google/wiki40b huggingface dataset:
Romāns Kukļins

Biogrāfija

Dzimis 1974. gada 13. septembrī Rīgā. Skolas gados nodarbojās ar džudo un austrumu cīņām, 1990. gadu sākumā sāk nodarboties ar kikboksu un gandrīz paralēli arī ar boksu, Rīgas Tehniskās universitātes bāzē trenera, starptautiskās klases sporta meistara Andreja Dolgova vadībā. Piecas reizes (1994—1999) kļuvis par Latvijas čempionu smagajā svara kategorijā (91 kg).
1995. gadā piedalījās pasaules čempionātā Berlīnē, tajā tika ieņemta dalīta 9.—16. vieta. 1996. gadā Dānijas pilsētā Vejlē kā vienīgais no Baltijas bokseriem kvalificējās 1996. gada Atlantas Olimpiskajām spēlēm, iekļūstot Eiropas čempionāta ceturdaļfinālā, kur sīvā cīņā piekāpjās nākamajam Eiropas čempionam albāņu izcelsmes vācietim Luanam Krasniki (Luan Krasniqi). Kopvērtējumā tike ieņemta dalīta 5.—8. vieta.
Olimpiskajās spēlēs jau pirmajā aplī izstājās svara kategorijā līdz 91 kg, piekāpjoties Baltkrievijas bokserim Sergejam Diškovam. Cīņā lika sevi manīt divus mēnešus iepriekš gūtā deguna trauma. Starp 24 startējušajiem sportistiem R. Kukļins ieņēma dalītu 17.—24. vietu.
1997. gadā Milānā kļuva par pasaules čempionu kikboksā amatieriem WKA (World Kickboxing Association) versijā.
1998. gadā atkārtoti iekļuva Eiropas čempionāta ceturdaļfinālā Minskā (dalīta 5.—8. vieta), kur atkal sīvā cīņā piekāpjās nākamajam turnīra uzvarētājam, šoreiz itālim Džakobem Fragomeni (Giacobbe Fragomeni), kurš nākotnē kļūva arī par pasaules čempionu profesionāļiem.
1999. gadā piedalījās Pasaules čempionātā Hjūstonā, Teksasas štatā, ASV, kur savā svara kategorijā ierindojās dalītā 5.—8. vietā. Pēdējos karjeras gados pārstāv Ventspils boksa klubu "Viktorija".
Priekš smagsvara, R. Kukļinam bija neraksturīgi mazs augums (tikai 178 cm), nereti viņš bija galvas tiesu zemāks par saviem pretiniekiem, tāpēc vienmēr boksēja uzbrūkošā manierē, cenšoties saīsināt distanci ar pretinieku un izmantoja sava ķermeņa kustību un roku ātrumu, par ko bieži tika salīdzināts ar Maiku Taisonu.
Rīgas Centra sākumskola

Vēsture

Skola dibināta 1996. gadā, no Natālijas Draudziņas ģimnāzijas atdalot sākumskolas (1.— 6.) klases un apvienojot tās ar valdorfpedagoģiju īstenojošo Rīgas Centra pamatskolu (dibināta 1993. gadā) Tērbatas ielā 69. Bijušās ģimnāzijas klases un Centra pamatskolas klases skolēni mācījās atsevišķās plūsmās. Skolas direktore no dibināšanas brīža līdz likvidēšanai bija Anna Znatnaja.
1997. gada 2. septembrī Rīgas pašvaldība pieņēma lēmumu atdalīt valdorfpedagoģijas klases un uz to bāzes dibināt Valdorfskolu — šī skola tika izveidota Raņķa dambī 3.
Latvijas skolu reformas gaitā 2011. gada janvārī Rīgas dome pieņēma lēmumu Rīgas Centra sākumskolu slēgt, pievienojot N. Draudziņas vidusskolai (Bruņinieku ielā 24a). To īstenoja 2013. gada 1. jūlijā, tomēr sākumskolas klašu mācības Tērbatas ielas ēkā vēl turpinājās. 
Bijušajā skolas ēkā 2018. gadā martā ievācās Rīgas bāriņtiesa.
Nikolajs Priede

