google/wiki40b huggingface dataset:
Kārlis Krūza

Jaunība

Krūza piedzima kalpa ģimenē, mācījās Reņģes pagastskolā (1895-1900), pēc tam bijis kalps, namdara palīgs, kolportieris. Pirmie publicētie dzejoļi ("Apmierināšanās", "Es mirstu...") "Vispārīgajā Zobgala kalendārā 1901. gadam". Kopš 1902. gada pārceļas uz dzīvi Rīgā. Strādā par fotogrāfa palīgu, vēlāk arī par suflieri teātrī, bija labs deklamators, bieži uzstājās ar referātiem literārajos vakaros. Tomēr pirmais dzejoļu krājums "Ceļmalas ziedi" (1904) lasītāju atsaucību neguva.

1905. gada revolūcija

Krūza aktīvi atbalsta 1905. gada revolūciju. Viņš piedalījās 13. janvāra demonstrācijā Rīgā, rakstīja revolucionārus dzejoļus, kas tiek apkopoti krājumā "Cīņas dziesmas" (1905). Sākoties represijām, pievienojies dekadentiem, darbojies žurnālā "Dzelme". Pēc 1905. gada revolūcijas sagrāves bija viens no rakstniekiem, kas parakstīja dekadentu deklarāciju "Mūsu mākslas motīvi". 1906. gada rudenī Krūzu par piedalīšanos nemieros arestēja, un divus gadus viņš pavada apcietinājumā. Tikai 1908. gada jūlijā Krūza tiek attaisnots.

Brieduma gadi

Pēc atbrīvošanās no apcietinājuma Krūza strādājis par korektoru un mākslas hronikas vadītāju laikrakstā "Latvija" (1909-1915). Daudz rakstījis par literatūru un mākslu. Sākoties Pirmajam Pasaules karam darbojies Bēgļu sazināšanās centrālbirojā Cēsīs un Rīgā (1915-1917). Pēc tam bijis latviešu valodas un literatūras skolotāju vairākās Rīgas ģimnāzijās (1917-34). Pēc 1905. gada revolūcijas dzejoļos dominēja vientulības, skumju, nelaimīgas mīlestības, dabas motīvi. Turpmākajos gados auga Krūzas dzejas meistarība, izveidojās tās savdabība. Rakstīja trioletus un sonetus, sasniedzot izcilu meistarību, arī īpatnējus 2 kvartu dzejoļus. Galvenie motīvi 20. gadu dzejā - garām slīdoši dzīves mirkļi, dabas impresijas. Dzejoļu mākslinieciskā izteiksme kļūst vienkārša, melodiska un labskanīga. Krūza darbojies arī prozā. Darbi ar autobiogrāfisku ievirzi publicēti periodikā, bet grāmatā izdots garais stāsts "Baltais avots" (1927).

Tulkotājs un atdzejotājs

20. un 30. gados Krūza aktīvi pievēršas tulkojumiem. Viņš ir sastādījis un atdzejojis pirmo plašo Aleksandra Puškina dzejas izlasi latviešu valodā - "Puškina dzejas" (1929). 1937. gadā tiek izdota Krūzas sastādītā un atdzejotā antoloģija "Poļu dzeja", kurā ievietoti no 16. līdz 20. gadsimtam apkopoti 105 poļu dzejnieku 500 dzejoļi. Atdzejojumos centies sasniegt maksimālu adekvātību ar oriģinālu. Padomju Latvijā Krūza galvenokārt atdzejojis, rakstījis periodikā par atdzejošanas jautājumiem. 1950. gadā kļuvis par Rakstnieku savienības biedru.

Šaha entuziasts

Krūza bijis pazīstams arī kā liels šaha entuziasts. 1935. gadā simultānspēles seansā Rīgā Krūzam izdevās pieveikt toreizējo pasaules čempionu šahā Aleksandru Aļehinu. Rīgas Valsts 2. ģimnāzijā viņš ilgus gadus vadīja šaha pulciņu, kurā pirmos soļus šahā spēra vēlākā daudzkārtējā Latvijas čempione šahā Milda Lauberte, kā arī citi pazīstami šahisti.
Bergera koeficients

Bergera koeficients (saukts arī par Zonnenborna – Bergera koeficientu)  ir paņēmiens (metode) sacensībās ieņemtās vietas noteikšanai tiem dalībniekiem, kas ieguvuši vienādu punktu skaitu. Sākotnēji šis paņēmiens tika izstrādāts apļa sistēmas (katrs spēlē katru) šaha turnīriem. Vēlāk šo metodi sāka pielietot citās sacensībās, piemēram, dambretē, novusā, go.

