google/wiki40b huggingface dataset:
2016. gada Eiropas čempionāts futbolā

Rīkotājvalsts izvēle

Kandidatūras izvēle oficiāli sākās 2008. gada 11. decembrī — UEFA atļāva arī divu un pat trīs valstu kopēju kandidēšanu. Turnīra aizvadīšanai būs nepieciešami 9 stadioni (plus vēl 3 rezerves), kuriem jābūt darba gatavībā līdz 2014. gada 30. jūnijam. Euro 2016 rīkošanai pieteicās 4 kandidatūras: Francija, Turcija, Itālija un Zviedrijas/Norvēģijas kopīgā kandidatūra. Norvēģija un Zviedrija dalību atsauca 2009. gada nogalē, jo trūka politiskā atbalsta turnīra rīkošanai. No atlikušajām kandidātvalstīm tikai Turcija līdz šim nav rīkojusi Eiropas čempionātu — gan Francija, gan Itālija čempionātu rīkojušas divreiz. Pēc pirmās balsošanas kārtas pēdējo vietu ieņēma Itālijas kandidatūra, otrajā kārtā ar vienas balss pārsvaru pār Turciju uzvarēja Francijas kandidatūra. UEFA prezidents Mišels Platinī saņēma kritiku par izvēli, jo uz jautājumu, ka Šveice saņēma 2008. gada Eiropas čempionāta rīkotājvalsts godu laikā, kad UEFA vadīja Zeps Blaters un tagad — Francija, Platinī atbildēja, ka "Turcija varēs rīkot čempionātu, kad UEFA vadīs turks".

Čempionāta formāts

Čempionātā piedalās 24 izlases, sadalītas 6 grupās pa 4 komandām katrā. Katras grupas divas labākās komandas un 4 labākās no 6 trešo vietu ieguvējām kvalificēsies astotdaļfināliem un izspēlēs standarta izslēgšanas turnīru. Kopumā čempionātā tiks aizvadīta 51 spēle.

Grupu turnīrs

Visi spēļu laiki norādīti pēc Latvijas laika (EEST).

Oficiālās dziesmas

Turnīra atklāšanas oficiālā dziesma ir "This One's For You", kuras mūzikas autors ir Dāvids Geta un iedziedājusi zviedru dziedātāja Sāra Lāšone. Noslēguma oficiālā dziesma ir "Free Your Mind", kuras autore ir Meja Lavelle.
Superdators

Superdators ir dators ar lielāko aprēķinu ātrumu, ko ir iespējams sasniegt kādā datortehnikas attīstības laika posmā.
Superdatori tika ieviesti 1960. gados, pirmais lielais liela skaita viendabīgu procesoru paralēlu slēgumu tipa multiprocesors ar 64 procesoriem ASV aizsardzības vajadzībām tika izveidots 1960. gadā. 1970. gados superdatoros bija tikai daži procesori, 1990. gados jau sāka parādīties datori ar vairākiem tūkstošiem procesoru. Superdatorus izmanto dažādās zinātnes nozarēs, piemēram, kodolfizikā, bioloģijā, astronomijā, meteoroloģijā, kā arī citu sarežģītu uzdevumu atrisināšanai. Pašlaik ātrākais dators pasaulē ir ASV uzņēmuma Cray uzbūvētais Titan superdators — tā procesors vienā sekundē spēj izpildīt 17,59 kvadriljonus instrukciju (17,59 petaFLOPS).
Sarežģītais zvirbulēns (animācijas filma)