Dzīvesgājums

Dzimis 1906. gadā Durbes pagastā zemnieka Friča Priedes ģimenē. Līdz 1926. gadam mācījās mašīnbūvi valsts Liepājas tehnikumā, studēja Latvijas Universitātes Mehānikas fakultātē, ko 1937. gadā beidza ar mašīnbūvniecības inženiera grādu. Strādāja Liepājas dzelzceļu galvenās un Liepājas Karostas darbnīcās, Liepājas drāšu fabrikā, sērkociņu skaliņu fabrikā un citos rūpniecības uzņēmumos. Bijis nelegālās Latvijas Komunistiskās partijas biedrs. 1939. gadā sāka strādāt A/S "Aldaris".
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 4. jūlijā viņu iecēla par Finanšu ministra Kārļa Karlsona vietnieku ("finanču viceministru"). Viņa pārziņā bija tirdzniecības un rūpniecības, ārējās tirdzniecības un jūrniecības departamentu, saimnieciskās racionalizācijas institūtu, cenu inspekciju un zemes bagātību pētīšanas institūtu, kā arī vairāki Finanšu ministrijai pakļauti autonomi uzņēmumi un iestādes.
1940. gada 23. jūlijā viņu atcēla no amata un apcietināja "kā provokatoru", tomēr 23. septembrī atbrīvoja.
Miris 1990. gadā.
Anastasija Stocka

Biogrāfija

Anastasija Stocka piedzima 1982. gada 7. oktobrī Kijevā. No 5 gadu vecuma ar bērnu muzikālo kolektīvu braukāja pa Padomju savienību. Kijevā dzīvoja līdz 1992. gadam. Beigusi Krievijas teatrālās mākslas akadēmiju. Pirmā loma uz profesionālās skatuves bija 18 gados, mūziklā "Notre Dame De Paris".
2002. gadā par viņas producentu kļuva Filips Kirkorovs. Viņa uzraudzībā tika ierakstītas pirmās dziesmas, kas uzreiz ieņēma līderpozīcijas vadošo radiostaciju topos.
2003. gadā Anastasija piedalījās starptautiskajā jauno izpildītāju konkursā "Jaunais Vilnis" Jūrmalā, kur ieguva pirmo vietu. 2005. gadā piedalījās atlases konkursā uz Eirovīzijas dziesmu konkursu.

Ģimene

Anastasijas tēvs Aleksandrs Stockis ir ārsts reanimatologs, māte Anna Stocka (dzimusi Maikova) ir māksliniece. Anastasijai ir pusbrālis aktieris Pāvels Maikovs.
2003. gadā slepus saderinājusies Alekseju Sekirinu, bet 2008. gadā Anastasija paziņoja, ka šķiras ar savu līgavaini. Pašlaik dzīvo kopā restauratoru Sergeju 2011. gada 16. jūnijā viņiem piedzima dēls Aleksandrs, kurš nosaukts par godu Puškinam.
Ahillejs

Ahillejs ir galvenais varonis sengrieķu dzejnieka Homēra eposā "Iliāda", kurš vēsta par Trojas karu. Tesālijā dzimušais Ahillejs bija valdnieka Pēleja un nereīdas Tetīdas dēls. Lai padarītu Ahilleja miesu neievainojamu un nemirstīgu, Tetīda iemērca viņu pazemes valstības upes Stiksas ūdenī, taču aizmirsa samērcēt papēdi, aiz kura viņa dēlu turēja. Ahilleju uzaudzināja un skoloja viedais kentaurs Heirons.
Moiras piedāvāja jaunajam Ahillejam izvēli: ilgu mūžu, aizvadītu greznībā, vai agru nāvi Trojas karā un nevīstošu slavu. Viņš izvēlējās slavu un devās karā. Trojas aplenkuma laikā Ahillejs atteicās turpināt cīņu pēc tam, kad grieķu vadonis Agamemnons gribēja viņam atņemt gūstekni Briseīdu. Kad grieķi bija palikuši bez sava drosmīgākā karotāja, trojieši Hektora vadībā piespieda viņus atkāpties. Ahilleja draugs Patrokls pierunāja viņu aizdot savas bruņas, lai tās maldinātu trojiešus, ka cīņas laukā atgriezies pats Ahillejs.
Hektors nogalināja Patroklu un Ahillejs atkal iesaistījās kaujā, lai atriebtu drauga nāvi. Ahillejs vajāja Hektoru, trīsreiz apdzīdams viņu ap Trojas mūriem, un tad nonāvēja divcīņā. Ahillejs atteicās atdot ienaidnieka līķi apbedīšanai, līdz dievi pierunāja viņu pieņemt izpirkumu no Hektora tēva valdnieka Priama. Izšķirošajā kaujā par Troju Ahillejs nogalināja amazoņu valdnieci Pentesileju. Varoni apbūra mirušās valdnieces skaistums un viņš iemīlējās. Drīz pēc tam, kā to mirstot bija pareģojis Hektors, Ahilleju nonāvēja Hektora brālis Parīds, kurš trāpīja viņam ar bultu papēdī, vienīgajā vietā, kur Ahilleju varēja ievainot. Ahilleja bruņas grieķi nodeva Odisejam.
Andris Petrovs