Bergera koeficienta aprēķināšana

Turnīra konkrēta dalībnieka Bergera koeficientu aprēķina saskaitot visu to pretinieku punktus, kurus šis dalībnieks uzvarējis, ar pusi no to pretinieku punktiem ar kuriem spēlējis neizšķirti. Ideja uz kuru bāzējas koeficients ir: no diviem turnīra dalībniekiem, kuriem ir vienāds punktu skaits, labāks ir tas spēlētājs, kurš uzvarēja spēcīgākos pretiniekus, tas ir tos, kas ieguva vairāk punktu. Un tieši tāpēc, ja turnīrā tiek izmantota Bergera sistēma, tad augstāk būs spēlētājs, kam ir augstāks Bergera koeficients.
Bergera koeficients tika radīts priekš apļa sistēmas turnīriem, kur jāspēlē katram ar katru, bet, ja nepieciešams, to var izmantot arī citās sacensību sistēmās, kurās spēlētāji izspēlējuši vienādu partiju skaitu. To var izmantot arī Šveices sistēmā, kaut gan tradicionāli tajā izmanto Buhgolca koeficientu.

Vēsture

Pirmais šo metodi iegūto vietu aprēķināšanai piedāvāja čehu šahists Oskars Gelbfūss 1873. gada augustā. Praksē pirmie šo metodi pielietoja Viljams Zonneborns (1843—1906) un Johans Bergers 1882. gada Liverpūles turnīrā. Bet sākot ar 1886. gadu vietu noteikšanu pēc Bergera koeficienta lietoja jau regulāri.
Nāc ar mani padejot

Sižets

Filmas galvenie varoņi ir vidusskolas deju kolektīvs, kas dodas uz Jauniešu dziesmu un deju svētkiem. Visi pavada kopā septiņas dienas un septiņas naktis, šajā laikā esot prom no mājām un vecākiem. Visi jaunieši ir pilngadīgi, viņi ir tikko pabeiguši skolu un šī, viņuprāt, ir pēdējā skaistā un brīvā vasara dzīvē. Pasākumā pavadītais laiks un katra jaunieša sajūtas pārvēršas par kopīgiem pārdzīvojumiem un kopīgiem svētkiem.
Rābenava

Vēsture

Pilsēta pirmoreiz rakstos minēta 1235. gadā.
Sami Lepiste

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Lepiste uzsāka 2003.—04. gada sezonā, kad debitēja SM līgas kluba Helsinku "Jokerit" rindās, nākamo četru sezonu gaitā komandas rindās divreiz sasniedzot līgas finālu, taču abas reizes tajā izcīnot sudraba medaļas.
2007. gada vasarā Lepiste pārcēlās uz Ziemeļameriku, 2007.—08. gada sezonā debitējot NHL kluba Vašingtonas "Capitals" rindās. Tiesa, kluba rindās viņam neizdevās nostiprināties arī nākamajā sezonā, 2009. gada vasarā tiekot aizmainītam uz Fīniksas "Coyotes", tās sastāvā aizvadot 66 spēles.
2010.—11. gada sezonas izskaņā Lepiste tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets" vienību, taču 2011. gada vasarā Sami noslēdza viena gada līgumu ar Čikāgas "Blackhawks", kluba rindās aizvadot 26 spēles.
2012. gada vasarā hokejists pievienojās KHL klubam Jaroslavļas "Lokomotiv", taču sezonas gaitā pārcēlās uz Prāgas "Lev". 2013.—14. gada sezonu uzsāka jau Jekaterinburgas "Avtomobilist" sastāvā. "Avtomobilist" hokejists aizvadīja divas sezonas, pēc kurām noslēdza līgumu ar Ufas "Salavat Julajev". 2016. gada aprīlī pagarināja līgumu ar "Salavat Julajev" uz vēl vienu sezonu, taču pēc tam pievienojās Helsinku "Jokerit" rindām.
Somijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļu 2010. un 2014. gada olimpiskajās spēlēs, piedalījies divos Pasaules čempionātos, 2011. gadā izcīnot zelta, bet 2008. gadā — bronzas medaļas.
Detva