Sižets

Animācijas filmas pamatā ir Vika tāda paša nosaukuma pasaka.
Dāvids Balodis

Dzīvesgājums

Dzimis 1809. gadā Madlienas pagasta Lielās muižas (Essenhof) zemnieka Andreja Baloža ģimenē. Pēc 1799. gada konflikta ar muižnieku A.R.Hānenfeldu viņa tēvs pievienojās brāļu draudzei un audzināja savu dēlu tās ideju ietekmē. 1828. gadā Baloži savā mājā uzcēla saiešanas namu. Dāvids Balodis tika ievēlēts par pagasta vecāko un nonāca konfliktā ar Madlienas luterāņu draudzes mācītāju un zemnieku tiesas piesēdētājiem.  
Pēc tēva nāves 1840. gadā Dāvi Balodi izlika no tēva mājām un viņš pārcēlās uz Rīgu, kur pelnīja iztiku kā galdnieks un sāka veidot brāļu draudzi Rīgas Pēterburgas priekšpilsētā. Kad šīs sapulces aizliedza, Rīgas pareizticīgo bīskaps Irinarhs atļāva saietus noturēt Rīgas Dievmātes patvēruma (Pokrova) kapsētas koka baznīcā. Balodis še nu noturēja dievkalpojumus pareizticīgo baznīcas ārējā iekārtā, bet lietodams luterāņu dziesmu un sprediķu grāmatas. Dievkalpojumos piedalījās latvieši arī no Rīgas un Valmieras apriņķa.
Kad vēlāk D. Balodim paziņoja, ka saieti vai nu japārtrauc, vai arī draudzei jāpāriet pareizticībā, viņš izvēlējās pēdējo.
1845. gadā Balodis vērsās pie jaunā Rīgas pareizticīgo bīskapa Filareta ar lūgumu nodot viņa draudzes rīcībā kādu baznīcu. Krievijas ķeizars Nikolajs I 21. aprīlī parakstīja atļauju Rīgas latviešiem pāriet pareizticībā. Četru bada gadu (1844-1847) laikā Vidzemes guberņā atsākās latviešu zemnieku nemieri. Atraisoties no muižnieku luterticības un pārejot ķeizara ticībā, zemnieki cerēja tikt vaļā no kalpinātājiem.
Luterāņu garīdzniecībai un konsistorijai izdevās  Rīgā nobremzēt pāreju pareizticībā. 1845. gada jūlijā D. Balodis kā pareizticīgo diakons kopā ar priesteri J. Mihailovu darbojās Alūksnes apkārtnē. Vidzemes guberņas austrumu daļā izplatījās baumas par labumiem, ko iegūs tie, kas pāries pareizticībā - klaušu atlaišanu un zemi. Runāja, ka tie, kas nav pierakstījušies pareizticībā, paliks par dzimtļaudīm saviem kungiem. 
1846. gadā bīskaps Filarets iesvētīja Dāvidu Balodi par priesteri Ļaudonas pareizticīgo draudzē. Iepretim Ļaudonas luterāņu baznīcai viņš runāja uz ļaudīm: Uzklausiet, mani tautas brāļi! Pļāvēji atnākuši uz pļaujamo; kas tagad palika nepļauts, tas izbirs, un izbirušos graudus ērgļi aprīs. Jau pirmajā gadā Balodis svaidīja par pareizticīgiem 2057 latviešus (1253 vīriešus un 804 sievietes). Pavisam viņa draudzē iestājās 7322 no luterticības aizgājušie zemnieki. 
Līdz 1863. gadam Baloža vadībā uzcēla jaunu mūra pareizticīgo baznīca, kas saglabājusies līdz mūsdienām.
Miris 1864. gadā.
Nikolajs fon Tranzē

