google/wiki40b huggingface dataset:
Kārlis Kalve

Biogrāfija

Kārlis Kalve dzimis Trepes pagasta Andrānu Kaļvos 1877. gada 1. augustā zemnieku ģimenē. Profesionālo izglītību ieguvis Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā Pēterburgā, ko nav pabeidzis finansiālu apsvērumu dēļ. Vēlākos gados privāti studējis pie gleznotāja Konstantīna Križicka. Vasarās Krievijā no Melnās jūras līdz Lādogas ezeram strādājis dažādus gadījuma darbus, pārdodot arī savas gleznas. Dzīvodams grūtos materiālos apstākļos, saslimis ar tuberkulozi. Miris savās mājās Kaļvos 1903. gada 19. septembrī, apbedīts Dreimaņu kapsētā pie Krustpils.

Mākslinieciskā darbība

Bijis spilgts gadsimtu mijas ainavu glezniecības kopējs. Mākslinieka darbi Latvijā ir saglabājušies samērā maz. Kopumā uzgleznojis vairākus simtus gleznu — eļļas glezniecības darbu, pasteļu un zīmējumu, no kuriem lielākā daļa palikusi Krievijā.

Izstādes

Atceres izstāde māksliniekam un viņa brālim Pēterim Kalvem tika sarīkota 1982. gadā Jēkabpilī.
Usma (stacija)

Vēsture

Stacija un kokzāģētava šeit ierīkota jau 1. pasaules kara laikā, bet oficiāli pietura šeit pastāv kopš 1920. gada. Sākotnējā stacijas ēka nav saglabājusies. Vēlāk šeit tika atkal izveidota stacija (galvenokārt kokzāģētavas vajadzībām), kas pastāvēja apmēram līdz 1950. gadiem, kad Usmu pārveidoja par neapkalpojamu pieturas punktu. 1998. gadā šeit no jauna atklāja staciju (Usma uzskatāma par pirmo dzelzceļa staciju, kas Latvijā uzbūvēta pēc neatkarības atjaunošanas). Pasažieru vilcieni Usmā nepietur kopš 2001. gada.
Sarkanknābja zilā žagata

Izskats un īpašības

Sarkanknābja zilā žagata ir apmēram vienā augumā ar Eiropas žagatu (Pica pica), bet tai ir daudz garāka aste. Ķermeņa garums, asti ieskaitot, ir apmēram 53—68 cm, astes garums 42 cm, spārnu plētums 38 cm, svars tēviņam 145—192 g, mātītei 106—155 g. Apspalvojums uz galvas, kakla un krūtīm ir melns, lai gan pakausis un kakla aizmugure tai ir gaiši zila. Gaišais apspalvojums vienmērīgi un plūstoši uz muguras kļūst pelēkzils. Pleci un mugura ir pelēkzili, pavēdere gaiši pelēka vai gandrīz balta. Aste un spārnu lidspalvas ir koši zilas. Astes gals ir balts. Knābis un kājas koši oranžas, kā arī ap acīm ir oranžas ādas gredzeni. Oranžais tonis var variēt, tas var būt gan košāk sarkans, gan gandrīz dzeltens. Acis sarkanbrūnas.

Uzvedība un barība

Sarkanknābja zilā žagata barojas gan kokos, gan uz zemes, bet lielāko daļu laika tā pavada uz zemes. Tā ir visēdāja un barojas ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, ar dažādiem maziem dzīvniekiem, augļiem, ogām un sēklām. Pie izdevības citiem putniem izēd no ligzdas olas un putnēnus.
Sarkanknābja zilā žagata ir vērīgs un gudrs putns. Tā visiem mežā skaļi paziņo, ja pamana kādu plēsēju. Zilā žagata, skaļi žadzinot, var stundām sekot leopardam, izjaucot tā medības. Lido tā līdzīgi Eiropas žagatai: pilnīgi taisni un turot asti horizontāli. Apsēžoties uz zara, tā izslienas un bieži vēcina asti.