Biogrāfija

Petrova vecāki ir latviešu valodas un literatūras un vācu valodas skolotāja Velta Krātiņa un šujmašīnu meistars un atslēdznieks Georgs Petrovs. A. Petrovs ir mācījies Rīgas 39. vidusskolā, Rīgas Radioelektronikas aparātbūves tehnikumā, kur ieguvis elektrosakaru tehniķa diplomu, un studējis Latvijas Universitātes filoloģijas fakultātē.
Desmit gadu vecumā pievērsies fotografēšanai toreizējas Pionieru pils fotopilciņā, kuru vadīja Andris Veide. Vēlāk kļuva par Jauniešu Tautas fotostudijas "Īriss", kuru vadīja Juris Krieviņš, dalībnieku.
1992. gadā sācis publicēties laikrakstā "Atmoda Atpūtai" un citos preses izdevumos. No 1995. līdz 1996. gadam ir bijis Rīgas jauno literātu apvienības vadītājs. Vislatvijas folkfestivālā Cēsīs ir ieguvis galveno dzejas balvu - "Pegasu". Strādājis pie žurnāla "Vides Vēstis" radīšanas.
No 2000. līdz 2003. gadam bijis laikraksta "Jaunā Avīze" kultūras žurnālists un kultūras nodaļas redaktors. No 2003. līdz 2005. gadam bijis laikraksta "Vakara Avīze Vakara Ziņas" ziņu redaktors. Vēlāk bijis žurnālu "Antikvariāts", "Popcorn", "A-ZET" galvenais redaktors. Ļoti daudzos izdevumos darbojies kā ārštata autors, ir vairāku grāmatu līdzautors.
A. Petrovam iznākuši dzejoļu krājumi - "Mezgli" (Rīga, "Artava", 1996) un "Ežu demonstrācija" (Rīga, "Nordik", 1999). A. Petrova dzeja ir tulkota krievu un vācu valodā. Daži dzejoļi ir kļuvuši par dziesmu tekstiem, ko komponējuši Helēna Kozlova, Adrians Kukuvass u.c.
No 2005. gada A. Petrovs ir Latvijas Amatniecības kameras biedrs (fotogrāfs) un no 2007. gada Latvijas Žurnālistu savienības biedrs.
A. Petrovs pievērsies arī prozas rakstīšanai - 2008. gada 6. jūnija žurnālā "Ievas stāsti" publicēts A. Petrova stāsts "Atgriešanās skolas solā".
2011. gadā apgāds "Zvaigzne ABC" izdod A. Petrova tulkoto Albīnas Kočeginas grāmatu "SU-DŽOK: SĒKLU TERAPIJA mājas apstākļos".
A. Petrovs nodarbojies arī ar sarīkojumu organizēšanu un vadīšanu. 2009. gada 11. septembrī rīkojis Dzejas lasījumus pie Raiņa pieminekļa Esplanādē, bet 2011. gada 11. septembrī bijis arī šo lasījumu vadītājs. Ir vadījis Vislatvijas dziesminieku saieta koncertus Jaunpiebalgā un citus sarīkojumus.
Alotājkožu dzimta