Dzīvesgājums

Dzimis 1886. gada 31. jūlijā Jaunbrenguļu muižas īpašnieka Nikolaja fon Tranzē (1842–1919) un viņa sievas Elīzas, dzimušas Veisas, ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā (1901-1906). Pēc ģimnāzijas beigšanas iestājās Tērbatas universitātes fizikas–matematikas fakultātē. 
Viņa uzskatus šaja laikā stipri ietekmēja netālu dzīvojošais Lizdēnu muižnieks un ornitologs Haralds Loudons (1876–1959), kuram  piederēja liela putnu olu un ādiņu kolekcija. 1908. gadā Tranzē piedalījās Loudona ceturtajā ekspedīcijā uz Aizkaukāzu un Centrālāziju. 
1909. gadā nolēma turpināt studēt bioloģiju Leipcigas universitātē, kur 1913. gada 20. augustā aizstāvēja disertāciju par temperatūras  ietekmi uz Daphnia magna adaptācijas reakcijām. 
Īsi pirms Pirmā pasaules kara sākuma 1914. gada jūnijā pieteicās dienēt Kaukāzā izvietotajā Krievijas impērijas 16. Tveras dragūnu pulkā, vēlāk bija priekšnieka palīgs Krievijas Sarkanā Krusta 37. priekšējā zirgu transportā (37. передовой конный транспорт) Rumānijā un Moldovā. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada aprīlī atgriezās dzimtenē un saimniekoja Jaunvāles muižā. 
Latvijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada decembrī iestājās Baltiešu zemessardzē, kas pēc Latgales atbrīvošanas 1920. gadā tika pārveidota par 13. Tukuma kājnieku pulku Kurzemes divīzijā.
1920. gadā N. Tranzē kaprāļa pakāpē atvaļinājās no kara dienesta Latvijas armijā un sāka darbu Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē kā zooloģijas katedras asistents. Pēc  1925. gadā LU Sistemātiskās zooloģijas institūta paspārnē Tranzē nodibināja Latvijas Ornitoloģijas centrāli, kas turpmākajos 20 gados bija vadošā institūcija, kura pētīja Latvijas putnus – organizēja putnu gredzenošanu, ievāca fenoloģiskus un faunistiskus datus. 1926. gadā viņš uzstājās ar ziņojumu 6. Starptautiskajā ornitologu kongresā Kopenhāgenā. 1928. gadā viņš publicēja tautas dziesmu apkopojumu "Dzīvnieki latvju dainās". 1930. gadā Tranzē ievēlēja par privātdocentu, un viņš uzsāka lekciju kursu zooloģijas studentiem, mežkopjiem un lauksaimniekiem. 1936. gadā uzrakstīja sadaļu "Latvijas zīdītājdzīvnieki. Latvijas putni" enciklopēdiskajā rakstu krājumā "Latvijas zeme, daba un tauta".
1938. gadā viņu paaugstināja amatā par docentu un uzticēja lasīt zooloģijas un salīdzināmās anatomijas kursu medicīnas, veterinārijas un farmācijas studentiem.   
1939. gadā, vācbaltiešiem izceļojot no Baltijas, arī N. fon Tranzē ar dalītam jūtām pārcēlās uz dzīvi emigrācijā. 
Dzīvodams Vācijā, Tranzē turpināja saraksti ar Latvijas ornitologiem. 1965. gadā viņš vāciski no jauna izdeva savu grāmatu par Latvijas putniem. No 1956. gada Tranzē dzīvoja Honerdingenas pilsētiņā Lejassaksijā, kur mira 1969. gada 29. septembrī.
Lielvārdes pils

Lielvārdes pils (latīņu: castrum Lennewarde, vācu: Schloß Lennewarden) bija Daugavas līvu pils, vēlāk Rīgas arhibīskapa fogta pils Lielvārdes draudzes novadā.
1981. gada arheoloģiskajos izrakumos pils dienvidaustrumu stūrī kalna plakuma malā 1 m dziļumā atsedza 1,5 m biezas un 4 m garas aizsargmūra paliekas. Mūsdienās saglabājušās pils drupas Lielvārdes parkā, kas iekonservētas 1987. gadā pēc arhitekta G.Erdmaņa projekta. Tās ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis. Kopš 1997. gada Rembates parkā pie Daugavas mākslinieks Agris Liepiņš no jauna uzcēla koka pili, kas varētu izskatīties kā Lielvārdes novada virsaiša Uldevenes rezidence.

