google/wiki40b huggingface dataset:
Jiri Jāksons

Dzīvesgājums

Dzimis Vīlandes apriņķa Sārepēdi pagasta zemnieku ģimenē. Mācījās Tērbatas Trefnera ģimnāzijā (1886—1892), studēja Tērbatas Universitātes Juridiskajā fakultātē (1892—1896). No 1897. līdz 1901. gadam Jāksons bija advokāta palīgs Vīlandē un vienlaikus vadīja vietējo zemnieku biedrību. No 1901. gada advokāta palīgs un vēlāk advokāts Rīgā, kur vadīja igauņu izglītības un palīdzības biedrību "Imanta", 1913. gadā Mazajā nometņu ielā 17 Āgenskalnā uzcēla sešgadīgu skolu mācībām igauņu valodā.
Pirmā pasaules kara laikā no 1915. līdz 1919. gadam Jāksons bija valdes loceklis Tallinas pilsētas bankā, kā arī Igaunijas lauksaimnieku centrālbiedrības un Tallinas ekonomiskās savienības priekšsēdis.
1917. gadā pēc Februāra revolūcijas Jāksonu iecēla par apvienotās Igaunijas guberņas komisāra palīgu. No 1917. līdz 1918. gadam Igauņu zemes padomes vadītāja palīgs. No 1918. gada Igaunijas Pagaidu valdības ģenerālpilnvarotais saziņai ar vācu okupācijas varu.
No 1918. līdz 1920. gadam Igaunijas tieslietu ministrs vispirms pagaidu valdībā un vēlāk valdībā. Savukārt no 1924. gada 16. decembra līdz 1925. gada 15. decembrim bija Igaunijas Valsts vecākais, 1925. gada maijā kā Igaunijas valsts galva oficiāli viesojās Rīgā.
Pēc tam no 1926. līdz 1940. gadam Jāksons bija Igaunijas bankas vadītājs. Tāpat no 1929. līdz 1936. gadam vadījis Igaunijas finanšu komiteju Nāciju līgā, kā arī Nacionālās ekonomiskās padomes loceklis no 1935. līdz 1938. gadam.
Igaunijas Satversmes sapulces un parlamenta pirmā, otrā, trešā, ceturtā un sestā sasaukuma deputāts. Igaunijas Brīvības krusta kavalieris.
Pēc Igaunijas okupācijas 1941. gadā Jāksonu apcietināja, apsūdzēja kontrrevolucionārā darbībā, deportēja un 1942. gada 20. aprīlī nošāva Gulaga nometnē Sverdlovskas apgabalā.
Pulsārs

Pulsārs ir rotējoša neitronu zvaigzne. Zvaigznes rotācija rada ap zvaigzni intensīvu magnētisko lauku, kas ir miljoniem reižu spēcīgāks nekā uz Zemes. Gluži kā bāka pulsārs izstaro starojuma kūļus no karstiem punktiem, kas atrodas uz zvaigznes virsas vai virs tās.
Daugavpils iela (Rīga)

Vēsture

1845. gadā tā minēta ar nosaukumu Mazā Kurpnieku iela (vācu: Kleine Schuster- oder Mattenstrasse, krievu: Малая Шустерская улица). 
1859. gadā to Daugavpils pilsētas vārdā pārdēvēja par Dinaburgas ielu (Dünaburger Strasse, Дюнабургская улица), 1915. gadā par Dvinskas ielu, 1923. gadā par Daugavpils ielu.
Somālijas žirafe

Izskats un īpašības

Somālijas žirafes kažoka raibumi ir lieli un koši oranžīgi vai sarkanbrūni. Tiem ir daudzstūru forma, bet vienu no otra tos atdala koši baltas, šauras līnijas, kas atgādina tīklu. Uz kāju apakšējām daļām, līdz pašiem nagiem, raibumi var būt un var nebūt. Vairāk par žirafes anatomiju un īpatnībām var izlasīt galvenajā rakstā žirafes.
Jānis Jaunzems