Apraksts un dzīvesveids

Tās ir ļoti mazas kodes, kuru spārnu plētums ir no 0,6—1,1 cm. Krāsa parasti dzeltenpelēka līdz brūnganai ar brūniem vai melniem punktiem un plankumiem, dažkārt metālisku nokrāsu.
Tischeria ģints kāpuri pamatā barojas uz dižskābaržu un pabērzu dzimtu augiem, Coptotriche ģints kāpuri — rožu un dižskābaržu dzimtu, bet Astrotischeria — kurvjziežu un malvu dzimtu augiem. Nereti rada kaitējumu.
Ostrovas rajons

Vēsture

Izveidots 1927. gadā likvidētā Ostrovas apriņķa vietā. 
Gatavojoties Otrajam pasaules karam, 1938. gadā PSRS gar Pleskavas-Daugavpils dzelzceļa līniju un Veļikajas upi izbūvēja nocietināto rajonu (Островский укрепрайон) ar 70 DOTiem. 
1940. gada 15. jūnija rītausmā uz toreizējās Latvijas-PSRS robežas notika uzbrukums Latvijas robežsargu posteņiem (Masļenku robežincidents).
Savukārt Vērmahts Staļina līniju Ostrovas rajonā 1943. gadā otrajā pusē pārbūvēja par Panteras pozīciju (Panther-Stellung) jeb t.s. "Austrumu valni" (Ostwall), kas sastāvēja no galvenās aizsardzības līnijas Panther gar Veļikajas upi un papildus aizsardzības līnijas gar Latvijas—Krievijas robežu. "Austrumu vaļņa" aizsardzībai 1944. gada 16. — 26. martā Veļikajas labajā krastā notika 6. SS korpusa kauja par augstieni 93,4, ko kopš 1952. gada atzīmēja kā Latviešu leģiona karavīru dienu.
Dvēseles aizvējā

Sižets

Filmas pamatā ir mīlas trijstūris. Filmas varoņi tiek ierauti dzīves virpulī, no kura atpūsties viņiem palīdz mīlestība. Mīlestība viņus maina uz labu un kļūst par pakāpienu viņu nākotnē.
DX 200

DX 200 ir ciparu automātiskā telefona centrāle, kuru piedāvā uzņēmums Nokia Siemens Networks.

Vēsture

Sistēmas attīstību 1970. gadu sākumā sāka Somijas valsts sakaru iekārtu ražotājs Televa Keijo Olkolas (Keijo Olkkola) vadībā.
Pirmais pasūtījums tika iegūts 1973. gadā 100 abonentu vietējai telefona centrālei mazā Houtskeras salā; iekārta piegādāta 1979. gadā. 
1977. gadā Nokia kopā ar Televa izveidoja kopuzņēmumu Telefenno Oy, lai ražotu sakaru tīklu aparatūru. Telefenno attīstīja Nokia, pēc CIT-Alcatel licences ražoto E 10 sistēmu , kuru pārsauca par DX 100 un Televa izstrādātās ciparu telefona centrāles (tās prototips nosaukts par DX 200). DX 100 bija piemērotāka blīvi apdzīvotiem pilsētu rajoniem, bet DX 200 bija speciāli veidots reti apdzīvotiem apgabaliem. Vēlāk izrādījās, ka DX 200 sistēma ir pārāka par DX 100.
Nākamā DX 200 paaudze tika veidota uz Intel 8086 procesora bāzes un izmantoja gan Televa gan Nokia labākās iestrādes. Pirmās DX 200 otrās paaudzes centrāles sāka darbu 1982. gadā, un pēc dažiem gadiem tika iegūts 50 % Somijas fiksēto sakaru līniju tirgus.
Līdz 1987. gadam DX 200 iekārtu apkalpoto abonentu līniju skaits bija pieaudzis līdz 400 000. Sākotnējie eksporta tirgi bija Ķīna, Nepāla, Apvienotie Arābu emirāti, Šrilanka, Zviedrija, Turcija un Padomju Savienība. 1984. gadā sākts izstrādāt DX 200 versiju mobilo sakaru tīklam NMT.
1980. gados Televa un līdz ar to DX 200 pārgāja Nokia īpašumā.
1991. gadā veikts pasaulē pirmais GSM zvans, izmantojot Nokia ierīces. Pamattīkla sastāvdaļas bija veidotas uz 200 DX platformas.
2005. gadā izveidotais VoIP serveris uz DX 200 bāzes sāka darbu Somijas operatora Saunalahti tīklā, nodrošinot fiksēto un mobilo sakaru konverģences risinājumu.
Kopš 2007. gada, kad Nokia un Siemens apvienoja savas tīklu nodaļas, DX 200 projekts ir kopuzņēmuma Nokia Siemens Networks pārziņā.
2009. gadā veikts pasaulē pirmais balss zvans LTE tīklos, izmantojot komerciālas, 3GPP standarta lietotāju un tīkla iekārtas, kurām pamatā bija DX 200.
Ugāles pilskalns

