2012. gada referendums par grozījumiem Satversmē

Referenduma ierosināšanas priekšvēsture

2010. gadā Nacionālās apvienības "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" (VL-TB/LNNK) ierosināja parakstu vākšanu par Satversmes grozījumiem, kas paredzēja valsts un pašvaldību skolās apmācību bez maksas nodrošināt valsts (latviešu) valodā un noteikt, ka ar 2012. gadu visās valsts un pašvaldību izglītības iestādēs, sākot ar 1. klasi, mācības notiek valsts valodā. 2010.—2011. gadā VL-TB/LNNK kopā ar biedrību "Sargi valodu un Latviju" izdevās savākt 10 140 vēlētāju parakstu, lai ierosinātu grozījumus Satversmē. Parakstu vākšanā, kas notika no 2011. gada 11. maija līdz 9. jūnijam, tika savākti vienīgi 120 433 no 153 232 nepieciešamajiem parakstiem, kas bija nepietiekami referenduma rīkošanai.
Protestējot pret to, 2011. gada 15. februārī jauniešu kustība "Vienota Latvija" izvirzīja ideju par oficiālās valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai.
Ka vienu no galvenajiem protesta iemesliem organizatori norādīja mazākumtautību bērnu asimilāciju, gadījumā, ja skolas pāries uz apmācību tikai latviešu valodā. Viens no protesta akcijas galvenajiem mērķiem bija parakstu vākšanas tempa samazināšana VL-TB/LNNK iniciatīvai.
Atbildes referenduma organizatoru manifestā bija teikts:
Šajā situācijā nav citas aizsardzības metodes kā uzbrukums. Lai izbeigtu histēriju, vajag kārtīgi sapurināt to, kurš šo histēriju ir iesācis.
— Vladimirs Lindermans, Jevgēņijs Osipovs, Eduards Svatkovs, Aleksandrs Gapoņenko
"Par dzimto valodu" kā akcijas tālāko mērķi organizatori norādīja arī atbalstu juridiskā statusa piešķiršanai latgaliešu valodai. Bet pagaidām šajā jautājumā nekāda tālāka rīcība nav notikusi.

Parakstu vākšanas gaita

Par krievu valodu kā otro valsts valodu 2011. gada 4. martā parakstus sāka vākt jauniešu kustība "Vienota Latvija" sadarbībā ar biedrību "Dzimtā valoda" Šo iniciatīvu drīzumā atbalstīja partija "PCTVL — Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā". Vajadzīgos 10 000 parakstus, lai iniciētu parakstu vākšanu, biedrībai "Dzimtā valoda" izdevās savākt jau 2011. gada 19. aprīlī, bet iesniedza tos CVK tikai 2011. gada 9. septembrī.
Parakstu vākšana likumprojekta "Grozījumi Latvijas Republikas Satversmē" ierosināšanai tika organizēts no 1. līdz 30. novembrim. Šajā laikā parakstoties atbalstu likumprojektam izteikuši Eiropas Parlamenta deputāte Tatjana Ždanoka, Saeimas deputāts Nikolajs Kabanovs, Rīgas domes priekšsēdētājs Nils Ušakovs, kā arī citi apvienības "Saskaņas Centrs" pašvaldību vadītāji un deputāti. Kopumā parakstu vākšanā likumprojektu atbalstīja 187 378 Latvijas pilsoņi jeb 12,14% no pēdējās Saeimas vēlēšanās (11. Saeimas vēlēšanas) balsstiesīgo pilsoņu skaita.
Tā kā parakstu vākšanā tiem, kuri parakstījās par likumprojektu, pasē tika iespiests zīmogs un reģistrēti visu cilvēku personas dati, daži pilsoņi parakstu vākšanā nepiedalījās, jo uztraucās, ka vēlāk datu noplūdes gadījumā pret viņiem var sākties represīvās darbības. 23. novembrī VL-TB/LNNK pieprasīja CVK atklāt Saeimas deputātu vārdus, kuri parakstījās par likumprojektu, lai sodītu tos par deputāta svinīgā solījuma laušanu, izsakot rakstveida brīdinājumu, paziņojot par to Saeimas sēdē un publicējot komisijas lēmumu laikrakstā "Latvijas Vēstnesis". Šāds sods tika piemērots vienīgi deputātam N. Kabanovam, kurš publiski atzina parakstīšanos. Tomēr 2012. gada 3. janvārī CVK atteica Saeimai atklāt šo deputātu vārdus.

