Josifs Staļins

Bērnība un jaunības gadi

Josifs Džugašvili (bērnībā saukts par Soso) piedzima 1878. gada 6. decembrī (1925. gadā Staļins lika savai sekretārei par oficiālo datumu minēt 1879. gada 21. decembri) Gori kurpnieka ģimenē. Divi vecākie Josifa brāļi nomira agrā bērnībā (Mihails divu un Georgijs — septiņu mēnešu vecumā), un viņš auga kā vienīgais bērns ģimenē. Tēva bizness zēla un plauka, līdz viņš sāka dzert un noveda to līdz bankrotam. Josifa tēvs bija spiests strādāt apavu fabrikā Tiflisā (no 1936. gada — Tbilisi). Reti pavadīdams laiku ģimenē un stipri dzerdams, viņš bieži sita gan savu sievu, gan dēlu, tāpēc kāds Soso bērnības draugs vēlāk rakstīja, ka Soso izveidojās par cietu un bezsirdīgu personu, kuru neviens nekad nebija redzējis raudam. 1888. gadā Staļina tēvs pameta ģimeni un, kā vēsta baumas, tika nosists kādā Tiflisas krogā.
Desmit gadu vecumā Soso sāka iet vietējā baznīcas skolā. Baznīcas skolā Soso ar lielām sekmēm dziedāja korī un bija sava mūzikas skolotāja mīlulis. Savas lieliskās dziedāšanas dēļ viņš bieži tika nolīgts dziedāt kāzās. Mācības skolā notika krievu valodā (tomēr visu mūžu viņš krieviski runāja ar jūtamu akcentu) un Soso bija sekmīgākais skolnieks klasē: Viņš bija ļoti gudrs zēns. Neviens neatcerējās, ka viņš būtu saņēmis atzīmi, kas zemāka par 5, atceras Staļina mūzikas skolotājs.
No skolas brīvajā laikā Soso bija vadonis vienai no daudzajām Gori puišeļu bandām (Gori tolaik bija viena no kriminogēnākajām Krievijas impērijas pilsētām).
Pateicoties mātes ietekmīgajiem draugiem, Soso 1893. gada jūlijā, piecpadsmit gadu vecumā nokārtoja iestājeksāmenus impērijas dienvidu labākajā reliģiskajā izglītības iestādē — Tiflisas garīgajā seminārā. Pieradis pie brīvības, ielu kautiņiem un rāpšanās Goridžvari kalnā, zēns no Gori pēkšņi nonāca iestādē, kas viņam atgādināja cietumu ar dzelžainu disciplīnu. Pasniedzēji visiem spēkiem centās skolniekos apslāpēt visu gruzīnisko — bija aizliegts runāt gruzīnu valodā un gruzīnu literatūra — pilnībā aizliegta. Šajā laikā Soso ar pseidonīmu Soselo sāka rakstīt dzeju, kas ar lieliem panākumiem tika publicēta vietējās gruzīnu avīzēs. Garīgajā seminārā Soso, tāpat kā daudzi citi viņi skolas biedri, slepus lasīja aizliegto marksistisko literatūru, tika neskaitāmas reizes pieķerts un sodīts par to. Arvien vairāk pievērsdamies marksistiskajai literatūrai, Soso zaudēja interesi par studijām, līdz pameta tās pavisam — 1899. gada maijā skolas žurnālā ierakstīts: Izslēgts par neierašanos uz eksāmeniem. Staļins iestājās KSDSP un kļuva par profesionālu boļševiku partijas darbinieku, kurš nelegāli darbojās Aizkaukāza reģionā.

Revolucionārā darbība

Pēc 1905. gada revolūcijas Staļins vadīja banku aplaupīšanas partijas kases papildināšanas vajadzībām, un tas nodrošināja Staļina iekļaušanu boļševiku partijas CK 1912. gada Prāgas konferencē.
1909. gadā Staļins tika arestēts un izsūtīts trimdā uz Sibīriju, bet pēc Februāra revolūcijas ieradās Petrogradā.
Staļina devums boļševiku politiskajā teorijā bija niecīgs — būdams emigrācijā Vīnē, viņš sarakstīja brošūru "Marksisms un nacionālais jautājums".

Revolūcija un pilsoņu karš

Pirms Oktobra revolūcijas Staļins bija viens no boļševiku partijas vadošajiem darbiniekiem, tomēr nespēlēja galveno lomu bruņotās sacelšanās organizēšanā un vadīšanā, kurā lielāka nozīme bija Ļeva Trocka darbībai. Pirms sacelšanās pretēji Ļeņinam uzskatīja, ka Kerenska valdība nav jāgāž.
Pēc revolūcijas uzvaras Staļins tika iecelts par Nacionalitāšu lietu Tautas komisāru, un šo posteni ieņēma līdz 1923. gadam. Krievijas pilsoņu kara laikā bija kara komisārs vairākās frontēs. Pazīstamākā no tām ir darbība Caricinas frontē pret Krasnova spēkiem.
1922. gada 3. aprīlī Staļins tika ievēlēts par VK(b)P CK ģenerālsekretāru, un šo amatu viņš saglabāja līdz mūža beigām. Amats tolaik tika uzskatīts par ne pārāk nozīmīgu, tādu kā partijas "personāla pārvaldi", tomēr Staļina rokās tas izveidojās par visietekmīgāko valstī.