Ligzdošana

Par ligzdošanas ieradumiem zināmi tikai daži fakti. Ligzdu sarkanknābja zilā žagata būvē kokā vai lielā krūmā. Tā ir sekla un plakana, vīta no zariem, no iekšpuses izklāta ar saknītēm. Ligzda var atrasties gan zemu, tuvu pie zemes, gan augstu kokā. Dējumā ir 3—5 olas. Tās ir zaļganpelēkas ar palieliem, brūniem raibumiem.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (12. diena)

Vankūveras Olimpisko spēļu divpadsmitajā dienā (23. februārī) sacīkstes norisinājās 9 disciplīnās un tika izcīnīti 5 medaļu komplekti.
Ropažu draudzes novads

Ropažu draudzes novads (vācu: Kirchspiel Rodenpois) bija viens no 25 Vidzemes guberņas Rīgas apriņķa draudzes novadiem.
Plēkšņu kvieši

Vēsture

Grieķu mitoloģijā plēkšņu kvieši (ζειά [zeiá] grieķu) bija dāvana grieķiem no dievietes Dēmetras. Senākās arheoloģiskās liecības par plēkšņu kviešiem ir no piektā gadu tūkstoša pirms mūsu ēras, Aizkaukāzā, Melnās jūras ziemeļaustrumos, lai gan visbagātīgākie un labāk dokumentētie arheoloģiskie pierādījumi par plēkšņu kviešiem atrodas Eiropā. Plēkšņu kvieši atrasti arī neolīta vietnēs (2500—1700 p.m.ē.) Centrālajā Eiropā. Bronzas laikmetā plēkšņu kvieši plaši izplatījās Viduseiropā. Dzelzs laikmetā (750—15 p.m.ē.) plēkšņu kvieši kļuva par galveno kviešu sugu Vācijas dienvidos un Šveicē, un no 500 g. p.m.ē. tos izmantoja arī Lielbritānijas dienvidos.
2018. gada Giro d'Italia

Pirmssacensību favorīti

Galvenie pirmssacensību favorīti bija Kriss Frūms (Team Sky), iepriekšējā gada uzvarētājs Toms Dimulēns (Team Sunweb) un Fabio Aru (UAE Team Emirates). Pie citiem kopvērtējuma uzvaras pretendentiem tika pieskaitīti Migels Anhels Lopess (Astana), Džordžs Benets (LottoNL-Jumbo), Tibo Pino (Groupama–FDJ), Vauts Pūlss (Team Sky), Saimons Jeitss un Estevans Čavess (abi Mitchelton–Scott), Luiss Meintjess (Team Dimension Data), Maikls Vudss (EF Education First–Drapac p/b Cannondale), Dāvids Formolo (Bora–Hansgrohe), Roans Deniss (BMC Racing Team) un Domeniko Pocovivo (Bahrain–Merida).
Sprinta klasifikācijā par favorītiem tika uzskatīti Elia Vivjāni, Jakubs Marečko, Nikolo Bonifacio, Danijs van Popels, Saša Modolo, Sems Benets, Jenss Debišērs un Raiens Gibonss.
WASP-12b

WASP-12 b ir citplanēta, kas atklāta citplanētu meklēšanas projekta SuperWASP ietvaros, zvaigznes WASP-12 orbītā. Citplanēta atklāta 2008. gada 1. aprīlī.
Citplanēta, kas ietilpst karstāko cilvēku atklāto citplanētu vidū, Piena Ceļa galaktikā varētu būt pasaule ar visīsāko mūža ilgumu. Zvaigzne, kuras paspārnē planēta ir piedzimusi, to lēnām aprij. Nolemtajai palikuši vēl aptuveni 10 miljons gadu, pirms zvaigzne to pilnībā iznīcinās.
Planēta WASP-12b atrodas tik tuvu savai zvaigznei, ka tās virsma ir uzkarsēta virs 2000 °C un vietām pat līdz 2 500 °C un zvaigznes tuvums šai planētai palīdz karstuma ziņā Latviešu vikipēdijas citplanētu uzskaitījumā ieņemt 1.vietu. Tās forma izstiepta tā, ka planēta atgādina regbija bumbu. Atmosfēra ir uzpūtusies un planētas diametrs trīs reizes pārsniedz Jupitera izmērus, lai gan planēta ir tikai par 40% masīvāka nekā Saules sistēmas lielākā planēta.
Planēta riņķo ap zvaigzni, kas saucās WASP-12. Planēta atrodas 871 gaismas gada attālumā Vedēja zvaigznājā. Gads uz WASP-12b ilgst 1,1 Zemes dienu.
Planētas blīvums ir tikai 326 kg/m³, tātad planētas ieži, kas diemžēl ir saspiesta gāze, ir vismaz 3 reizes vieglāki par ūdeni un vismaz 2 reizes par tādiem šķidrumiem, kā benzīns, etanols, metanols u.c. organiskie šķīdinātāji ar mazu blīvumu.
1959. gada Latvijas čempionāts šahā