Vēsture

Rakstos apdzīvotā vieta pirmoreiz minēta 1636.-1638. gadā. Tā sāka strauji attīstīties pēc tam, kad 1955. gadā šeit tika nodibināta militārās tehnikas rūpnīca, kas ražoja kājnieku kaujas mašīnas, kā arī celtniecības tehniku. Pēc Slovākijas nodibināšanās 1991. gadā, rūpnīca tika privatizēta un samazināja ražošanu. Tas noveda pie strauja bezdarba pieauguma pilsētā, kas bija lielākais valstī.

Cilvēki

Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (96.11 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (78.03 %), nereliģiozi (13.11 %) un luterticīgie (4.47 %).

Kultūra

Kaut arī pati Detva ir jauna pilsēta, apkārtne ir bagāta folkloras tradīcijām. Regulāri notiek folkloras festivāli.
Oskars Seiksts

Biogrāfija

1991. gadā beidzis mācības Rēzeknes 5. vidusskolā, pēc tam līdz 1993. gadam studējis Latvijas Universitātes Latgales filiāles Filoloģijas nodaļā. No 1993. līdz 1997. gadam studējis Rēzeknes Augstskolā.
Vidusskolas laikā sācis rakstīt dzeju. Rakstījis dzejoļus, īsprozu, rakstus esejas. Kopā ar Valentinu Lukaševicu sarakstījis romānu "Valerjana dzeive i redzīni" (1996), kas ir pirmais postmodernisma romāns latgaliešu literatūrā.
Frīda Kalo

Biogrāfija

Frīda Kalo ir dzimusi 1907. gada 6. jūlijā Mehiko pilsētas Kojoakanas rajonā. Frīda pati apgalvoja, ka ir dzimusi 1910. gadā, Meksikas revolūcijas sākumā, jo nevēlējās sevi saistīti ar periodu pirms šīs revolūcijas. Viņa bija viena no četrām ungāru—ebreju izcelsmes Gilijermo Kalo un spāņu—Meksikas indiāņu jauktenes Matildes Kalderonas meitām.
Sešu gadu vecumā pārcieta poliomielītu, tāpēc kliboja ar vienu kāju. Sākotnēji Frīda Kalo nebija plānojusi kļūt par mākslinieci. 1925. gadā, astoņpadsmit gadu vecumā, cieta autokatastrofā un guva nopietnus miesas bojājumus. Viņa vairāk nekā gadu pavadīja uz gultas, atgūstoties no mugurkaula, atslēgas kaula un ribu lūzumiem. Atlikušās dzīves laikā Kalo pārcieta vairāk nekā trīsdesmit operācijas. Atrodoties slimnīcā, sāka nodarboties ar glezniecību. Frīda Kalo gleznoja galvenokārt pašportretus un kluso dabu. Visu atlikušo mūžu cieta no periodiskām sāpēm.
1929. gadā, 22 gadu vecumā, Frīda Kalo apprecējās ar monumentālistu un kubistu Djego Rivjeru, kas bija 20 gadus vecāks par viņu. Viņu īpatnējās mīlestības—naida attiecības turpinājās 25 gadus, vairākas reizes šķiroties un atkal dzīvojot kopā. Neskatoties uz fiziskajiem defektiem, Frīda Kalo, tāpat kā Djego Rivjera, bija aktīva un nepastāvīga seksuālajā dzīvē, kā arī atklāta biseksuāle. Veselības problēmu dēļ viņai nevarēja būt bērni. Frīda Kalo ir teikusi: "es savā dzīvē esmu pārdzīvojusi divas smagas nelaimes... viena no tām bija avārija, bet otra — Djego". Pēc avārijas viņa tika fiziski traumēta, bet Rivjera traumēja emocionāli.
Dzīves laikā Frīda Kalo uzzīmēja vairāk nekā 200 gleznas, zīmējumus un skices, kas lielākoties ir saistīti ar viņas dzīves pieredzi, fiziskām un emocionālām sāpēm un nepastāvīgajām attiecībām ar Djego. No šiem darbiem 55 ir viņas pašportreti. Kad viņai jautāja, kāpēc zīmē tik daudz pašportretus, Kalo atbildēja: "tāpēc ka es esmu tik bieži viena... tāpēc ka es esmu subjekts, ko vislabāk zinu".
1937. gadā Frīda Kalo uzņēma no PSRS izraidīto Ļevu Trocki.
1953. gadā Mehiko tika izveidota pirmā viņas personālizstāde, kas arī palika vienīgā viņas dzīves laikā.
1954. gadā Frīda Kalo mira no plaušu karsoņa.
Aigars Vītols