Ugāles pilskalns atrodas Ventspils novada Ugāles pagastā 500 m uz ziemeļiem no dzelzceļa un Ugāles ciema.
Tagadējā Ugāles pagasta teritorija 12. gs. beigās atradusies kuršu Vanemas un Ventavas zemes robežjoslā. 1253. gadā Kurzemes sadalīšanas līgumā minēta Ugāle (lībiešu ugal - vieta, kur šalc).
Pilskalna apkārtne mežaina. Pilskalns ierīkots uz zemesraga, kas radies starp divu strautiņu izgrauztām gravām. Zemesraga 20 metru platais gals no pārējās apkārtnes atdalīts ar trijiem grāvjiem un tikpat vaļņiem. Tādējādi izveidots ap 50 metru garš, četrstūrains plakums. 40 metrus tālāk zemesragu atkal šķērso ap vienu metru dziļš grāvis un neliels valnis. Iespējams šī no abām pusēm atdalīta teritorija varēja būt senās priekšpils vieta. Pilskalna ziemeļrietumu galu arī norobežo neliels zemes valnis. Ugāles pilskalns bijis samērā neliels nocietinājums.
1851. gadā Ugāles muižas īpašniece baronese fon Bēra pilskalnā likusi ierīkot ģimenes kapsētu. Kapsētas ierīkošanā sabojāti pilskalna vaļņi, kas gan vēlāk neprasmīgi atjaunoti.
Rastra grafika

Datorgrafika, rastra grafikas attēlu datu struktūra ir izkārtota punktmatricās, kuras attēlo pikseļus taisnstūra veida režģī vai krāsu punktos, kuri pēc tam ir redzami monitorā, uz papīra vai citos attēlošanas veidos. Rastra attēli tiek uzglabāti kā attēlu faili ar dažādiem failu paplašinājumiem un formātiem.
Šie attēli parasti tiek tehniski detalizēti pēc to platuma un augstuma pikseļos, un pēc to bitu skaita par katru pikseli (krāsu dziļumu, kas nosaka krāsu skaitu, kuras var attēlos).

Attēlu uzglabāšana

Daudzi dator attēli tiek uzglabāti rastra grafikas formātos. Daži no saspiestajiem formātiem ir GIF, JPEG kā arī PNG. Šie attēlu uzglabāsānas formāti tiek populāri izmantoti vispasaules tīmeklī.

Ģeogrāfiskās informācijas sistēmas

Ģeogrāfiskās informācijas sistēmas (ĢIS) bieži izmanto rastra attēlus, lai iekodētu ģeografiskos datus pie pekseļu vērtībām, kā arī pie piksēļu atrašanās vietām.

Izšķirtspēja

Rastra grafikas attēli ir izšķirtspējas atkarīgi. Tas nozīmē, ka šos attēlus nevar bezgalīgi palielināt izmērā un nezaudējot to kvalitāti. Šī īpašība ir kontrasts vektorgrafikai, kurā palielinot kvalitāte nezūd. Rastra grafikas attēli biežāk nodarbojas ar fotogrāfijām un fotorealistiskiem attēliem, kamēr vektorgrafika kalpo labāk grafiskas dizainam. Modernie datoru monitori spēj attēlot 72 līdz 130 pikseļus uz collu (PPI), un daži modernie patērētāj printeri spēj izšķirt 2400 punktus uz collu (DPI) vai pat vairāk.