1959. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 16. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 13. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 16. šaha čempionāts vīriešiem notika no 23. aprīļa līdz 15. maijam 1959. gadā Rīgā. Salīdzinot ar iepriekšējiem čempionātiem tajā bija paredzēts samazināt dalībnieku skaitu, taču sakarā ar Mihaila Tāla, Aivara Gipsla nepiedalīšanos un Aleksandra Koblenca izstāšanos slimības dēļ ierasto 20 dalībnieku vietā turnīrā bija tikai 13 dalībnieki. Īsajā distancē turnīra favorīti Jānis Kļaviņš un Jānis Klovāns piekāpās mazāk titulētajiem Kārlim Klāsupam un Pēterim Kampenusam, kuri kopvērtējumā dalīja pirmo vietu. Pēc reglamenta bija jāspēlē 4 partiju papildus mačs. Tajā abi pretinieki guva pa 2 uzvarām, un mačs bija jāturpina līdz pirmajai uzvarai. 5. un 6. partija beidzās neizšķirti, bet 7.partijā uzvarēja Klāsups un kļuva par Latvijas PSR čempionu.
Latvijas PSR 13. šaha čempionāts sievietēm notika 1959. gadā Rīgā. Abas favorītes - Milda Lauberte un Zāra Nahimovska - tikās jau trešajā kārtā. Savstarpējā partija beidzās ar Laubertes uzvaru, tomēr daudzie Laubertes neizšķirti turnīra gaitā ļāva Nahimovskai apsteigt savu galveno konkurenti un otro gadu pēc kārtas kļūt par Latvijas PSR čempioni.
Anarhosindikālisms

Anarhosindikālisms (arī revolucionārais sindikālisms) ir anarhisma novirziens, ideoloģija, kas atbalsta arodbiedrību un sindikālisma izmantošanu, lai strādnieki kapitālistiskā sabiedrībā iegūtu kontroli pār ekonomiku un tā varētu izmainīt sabiedrību. Anarhosindikālisms ietver gan anarhistu ideju, ka augstāka vara nav nepieciešama un sabiedrībai ir jāorganizējas pašai, gan sindikālistu ideju par strādnieku kooperatīviem un darbavietas demokrātiju. Anarhosindikālisu pamatprincipi ir solidaritāte, tiešā demokrātija un rīcība bez augstākas varas iejaukšanās, viņi vēlas atmest algu sistēmu, saucot to par algu verdzību. Anarhosindikālisms ir daļa no strādnieku kustības.
Anarhosindikālisti uzskata, ka valsts loma ir jāsamazina un sindikālisms ir jāievieš strādniekiem, un nepiekrīt marksistu-ļeņinistu viedoklim, ka varētu eksistēt strādnieku valsts vai proletariāta diktatūra. Viņi pieturas pie anarhistu uzskata, ka augstāka vara nevar strādāt iedzīvotāju labā un galu galā strādās savās, elites interesēs.
Sēlpils baznīca

