google/wiki40b huggingface dataset:
Līvāni

Vēsture

Līdz 13. gadsimta sākumam tagadējo Līvānu teritorija atradās Jersikas ķēniņvalsts sastāvā. Arheoloģiskie atradumi liecina, ka šeit pie senā vikingu Daugavas ūdensceļa atradies pilskalns ar apmetni, kurā atrasti 10. - 11. gadsimta sudraba monētu un stienīšu depozīti. Uzskata, ka šeit varētu būt bijis Lepenes jeb Lepones pilsnovada centrs. Arī Ernests Brastiņš domāja, ka Lepene atrodusies starp Krustpili un Jersiku. 1255. gada 31. martā Romas pāvests Aleksandrs IV pēc Rīgas arhibīskapa Alberta lūguma apstiprināja viņa īpašumā Letijas teritorijā Lepones pili un Jersikas pilskalnu. Iespējams, ka Livonijas krusta karu laikā ap 1273. gadu Līvānos notika kauja ar lietuviešiem pie Dubnas (Dubenâ). 1289. gadā Dubnas pils pieminēta kā arhibīskapa vasaļa Johana no Bardevišas (Johannes de Bardewisch) īpašums.
1533. gadā Rīgas arhibīskapa vasalis Līvens šeit dibināja miestiņu, no viņa vārda esot cēlies vietas nosaukums (Lievenhof). Tomēr Līvāni dēvēti arī citos līdzīgos vārdos (Limehnen, Libenen, Livenen). Pēc Livonijas konfederācijas sabrukuma Līvāni nokļuva Livonijas Pārdaugavas hercogistes, vēlāk Inflantijas vaivadijas sastāvā. Līvānu muiža no 1677. gada piederēja poļu magnātam Leonardam Pocijam, kas 1678. gadā Līvānos uzcēla koka baznīcu, ko 1685. gadā Latgales-Piltenes bīskaps Nikolajs Poplavskis konsekrēja kā Svētā Erceņģeļa Miķeļa baznīcu.
Pēc Latgales pievienošanas Krievijas impērijai (1772) Līvāniem 1824. gadā piešķīra miesta tiesības. Miests strauji attīstījās pēc Rīgas-Dinaburgas dzelzceļa atklāšanas 1861. gadā. Vienlaicīgi atklāja arī jaunu mūra baznīcu, kuras būvniecību atbalstīja Krustpils pils barons Korfs, kam šajā laikā piederēja arī Līvānu muiža. 1872. gadā barons N. Korfs Līvānos uzcēla celulozes fabriku, bet ap 1887. gadu Jūliuss Fogess nodibināja stikla fabriku.
Pirmā pasaules kara laikā Līvāni vairākus gadus atradās frontes līnijas tuvumā, tāpēc artilērijas apšaudēs tika sagrautas daudzas ēkas. Latvijas brīvības cīņu laikā miestu 1918. gada decembrī ieņēma Padomju Latvijas armija, no 1919. gada 7. jūnija līdz 27. augustam pie Līvāniem notika trīs kaujas, kurās Latvijas bruņotajiem spēkiem neizdevās ieņemt stratēģiski svarīgās pozīcijas pie Dubnas ietekas Daugavā. Ceturtā kauja notika 1919. gada 3. oktobrī, kad 3. Jelgavas kājnieku pulks un Baltijas landesvērs beidzot ieņēma Līvānus. 
1920. gada agrārās reformas rezultātā Līvānu muižu sadalīja 153 vienībās 1533 ha kopplatībā. Daļu muižas centra ēku (Zirgu pasta staciju) piešķīra Latvijas pastam. 1926. gadā Līvāniem piešķīra pilsētas tiesības, 1922. gadā atjaunoja stikla fabriku un ierīkoja lielu kūdras fabriku.
Otrā pasaules kara laikā Līvānus 1941. gada 29. jūnijā ieņēma Vērmahts, bet 1944. gada 1. augustā Sarkanā armija. Pēc kara tie bija Līvānu rajona centrs (1950-1959).
1994. gadā Līvānu stikla fabrika pārtapa par akciju sabiedrību "Līvānu stikls". Kopš 2004. gada tā pastāvēja kā Vācijas kompānijas "Herner Glass" meitasuzņēmums SIA "Lettglass", līdz beidzot bankrotēja 2008. gadā.
Gustavs fon Bergmanis

Biogrāfija

Dzimis Ādažu jeb Bukultu (Neuermühlen) mācītāja Baltazara fon Bergmaņa un viņa sievas Annas Elizabetes, dzim. Depkinas, ģimenē. Viņa brāļi bija Baltazars (1736-1789), Ambrozijs (1740-1784) un Liborijs fon Bergmanis (1754-1823).
No 1763. gada viņš mācījās Veimāras ģimnāzijā. 1767.-1770. gadā Bergmanis studēja teoloģiju un dabaszinības Leipcigas universitātē.
1771.-1780. gadā viņš bija luterāņu mācītājs Āraišu draudzē, 1780.-1785. gadā Mazsalacas draudzē, kur 1782.-1785. gadā iekārtoja Mazsalacas grāmatu spiestuvi savā mājā.
1785.-1814. gadā Bergmanis bija mācītājs Rūjienas draudzē un Rūjienas grāmatu spiestuves īpašnieks. Divdesmit astoņos amata gados viņš izpotēja pret bakām ap 12 000 Rūjienas apkārtnes ļaužu, par ko 1802. gadā saņēma zelta pateicības medaļu. 1806. gadā Maskavas Zinātņu biedrība G. Bergmani ievēlēja par savu goda biedru. No 1807. gada viņš bija Vidzemes luterāņu baznīcas virskonsistorijas asesors.
Miris Rūjienā 1814. gada 12. jūlijā.
Andris Lapiņš