Vēsture

No Indriķa hronikas zināms, ka 1201. gadā bīskaps Alberts Daugavas līvu Lielvārdes pilsnovadu piešķīra kā lēni bruņiniekam Danielam Bannerovam, tomēr pilsnovada vecākais turpināja valdīt senajā Lielvārdes līvu pilī. Autines sacelšanās laikā krustneši nodedzināja līvu koka pili. 1213. gadā lietuviešu sirotāji sagūstīja Lielvārdes pilsnovada vecāko Uldeveni, bet Zobenbrāļu ordenis viņu izpirka no gūsta.
Vēl pirms 1229. gada bīskapa vasalis Daniels līvu pils vietā uzcēla mūra pili. Pēc viņa nāves Rīgas bīskaps Nikolajs Lielvārdi 1248. gadā piešķīra Rīgas domkapitulam, bet 1255. gadā atzina to par savu īpašumu. 1262. gadā kaujā pie Lielvārdes žemaiši sakāva ordeņa karaspēku, kura atliekas patvērās pilī. 1361. gadā pili ieņēma un izlaupīja lietuviešu karaspēks. 14.—15. gadsimtā Lielvārde kļuva par fogtijas centru Rīgas arhibīskapijas t. s. Latviešu galā, saglabājot arī saimniecības pils — arhibīskapijas maizes klēts statusu. 15.gs. sākumā arhibīskaps bija spiests pili ieķīlāt ordenim līdz 1435. gadam.
16. gadsimtā Lielvārdes pilī atradās Antonija brāļu konventa bernardiešu klosteris (1514—1534) un pagalmā tika izbūvēta mūra baznīca. Livonijas kara laikā pils saskaņā ar 1559. gadā noslēgto pacta protectionis tika ieķīlāta Polijas karalim un nodota Polijas-Lietuvas karaspēka aizsardzībā, bet 1577. gadā pili un baznīcu nopostīja krievu karaspēks. Zviedru Vidzemes laikā ģenerālgubernators Nils Asersons Manneršelds pili daļēji atjaunoja 1633. gadā, bet vēlāk viduslaiku celtne netika remontēta un tai blakus izveidojās muižas centrs.
No 1792. gada J. K.Broces zīmējuma ir redzams, ka celtnei bijuši divi stāvi, bet līdz mūsdienām ir saglabājies tikai pusotrs stāvs un ir zudusi otrā stāva logu rinda.
19. gadsimta sākumā uzbūvēja muižas kungu māju klasicisma stilā. 20. gadsimta sākumā pēc muižas īpašnieka barona Artūra fon Vulfa pasūtījuma arhitekts Vilhelms Bokslafs veica muižas pils pārbūvi. Pirmā pasaules kara laikā gar Daugavu vairākus gadus bija frontes līnija, lielgabalu apšaužu laikā Lielvārdes muižas pili pilnīgi sagrāva.
Optika

Optika (grieķu: optikos — ‘redze’) ir fizikas nozare, kas apraksta gaismas uzvedību un īpašības, kā arī gaismas mijiedarbību ar vielu. Tā aplūko galvenās parādības, kuras saistītas ar gaismas izstarošanu, izplatīšanos un pārvēršanos citos matērijas un kustības veidos. Optikas attīstības sākumā tā pētīja tikai to starojuma daļu, kas, nonākot acī, izraisa redzes sajūtu. Šo starojumu sauc par redzamo gaismu. Mūsdienās optikas pētāmo parādību lauks ir stipri paplašinājies un tā bez redzamās gaismas aplūko arī neredzamo starojumu: infrasarkanos starus, ultravioletos starus un rentgenstarus. Bieži vien visu šo starojumu kopumu sauc par gaismu.
Karels Rahūneks

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Rahūneks uzsāka, kad 1997-98 sezonā iekļuva Čehijas Ekstralīgas kluba HK Zlīna pieaugušo klubā, aizvadot tajā 27 spēles. 1997. gadā viņu draftēja arī NHL - viņu, ar kopējo 229. numuru, izvēlējās Otavas "Senators", kura rindās Rahūneks pirmoreiz spēlēja 1999-00 sezonā. "Senators" rindās viņš spēlēja līdz pat 2003-04 sezonas vidum, kad tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers". Tiesa, 2002-03 sezonā 9 spēles Karels aizvadīja arī Krievijas Superlīgas klubā Jaroslavļas "Lokomotiv". 2004-05 sezonas NHL lokauta laikā Rahūneks atgriezās dzimtenē, sezonas pirmo pusi aizvadot HK Znojmo "Orli", bet sezonas otro pusi - "Lokomotiv" rindās. Jaroslavļas kluba rindās Rahūneks spēlēja arī 2005-06 sezonā, bet 2006-07 atgriezās "Rangers" sastāvā. 2007-08 sezonu Rahūneks aizvadīja Ņūdžersijas "Devils" vienībā. 2008. gada decembrī Karels tika atzīts par mēneša labāko KHL aizsargu. 2009. gada 10. janvārī spēlēja Pirmajā Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. 2010.—11. sezonu Rahūneks noslēdza kā līgas rezultatīvākais aizsargs.
2011. gada 7. septembrī spēlētājs gāja bojā Jaroslavļas aviokatastrofā.
Čehijas hokeja izlases rindās Rahūneks spēlējis trijos Pasaules čempionātos, 2010. gadā kopā ar izlasi izcīnot Pasaules čempiona titulu.
2016.—2017. gada LBL sezona

