšie jeb absorbcijas miglāji ne izstaro, ne atstaro redzamo gaismu. Tie no Zemes ir redzami tādēļ, ka aizsedz fonā spīdošus avotus (gaišos miglājus vai zvaigznes). Šāda miglāja piemērs ir Zirga Galvas miglājs, kas atrodas Oriona zvaigznājā. Tā kā šajos miglājos neeksistē "sildelementi", tie ir ļoti auksti.
Visumā ir arī citi miglāji — planetārie un pārnovu miglāji, kuri ir radušies zvaigžņu evolūcijas rezultātā.

Protoplanetārie miglāji

Protoplanetārie miglāji veidojas pirms planetārā miglāja fāzes.

Planetārie miglāji

Planetārais miglājs veidojas no gāzēm, kuras zvaigzne izmet dzīves cikla asimptotiskā gigantu zara fāzē, kad tā pārveidojas par balto punduri. Nosviestā čaula veido sfērisku miglāju, kas lēnām izplešas. Tā gaismas spīdums samazinās un šis miglājs dažu desmitu tūkstošu gadu periodā izplešas apkārtējā starpzvaigžņu telpā. Tehniski planetārie miglāji ir HII reģioni. Tie ir blīvāki un kompaktāki salīdzinājumā ar emisijas miglājiem zvaigžņu veidošanās reģionos. Planetāro miglāju vidējā temperatūra ir ļoti augsta, bet tur novērojami arī vēsāki apgabali. Šo īpašību dēļ šajos miglājos ir sastopamas dažādas molekulas, piemēram, oglekļa monoksīds un putekļi, kurus var atrast tikai samērā zemā temperatūrā.
Par planetārajiem miglājiem tos sauc tādēļ, ka pirmie astronomi, kas šos objektus novēroja, domāja, ka tie ir planētu diski.

Pārnovas atliekas

Pārnovas atliekas rodas pārnovas sprādzienā. Šādi miglāji atšķiras no pārējiem miglājiem ar lielu daudzveidību elektromagnētiskajos starojumos. Tie izstaro radioviļņus, redzamo gaismu un arī rentgenstarojumu. Visredzamākie starojumi ir radiodiapazonā, tāds, piemēram, ir miglājā Kasiopeja A, kurš ir viens no varenākajiem radiostarojuma avotiem kosmosā. Šiem miglājiem ir šķiedrveidīga struktūra un neraksturīga ķīmiskā struktūra — tajos ir ļoti liels smago elementu daudzums. Pārnovu miglāji izstaro gaismu uz eksplodēšanā izdalītās enerģijas daudzuma. Sākuma stadijā tas izplešas ar ātrumu, kas sasniedz vairāk par tūkstošus km/s, bet, saskrienoties ar starpzvaigžņu gāzi, tā ātrums samazinās. Paplašinoties miglājs kļūst arvien retāks un aptuveni 100 tūkstošu gadu periodā izplešas starpzvaigžņu apvidū.