Vēsture

1218. gadā pirmais Sēlijas bīskaps Bernhards no Lipes izvēlējās Sēlpili par Sēlijas bīskapijas pirmo galvaspilsētu. 14. gadsimta beigās Livonijas ordenis šeit uzcēla cietoksni, kurā atradās Sēlpils fogtejas centrs. Zināms, ka jau 16. gadsimta vidū šeit bijusi baznīca. 
17. gadsimta sākumā pie Sēlpils pils izveidojās plaukstoša pilsēta, kas 1621. gadā no Kurzemes un Zemgales hercogistes hercoga Frīdriha Ketlera saņēma pilsētas tiesības. Sēlpils luterāņu baznīcā no 1620. līdz 1625. gadam darbojās mācītājs Georgs Mancelis. Poļu-zviedru kara laikā 1626. gada oktobrī pilī notika pamiera sarunas starp Zviedriju un Poliju-Lietuvu, bet 1627. gadā pilsētu nodedzināja. Pēc 1636. gada turpat blakus vecajai uzbūvēja jaunu Sēlpils baznīcu. Lielā Ziemeļu kara laikā 1705. gadā zviedru karavīri pili un baznīcu uzspridzināja, pēc Lielās mēra epidēmijas 1712. gadā ļaužu un mācītāju trūkuma dēļ Sēlpils draudzi apvienoja ar Sunākstes draudzi.  Apvienotajai draudzei 1742. gadā ar mācītāja Radecka gādību uzcēla jaunu Sēlpils-Sunākstes draudzes koka baznīcu, kas līdz 1816. gadam atradās apmēram 5 km uz ziemeļiem no tagadējās Sunākstes baznīcas mūsdienu „Zvanītāju” māju vietā. Tajā no 1766. līdz 1796. gadam sprediķoja Vecais Stenders un vēlāk viņa dēls Jaunais Stenders. 1793. gadā Sēlpilī uzcēla jaunu baznīcu, bet 1816. gada augustā, tuvējam Pīrāgu krogam aizdegoties, liesmās aizgāja bojā Sēlpils-Sunākstes draudzes baznīca.
No 1846. līdz 1850. gadam uzcēla tagadējo Sēlpils mūra baznīcu, altāra glezna “Kristus pie krusta” gleznota ap 1850. gadu, autors nav zināms. 1871. gadā Sēlpils un Sunākstes draudzes atkal sadalīja. 1905. gada revolūcijas laikā Sēlpils baznīcas kancelē pret pastāvošo iekārtu uzstājies tautskolotājs Pēteris Rizga.
1907. gadā Sēlpils draudzē bija ap 3800, 1935. gadā 2745 locekļi.  
Otrā pasaules kara laikā 1941. un 1944. gadā Sarkanās armijas artilērija sašāva baznīcas jumtu un torni. Pēc kara draudze baznīcu daļēji saremontēja, tomēr nespēja ar to tikt galā un 1960. gadā bija spiesta pussabrukošo baznīcu nodot Sēlpils ciema izpildu komitejai, kas to aizlaida postā. 
Pēc neatkarības atjaunošanas 1992. gada sākumā baznīcai tika noņemtas bojātās sijas un mūri atbrīvoti no koka daļām. Sēlpils baznīcas rekonstrukcijas projektu veica līdz 2008. gadam, zvanu tornim uzlika skārda jumtu un krustu, taču līdzekļu trūkuma dēļ pilnīga baznīcas ēkas atjaunošana nenotika.
Hibiscus fragilis

Izplatība

Savvaļā aug sausā vidē Corps de Garde kalnā Maurīcijas centrālajā daļā, kur zināmi tikai desmit augi un Lemornes Brabantas pussalā salas dienvidrietumos, kur nesen atklāti 26 augi. Tiek audzēts arī dārzos, tostarp ārpus Maurīcijas.

Apraksts

Mūžzaļš krūms ar karmīnsarkaniem ziediem un sulīgi zaļām, spīdīgām lapām. Ziedu diametrs 7—10 cm, tam skaidri nodalītas 5 kauslapas un 5 vainaglapas. Putekšņlapas saaugušas konusveidīgā stobriņā. Augs zems, ložņājošs.

Apdraudējums

Vienu no lielākajiem draudiem rada hibridizācija ar ārēji līdzīgo, invazīvo Ķīnas hibisku (Hibiscus rosasinensis). Vairāk nekā 200 mandrinettes stādu ir audzētavās, no kurām tās paredzēts reintroducēt savvaļā pēc svešzemju hibisku izskaušanas.
Apciemo Latviju!