Komandas

LBL 1. divīzijas 2016./2017. gada sezonā pārstāvētās pilsētas
Ilze Bērziņa

Biogrāfija

1996. gada septembrī Ilze Bērziņa uzsāka mācības Rīgas Valsts 1.ģimnāzijā, absolvējot vidusskolu 2002.gada jūnijā. Beigusi Rīgas Tehniskās universitātes inženierekonomikas un vadības fakultāti, kā arī Latvijas Universitātes juridisko fakultāti.
Ilze Bērziņa ir četras reizes uzvarējusi Latvijas sieviešu šaha čempionātos (2004, 2008, 2012, 2019), vairākkārt pārstāvējusi Latvijas komandu šaha olimpiādēs un Eiropas šaha komandu čempionātos. 2010. gadā 39. šaha olimpiādē Hantimansijskā izcīnījusi individuālo bronzas medaļu pie trešā galdiņa, kas ir labākais Latvijas individuālais panākums šaha olimpiādēs pēc neatkarības atjaunošanas 1991. gadā. Ilze Bērziņa ir bijusi Latvijas šaha federācijas ģenerālsekretāre.
Uzbrukums Rīgas Centrālcietumam

Uzbrukums Rīgas centrālcietumam bija LSDSP kaujinieku veikta kaujas operācija 1905. gada revolūcijas laikā, kas notika naktī uz 1905. gada 20. septembri ar nolūku atbrīvot ieslodzītos partijas biedrus. Uzbrukuma laikā kaujinieku pusē cietušo nebija, bet atceļā divus no viņiem arestēja. Par šo pārdrošo Rīgas kaujinieku uzbrukumu rakstīja gan Krievijas impērijas, gan ārzemju prese.

Priekšvēsture

1905. gada 2. maija vakarā Pērnavas un Lauku ielas stūrī Rīgā notika terora akts, kurā nogalināja policistu (gorodovoju) Urtānu un ievainoja apakšiecirkņa uzraugu Parfjonovu. Sekojošā apšaudē ar uzbrucējiem krita gorodovojs Ostrovskis. Sprādziena vietā policija atrada vairākas šķembas un noskaidroja, ka uzbrukumā izmantoto bumbu bija izgatavojuši fabrikas "Fenikss" metāllietuves ceha strādnieki. Pret 28 rūpnīcas darbiniekiem izvirzīja apsūdzības. 
LSDSP kaujinieki nolēma Centrālcietumā ieslodzītos cīņas biedrus atbrīvot. Lai šo akciju īstenotu, vairāku grupu dalībniekus un viņu rīcībā esošos cīņas līdzekļus apvienoja.

Norise

1905. gada 20. septembra nakts uzbrukumā Rīgas Centrālcietumam, piedalījās 52 kaujinieki. Zināms, ka kaujas operācijas dalībnieki bija Jānis Žāklis (segvārds "Mērnieks"), Ferdinands Grīniņš (segvārds "Burlaks"), Jēkabs Dubelšteins (segvārds "Jēpis"), Jānis Čoke (segvārds "Brašais"), Kristaps Salniņš (segvārds "Griška"), Rūdolfs Dēliņš (segvārds "Čoms"), P. Lapsa, K. Legzdiņš un citi. Pēc iepriekš izstrādāta plāna kaujinieki sadalījās divās grupās. Viena grupa iekļuva cietuma iekštelpās, bet otra palika pagalmā, lai atvairītu sardzes uzbrukumu. 
17 kaujinieki ielauzās vieninieku korpusā un atbrīvoja LSDSP Rīgas komitejas locekli Jāni Lāci un vienu no fabrikas "Fenikss" kaujinieku vadītājiem Jūliju Šleseru, kuriem draudēja nāves sods. Pārējos apcietinātos atbrīvot neizdevās, jo nevarēja atslēgt kameras. Sadursmē nošāva vai ievainoja 15 cietuma uzraugus.