Rastra attēlu redaktori

Programmas, kas ir veidotas darbam ar rastra attēliem, kā Painter, Photoshop, Paint.NET, MS Paint un GIMP, rediģē pikseļus, savukārt vektorgrafikas attēlu redaktori, kā Xfig, CorelDRAW, Adobe Illustrator un Inkscape, rediģē līnijas un ģeometriskas figūras. Pamatā, rastra grafikas attēlu redaktori darbojas manipulējot attēla katru individuālo pikseli. Daudzi no šiem attēlu redaktoriem izmanto RGB krāsu modeli, bet daži arī atļauj izmantot citus krāsu modeļus, kā, piemēram, CMYK krāsas modeli, kuru printeri bieži izmanto.
Volgas Vācu APSR

Volgas Vācu APSR (vācu: Autonome Sozialistische Sowjetrepublik der Wolgadeutschen, krievu: Автономная Советская Социалистическая Республика Немцев Поволжья) bija viena no Krievijas PFSR autonomajām republikām Volgas reģionā (1924-1941). Tā robežojās ar Saratovas apgabalu rietumos, ziemeļos un austrumos, Staļingradas apgabalu dienvidos un Kazahijas APSR dienvidaustrumos.
Rīgas piensaimnieks

Vēsture

Rīgas piensaimnieks pirmsākums ir 1928. gadā, kad Rīgā, Valmieras iela tika dibināta Rīgas piena centrāle.
1940. gadā pēc nacionalizācijas Rīgas piena centrāle tika pārdēvēta par Rīgas Piena kombinātu.
1963. gadā Rīgas Piena kombināts Bauskas ielā atklāja jaunu piena pārstrādes rūpnīcu, saglabājot ražošanu arī Valmieras ielā.
1991. gadā Rīgas Piena kombināts (Bauskas ielā) tika privatizēts. Ražotne Valmieras ielā tika privatizēta atsevišķi. 1993. gada 27. janvārī tika dibināta Piensaimnieku kooperatīvā sabiedrība Rīgas Piensaimnieks. 1994. gadā tika sākta biezpiena sieriņu „Kārums” ražošana.
1996. gada 30. aprīlī Piensaimnieku kooperatīvā sabiedrība tika reorganizēta par akciju sabiedrību.
2007. gada 31. martā akciju sabiedrība tika reorganizēta par sabiedrību ar ierobežotu atbildību.
2009. gadā visiem piena produktiem tika ieviests zīmols "Kārums", jo šī nosaukuma biezpiena sieriņi bija populārākais Rīgas piensaimnieks produkts.
2010. gadā uzņēmumu Rīgas piensaimnieks nopirka riska kapitāla uzņēmums Darby Private Equity.
2015. gada 1. jūnijā pārtikas uzņēmumu grupa Food Union paziņoja, ka plāno ar Kaimanu salās reģistrētā fonda Meridian Capital CIS Fund starpniecību iegādāties SIA Rīgas piensaimnieks. Lietuvas Konkurences padome šo darījumu atļāva 2015. gada augustā, bet Latvijas Konkurences padome — 12. oktobrī. Darījums pabeigts 29. oktobrī. 30. oktobrī par SIA Rīgas piensaimnieks īpašnieku reģistrēts SIA Food Union Baltics, kas dibināts 2015. gada 26. augustā.
2016. gada 9. augustā SIA Rīgas piensaimnieks un SIA Food Union Baltics pieņēma lēmumu veikt reorganizāciju, kurā Food Union Baltics tiktu pievienots uzņēmumam Rīgas piensaimnieks. 23. decembrī pabeigta apvienošana, un līdzšinējais Food Union Baltics īpašnieks Kiprā reģistrēts uzņēmums Verbirol Services Limited kļuva par Rīgas piensaimnieks īpašnieku.
2018. gada 23. oktobrī par SIA Rīgas piensaimnieks īpašnieku kļuva Kiprā reģistrēts uzņēmums Food Union Holding (CY) Public Company Limited, kā patiesā labuma guvējs ir Andrejs Beshmeļņickis.
Minecraft