Basketbola karjera

Profesionāli basketbolu sācis spēlēt VEF/Ādaži komandas sastāvā 1994. gadā. Vēlāk komanda pārcēlās uz Talsiem un mainīja nosaukumu uz "Metropole". Šajā komandā A. Vītols spēlēja līdz 1998. gadam. Nākamās četras sezonas A. Vītols spēlēja BK Ventspils rindās, ar kuru kopā šajā laikā izcīnīja trīs LBL čempiona titulus. 2002.—2003. gada sezonu A. Vītols uzsāka Slovēnijas komandā Ļubļanas "Slovan". Jau novembrī viņš atstāja komandu un atgriezās Latvijā, iesākumā viņš spēlēja "Barons/LU" sastāvā, bet decembrī pārcēlās uz Rīgas "Skonto", kurā arī pabeidza sezonu. Nākamās divas sezonas A. Vītols atkal spēlēja BK Ventspils komandā, iegūstot divus LBL čempiona titulus. 
2005.—2006. gada sezonu A. Vītols atkal aizvadīja ārzemēs, pārstāvot Spānijas ACB līgas komandu Fuenlabrada. Pēc vienas sezonas Spānijā A. Vītols atkal atgriezās BK Ventspils sastāvā. 2011. gada martā tika plānota A. Vītola pāreja uz Rīgas VEF, taču tā nenotika, jo "Barons/O!Karte" atteica brīvlaišanas vēstuli, tādējādi A. Vītols palika šī kluba sastāvā.
Spēlējis Latvijas U-22 izlasē, kopš 1990. gadu beigām A. Vītols bija pastāvīgs Latvijas pieaugušo izlases spēlētājs. Piedalījies četros Eiropas čempionāta finālturnīros. 2007. gada Eiropas čempionātā A. Vītols bija Latvijas izlases kapteinis.

Politiskā darbība

2013. gada pašvaldību vēlēšanās A. Vītols tika ievēlēts Ķekavas novada domē no Vidzemes partijas saraksta, bet 2016. gadā viņš mainīja politisko piederību, iestājoties Latvijas Zemnieku savienībā. 2017. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Ķekavas novada domē no LZS saraksta. Bija ievēlēts par novada domes priekšsēdētāja vietnieku.
No Zaļo un Zemnieku savienības saraksta kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, bet netika ievēlēts.
2019. gada septembrī KNAB aizturēja A. Vītolu, vainojot viņu iespējamā kukuļošanā saistībā ar būvdarbu veikšanu.
Adaptācijas-inovācijas teorija