Sižets

Filma veidota ar mērķi reklamēt Latviju Starptautiskajā tūrisma gadatirgū Berlīnē.
Marsieši (zinātnieku grupa)

Marsieši (angļu: The Martians) bija humoristisks nosaukums ebreju izcelsmes Ungārijas zinātniekiem, pārsvarā fiziķiem un matemātiķiem, kas 20. gadsimta sākumā no Ungārijas bija emigrējuši uz ASV. Šajā zinātnieku grupā bija tādi ievērojami zinātnieki kā Teodors fon Kārmāns, Džons fon Neimans, Pols Halmošs, Jūdžins Vīgners, Edvards Tellers, Džordžs Poulje (Pólya György), Deniss Gabors, Pāls Erdēšs. Tā viņus pa jokam nodēvēja fiziķis Leo Silārds, kas pats arī piederēja šai grupai. Silārds kā atbildi uz Fermi paradoksu par neatbilstību starp varbūtības aprēķiniem par ārpuszemes civilizāciju eksistēšanu un zinātnisku pierādījumu trūkumu par kontaktiem ar šādām civilizācijām piedāvāja šādu izskaidrojumu: "Viņi jau ir starp mums: tikai sauc sevi par ungāriem".

Nosaukuma izcelsme

Otrā pasaules kara laikā daudzi Centrāleiropas zinātnieki ieceļoja ASV. Vairums no tiem bija ebreju zinātnieki, kas bēga no nacistu organizētajām vajāšanām. Starp ieceļotājiem bija arī ebreju izcelsmes zinātnieki no Budapeštas. Viņi deva nozīmīgu ieguldījumu ASV zinātnes attīstībā, tai skaitā piedalījās arī atombumbas izstrādāšanā.
Šie ieceļotāji no Ungārijas visbiežāk runāja ar stipru akcentu, līdzīgi kā ungāru izcelsmes šausmu filmu aktieris Bela Lugoši. Tas padarīja viņus par neiederīgiem sabiedrībā, bet toties spilgti izpaudās šo zinātnieku ģeniālās spējas. Viņi runāja grūti saprotamā angļu valodā un nāca no viena neliela reģiona. Tas deva ierosmi viņus iedēvēt par "Marsiešiem". Uztverot to ar humoru, viņi pieņēma šo apzīmējumu.
Joks par to, ka ungāru zinātnieki ir marsiešu pēcteči, tika skaidrots ar to, ka marsiešu kosmiskais kuģis nolaidies pie Budapeštas ap 1890. vai 1900. gadiem, marsieši secinājuši, ka planēta neatbilst viņu vajadzībām, bet pirms aizlidošanas viņi padarījuši grūtas vairākas apkārtnes sievietes. Viņu bērni vēlāk emigrējuši uz ASV, kur izveidojuši Marsiešu grupu. Džons fon Neimans jokojot piedāvāja šādus pierādījumus: visi Marsieši dzimuši ļoti nelielā ģeogrāfiskā teritorijā, visiem ir līdzīgas karjeras (sākuši ar interesi par ķīmiju, tad devušies uz Vācijas universitātēm studēt fiziku) un tad atstājuši Eiropu un devušies uz ASV.
Oriģinālais iegansts jokam nāca no Maksa Djorda grāmatas "Marsieši", kurā viņš apcer ārpuszemes civilizāciju izplešanos pa visu Galaktiku un uzsver, ka šie izcilie un talantīgie civilizācijas pārstāvji nevar palaist garām tik skaistu vietu kā Zeme. Uz to Fermi nāca klajā ar savu jautājumu: "ja viņi jau ir te, tad kur gan viņi ir?", un Leo Silārds uz Fermi paradoksu atbildēja, ka viņi jau ir starp mums, bet sauc sevi par ungāriem.
Fujitsu