Sabiedriskā diskusija pēc referenduma izsludināšanas

Pēc tam, kad CVK izlēma izsludināt referenduma veikšanu 2012. gada 18. februārī, Latvijas sabiedrībā sākās diskusija par Latvijas valodu politiku un referenduma rīkošanas tiesiskumu. Bija vērojamas krasas atšķirības latviešu un krievu valodā runājošo un rakstošo masu mediju publicētajās intervijās. Tā 2012. gada 9. janvārī Rīgas un visas Latvijas metropolīts Aleksandrs, runājot par referendumu par valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai Latvijā, teica: "Ir jābūt ļoti pārdomātai rīcībai, nedrīkst spēlēt politiskās spēlītes, lai sanaidotu cilvēkus. [..] Ir jābūt savstarpējai sapratnei, un jārod kopīga valoda. Ja pajautāja krieviski, atbildi krieviski, ja latviski, tad atbildi latviski. Galvenais, lai mūsu sabiedrība vēl vairāk nesašķeltos, jo kur gan mēs vēl vairāk attālināsimies, tā vietā vajadzētu tuvināties." Savukārt nacionāli noskaņotās latviešu sabiedrības viedokli par referenduma ierosināšanas cēloni pauda Likteņdārza projekta Fonda padomes priekšsēdētājs Vilis Vītols, atbildot uz Kanādas Broka universitātes profesora Jura Dreifelda komentāru, ka "dažu latviešu prasība pārveidot visas valsts dotētās izglītības iestādes par latviešu valodas mācību iestādēm nebija prāta darbs", teica: "izglītība tikai valsts valodā ir stūrakmens mūsu tautas pastāvēšanā un dažādo etnisko grupu integrēšanā. Ilgtermiņā — mieram un labklājībai valstī. Pāriet uz valsts finansētu izglītību tikai latviešu valodā ir prioritāra, absolūta nepieciešamība, ja vēlamies, lai tāda Latvija pastāvētu. Prasīt izglītību latviešu valodā nav nekāds "provokatīvs izlēciens", bet gan mūsu tiesības un svēts pienākums." Sabiedrisko attiecību speciālists un politikas vērotājs Kristians Rozenvalds rakstīja: "Aicinot cilvēkus parakstīties par krievu valodu kā valsts valodu, šīs akcijas organizētāji pat neslēpj, ka valodas jautājums ir sekundārs. Tā esot pretreakcija nacionālo spēku iecerei vēl vairāk ierobežot krievu valodas lietojumu, kā arī protests pret krievu elektorāta ignorēšanu pēc vēlēšanām. ...Nu kāpēc ir jāierobežo jauniešu tiesības studēt savā dzimtajā valodā? Vai atbilstoši mērķim — zināt latviešu valodu — nepietiek ar to, ka skolās valoda tiek labi mācīta un arī iemācīta? Man labāk patiktu, ja Latvijas valsts finansētas skolas iemācītu krievus krievu valodā mīlēt Latviju, nevis latviešu valodā iemācītu to ienīst." Publicists Jānis Kučinskis rakstīja: "Latviešu valoda nav tik bagāta, lai trāpīgi raksturotu tos provokatorus, kuri nu jau gadiem mērķtiecīgi provocē etnisku konfrontāciju Latvijā. Lai krievi paši tiek skaidrībā par saviem kūdītājiem, bet ... atgādināšu, ka valodu karu Latvijā iesāka tieši VL!, un tieši VL! mērķtiecīgi veic iesāktā konflikta turpmāku eskalāciju. ... Lūk, ar tādiem rakstiem ("Noziedznieki atbalsta divvalodību") tiek bruģēts ceļš uz vardarbīgu starpetnisku konfrontāciju, pilsoņu karu un ārvalstu militāru iesaistīšanu izprovocētā konflikta apspiešanā. ... Un uz šās kolektīvās šizofrēnijas un sabrukuma fona — sašķeltu, strauji izmirstošu sabiedrību, kas verdziski atbalsta savus iznīcinātājus politiskā līmenī un provokatoru izraisīto valodu karu, kura mērķis ir etniska konfrontācija starp tiem, kuri vēl no Latvijas nav aizbraukuši un ir kaut kā izdzīvojuši jau 20 gadus ilgušajā genocīdā". Rīgas mērs un "Saskaņas centra" (SC) līderis Nils Ušakovs sacīja: "Pateikšu savu pozīciju — es iešu un balsošu par šajā referendumā. ... Man pašreiz ir tikai viens instruments, ar ko var parādīt nevis latviešiem, bet labējiem politiķiem, ka ir problēmas un šīs problēmas ir jārisina. Un vienīgais instruments ir referendums — cita nav nekāda. ... Mēs (SC) apzināmies, ka mūsu rindās ir cilvēki, kas ir gatavi balsot par un kas ir gatavi balsot pret. Praktiski nav cilvēku, kas uzskatītu, ka ir jābūt divām valsts valodām. Bet dalās viedokļi par to, ar kādiem instrumentiem mēs varam panākt, lai attieksme pret krieviski runājošo minoritāti Latvijā būtu citāda".