Adaptācijas-inovācijas teoriju ir izveidojis un attīstījis Maikls Kirtons (Michael J Kirton). Adaptācijas-inovācijas teorija ir sociālo zinātņu teorija, kas skaidro problēmu risināšanas veidus un paņēmienus indivīdu grupās un organizācijās.
Problēmu risināšanas orientācijas tiek aplūkotas kā nemainīgas personības sastāvdaļa, kas raksturo savstarpējās attiecības starp indivīda personību, viņa ikdienas lomām un atbildībām. Teorija ir veidota kognitīvo teoriju perspektīvā, pieņemot uzskatu, ka problēmu risināšanā, organizācijās pastāv divas stratēģijas- inovācija un adaptācija. Tātad problēmu risināšanas procesā pastāv adaptīvs stils un adaptatori, kā arī inovatīvs stils un inovatori.
Organizācijā ir vienlīdz nepieciešami gan inovatori, gan adaptori. Adaptori un inovatori spēj sniegt pielietojamus risinājumus, taču problēmu risināšanas process atšķiras ar kreativitātes līmeni un kognitīvām iemaņām.
Adaptīvais stils problēmas risināšanā vairāk ietver esošās zināšanas un pieredzes stratēģijas, uzsverot pastāvošo paradigmu saglabāšanu. Turpretī inovatīvais stils problēmu risinājumus piedāvā ar kreatīvu, inovatīvu ideju un pieeju veicināšanu, uzlabojot un attīstot pastāvošās paradigmas. Īsāk sakot, adaptori problēmu risināšanu veicina ar nelieliem uzlabojumus, bet inovatori problēmu risinājumos iesaista jaunas un inovatīvas pieejas.
M. Kirtons ir izstrādājis arī lietišķu instrumentāriju adaptācijas un inovācijas līmeņa noteikšanai organizācijās problēmu risināšanas kontekstā. "Kirtona adaptācijas-inovācijas saraksts" (Kirton Adaption-Innovation Inventory) paredz nosacītu skaitlisku klasificēšanu no augsti adaptīva līmeņa līdz augsti inovatīvam līmenim, piešķirot skaitlisku vērtību, lai noteiktu adaptācijas-inovācijas līmeni organizācijās. Mērīšanas skala ir no 32-160 punktiem. Adaptācijas-inovācijas līmeņa noteikšana jāskata trīs mainīgo kontekstā. Proti, oriģinalitāte, uzmanība detaļām un atbilstība noteikumiem. Tātad jo augstāka oriģinalitāte, mazāka uzmanība detaļām un lielāka uzmanība jaunām struktūrām, jo organizācijā problēmu risināšanā vairāk izmanto inovatīvās pieejas.

Avoti

Michael J Kirton.(2007) Adaption-Innovation: In the Context of Diversity and Change. London: Taylor & Francis, ISBN 978-0-415-29851-3
Aloizijs Jūsmiņš

Dzīves gājums

Jūsmiņš dzimis 1915. gada 21. februārī Šļopkinē, Viļakas pagastā (tagad Vecumu pagasts) nabadzīga zemnieka ģimenē. Trīs gadu vecumā zaudējis tēvu, tāpēc jau no agras bērnības strādājis dažādus darbus, gan kā gans, gan mežstrādnieks. Vēlāk esot pievienojies ceļojošai cirka trupai, kas uzstājusies tuvējā apkaimē, un drīz vien tajā sācis uzstāties arī pats. Zināšanas mūzikā lielākoties ieguvis pašmācībā un konsultējoties ar privātskolotājiem un profesoriem.
Nacistiskās Vācijas karaspēkam ienākot Rīgā, bēg atpakaļ uz dzimto pusi, kur slēpjas pie radiniekiem. Pēc kāda laika vācieši viņu tomēr sagūsta un kā partizānu bez atbilstošiem dokumentiem vai zīmoga pasē par atbrīvošanu no iesaukšanas armijā iesloga Abrenes cietumā.
20. gadsimta 70. gados strādā Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejā.
Miris 1979. gada 16. jūlijā. Apbedīts Jaunciema kapos.
Viesturs Boka