Vēsture

1935. gada 20. jūnijā uzņēmums Fuji Denki Seizō (tagad Fuji Electric; dibināts 1923. gadā kā Furukawa Group un Siemens kopuzņēmums) atdalīja telefonu nodaļu uzņēmumā Fuji Tsūshinki Seizō (富士通信機製造 — "Fudži telesakaru iekāru ražošana"). 1938. gadā Kavasaki uzcelta jauna rūpnīca.
1941. gadā iegādāts uzņēmums Kawazu Wireless Electric (tagad Fujitsu Telecom Networks). 1944. gadā iegādāts Kanaiwa Kousakusho (tagad Fujitsu Frontech).
1949. gadā Fujitsu sāka kotēt atkalatvērtajā Tokijas fondu biržā.
1952. gadā atsākta sadarbība ar Siemens. 1953. gadā sākta radio sakaru iekārtu ražošana. 1954. gadā izlaists Japānas pirmais releju tipa dators FACOM 100.
1957. gadā Fujitsu grupā iekļauts Shinko Electric Industries.
1964. gadā iegādāts Ishii Communications Industry (tagad Fujitsu Business Systems).
1966. gadā sākta integrāli shēmu ražošana.
1967. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz Fujitsu Kabushiki Kaisha.
1968. gadā dibināts izpētes centrs Fujitsu Laboratories kā atsevišķs uzņēmums. 1968. gadā iegādāts uzņēmums Hirayama Electronics (tagad Fujitsu Electronics); ASV atvērtas pirmais ārvalstu meitas uzņēmums Fujitsu California Inc.
1976. gadā Fujitsu akcijas sāktas kotēt Frankfurtes fondu biržā.
1980. gadā Fujitsu kļuva par lielāko datoru uzņēmumu Japānā.
1981. gadā uzņēmuma akcijas sāktas kotēt Londonas fondu biržā. 1981. gadā izlaists pirmais personālais dators FM-8.
1983. gadā Fujitsu akcijas sāktas kotēt Cīrihes, Bāzeles un Ženēvas fondu biržās.
1990. gadā no Standard Telephones and Cables (STC) par 1,29 miljoniem USD nopirktas 80 % Apvienotās Karaliostes datortehnikas ražotāja International Computers Limited (ICT) kapitāldaļu.
1990. gadā izlaists tajā laikā pasaulē lielākais dators M-1800.
1992. gadā izlaists pasaulē pirmais 21 collu plazmas displejs.
1993. gadā kopā ar AMD izveidots kopuzņēmums Spansion zibatmiņas ražošanai.
1997. gadā iegūts ASV lieldatoru ražotājs Amdahl Corporation.
1998. gadā ICL pilnībā pārgāja Fujitsu īpašumā un pārdēvēta par Fujitsu ICL.
1999. gadā Fujitsu un Vācijas Siemens izveidoja kopuzņēmumu Fujitsu Siemens Computers, kurā katram piederēja 50 %. No Fujitsu puses jaunajā uzņēmumā tika iekļauta ICL.
2002. gadā ICL, DMR un Amdahl pārdēvēti attiecīgi par Fujitsu Services Holding PLC, Fujitsu Consulting Holdings un Fujitsu IT Holdings
2008. gadā, kad Siemens paziņoja par iziešanu no datoru biznesa, Fujitsu nopirka 50 % Fujitsu Siemens Computer kapitāldaļu.
2009. gadā Fujitsu Siemens Computers tika pārdēvēts par Fujitsu Technology Solutions un integrēts Fujitsu.
2009. gadā cieto disku bizness pārdots Toshiba.
2009. gadā no Siemens nopirktas kopuzņēmuma Fujitsu Siemens Computers daļas, un tas pārdēvēts par Fujitsu Technology Solutions.
2013. gadā zaudējumi sasniedza 95 miljardus jenu, un tika pieņemts plāns atlaist 5000 darbinieku.
Trstena

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1371. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Trstena (ungāru: Trsztena). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Cietusi cīņās Otrā pasaules kara laikā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Ekonomika

Pilsētā atrodas kompānijas Panasonic komponenšu rūpnīca.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (98,82 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (94,33 %), nereliģiozi (3,26 %).
Trstena ir futbolista Erika Jendrišeka (Erik Jendrišek, 1986) dzimtā pilsēta.
Lībeka