Dzīvesgājums

Dzimis 1884. gada 27. maijā Koku pagasta skolā rakstnieka Apsīšu Jēkaba un viņa sievas Beātes, dzimušas Krievs, ģimenē.
1897. gadā beidza Vecgulbenes draudzes skolu, 1904. gadā Rīgas pilsētas ģimnāziju. Studēja Tērbatas Universitātes medicīnas fakultātē, iestājās studentu korporācijā Lettonia. Pēc studiju beigšanas bija Ķirurģiskās klīnikas asistents (1911-1914), aizstāvēja Dr. med. disertāciju (1914). 
Pirmā pasaules kara laikā bija kara ārsts Krievijas impērijas armijas Rezerves 213. hospitāļa vecākais ordinators (1914-1917). Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas viņu demobilizēja un J. Jaunzems strādāja par privātārstu Tērbatā (1918). Piedalījās Latvijas brīvības cīņās kā Igaunijas armijas 2. Hospitāļa vecākais ordinators, tad Ziemeļlatvijas brigādes pārsiešanas nodaļas vecākais ārsts, pēc uzvaras Cēsu kaujās viņu 1919. gada jūlijā iecēla par Vidzemes divīzijas ārstu un Rīgas kara slimnīcas Ķirurģiskās nodaļas vadītāju.
1921. gadā paaugstināts ārsta pulkvežleitnanta pakāpē.
Padomju okupācijas laikā 1940. gada novembrī atbrīvots no darba. Vācu okupācijas laikā Rīgas pilsētas II, III un V poliklīniku ķirurgs (1941-1943).
Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, kur miris 1946. gada 7. decembrī Eslingenes bēgļu nometnē Vācijā.
Smailīte

Smailīte vai kajaks (iniktuts: qajaq; alueutu: iqyax) — augšēji slēgta laiva, kurā airētājs sēž ar seju braukšanas virzienā un, izmantojot divlāpstiņu airi, virza to uz priekšu tikai ar savu spēku.

Vēsture

Airēšana smailītēs nav jauns sporta veids, kas izgudrots pamatojoties uz vecajiem. Tās priekštecis ir pirmatnējā cilvēka vienkocis (no masīva koka izgrebta laiva), kas ejot līdzi cilvēces attīstības vēsturei ir mainījis savu izskatu. Senāk smailītes tika izmantotas kā pārvietošanās un medību līdzeklis. Nav īsti zināms, kur ir šo laivu dzimtene, jo tās attīstība notika vienlaicīgi dažādās pasaules daļās.
Amerikas kontinenta iedzīvotāji izmantoja audumu un dzīvnieku ādas, lai pārklātu izdobtus koka klučus, kamēr eskimosi bija izveidojuši smailīti, kurā 1 vai 2 airētāji varēja sēdēt daļēji norobežotā sēdeklī. Laivas tika gatavotas viegli plūstošas un manevrējošas, lai pārvietotos caur Ziemeļamerikas apvidus mežonīgajām krācēm un putainajām straumēm.
Arī Arktikas iezemiešu kultūras ir pavadījušas gadsimtus, projektējot, pārdomājot un labojot trūkumus un nepilnības, mainot smailīšu attīstības līmeņus. Galarezultātā tika radītas smailītes, kuras bija vislabāk piemērotas katram atšķirīgajam reģionam un cilvēkam. Lielākoties smailītes tika gatavotas izmantojot koku par rāmi, kas bija sasiets ar dzīvnieku cīpslām un pārklāts ar roņa ādu. Citas smailītes tika gatavotas no vaļa kauliem vai izdobta koka, par apvalku izmantoja jūras lauvas ādu un vaļa taukus kā vielu spraugu blīvēšanai.
Konstrukcijas no Grenlandes, Bafina Zemes un Aleutu salām, kā arī Beringa šauruma, visas bija ārkārtīgi unikālas. Smailītes no Grenlandes bijušas seklas un zemas, turpretī Bafina Zemes smailītes bija zināmas, kā platākas, garākas un daudz lielāka tilpuma. Augsts savienojums apkārt kokpitam bija ļoti veiksmīgs izgudrojums, kas atstāja airētāju sausu arī vētrainos laika apstākļos. Smailītes no Beringa šauruma bija īsas un labi pazīstamas ar to stabilitāti. Aleutu salu smailītes bija zināmas ar konstrukciju, kurai bija izgudrots sazarots loks, ar kuru labi šķelt viļņus.
Kails Palmeri