Dzīves gājums

Dzimis 1948. gada 16. septembrī Rīgā. Pēc Rīgas 49. vidusskolas beigšanas (1966), studēja Rīgas Medicīnas institūta (RMI) Ārstniecības fakultātē (1966–1972). Pēc studiju beigām bija klīniskajā ordinatūrā RMI Fakultātes ķirurģijas katedrā. Papildinājās kvalifikācijas kursos krūšu dobuma ķirurģijā Maskavas Centrālajā ārstu kvalifikācijas celšanas institūtā (1978), ķirurģijā un pedagoģijā 1. Maskavas medicīnas institūtā (1979) un sejas-žokļu ķirurģijā Ļeņingradas kara medicīnas akadēmijā (1982). 1981. gada aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta grādu.
RMI Fakultātes ķirurģijas katedras asistents (1976–1985), docents (1985–1992), Ārstniecības fakultātes prodekāns (1989-1992), dekāns (1992).  Papildinājās Ziemeļvalstu Sabiedrības veselības skolā Gēteborgā nacionālās veselības stratēģijas izstrādes jautājumos (1992) un Māstrihtas Universitātē problēmiskās medicīnas izglītības organizācijā un metodikā (1994).
Latvijas Medicīnas akadēmijas slimnīcas "Linezers" ķirurģijas bloka vadītājs (1992–2005) un no 1999. gada šīs slimnīcas direktors un Valdes priekšsēdētājs. Latvijas Ārstu biedrības prezidents (1999-2006), viceprezidents (2006-2010). Rīgas Stradiņa Universitātes asociētais profesors (2001), profesors (2005). 2007. gadā RSEBAA ieguva arī maģistra grādu uzņēmējdarbības vadībā. 
Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas valdes priekšsēdētājs (2005-2015), LU Medicīnas fakultātes profesors (2011).

Politiskā darbība

Bijis vairāku Rīgas domes sasaukumu deputāts (ievēlēts 1994. gadā no partijas "Saimnieks", kandidējis 1997. gada vēlēšanās, sākotnēji neievēlēts, bet vēlāk kļuvis par deputātu, ievēlēts 2001. gadā no partijas "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK")
1995. gadā V. Boka kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās no Demokrātiskās partija "Saimnieks", un, lai gan sākotnēji netika ievēlēts 6. Saeimā, kļuva par Saeimas deputātu mirušā Ivara Ķezebera vietā (1997–1998). Nesekmīgi kandidējis vēl arī 7. Saeimas vēlēšanās (no tās pašas partijas) un 8. Saeimas vēlēšanās (no partijas "Latgales Gaisma").
Alauns

Alauns ir tādu sērskābes dubultsāļu kristālhidrātu triviālais nosaukums, kuru sastāvā ir vienvērtīgu un trīsvērtīgu metālu joni. Vienvērtīgā metāla vietā var būt arī amonija jons. Alauni kristalizējas oktaedrisku kristālu veidā. Vairums alaunu ir bezkrāsaini, izņemot tos alaunus, kuru sastāvā ir tādi krāsaini katjoni kā dzelzs vai hroma joni.
Alaunu vispārīgā formula ir A₂SO₄·M₂(SO₄)₃·24H₂O, kur A — vienvērtīgs katjons, piemēram, kālija vai amonija jons un M — trīsvērtīga metāla, piemēram, alumīnija vai hroma katjons. Parasti alaunu formulas raksta vienkāršāk, dalot komponentu skaitu ar 2 — AM(SO₄)₂·12H₂O.
Alaunus veido sārmu metāli — nātrijs, kālijs, rubīdijs un cēzijs (bet ne litijs), kā arī tallijs (I). Vienvērtīgais katjons, neskaitot amonija jonu, var būt arī aizvietots amonija jons, piemēram, metilamonija jons CH₃NH₃⁺, kā arī hidrazīnija jons N₂H₅⁺. Alaunu sastāvā ietilpstošie trīsvērtīgie metāli galvenokārt ir alumīnijs, dzelzs (III) un hroms (III), bet alaunus var veidot arī titāns, mangāns, vanādijs, kobalts, gallijs, molibdēns, indijs, rutēnijs, rodijs un irīdijs. Ir pazīstamas arī alauniem analogas vielas ar sastāvu AM(SeO₄)₂·12H₂O, kur sulfāta anjonu vietā ir selenāta anjoni.
Pazīstamākais alauns ir kālija alumīnija alauns KAl(SO₄)₂·12H₂O. Ja nav norādīts precīzāk, ar terminu 'alauns' saprot tieši šo savienojumu. Alumīniju saturošo alaunu nosaukumos dažreiz alumīniju nepiemin, saucot tos par kālija alaunu, amonija alaunu u. tml.