Vēsture

Vācu karaļa Lotāra III laikā tika kolonizētas vagru un abodrītu zemes, mūsdienu Holšteina un Mēklenburga. 1143. gadā Holšteinas grāfs Ādolfs II dibināja apmetni uzkalnā starp Trāves un Vakenicas upītēm, tagadējās Lībekas pilsētas vietā, paverot vāciešiem lielākas tirgošanās iespējas Baltijas jūras reģionā. Pēc tam, kad apmetne tika iznīcināta 1157. gada ugunsgrēkā, hercogs Heinrihs Lauva 1159. gadā nodibināja Lībekas pilsētu. Viņš piešķīra tai pilsētas tiesības un konstitūciju. Pilsētai tika dotas naudas kalšanas, muitas un tirgus turēšanas tiesības. 1161. gadā Heinrihs Lauva noslēdza līgumu ar gotlandiešiem, kuri līdz tam bija dominējošie tirgotāji Baltijas jūrā. Vācieši pamazām pārņem Visbijas skandināvu vikingu tirdzniecības ceļus un dominējošo stāvokli.
Pēc Lībekas Arnolda ziņām Meinards no Zēgebergas (atrodas netālu no Lībekas) klostera 1186. gadā ieradās Livonijā. 1203.—1224. gadā Lībeka formāli atradās Dānijas pakļautībā, tomēr tas neietekmēja Lībekas tirdzniecības aktivitātes, tai bija sava rāte, kas kārtoja saimnieciskās un administratīvās lietas. 1226. gadā imperators Frīdrihs II piešķīra Lībekai brīvpilsētas statusu.
1241. gadā Lībeka noslēdza līgumu ar Hamburgu, kas garantēja brīvu tirdzniecību starp Trāves (kur atrodas Lībeka) un Elbas (kur atrodas Hamburga) upi. Dažkārt šo 1241. gada līgumu uzskata par Hanzas sākumu, lai gan tikai 1367. gadā Lībeka noslēdza t.s. Ķelnes kofederāciju, kas noteica Hanzas organizāciju. 14. un 15. gadsimts bija Hanzas savienības uzplaukuma laiks un Lībeka bija Hanzas Savienības vadībā. Lībeka bija otrā lielākā pilsēta aiz Ķelnes. 1630. gadā Lībekā notika pēdējais Hanzas pilsētu saiets tradicionālajā formā — turpmāk tikai Hamburga, Lībeka un Brēmene turpina saukties par "Hanzas pilsētām".
1937. gadā Lielais Hamburgas Edikts atcēla Lībekai brīvpilsētas tiesības, kuras tai piederēja jau 711 gadus, un tā tika pievienota Prūsijas provincei Šlēzvigai-Holšteinai. 1942. gada 29. martā notika angļu un amerikāņu aviācijas uzlidojums, un apmēram viena piektā daļa no vecpilsētas tika sagrauta. Kara beigās pilsēta uzņēma aptuveni 90.000 bēgļus. Neskatoties uz nedaudzām kļūmēm, pilsēta pēc Otrā pasaules kara ir tikusi lieliski restaurēta. Tika atjaunots Lībekas slavenais siluets ar septiņām smailēm debesīs.

Memoriāli

Vorverka priekšpilsētas kapsētas 23. blokā pēc Otrā pasaules kara uzcelts memoriāls no 1945. gada līdz 1950. gadam Lībekā mirušajiem Latvijas iedzīvotājiem.
Sjerraleones administratīvais iedalījums

Sjerraleones administratīvo iedalījumu veido 3 provinces un 1 apgabals. Provinces iedalās 14 distriktos. Savukārt distrikti sīkāk iedalās 149 cilšu padomēs.
Radoslavs Vojtašeks

Personīgā dzīve

2015. gada jūlijā apprecējies ar Krievijas šaha lielmeistaru Alinu Kašlinsku.
Mets Lanters

Biogrāfija

Dzimis Melisonas pilsētā, Ohaio štatā. Astoņu gadu vecumā Mets un viņa ģimene pārcēlās uz Atlantu, kur Mets iestājās Džordžijas universitātē. Vēlāk viņš pārvācās uz Losandželosu, kur Mets sāka filmēties realitātes šovos.
2013. gada jūnijā precējies ar Andželu Steisiju. 2017. gada decembrī viņiem piedzima meita.
Parastā raudene

Raksturojums

Raudene izaug no 20 līdz 80 cm augsta. Lapu garums no 1 līdz 4 cm. Ziedi parasti ir purpursarkanā krāsā, 3–4 mm gari.