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Palmeri sāka 2010.—11. gada sezonā AHL komandā Sirakjūsas "Crunch". Tiesa, jau 3. novembrī Palmeri tika izsaukts uz Ņūdžersijas "Devils" un aizvadīja savu debijas spēli NHL, tajā pārspējot Tampabejas "Lightning" vārtsargu Denu Elisu un gūstot arī savus debijas vārtus. Kopumā 2010.—11. gada sezonā NHL Palmeri aizvadīja 11 spēles. "Crunch" sastāvā savukārt Palmeri sezonu noslēdza kā komandas rezultatīvākais spēlētājs. Arī nākamajā sezonā Palmeri spēles laiku dalīja starp "Crunch" un "Ducks". Palmeri vairs nebija "Crunch" rezultatīvākais spēlētājs, taču sezonas noslēguma tika iekļauts līgas simboliskajā izlasē.
2012.—13. gada sezonā Palmeri Anahaimas "Ducks" rindās aizvadīja jau 42 spēles, tajās gūstot 21 rezultativitātes punktu. Arī nākamajās divās sezonās Palmeri guvi vidēji 30 punktus sezonā, līdz 2015. gada vasarā tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils". Tās rindās Palmeri aizvadīja spožu 2015.—16. gada sezonu, to ar 57 punktiem noslēdzot kā rezultatīvākais "Devils" spēlētājs.
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2012. gada Pasaules čempionātā.
Anna Ābele

Biogrāfija

Anna Alīde Ābele dzimusi 1881. gada 1. maijā (19. aprīlī pēc vecā stila) Valmiermuižas "Mazķēdiņos" (tagad Burtnieku pagastā) saimnieku Pētera Ābeles un Annas ģimenē.
1915. gadā beigusi Petrogradas Augstāko sieviešu kursu Slāvistikas nodaļu. Pie Jāņa Endzelīna studējusi baltu valodas Latvijas augstskolā.
No 1917. līdz 1918. gadam strādājusi Petrogradas Universitātes Salīdzināmās valodniecības katedrā par asistenti. Pasniegusi baltu valodas Prāgas Universitātē no 1922. līdz 1924. gadam. Pēc tam sākusi pasniegt Latvijas Universitātē (līdz 1944. gadam), no 1939. gada — profesore. 1944. gadā emigrējusi uz Vāciju, 1949. gadā pārcēlusies uz dzīvi ASV.
Nodarbojusies ar latviešu valodas zilbju un intonācijas pētīšanu. Ābele izveidoja Latvijā pirmo eksperimentālās fonētikas kabinetu.
1979. gadā ASV tika nodibināts Ābeles piemiņas fonds, kas piešķir balvas par zinātniskajiem pētījumiem valodniecībā.
Čili pipari

Čili pipari jeb čili ir stipri kairinošs garšvielu sajaukums, ikdienas piedeva meksikāņu virtuvē, kā arī vairākos Dienvidamerikas,  Āzijas un īpaši Taizemes valstu ēdienos. No dažādiem Meksikas rajoniem iegūtas aptuveni 70 dažādu šķirņu aso  piparu, piemēram, saldo mulatos, tumšo pasilja un zaļo halapenjo. Pasaulē esot 200 dažādu aso piparu šķirnes.
Garšvielu galvenā sastāvdaļa parasti ir paprika, kaltēti un samalti kapsaicīnu saturoši Kajennas pipari (Capsicum annuum). Capsicum 
ģints augi izraisot dedzināšanas sajūtu kur viela nonāk tiešā saskarē ar audiem. No dažām kapsaicīnu saturošām čili šķirnēm tiek izgatavota piparu gāze.