Spēles režīmi

Izdzīvošanas režīmā (Survival mode) spēlētājam jāvāc pārtika, resursi jāražo pašam, jācīnās pret monstriem, jārokas pazemē, jācērt koki, jāvāc labība, jāceļ mājas utt.
Radošajā režīmā (Creative mode) spēlētājs var lidot, tam ir neierobežots daudzums visu resursu, var darīt ko vēlas.
Nežēlīgajā režīmā (Hardcore mode) spēlētājam jādara viss tas pats, kas izdzīvošanas režīmā, taču ir daudz vairāk briesmoņu, spēlētājam ir tikai viena dzīvība. Kad nomirsti - spēle beidzas.
Piedzīvojumu režīmā spēlētājs nevar sasist blokus, tam ir jāvāc materiāli no lādēm, jāvāc pārtika un jācīnās pret monstriem.
Skatītāja režīmā (Spectator mode) spēlētājs ir neredzams citiem spēlētājiem un monstriem, var iziet cauri sienām un skatīties no dzīvnieku skata. Šo režīmu nevar no paša sākuma ielikt pasaulē,var izmantot tikai /gamemode 3 komandu. Šis režīms pirmo reizi parādījās Minecraft versijā 1.8.
Jānis Joņevs

Biogrāfija

Jānis Joņevs piedzima un uzauga Jelgavā, 1998. gadā pabeidza Jelgavas 2. ģimnāziju. Pēc tam studēja Latvijas Kultūras akadēmijā, kur ieguva bakalaura un maģistra grādu. Strādā reklāmas aģentūrās par tekstu autoru.
Kopš 2002. gada publicē grāmatu recenzijas izdevumos „Literatūra un Māksla Latvijā”, „Neatkarīgā Rīta Avīze”, „Luna”, „Kultūras Forums” un „Latvju Teksti”. Publicējis arī tulkojumus no franču valodas — Bernāra Marī Koltesa lugu „Kokvilnas lauku vientulībā” (2004, žurnāla „Luna” 12. numurā), Pjēra Luisa īsprozu no krājuma „Desmit duči mīlas dialogu” (portālā „Satori”, 2004. gada 11. oktobrī), Agotas Kristofas romānu „Lielā burtnīca” (2007).
2014. gada nogalē izdevniecība „Liels un mazs” izdeva Joņeva sarakstīto un Reiņa Pētersona ilustrēto grāmatu bērniem „Slepenie svētki”, kuras atvēršanas svētki Kalnciema kvartālā notika 14. decembrī.
Joņevs piedalījies arī vairāku teātra izrāžu veidošanā sadarbībā ar režisoru Mārci Lāci. 2015. gadā Dirty Deal Teatro tapa pirmais iestudējums „Bārdas”, 2016. gadā izveidota izrāde „Rīga. Urbānie mīti” Jaunajā Rīgas teātrī, tā izvirzīta „Spēlmaņu nakts” balvai nominācijā „Gada sasniegums oriģināldramaturģijā”. 2017. gadā Dirty Deal Teatro notika izrādes „Zvērīgā mīla” pirmizrāde, kuras tekstu Joņevs veidojis kopā ar Aneti Konsti. Arī šī izrāde izvirzīta „Spēlmaņu nakts” balvai nominācijā „Gada sasniegums oriģināldramaturģijā”.
Cielaviņa (dziesma)

"Cielaviņa" ir  Raimonda Paula dziesma ar Leona Brieža vārdiem.
Tā ieskaņota 1982. gadā Jāņa Paukštello izpildījumā un uzvarēja tā paša gada "Mikrofona aptaujā". Dzejnieks Leons Briedis atceras, ka dziesmas piedziedājuma atkārtojumā cenzori nav ļāvuši izskanēt Latvijas vārdam pēc tam, kad minēti visi tradicionālie novadi, salīdzināti ar cielaviņu – oriģinālversijā dzirdams, kā dziesma pamazām izdziest. 
2018. gadā "Cielaviņa" ieguva 34. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Trīs dienas pārdomām

Sižets

Rīgā aplaupīts inkasators un milicijai diezgan ātri jau ir zināmi aizdomās turamie. Tomēr milicijas pulkvedis Konrāds Ulfs nepiekrīt kolēģu pārliecībai par aizdomās turamo vainu, un turpina rūpīgi izmeklēt šo lietu.
Ervīns Šrēdingers