Ķīmiskais sastāvs

Raudenes lapās ir no 0,12 līdz 1,2% ēterisko eļļu, tostarp fenola un timola. Tajā ir arī rūgtvielas, miecvielas un ļoti daudz C vitamīna.

Izmantojums

Raudenei ir majorānam līdzīga garša un smarža, tikai maigāka. Raudene ir visā pasaulē ļoti izplatīts garšaugs, ko bieži vien iekļauj dažādos garšvielu maisījumos, piemēram, picu maisījumā (kopā ar baziliku un majorānu), kā arī pievieno salātiem, tomātu biezenim, olu ēdieniem, sieram, jēra un teļa cepešiem un citur.
Raudenei piemīt pretbakteriālas īpašības, tādēļ to plaši izmanto arī medicīnā, lai ārstētu saaukstēšanos, bronhītu, garo klepu, dažādas kuņģa un zarnu slimības, kā arī ausu un kakla skalošanai.
Rasmošana

Rasmošana (kalks no angļu: web harvesting — ‘[tīmekļa] ražas novākšana’ — no vārdu „raža” un „birums” sinonīma „rasma”) ir automatizēta interneta tiešsaistē pieejamo materiālu vākšana, publicēšana un arhivēšana.
Rasmošana sākas ar URL saišu saraksta noteikšanu un sastādīšanu, kas būs nepieciešama tālākai informācijas izmantošanai. Programma pēc tam veic URL saišu lejupielādi. Internetā atrodamās hipersaites var tikt ņemtas vērā vai ignorētas atkarībā no programmas uzstādījumiem. Atšķirībā no parastas programmas-rāpuļa rasmošanai ir noteikts meklēšanas dziļums un tā beidz darboties tikai tad, kad viss URL saraksts ir izsmelts. Rasmošana ļauj interneta meklētājprogrammām indeksēt meklētājam nepieciešamo informāciju. Lejuplādētais saturs pēc tam tiek indeksēts un pārveidots lietotājam viegli izmantojamā interneta lietotnes veidā.
Latvijā tīmekļa vietnes rasmo Latvijas Nacionālā bibliotēka. Līdz 2007. gadam rasmošanai tika izmantota Heritrix, NutchWAX un WERA programmatūra, bet sākot ar 2008. gadu tiek izmantota Web Curator Tool un Wayback Machine programmatūra.
Aso

Vārda cilme

Pēc viena uzskata personvārdu Aso un tā variantus līvi aizguvuši no vikingiem, jo tā laika dāņu rakstos sastopami vārdi Assi, Asi, Asso (Stoebke 1964). Pēc cita uzskata vārds Aso varētu būt darināts no saknes ase- (“lieta”). Personvārda Aso varianti atrodami arī 14.-16.gs. Kurzemes rakstītajos avotos (Kiparsky 1939).
Pēteris Lazdāns

Biogrāfija

Pēteris Lazdāns piedzima 1886. gada 29. janvārī Kalupes pagasta «Lazdānos» (mūsdienās atrodas Rožkalnu pagastā).
Lazdāns bija 1917. gada Rēzeknes kongresa dalībnieks no Kalupes pagasta, bija kongresa protokolētājs. No 1917. līdz 1918. gadam — Latgales Pagaidu zemes padomes loceklis. Lazdāns bija Latvijas Republikas pagaidu parlamenta — Tautas padomes — loceklis, pārstāvēja latgaliešu frakciju. 1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Latgales Zemnieku partijas saraksta. Amatā bija līdz 1922. gadam. 1920. gadā bija Ludzas apriņķa pagaidu valdes priekšsēdētājs.
1926. gadā apbalvots ar V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Lazdānam piederēja aptieka «Pie lielā tilta» Kalpaka ielā 4 Rēzeknē. 1924. gadā Lazdāns iegādājās pusi šīs aptiekas no Vladislava Rubuļa. 1936. gadā aptieka tika pārdota Zamuelam Zilberam un Izraelim Šuram. 
Otrā pasaules kara laikā devās trimdā, pārcēlās uz ASV. Miris Ņujorkā 1960. gada 5. martā. Apbedīts Sv. Kārļa kapos.