Represijas

Staļina organizētajās represijās bojā gājuši apmēram 20 miljoni cilvēku. 5 miljoni tā saucamo "kulaku" un citu zemnieku, kas nogalināti 1929-1933. 3,941 miljoni mirušo Ukrainas (golodomorā), 3,264 Krievijas un 1,258 Kazahstanas badā, ko  izraisīja padomju varas neefektīvas rīcības. 5 miljoni nošautu militārpersonu no 1933.-1953. gadam. 5 miljoni mirušo GULAG nometnēs. Pilnīgi visi Krimas tatāri, Volgas vācieši un čečeni tika izsūtīti uz Sibīriju un Kazahstānu.
Staļina paraksts tikai 1937-1938. gada Lielā terora laikā bija uz vismaz 681 692 cilvēku nošaušanas pavēlēm. 1937. gadā Politbirojs atļāva nopratināšanā izmantot spīdzināšanu.
Sarkanajā armijā tika arestēti un nošauti 3 no 5 maršaliem, 13 no 15 armijas ģenerāļiem, 8 no 9 admirāļiem, 50 no 57 armijas korpusu komandieriem, 154 no 186 divīziju komandieriem, 16 no 16 armijas komisāriem, un 25 no 28 armijas korpusu komisāriem.

Nāve

1953. gada 1. martā Staļina rezidencē viņu uz grīdas guļošu atrada apsardzes daļas darbinieks, taču tikai 2. martā ieradās ārsts un konstatēja ķermeņa labās puses paralīzi. 4. martā par Staļina smago stāvokli informēja sabiedrību. Nāve iestājās 5. marta 21.50 no komplikācijām, ko izraisīja asins izplūdums smadzenēs. Par Staļina nāvi paziņoja 6. marta rītā. Staļina bēres notika 9. martā, viņa zārku novietojot Ļeņina Mauzolejā. Naktī uz 1961. gada 1. novembri viņu iznesa no Mauzoleja un apglabāja pie Kremļa sienas.

Ģimene

1903. gadā Staļins aprecējās ar Jekaterinu Svanidzi — kāda gruzīnu boļševika māsu. 1907. gadā viņam piedzima dēls — Jakovs Džugašvili, tomēr 1907. gadā Jekaterina mira ar tuberkulozi. Staļins esot atzinis, ka pēc sievas nāves viņam vairs nebija nekāda žēluma pret cilvēkiem.
1919. gadā apprecēja sava paziņas dzelzceļnieka Sergeja Alilujeva meitu Nadeždu Alilujevu. Šis bija praktisks aprēķins, jo Alilujevu ģimene zināja daudzus Staļina bīstamākos jaunības gadu noslēpumus, un vislabākais veids, kā likt klusēt, bija kļūt par viņu radinieku. Bet, neraugoties uz ilgstošo draudzību ar šo ģimeni, Staļins nezināja, ka Nadeždas māte Olga ir garīgi slima, un ka to ir pārmantojusi arī pati Nadežda. 1932. gada 8. novembrī Nadežda, nespējot izturēt vīra nicinošo un pazemojošo attieksmi, pameta revolūcijas gadadienai veltīto banketu. Nākamajā rītā kalpone, ienākot viņas istabā, atrada to gulošu uz grīdas asins peļķē. Līdzās atrasta pistole, ko Nadeždas brālis bija atvedis viņai no Vācijas. Uzzinot par sievas pašnāvību, Staļins esot bijis apjucis un bezpalīdzīgs, pat nespējot organizēt viņas bēres.
Šajā laulībā dzimuši trīs bērni. Vecākais dēls Jakovs Džugašvili pēc krišanas vācu gūstā Otrā pasaules kara laikā, 1943. gadā gāja bojā Zaksenhauzenes koncentrācijas nometnē. Staļins atteicās viņu apmainīt pret kādu vācu virsnieku. Vidējais dēls Vasilijs Džugašvili bija pārmantojis mātes un vecāsmātes garīgo nelīdzsvarotību. Apcietināts un miris 1962. gadā. Savukārt meita Svetlana 1986. gadā uz visiem laikiem pameta PSRS. 70. gados apprecējusies, mainot uzvārdu, kļuvusi par Lanu Pītersu. Mirusi 2011. gada novembra vidū Anglijā.