Biogrāfija

Dzimis Vīnē, inteliģentu ģimenē. Mācījies klasiskajā ģimnāzijā. Pēc tās absolvēšanas iestājās Vīnes universitātē, kuru pabeidza 1910. gadā. Studiju laikā Šrēdingers ieinteresējas par termodinamiku. Pēc universitātes pabeigšanas viņš kļūst par sava pasniedzēja Franča Eksnera asistentu.
Vēl pirms Pirmā pasaules kara sākuma Šrēdingeru iesauc armijā, kur salīdzinoši mierīgos apstākļos viņš dien visu kara laiku. Pēc kara beigām Šrēdingeru uzaicina par viesprofesoru Jēnas universitātē. 1921. gadā viņš kļūst par Breslavas universitātes (tagadējā Vroclava) ordinēto profesoru. Tajā pašā gadā Šrēdingeru ieceļ par Cīrihes universitātes Teorētiskās fizikas katedras vadītāju, kur nostrādā līdz 1927. gadam. No 1927. līdz 1933. gadam vada katedru Berlīnes universitātē.
Nākot pie varas nacistiem, Šrēdingers dodas uz Oksfordas universitāti. Šeit arī saņem ziņu, ka viņam kopā ar Polu Diraku piešķirta Nobela prēmija fizikā. Seko darbs Grācas universitātē (1936-1938), kuru pēc anšlusa nākas pamest. Pēc atgriešanās Oksfordā un īslaicīga posma Ģentes universitātē Šrēdingers pieņem Īrijas valdības uzaicinājumu vadīt īpaši viņam izveidotu institūtu. Īrijā tiek pavadīti 17 gadi, iegūta Īrijas pilsonība. Pēdējos dzīves gadus (1956-1961) zinātnieks pavada Vīnē, kur lasa lekcijas Vīnes universitātē. Miris no tuberkulozes 1961. gadā.

Zinātniskais darbs

Zinātniskie darbi statistiskajā fizikā, kvantu mehānikā, vispārīgajā relativitātes teorijā. Izstrādājis mikrodaļiņu kustības teoriju - viļņu mehāniku, izveidojis tās pamatvienādojumu - Šrēdingera vienādojumu. Mikroobjektu stāvokļa aprakstīšanai ieviesis viļņu funkciju, pierādījis viļņu mehānikas un matricu mehānikas identitāti (Nobela prēmija fizikā, 1933). Veicis pētījumus mezonu teorijā, elektrodinamikā. Mēģinājis radīt vienoto lauka teoriju.
Aleksejs Kaļužnijs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Kaļužnijs uzsāka 1994.—95. sezonā, kad debitēja Starptautiskās hokeja līgas Maskavas "Dinamo" rindās. Nākamo sezonu uzbrucējs aizvadīja Ņižņekamskas "Ņeftehimik" rindās, taču tad atgriezās "Dinamo", kluba rindās spēlējot līdz pat 2000. gadam. 2000.—01. sezonu Kaļužnijs uzsāka jau Magņitogorskas "Metallurg" rindās, otro reizi karjerā kļūstot par Krievijas čempionu. No 2002. līdz 2004. gadam Aleksejs spēlēja Čerepovecas "Severstal" rindās.
2004. gada vasarā Kaļužnijs pievienojās Omskas "Avangard" rindām, tajā spēlējot līdz pat 2008. gadam. No 2008. līdz 2010 gadam Kaļužnijs aizvadīja Maskavas "Dinamo" sastāvā, taču tad atgriezās Omskā, 2011.—12. gada sezonā kopā ar komandu sasniedzot Gagarina kausa finālu.
Baltkrievijas izlases rindās hokejists spēlējis 11 Pasaules čempionātos, kā arī 1998., 2002. un 2010. gada Olimpiskajās spēlēs.
9. Saeima

Darbība

2006. gada 7. novembrī par Saeimas priekšsēdētāju tika ievēlēts Indulis Emsis (ZZS), bet par priekšsēdētāja biedrēm: Vineta Muižniece (TP) un Karina Pētersone (LPP/LC). Saeimas sekretārs ir Dzintars Rasnačs (TB/LNNK), bet viņa biedrs ir Andrejs Klementjevs (SC). 2007. gada 25. septembrī I. Emsi Saeimas priekšsēdētāja amatā nomainīja Gundars Daudze (ZZS). 2009. gada 19. martā K. Pētersoni amatā nomainīja Solvita Āboltiņa (JL). 2009. gada 3. septembrī V. Muižniece atstāja Saeimas priekšsēdētāja biedra amatu, bet 2010. gada 15. aprīlī šajā amatā atkārtoti ievēlēja K. Pētersoni (LPP/LC). 9. Saeimā darbojās 16 komisijas.