Izmantošana

Alumīnija alaunus lieto papīra ražošanā rakstāmpapīra piesūcināšanai, kā arī ādu miecēšanai un par kodni audumu krāsošanā. Dažus netoksiskus alaunus izmanto par pārtikas piedevām (skābuma regulatoriem vai irdinātājiem). Ādu miecēšanai lieto arī kālija hroma alaunu. Kālija alumīnija alaunu lieto medicīnā par savelkošu un asiņošanu apturošu līdzekli.
Juris Boldāns

Biogrāfija

1985. gadā Latvijas Republikāniskajā neklātienes lauksaimniecības tehnikumā ieguvis lauksaimniecības mehanizatora izglītību, bet 2006. gadā Baltijas Krievu institūtā ieguvis maģistra grādu uzņēmējdarbībā un administrēšanā.

Politiskā darbība

Saeimas vēlēšanās J. Boldāns pirmo reizi kandidējis 2002. gadā no partijas "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta, kad netika ievēlēts 8. Saeimā. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Kubulu pagasta padomē, pēc tam ievēlēts par pagasta padomes priekšsēdētāju.
2006. gadā J. Boldāns tika ievēlēts 9. Saeimā, taču darbību parlamentā neuzsāka, jo pret viņu tika uzsākts kriminālprocess par iespējamu Saeimas vēlēšanu rezultātu viltošanu Kubulu pagasta vēlēšanu iecirknī un dota Saeimas piekrišana kriminālvajāšanai. 3. novembrī viņam tika uzrādīta apsūdzība par vēlēšanu rezultātu viltošanas organizēšanu. 7. novembrī, kad 9. Saeima sāka savu darbību, netika apstiprināts J. Boldāna deputāta mandāts, taču tas tomēr tika izdarīts 16. novembrī. Reāli darbu Saeimā gan J. Boldāns neuzsāka un vēlāk, pēc notiesājoša lēmuma stāšanās spēkā 2008. gada 20. oktobrī, viņš tika izslēgts no Saeimas sastāva. Decembra vidū J. Boldāns arī izstājās no TB/LNNK.
2008. gada 13. martā Augstākā tiesa atzina J. Boldāna vainu vēlēšanu dokumentu viltošanā un piesprieda 6 mēnešu cietumsodu, kā arī "kā papildsodu tiesa piemēroja aizliegumu divus gadus kandidēt Saeimas, Eiropas Parlamenta, pilsētas domes un pagasta padomes vēlēšanās". Vēlāk kasācijas kārtībā pēdējā tiesas instance termiņu pagarināja uz 8 mēnešiem. J. Boldāna apcietinājuma termiņš beidzās 2009. gadā.
2013. gada pašvaldību vēlēšanās J. Boldāns tika ievēlēts Balvu novada domē no partijas "Par prezidentālu republiku" saraksta.
Henrijs V Lankasters

Biogrāfija

Viens no spilgtākajiem karavadoņiem Simtagdu kara laikā. Vadīja Anglijas un Akvitānijas karaspēku kaujā pie Azenkūras 1415. gadā.
1420. gadā, saskaņā ar Truā (Troyes) miera līgumu kļuva par Francijas karaļa Šarla VI Trakā mantinieku un aprecēja viņa meitu Francijas kroņprincesi Katrīnu d'Valuā. Turpināja karu ar Šarla VI dēlu, dofinu Šarlu VII, un mira no dizentērijas 1422. gada 31. augustā (2 mēnešus pirms Šarla VII - ja būtu viņu pārdzīvojis, tad kļūtu par Francijas karali ne tikai de iure, bet arī de facto).
Velna grāvis (Garozes pieteka)

Vēsture

Lai samazinātu postošos pavasara plūdus Iecavas lejtecē, 19. gadsimta beigās izraka kanālu, kas savienoja Iecavas un Garozes upes. Kanāla sākums ir netālu no Garozas pagasta skolas, bet ieteka Garozes upē pie agrākā Garozes kroga. 20. gadsimtā Iecavas upe tika iztaisnota un uzbērti dambji. Uz Garozes upes augšpus kanāla ietekas uzbūvēja slūžas.
Iecavas upes lejteci aiz Velna grāvja bifurkācijas reizēm sauc arī par Veciecavu.
13. jūlijs