Referenduma tiesiskums

2012. gada 6. janvārī konstitucionālo tiesību eksperts un kādreizējais Satversmes tiesas priekšsēdētājs Aivars Endziņš aģentūrai LETA sacīja: "Satversme nosaka, ka Latvijā suverēnā vara pieder tautai, tādējādi arī nepastāv iespēja, piemēram, tiesā apstrīdēt parakstu vākšanas sarīkošanu. Ja pilsoņu kopums to ir iniciējis, tad tur vairs neko darīt nevar un sākas parakstu vākšanas process referenduma sarīkošanai."
2012. gada 9. janvārī VL-TB/LNNK valdes un frakcijas apvienotajā sēdē pieņēma lēmumu vērsties Satversmes tiesā ar pieteikumu, lai gaidāmo referendumu atzītu par antikonstitucionālu, kā arī vērtēt tā atbilstību Satversmes satura kodolam un valsts iekārtas pamatprincipiem. Šo iniciatīvu atbalstīja arī daudzi partijas "Vienotība" deputāti.
12. janvārī Satversmes tiesa saņēma 30 Saeimas deputātu pieteikumu, kurā apstrīdēts referendums par krievu valodas statusu. Deputāti lūdza piemērot pagaidu noregulējumu un apturēt 18. februārī plānotā referenduma norisi. Satversmes tiesa nesaskatīja pietiekamu pamatojumu referenduma apturēšanai, norādot, ka tai nav tiesības iejaukties likumdošanas procesā. Tomēr tiesa nolēma ierosināt lietu pamatojoties uz pieteikuma daļu, kas prasīja izvērtēt likuma "Par tautas nobalsošanu un likumu ierosināšanu" atbilstību Satversmei.