Tiesa

1906. gada oktobrī slepenpolicija arestēja F. Grīniņu un tiesāja kopā ar 16 cilvēkiem, apsūdzības tika izvirzītas par dažādiem uzbrukumiem, kopumā vismaz par 24 epizodēm. F. Grīniņam un O. Sniķeram piesprieda 15 gadu spaidu darbos, tomēr, aizbildinoties ar abu apcietināto it kā veikto bēgšanas mēģinājumu, 1906. gada 27. decembrī konvojs Grīniņu un Sniķeri pa ceļam uz Koknesi nošāva.
Dominiks Vindišs

Karjera

Pasaules kausa sacensībās debitēja 2010.—2011. gada sezonā. 2012. gada 5. janvārī uzvarēja PK posma stafetē, bet individuāli pirmo uzvaru izcīnīja 2016. gada februārī Kenmorā distancē ar kopējo startu.
Pasaules čempionātā piedalās kopš 2011. gada, labāko rezultātu individuāli (1. vieta masu startā) sasniedzis 2019. gadā.
Ziemas olimpiskajās spēlēs pirmoreiz piedalījās 2014. gadā Sočos, kur Itālijas komandas sastāvā izcīnīja bronzas medaļu jauktajā stafetē. Individuāli labāko rezultātu sasniedza sprintā, uzrādot 11. rezultātu. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā izcīnīja bronzas medaļas sprintā un jauktajā stafetē.
Ģenerālmajors

Ģenerālmajors (no latīņu: maior generalis — ‘galvenais majors’) ir viena no ģenerāļu dienesta pakāpēm. Dažās valstīs tam atbilst divīzijas ģenerāļa dienesta pakāpe.
Arturs Bērziņš (rakstnieks)

Dzīvesgājums

Dzimis 1882. gada 22. augustā Vecpiebalgas pagasta "Spietēnu" mājās amatnieka ģimenē (tagad Inešu pagastā). Mācījās Vecpiebalgas draudzes skolā. Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas vasaras sapulcēs sniedza bibliogrāfiski kritiskus pārskatus par lugu izdevumiem (1908–1910). No 1910. gada bija žurnālists Rīgā. 
Pēc Pirmā pasaules kara un Latvijas brīvības cīņām bija Latvijas Nacionālā teātra dramaturgs (1919–1921), līdztekus studēja tieslietas Latvijas Universitātē. 1925. gadā kļuva par Nacionālā teātra direktoru. 
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Zviedriju, kur strādāja Stokholmas Drotningholmas teātra muzejā. Rakastīja recenzijas par teātra izrādēm, publicēja rakstus un grāmatas par teātru darbiniekiem. Miris 1962. gada 11. jūlijā Stokholmā.
Kārlis Oskars Kundziņš (teologs)

Dzīves gājums

Dzimis 1883. gada 12. aprīlī Smiltenes mācītājmuižā mācītāja Kārļa Kundziņa (1850—1937) ģimenē, līdz 14 gadu vecumam izglītojās mājskolotāja vadībā, tad iestājas Tērbatas ģimnāzijā. Pēc tās pabeigšanas iestājās Tērbatas Universitātē, kur sāka studēt teoloģiju un 1907. gadā to absolvēja. Pēc universitātes beigšanas Kundziņš 8 gadus dzīvoja un strādāja Valmierā kā vikārmācītājs. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā ar ģimeni pārcēlās uz Tērbatu, kur tika apstiprināts kā Tērbatas Universitātes docents. Pēc Latvijas Universitātes dibināšanas viņš ieņēma dažādus administratīvus posteņus kā vairākkārtējs fakultātes dekāns, sekretārs un universitātes prorektors. Paralēli darbam universitātē viņš strādāja arī kā Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijas reliģijas — ētikas, psiholoģijas un filozofijas skolotājs. Bija vecākās latviešu studentu korporācijas Lettonia biedrs.