Asuma skala

1912. gadā ASV farmaceits Skovils izveidoja čili asuma mērvienību — Scoville Heat Units. Skaitlis apzīmē, cik reizes čili pipara ekstrakts jāatšķaida ar cukurūdeni, līdz kapsaicīnu vairs nevarot sagaršot. Saldus piparus apzīmē ar "0", halapenjo piparus skalā apzīmē ar 2500-5000, bet tabasko un kajennas piparus — ar 30 000—50 000. Visasākie esot habanerosa pipari, kurus skalā apzīmē ar 100 000—300 000. Skalas diapazons skaidrojams ar garšotāja subjektivitāti. Čili izmērs ir asuma pazīme, jo lielāks čili pipars, jo maigāks. 80% kapsaicīna esot sēklā un membrānā. Apgalvots, ka ne vienmēr svaigais čilli ir asāks par kaltēto.

Ticējumi

Čili ir navatlu vārds, bet savukārt Kajennas piparu nosaukums esot no Gviānas pilsētas Kajennas. Kristofora Kolumba ārsts esot atvedis no jaunās pasaules čili sēklas (Capsicum ģints) un eiropiešiem skaidrojis, ka tie esot pipari (Piper ģints). Gadus vēlāk portugāļu tirgotāji tos esot izplatījuši uz Āzijas zemēm. Mūsdienās vislielākā čili ražotāja un eksportētāja ir Indija.
Pastāv dažādi ticējumi par čili iedarbību uz cilvēka fizioloģiju un veselību. Senie acteki čili pipariem esot piedēvējuši dzimumdziņu veicinošas īpašības. Ēdot čili piparus, pastiprināti izdalās endorfīni, hormoni, kuri rada labsajūtu un uzlabojot imunitāti. Čili kairina mutes un kuņģa gļotādu, tādējādi sekmējot kuņģa sulas izdalīšanos. Tiek veicināta apetīte, un uzlabojas gremošanas process. Tāpat pikanti ēdieni veicinot vielmaiņu, un tiek sadedzināts vairāk kaloriju. Taizemiešu zinātnieki esot pierādījuši, ka čili kapsaicīns spējot ietekmēt glikozi sieviešu asinīs. Kapsaicīns samazinot gan taukaudu daudzumu organismā, gan tauku daudzumu asinīs. Pipariem piemīt arī pretmikrobiska ietekme zarnu traktā un asins viskozitāti mazinošas īpašības.
"Dziednieciskie čili pipari" uzlabojot aknu darbību un aizkavē vēža šūnu augšanu. Tie spējot uzlabot veselības stāvokli hepatītu, astmas, epilepsijas un alerģijas gadījumā. Kapsaicīns tiek izmantots pretsāpju ziedēs pret artrītu, jostas rozi (herpes zoster) un citām kaitēm.
Arkādijs Dvorkovičs

Biogrāfija

Piedzimis šaha meistara un FIDE starptautiskā arbitra Vladimira Dvorkoviča (krievu: Владимир Яковлевич Дворкович) (1937—2005) ģimenē. 1994. gadā beidzis Maskavas Valsts universitātes ekonomikas fakultāti, bet 1997. gadā beidzis Djūka Universitāti ar ekonomikas maģistra diplomu.
No 1994. līdz 2000. gadam strādājis Krievijas Finanšu ministrijā, kurā bijis Ekonomikas ekspertu grupas zinātniskais vadītājs, konsultants, vecākais eksperts un izpilddirektors. 2000. gadā bijis eksperts Krievijas Stratēģisko pētījumu centrā. No 2000. gada augusta līdz 2001. gadam bijis Krievijas Federācijas ekonomiskās attīstības ministra Germana Grefa padomnieks. No 2001. līdz 2004. gadam bijis Krievijas Federācijas ekonomiskās attīstības ministra vietnieks. No 2004. gada aprīļa līdz 2008. gada maijam bijis Krievijas Federācijas prezidenta ekspertu grupas vadītājs. No 2008. līdz 2012. gadam bijis Krievijas premjerministra vietnieks un Krievijas Federācijas prezidenta palīgs.