Citas ierosmes

Pirmsrefereduma diskusiju gaisotnē luterāņu mācītājs Juris Rubenis iesniedza Valsts prezidentam Andrim Bērziņam un Saeimas Sabiedrības saliedētības komisijai diskusijas "Garīgā dimensija un politika" tēzes, kas 2012. gada 13. februārī tika publicētas kā "Labas gribas manifests".
Manifesta autori un tā parakstītāji deklarēja, ka "apņemas ieguldīt savus spēkus, lai veicinātu izpratni un izlīgumu starp dažādiem Latvijā dzīvojošiem cilvēkiem. Šādam izlīgumam nepieciešams ne mazāk drosmes kā Atmodas laikos. Tomēr mēs uzskatām, ka katram, kam patiešām rūp Latvijas nākotne, jābūt gatavam darīt visu, lai samierinātu cilvēkus, radītu lielāku savstarpēju sapratni un iecietību... Mēs esam vienojušies kopīgā mīlestībā un cieņā pret Latviju kā mūsu visu dzimteni. Mēs uzskatām, ka mīlēt Latviju un rūpēties par tās nākotni nozīmē mīlēt un cienīt tās unikālo vēsturi, latviskās tradīcijas, kultūrtelpu un latviešu valodu. Mīlēt Latviju nozīmē mīlēt un cienīt citas Latvijas telpā mājojošas tradīcijas un kultūras, visu tautību cilvēkus, kam Latvija ir mājas."
Savukārt "Latvijas intelektuālās attīstības fonda" vadītājs Viesturs Dūle organizēja "Balto lapu akciju", kurā aicināja piedalīties referendumā, bet nebalsot ne par, ne pret un noteikti uzrakstīt uz biļetena kādu savu novēlējumu.

Referenduma norise

Referendumā piedalījās 70,5% no balsstiesīgajiem Latvijas pilsoņiem, no kuriem par otrās valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai nobalsoja 24,9% vēlētāju, bet pret 74,8%.

Referenduma rezultātu interpretācija

Valsts prezidents Andris Bērziņš tūlīt pēc referenduma rezultātu paziņošanas pauda viedokli, ka pārliecinošs vairākums Latvijas pilsoņu ir pauduši viennozīmīgu atbalstu Latvijas konstitūcijas vērtībai – valsts valodai un pateicās visiem, kas iestājās par valsts valodu un par Latviju kā vienīgo valsti pasaulē, kur latviešu valodai, tautas tradīcijām, visam latviskajam ir iespēja pastāvēt, attīstīties un vienot visus, kas ir šīs valsts patiesie patrioti. Saeimas priekšsēdētāja un partijas "Vienotība" valdes priekšsēdētāja Solvita Āboltiņa pateicās vēlētājiem un paziņoja, ka pārliecinošais balsojums pret divvaldību un sašķeltu sabiedrību ir tas, kas jāvērtē un jāņem vērā.
Zatlera Reformu partijas vadītājs Valdis Zatlers pateicās visiem, kas tik lielā skaitā piedalījās tautas nobalsošanā un vēlreiz pierādīja, ka kritiskos brīžos tauta ir vienota. Viņš domā, ka pēc referenduma latviešiem būtu jāiet cittautiešiem pretī, sakot, ka viņi valstij ir vajadzīgi. Opozīcijas partijas "Saskaņas Centrs" līderis Nils Ušakovs arī pateicās gan tiem, kas balsojuši "pret", gan tiem, kas balsojuši "par", tomēr pauda cerību, ka šis balsojums nekļūs par jaunu "šķelšanās līniju".
Partijas VL-TB/LNNK līdzpriekšsēdētājs Raivis Dzintars pauda īpašu pateicību pilsoņiem-cittautiešiem, kas arī balsoja pret otro valsts valodu, bet viņam bažas radot tas, ka latviešu vairākumam raksturīgā nesamērīgā vainas sajūta pēc referenduma varētu pastiprināties.
Latvijas Republikas Ārlietu ministrija izplatīja ministra Edgara Rinkēviča viedokli, ka sabiedrības izvēle referendumā parādīja, ka nozīmīgam vairumam Latvijas pilsoņu šajā jautājumā ir stingra pārliecība, un to nespēj būtiski ietekmēt atsevišķu personu vai politiķu iniciētas un atbalstītas kampaņas. Viņš pateicās visiem pilsoņiem, kuri gan dzimtenē, gan klaidā devās uz vēlēšanu iecirkņiem, lai nodotu balsi par latviešu valodu kā mūsu valsts un sabiedrības identitātes kodolu.