Darbi

Trimdā publicētas viņa grāmatas "Kristus" (1948), "Ceļš uz pilnvērtīgu dzīvi" (1948), "Dieva izredzētie" (1957), "Atmiņas" (1968) u.c.
Džudo

Džudo olimpiskajās spēlēs

Džudo vasaras olimpiskajās spēlēs tika iekļauts 1964. gadā. Tas ir pirmais austrumu cīņas veids, kas iekļauts šajā sporta forumā. 1968. gada olimpiskajās spēlēs džudo nebija, bet kopš 1972. gada tas ir bijis vienmēr. Kopš 1992. gada olimpiskajās spēlēs startē arī sievietes.
Visvairāk olimpisko medaļu džudo ir ieguvusi Japāna. Japānai ir 84 medaļas džudo (39 zelta, 19 sudraba un 26 bronzas medaļas). Nākamās ir Francija (49 medaļas) un Dienvidkoreja (43 medaļas). Latvija ir ieguvusi vienu (bronzas) medaļu. To 2000. gadā Sidnejā ieguva Vsevolods Zeļonijs.
Edinburgas prospekts

Sabiedriskais transports

Pa Edinburgas prospektu kursē 4. autobuss.
2017. gada Francijas atklātais čempionāts tenisā

2017. gada Francijas atklātais čempionāts tenisā bija 2017. gada otrais Grand Slam turnīrs, kas no 2017. gada 28. maija līdz 2017. gada 11. jūnijam notika Francijas galvaspilsētā Parīzē. Tas norisinājās uz māla seguma kortiem ārpus telpām. Šis bija 116. Francijas atklātais čempionāta turnīrs.

Latvijas sportisti

No Latvijas turnīrā piedalījās 4 sportisti - Aļona Ostapenko, Anastasija Sevastova, Ernests Gulbis un Daniela Vismane junioru sacensībās.
Junioru sacensību meiteņu vienspēlēs D. Vismane sasniedza 2. kārtu, dubultspēlēs pretiniecēm piekāpās 1. kārtā.
Ernests Gulbis, kurš spēlēja ar aizsargāto rangu, piedzīvoja zaudējumu 1. kārtā pret Marinu Čiliču.
Anastasija Sevastova turnīra pirmajā kārtā uzvarēja Anniku Beku, otrajā kārtā pieveica Eižēniju Bušāru un pirmo reizi sasniedza French Open 3. kārtu, kurā piekāpās Horvātijas sportistei Petrai Martičai. Sieviešu dubultspēlēs Sevastova kopā ar Mendiju Minellu zaudēja 1. kārtā.
Aļona Ostapenko sieviešu dubultspēlēs kopā ar Rakelu Atavo un jauktajās dubultspēlēs pārī ar Bruno Soarešu pretiniekiem piekāpās jau 1. kārtā.
Vienspēlēs A. Ostapenko izcīnīja sensacionālu uzvaru turnīrā. Viņa kļuva par pirmo Latvijas tenisisti, kas uzvarējusi vai sasniegusi kāda no Grand Slam turnīru fināliem vienspēlēs, tāpat viņa ir rangā viszemāk esošā tenisiste, kas sasniegusi Francijas atklātā čempionāta finālu. Turnīra finālā A. Ostapenko uzvarēja rumānieti Simonu Halepu, kļūstot par pirmo neizsēto tenisisti kopš 1933. gada, kas izcīnījusi uzvaru Francijas čempionātā. Uzvara Francijā bija viņas pirmā uzvara WTA tūrē; viņa kļuva par pirmo sievieti kopš 1979. gada, kas pirmo WTA uzvaru gūst Grand Slam turnīrā. Pēc uzvaras turnīrā viņa sasniedza 12. vietu vienspēļu rangā.
Amilspirts

Atrašanās dabā

Divi no amilspirtu izomēriem (2-metil-1-butanols un 3-metil-1-butanols) ir galvenā sīveļļu sastāvdaļa (tie veidojas rūgšanas laikā no aminoskābēm leicīna un izoleicīna).