FIDE prezidents

No 2007. līdz 2009. gadam bijis Krievijas šaha federācijas viceprezidents, atbildējis par bērnu un jaunatnes šaha attīstību. No 2010. līdz 2014. gadam bijis par Krievijas šaha federācijas uzraudzības padomes priekšsēdētāju.
 2018. gada 3 oktobrī Dvorkovičs ievēlēts par Starptautiskās šaha federācijas (FIDE) prezidentu.
Indiāņu karotāja galvassega

Indiāņu karotāja galvassega ir no putnu spalvām vai ādas veidota galvasrota, kuru senāk Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāji tērpa kaujas laukā, bet mūsdienās izmanto galvenokārt ceremoniju vai svētku laikā. Baltgalvas ērgļa astes spalvu galvassegu drīkstēja nēsāt tikai kaujā sevi apliecinājis kareivis. Piemēram, tāda atļauja tika dota karotājam, kurš pirmais bija pieskāries pretiniekam kaujas laukā.
Līdz 1800. gadam Lielo līdzenumu ciltis nēsāja galvassegas ar vertikāli, stingri nostiprinātām spalvām. Tās turpināja nēsāt arī 19. gadsimtā; sevišķi raksturīgas bija siksiku (blekfūtu) konfederācijai. 1811. gadā Brekenridžs aprakstīja arikaru galvassegas: "Viņi valkā sava veida kroņus no spalvām, kādas redzamas lielākajā daļā no gleznām, kurās attēloti sarkanādainie. Kroņi ir ļoti skaisti. Augstu tiek vērtēti no gulbju spalvām darinātie". Tā saucamās saules galvassegas parādījās 19. gadsimta 30. gados. Tām vaļīgāk piestiprinātas spalvas pletās līdzīgi stariem. Glabāja vai pārvadāja galvassegas īpašās cilindriskam futrālim līdzīgās somās.
Galvassegu ārējam skaistumam bija otršķirīga nozīme. Uzskatīja, ka ērgļa spalvās ir garu spēks, kas spēj aizsargāt to nēsātāju. Tā, piemēram, slavenais dienvidu šaijenu karotājs Romiešu Deguns vairākas reizes zirgā traucās gar nepārtraukti šaujošu amerikāņu zaldātu ierindu. Viņš ticēja, ka no lodēm to pasargāja ērgļa spalvu galvassega.
Galvassegām izmantoja ne tikai ērgļu, bet arī citu putnu spalvas, piemēram, tītaru, žagatu vai gulbju, kā arī sermuļu, bebru, ūdru ādiņas, bizonu ragus, zirgu astrus. Tās izgatavoja tikai vīrieši. Sievietei uzticēja vienīgi izšūt ar dzeloņcūku adatām vai pērlītēm šauru ādas josliņu.
Spalvu rotu nēsāja ne tikai Lielo līdzenumu, bet arī Lielā Baseina un Augstās plakankalnes kultūrapgabalu ciltis. Daži līdzenumu indiāņi kā pauni vai omahi valkāja arī turbānveida galvassegas no ūdru, lapsu vai citu dzīvnieku ādām, rotājumam dažkārt piestiprinot atsevišķas spalvas.
Alēle

Alēles ir dažādas viena gēna alternatīvas formas, kas nosaka pazīmju fenotipisko dažādību. Dažādas alēles mutaģenēzes ceļā var pārveidoties cita citā. Homoloģiskajās hromosomās viena gēna dažādās alēles izvietotas identiskos lokusos, un katrā hromosomā ir tikai viena attiecīgā gēna alēle.
Sociālās identitātes teorija

Sociālās identitātes dimensijas

Sociālās identitātes teorija ietver trīs dimensijas, caur kurām skaidro dažādus procesus.

Kognitīvā dimensija

Sociālās identitātes kognitīvā dimensija attiecas uz indivīda izpratni par piederību un ietver paškategorizācijas procesu. Paškategorizēšana ir process , ko persona izmanto, lai identificētu sevi ar kādu grupu, kas var rezultēties ar vairākām grupām un sociālām identitātēm. Piemēram, cilvēki var klasificēt sevi pamatojoties uz viņu piederību darba tirgum, tautībai un / vai dzimumam utt.

Vērtēšanas dimensija

Novērtēšanas komponents reprezentē grupas pašnovērtējumu, un to, kāda vērtība tam tiek piešķirta.

