Krievijas Pareizticīgā vecticībnieku baznīca

Krievijas Pareizticīgā vecticībnieku baznīca (krievu: Русская Православная Старообрядческая Церковь) ir lielākā vecticībnieku-popiešu (vecticībnieki, kas atzīst priesterus) Krievijā un pasaulē. Uzskata sevi par senās Krievu Baznīcas turpinājumu. Viena no divām baznīcām, kas atzīst Belajakriņicas hierarhiju. Literatūrā šī baznīca bieži tiek saukta par Belajakriņicas hierarhiju (krievu: Белокриницкая иерархия).

Vēsture

Pēc patriarha Nikona reformām valsts sāka vajāt vecticībniekus, kas neatzina jaunpieņemtos rituālus. Vajāšanu gaitā vecticībnieki palika bez bīskapiem (tikai bīskaps drīkst iesvētīt priesterus), jo vienīgais bīskaps, kas bija stājies pret Nikona reformām - Kolomnas Pāvels - gāja bojā trimdā. Vecie garīdznieki, kas nepieņēma reformas, izmira. Vecticībnieki palika bez priesteriem. Daži vecticībnieki sāka uzskatīt, ka priesteri vairs nav vajadzīgi, jo pasaulē valda antikrists. Šos vecticībniekus sāka saukt par bezpopiešiem. Vēlāk šie bezpopieši bija sadalījušies dažādās kopienās, kuru mācību statūti ļoti atšķīrās savā starpā.
Otra vecticībnieku daļa - popieši, kas atzina priesterus - pieņēma savā baznīcā priesterus no valdošās baznīcas, kas atteicās no "nikoniāņu ķecerībām". 18. gadsimta gaitā vecticībnieki bija mēģinājuši pieņemt kādu bīskapu, tomēr šie mēģinājumi neizdevās. 
Cara Nikolaja I valdīšanas laikā veco rituālu piekrītēji tika vairāk vajāti, tāpēc vecticībnieki izlēma dibināt bīskapa katedru aiz Krievijas robežām. 1846. gadā Belajakriņicas klosterī (toreizējā Austrijas, pēc tam Austroungārijas, pēc tam Rumānijas, bet vēlāk Ukrainas PSR, bet šobrīd Ukrainas teritorijā), Konstantinopoles baznīcas Sarajevas metropolīts Ambrozijs (Pappa-Georgopoli), pēc pārrunām ar vecticībnieku mūkiem Pāvelu un Alimpiju, caur Konfirmāciju pieņēma vecticību, iesvētīja bīskapus un priesterus un dibināja Belajakriņicas hierarhiju. 
1853. gadā tika dibināta Vladimiras arhibīskapa katedra, kas vēlāk tika pārdēvēta par Maskavas un visas Krievzemes arhibīskapa katedru. No šī katedras arī radās Krievijas Pareizticīgā vecticībnieku baznīca. Tagad vecticībnieku baznīcai ir divi centri - Maskavā (Krievijas Pareizticīgā vecticībnieku baznīca) un Brailā, Rumānijā (Krievijas Pareizticīgā vecticībnieku baznīca Rumānijā). Starp abām baznīcām ir euharistiskā sadraudzība, taču tās ir neatkarīgas viena no otras un katra tiek vadīta atsevišķi. Krievijas baznīcu pārvalda Maskavas un visas Krievzemes metropolīts, bet Rumānijas baznīcu pārvalda Belajakriņicas metropolīts.
No 18. gadsimta līdz 1988. gadam tās oficiālais nosaukums bija Kristus Senpareizticīgā Baznīca (krievu: Древлеправославная Церковь Христова), taču šo nosaukumu bieži jauc ar Krievijas Senpareizticīgo baznīcu (krievu: Русская Древлеправославная Церковь), tāpēc 1988. gadā tika pieņemts lēmums mainīt oficiālo nosaukumu.

Mūsdienās

Pēc 2017. gada datiem, Krievijas Pareizticīgajai vecticībnieku baznīcai pieder 367 dievnami un 5 klosteri. Ticīgo skaits ir ap 1 miljonu. Tagadējais baznīcas vadītājs (kopš 2005. gada) ir metropolīts Kornīlijs (Titovs).
Baznīcas administrācija atrodas Maskavā Rogožskas slobodā.
Latvijā pastāv viena Belajakriņicas hierarhijas draudze ar svētā svētmocekļa protopopa Abakuma dievnamu, kas atrodas Jēkabpilī. Tā ir vienīgā popiešu draudze visā Baltijā (taču tā pieder pie Belajakriņicas metropolijas (Rumānija), nevis Maskavas).