Iegūšana

Iegūst no sīveļļām, tās pārdestilējot, kā arī no naftas krekinga gāzēm.
Skroderdienas Silmačos

"Skroderdienas Silmačos" ir Rūdolfa Blaumaņa luga. Luga ir uzrakstīta 1901. gadā, bet tās pirmizrāde notika 1902. gada 30. janvārī Rīgas Latviešu teātrī. Daudzas teātra trupas iestudē šo lugu katru gadu ap Jāņu laiku un tā ir kļuvusi par neatņemamu svētku sastāvdaļu.

Sižets

Silmaču saimniece Antonija Jāņos gatavojas precēt Aleksi. Nedēļu pirms kāzām mājās ir liela rosība. Lai sagatavotu kāzu tērpus, lugas sākumā ierodas skroderis Dūdars ar savu mācekli Rūdi un šuvēja Zāra. Viņiem seko arī tirgotāji Ābrams un viņa dēls Joske. Palīgos salīgta arī Bebene. Turklāt kalpiem Pičukam un Aucei piedzimis dēls, kuru aprūpē dziedniece Tomuļu māte.
Notikumu gaitā atklājas, ka Antonijai bijušas attiecības ar Dūdaru. Pirms astoņiem gadiem Dūdars sakropļojis kāju un Antonija, mātes pierunāta, viņu pametusi, lai apprecētu veco Silmaču saimnieku. Pēc vīra nāves iepriekšējā gadā viņa satuvinājusies ar Aleksi, kurš ar viņu saderinās pēc iedzeršanas miestiņā, kaut patiesībā mīl Elīnu. Kamēr mājās baumo, ka Aleksis taisās saimnieci precēt mantas dēļ, viņš mokās, nespēdams pārtraukt attiecības. Bet Dūdars, negribēdams, ka mīļotā sieviete ir nelaimīga, cenšas Antoniju pārliecināt, ka Aleksis viņu nemīl. Tikmēr Joske slēpj no tēva savas attiecības ar Zāru, jo Ābrams iebilst pret dēla laulībām ar nabadzīgo sievieti. Apstākļu sakritībā Ābrams cieš sprādzienā, kurā viņš vaino Joski un Zāru.
Dūdaram izdodas pārliecināt Ābramu, ka viņa aizdomas ir nepamatotas. Jāņu dienas rītā arī Antonija panāk, ka Ābrams atzīst Joskes un Zāras attiecības. Bet Aleksis, redzēdams, cik laimīgi kopā ir Pičuks un Auce, beidzot atceļ kāzas. Dūdars piedāvā precēt izmisušo Antoniju. Tādējādi vienu kāzu vietā gaidāmas trīs — Antonijai ar Dūdaru, Aleksim ar Elīnu un Joskem ar Zāru.
2019. gada Giro d'Italia

Pirmssacensību favorīti

Galvenie Maglia Rosa favorīti bija iepriekšējie Giro d'Italia uzvarētāji, Vinčenco Nibali (Bahrain–Merida) un Toms Dimulēns (Team Sunweb). Citu favorītu vidū bija Migels Anhels Lopess (Astana), Mikels Landa (Movistar Team), Primožs Rogličs (Jumbo–Visma) un Saimons Jeitss (Mitchelton–Scott).
Par nozīmīgākajiem sprinta posmu favorītiem tika uzskatīti francūzis Arno Demārs (Groupama–FDJ), austrālietis Keilebs Jūans (Lotto-Soudal) un itālis Elia Vivjāni (Deceuninck–Quick-Step).

Dopings

2019. gada 15. maijā UCI paziņoja, ka pagaidu diskvalifikācija piešķirta Kristijanam Korenam (Bahrain–Merida) par viņa iesaisti Operation Aderlass dopinga lietā. Komanda atsauca sportistu no sacensībām.