Emocionālā dimensija

Emocionālais komponents skaidro cilvēka emocionālo piesaisti sociālai grupai.
Bojans Krkičs

Karjera

Bojans Krkičs dzimis Leidā, Katalonijā. Viņa tēvs bija serbs, bet māte spāniete. No 1999. līdz 2005. gadam viņš spēlēja FC Barcelona jauniešu komandās. Viņš ir ātrs uzbrucējs ar labu bumbas pārvaldes tehniku. 2006./2007. gada sezonā viņš spēlēja FC Barcelona B komandā, līdz 17 gadu vecumā parakstīja līgumu ar Barcelona pirmo komandu. Bojans pirmo spēli Barcelona rindās aizvadīja 2007. gada 24. aprīlī, gūstot vārtus draudzības spēlē pret Al-Ahly komandu. Spēle beidzās ar Barcelona uzvaru 4—0.
Barselonas kluba jauniešu komandas rindās viņš guva vairāk nekā 1000 vārtu.
Politetrafluoretilēns

Vēsture

Politetrafluoretilēnu 1938. gadā nejauši atklāja firmu DuPont un General Motors kopuzņēmuma Kinetic Chemicals ķīmiķis Rojs Plankets (Roy Plunkett), pētot fluorētos ogļūdeņražus. Plankets bija atstājis ar tetrafluoretilēna gāzi uzpildītu balonu sausajā ledū un pēc kāda laika konstatēja, ka balona manometrs vairs neuzrāda spiedienu. Balons tika nosvērts, lai noskaidrotu, vai gāze nav izplūdusi, bet izrādījās, ka balona masa nav mainījusies. To atverot, atklājās, ka gāze ir pārvērtusies par vaskveidīgu baltas krāsas vielu, kas bija ķīmiski praktiski nesagraujama - tā nešķīda nekādos šķīdinātājos un to neietekmēja vārīšana stiprās skābēs un sārmos. Materiālu neietekmēja ne ļoti zemas, ne ļoti augstas temperatūras, uz to neiedarbojās mitrums un saules gaisma, tādēļ sākās nopietni jaunā produkta pētījumi.
1941. gadā tika atklātas metodes, kā no šīs vielas izgatavot dažādus izstrādājumus - materiāls tika patentēts un DuPont plastmasu rūpnīca sāka ražot pirmos teflona (kā tika nosaukts jaunais polimērs) izstrādājumus - tās bija tvertnes un cauruļvadi šķidram fluorūdeņradim Manhetenas projekta vajadzībām. Fluorūdeņradis (HF) bija nepieciešams, lai atdalītu urānu-235 no urāna-238 (urāns-235 ir atombumbu izgatavošanai nepieciešams izotops), tomēr HF ir ārkārtīgi agresīva viela, kas sagrāva tvertni no jebkura tolaik pazīstamā materiāla. DuPoint teflons šo problēmu atrisināja. Teflonu Otrā pasaules kara laikā lietoja arī citiem stratēģiskiem mērķiem - sprāgstvielu rūpnīcu slāpekļskābes tvertnēm, radaru ierīcēs, lidmašīnu motoros, tādēļ tas bija slepens stratēģisks materiāls un pilnīgi visu DuPoint ražoto politetrafluoretilēnu nopirka ASV valdība.
Teflona preču zīme tika reģistrēta tikai pēc kara - 1945. gadā, tad šo materiālu sāka izmantot arī civilām vajadzībām un pētīt citas tā potenciālās iespējas.
Viktors Meļņičenko

Šaha kompozīcija

Ar kompozīciju nodarbojies no 1956. gada. Publicējis vairāk nekā 300 šaha kompozīcijas, galvenokārt divvilčus un trīsvilčus. Astoņu PSRS individuālo čempionātu dalībnieks, 14. čempionāta (1978) uzvarētājs un 18. čempionāta (1986) sudraba medaļas ieguvējs divvilču žanrā, seškārtējs PSRS Bruņoto spēku čempions, četrkārtējs Ukrainas čempions. PSRS sporta meistars šaha kompozīcijā (1971).
No 1984. gada starptautiskais tiesnesis un no 1989. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Hennings Šarpenbergs