13. jūlijs ir gada 194. diena pēc Gregora kalendāra (195. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 171 diena.
Liepājas ASK

Biedrības vēsture

Par Liepājas ASK pirmsākumiem var uzskatīt Kurzemes divīzijas karaspēku daļu savstarpējās sacensības Latgales frontē. Ārpus karadarbības Kurzemes armijniekiem pirmās nozīmīgās sacensības bija armijas sporta sacīkstes Rīgā 1920. gada jūlijā. Sākotnēji pulku organizācijas apvienojas Kurzemes divīzijas sporta klubā, bet no 1922. gada darbojās 1. Liepājas kājnieku pulka sporta klubs. 1924. gadā to pārveidoja par ASK Liepājas nodaļu. Futbola sekcija sāka darboties no 1925. gada. No 1925. gada līdz 1928. gadam Liepājas ASK vadīja pulkvedis Tone, bet viņam pārceļoties uz Rīgu, par valdes priekšsēdētāju kļuva kapteinis Skrastiņš. Vēlākos gados valdes priekšsēdētāja funkcijas pildīja pulkvedis Zommers un kapteinis Ritsiks.
Skorpions (zvaigznājs)

Mīts par zvaigznāja rašanos

Mitoloģijā Skorpionu attēlo kā vēžveidīgu dzīvnieku. Kādreiz tas tik ļoti izbiedējis Apollona zirgus, ka Saules dēls Faetons, kas vadījis pajūgu, izkritis no ratiem. Toties cita teika vēsta, ka neviens dzīvnieks nav varējis tikt galā ar pārdrošo mednieku Orionu. Katru, kas mēģinājis to nomaitāt, viņš pieveicis. Tad skorpions no slēptuves klusām pielīdis Orionam no mugurpuses un iecirtis savu indīgo dzeloni kājā. Lai izbēgtu no dieva soda, Skorpions aizrāpojis uz pretējo debess pusi. Tur tas spīd vēl šodien.
Izovirsma

Izovirsma (angļu: Isosurface) ir 3D virsmas attēlojums punktiem ar vienādām vērtībām 3D datu izplatīšanu, kā arī 3D analogs izolīnijai. Izovirsma var tikt izmantota, lai pārstāvētu, piemēram, visus VoXels attēlā ar konkrētā CoLocalization līmeni. Šie punkti savienojoties veido 3D virsmu. Var gadīties, ka virsma ir sadalīta dažādās, slēgtās, nesaistītās daļās: tie kļūst par objektiem, kurus nevar analizēt atsevišķi.

Maršēšana kubi

Maršēšanas kubu algoritms pirmo reizi tika publicēts 1987. SIGGRAPH lietas izskatīšanas Lorensen un Cline, un tas rada virsmu ar krusteniskām malām, kas izveido datu apjoma režģi ar dziļuma kontūru. Ja virsma šķērso malu algoritms rada virsotni. Šim algoritmam ir risinājumi īstenošanai gan uz CPU un uz GPU.

Asimptotiskā izvēle

Asimptotiskās izvēles algoritms tika izstrādāts kā paplašinājumu maršēšanas kubam, lai atrisinātu iespēju neskaidrību tajā.

Maršēšanas tetraedrs

Maršēšanas tetraedra algoritms tika izstrādāts kā paplašinājumu maršēšanas kubam, lai atrisinātu neskaidrības šajā algoritmu un radītu augstākas kvalitātes produkcijas virsmas.

Virsmas tīkls

Virsmas tīkla algoritms ievieto šķērsojošu virsotni vidū tilpuma voxelim, nevis pie malām, kā rezultātā izveidojas vienmērīgāka izejas virsma.

Duālā kontūrēšana

Duālās kontūrēšanas algoritms pirmo reizi tika publicēts 2002. SIGGRAPH procesā ar Ju un Losasso, izstrādāts kā paplašinājumu gan virsmas tīklam un maršēšanas kubam. Tā saglabā virsotni pie centrā voxeļa. Tā pievieno virsmas paaudzi, kas piesaista octreesi, lai pievienotu atbalstu ģeometrijai, kas pielāgo trijstūru skaitu.