Dzīvesgājums

Cēlies no ietekmīgas Greifsvaldes Šarpenbergu dzimtas. 1393. gadā beidza Prāgas universitāti.
1417. gadā kļuva par Rīgas arhibīskapijas prāvestu.
1424. gadā Rīgas domkapituls viņu ievēlēja par Rīgas arhibīskapu, ko pretēji Vācu ordeņa gribai, apstiprināja Romas pāvests Martins V.
1425. un 1426. gada bullās Romas pāvests atbrīvoja Rīgas arhibīskapu no 1393. gadā nolemtās inkorporācijas Vācu ordenī un atzina viņu par Rīgas feodālo senioru.
1428. gada 3. provinciālkoncilā Rīgā atbalstīja Konstances koncila reformu ieviešanu, kas paredzēja dievkalpojumu noturēšanu latviešu valodā.
1431. gadā Valmieras landtāgs pieņēma lēmumu, ka inkorporācijas atcelšana neattieksies uz arhibīskapa Heninga pēctečiem.
1435. gadā Valkas landtāgā nolēma uz 6 gadiem slēgt Livonijas valstu savienību un aizliedza ieroču lietošanu savstarpējās ķildās.
1437. gadā arhibīskaps Henings sasauca 4. provinciālkoncilu, lai ieviestu pret Romas pāvestu vērstā Bāzeles koncila lēmumus.

Dokumenti

Rusova hronika:
"Mestris Heinrichs Šungels izbeidza visus strīdus starp Rīgas kapiteli un 12. Rīgas biskapu Heningu Šarfenbergu no vienas un ordeni no otras puses, bet šis miers netapa ilgi ieturēts. Tā kā vienmēr starp virsbiskapiem un mestŗiem bija pārmērīga sacensība, naids un nenovēlība augstākās varas dēļ, un Rīgas pilsoņiem visai nepatika, ka ordenis Daugavgrīvas cietoksni, Rīgas un Ādažu pilis bija uzcēlis tik tuvu pie Rīgas, un tādēļ viņi turējās kopā ar biskapiem, kas izsauca pastāvīgus kaŗus starp abām pusēm".
Oļegs Piganovičs

Spēlētāja karjera

Pēc vairākām Krievijas Pirmajā līgā aizvadītām sezonām profesionāļa karjeru Piganovičs sāka 2005.—06. gada sezonā Krievijas Augstākās līgas kluba HK Dimitrova sastāvā. Sezonas gaitā gan hokejists pārcēlās uz Voskresenskas "Khimik" vienību, tās sastāvā aizvadot arī 2006.—07. gada sezonu.
2007.—08. gada sezonu aizsargs sāka Krievijas Superlīgas kluba Čeļabinskas "Traktor" sastāvā. Pēc sezonas beigām Piganovičs ieguva līgas labākā debitanta balvu. Tās rindās aizvadīja trīs sezonas, 2010. gada maijā noslēdzot līgumu ar Maskavas "Spartak". 2011.—12. gada sezonu uzsāka kā "Spartak" kapteinis, taču sezonas gaitā tika aizmainīts uz Habarovskas "Amur" rindām.
2012.—13. gada sezonas vidū no "Amur" rindām tika aizmainīts uz Omskas "Avangard", savukārt 2013. gada maijā Piganovičs noslēdza līgumu ar Doņeckas "Donbass". Gadu vēlāk, "Donbass" paziņojot par dalības KHL pārtraukšanu, Piganovičs atgriezās Čeļabinskas "Traktor" rindās.
Viktors Makarovs

Biogrāfija

Augstāko izglītību (maģistra grādu politikas zinātnē) ieguvis 2002. gadā Kopenhāgenas Universitātē, Dānijā.
No 2005. līdz 2011. gadam strādājis nevalstiskajā organizācijā "Baltijas forums", bijis tās pētniecības programmu direktors.
2008. gadā kopā ar Pēteri Viņķeli dibina nevalstisko organizāciju "Politikas centrs "EuroCivitas"", ir šīs organizācijas direktors. Autors vairākiem pētījumiem, kas skar sabiedrības integrācijas jautājumus un Latvijas iedzīvotāju attieksmi pret Eiropas Savienību. Citas akadēmiskās intereses ir "demokrātijas teorija, pilsonība, multikulturālisms, nacionālā un eiropeiskā identitāte, politiskā kultūra un vērtības Latvijā un postpadomju telpā". Vietnē "politika.lv" par šiem tematiem ir atrodamas tuvu pie 40 Makarova publikācijām.
2011. gadā iesaistījās politikā, kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās no Zatlera Reformu partijas saraksta Rīgas vēlēšanu apgabalā. Ir Reformu partijas valdes loceklis. 2011. gada 26. novembrī kļuva par Ārlietu ministrijas parlamentāro sekretāru.
Cirgaļu pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Pēc 1920. gada zemes reformas Aumeisteres muiža (Aumeisteris, Hofmeistershof, Serbigal) sadalīta 221 vienībā 4861 ha kopplatībā (pilī iekārtota skola), Lobērģu muiža (Blumbergshof) sadalīta 56 vienībās 1308 ha kopplatībā (pilī kopmoderniecība), Zaķu muiža (Augustental) 16 vienībās 271 ha kopplatībā.
1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Aumeisteru un Cirgaļu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Smiltenes rajonā. Mūsdienās Cirgaļu pagasta teritorija iekļauta Valkas novada Zvārtavas pagastā un Smiltenes novada Bilskas un Grundzāles pagastos.
Matvejs Mudrovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1776. gada 3. aprīlī Vologdas sieviešu klostera pareizticīgo priestera ģimenē kā ceturtais dēls. Mācījās Vologdas garīgajā seminārā, pēc tam studēja medicīnu Maskavas universitātē (1796-1800). Stradāja par ārstu Jūras hospitālī un apmeklēja Krievijas Medicīniski-ķirurģiskās akadēmijas sēdes.
Pēc tam turpināja studijas ārzemēs, kur studējis Berlīnē, Vircburgā, Getingā, Vīnē, Parīzē (1802-1805). Pēc atgriešanās Krievijas impērijā, iecelts par Viļņas kara hospitāļa ārstu (1805-1808). Uzrakstīja darbu "Kara patoloģijas principi..." (1808).
1808. gada jūnijā atgriezās Maskavā un sāka Maskavas Universitātes (MU) Medicīnas fakultātē lasīt kara medicīnas kursu. 1809. gadā ievēlēts par patoloģijas, terapijas un klīnikas profesoru, Pēc 1812. gada kara beigām profesoru Mudrovu ievēlēja par Krievijas Medicīniski-ķirurģiskās akadēmijas Maskavas nodaļas Klīniskā institūta direktoru un atkārtoti par MU medicīnas fakultātes dekānu (1813, 1819, 1825). Līdztekus aktīvi darbojās brīvmūrnieku ložās un biedrībās, ar viņa palīdzību atjaunoja Sv. Joana pareizticīgo baznīcu (церковь св. Иоанна Лествичника) Maskavas Kremlī.
Miris 1831. gada 20. jūlijā Pēterburgā holēras epidēmijas laikā, vadot holēras slimnīcu. Apglabāts Pēterburgas holēras kapos.

Sabiedriskā darbība

1802. gadā, ceļojot cauri Rīgai uz Berlīni, barona G. Gīnes vadītajā Rīgas Eifonijas biedrībā (ložā „Zur kleinen Welt“) saņēmis brīvmūrnieka patentu, bet Jelgavā uzņemts augstākajos grādos vecskotu ložā „Ernst zum rothen Adler“ (1802). Berlīnes ložas „Zur Eintracht“ brālis (1803-1804), Parīzes „Krusta bruņinieku“ ložas brālis (1804-1805). Sanktpēterburgas ložas „Mirstošā sfinksa“ brālis (1808). Maskavas ložas „Neptūns“ brālis (1819), Maskavas skotu grādu ložas „Fēnikss“ brālis (1819), 2. pārraugs (1821). Rozenkreiceru ordeņa Maskavas teorētiskā grāda loceklis (1819-1821).