Biogrāfija

Andris Lapiņš ir studējis Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā (JVLMA) un ieguvis bakalaura grādu operdziedāšanā, koncertdziedāšanā un mūzikas pedagoģijā diriģenta, profesora Viestura Gaiļa vadībā. Piedalījies vairāk nekā simts JVLMA Operstudijas Figaro izrādēs. Operstudijā Figaro kopš 1996.gada nodziedātas vairākas spilgtas lomas (Ragana E.Humperdinka operā "Ansītis un Grietiņa", Almaviva Dž.Rosīni operā "Seviļas bārddzinis", Cintis J.Kalniņa operā "Lolitas brīnumputns" u.c.). Profesionālās iemaņas mākslinieks pilnveidojis pie vokālajiem pedagogiem gan Latvijā, gan ārzemēs.
Tenors Andris Lapiņš strādā Latvijas Nacionālajā operā un baletā, kā arī piedalās operešu (Latvijas Operetes fonds) un lielo mūzikas formu iestudējumos kā Latvijā, tā ārvalstīs.
2006.gadā Andris Lapiņš piedalījies The European Opera Centre (Liverpūle, Lielbritānija) rīkotajā operdziedātāju konkursā, kur izturējis 500 dalībnieku atlasi un piedalījies Morisa Ravēla operas "Bērns un burvības" iestudējumā (diriģents Lorāns Pijo).
2006.gadā A.Lapiņš piedalījies Royal Liverpool Philharmonic un European Opera Centre operu speciāliestudējumos "Dmitrijam Šostakovičam — 100" diriģenta Vasilija Petrenko vadībā. Tāpat par godu D.Šostakoviča simtgadei Anglijas studijas Avio Record ierakstītajā CD Andris Lapiņš ir iedziedājis lomas — Rotšilds (Fleišmans "Rotšilda vijole") un Krugels (Šostakovičs "Spēlmaņi").
Andris Lapiņš piedalījies virknē viesizrāžu. 2007.gadā ar Noplukušā zemnieķela lomu D.Šostakoviča operas "Mcenskas apriņķa lēdija Makbeta" izrādē Sicīlijā, Katānijas Masimo Bellīni operteātrī. Šo pašu lomu 2007.gadā Andris Lapiņš dziedāja uz Maskavas Lielā teātra skatuves un Remendado lomu Ž.Bizē operā “Karmena”, bet 2013.gadā turpat dziedāja Trikē lomu P.Čaikovska operā Jevgēnijs Oņegins. Noplukušā zemnieķeļa loma Andra Lapiņa izpildījumā skanējusi arī Viļņas Kongresu namā, Honkongas Mākslas festivālā, Duisburgas operā Vācijā un citur.
Kā solists Andris Lapiņš dziedājis Vācijā, Honkongā, Taivānā, Dalhallas operfestivālā Zviedrijā, Francijā, Austrijā, Itālijā, Igaunijā, Lietuvā, Lielbritānijā un citviet pasaulē.
Andris Lapiņš dziedājis virkni tenora solo, tai skaitā: Karls Orfs "Carmina Burana", Hektors Berliozs "Rekviēms", Džoakīno Rosīni "Stabat mater", Endrū Loids Vēbers "Rekviēms", Rihards Dubra "Kantāte".
Vairāki komponisti speciāli Andrim Lapiņam, kam raksturīgs spilgts augšējais reģistrs un raksturlomu atspoguļošanas talants, rakstījuši lomas: Andris Dzenītis operā "Dauka" (Klibais skolotājs), Kristaps Pētersons operā "Mihails un Mihails spēlē šahu" (Melnais Zirgs), Jānis Lūsēns operā "Leļļu opera" (Karabass-Barabass), Ēriks Ešenvalds operā "Augļu koks ir Jāzeps" (Maizes cepējs), Valts Pūce mūziklā "Velniņi" (Laupītājs) un citi.
Latvijas futbola izlase 2014. gada Pasaules kausa kvalifikācijā

Latvijas futbola izlase laika posmā no 2012. gada septembra līdz 2013. gada oktobrim piedalījās 2014. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā. Finālturnīrs norisinājās 2014. gada jūnijā un jūlijā Brazīlijā.
Latvijas izlase tika ielozēta UEFA zonas kvalifikācijas turnīra G grupā kopā ar Grieķijas, Slovākijas, Bosnijas un Hercegovinas, Lietuvas un Lihtenšteinas izlasēm. Lai kvalificētos finālturnīram, grupā bija jāiegūst pirmā vieta, savukārt labākās astoņas no deviņu grupu otro vietu ieguvējām sacentīsies izslēgšanas spēlēs par četrām ceļazīmēm uz čempionātu.
Markuss Jūhansons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Jūhansons uzsāka 17 gadu vecumā, kad 2007.—08. gada sezonas izskaņā devās laukumā trīs Zviedrijas Elitsērijas kluba Färjestad BK izslēgšanas kārtas spēlēs. Nākamo sezonu hokejists jau pilnībā aizvadīja Färjestad BK rindās, kopā ar komandu izcīnot Zviedrijas čempiona titulu.
2010. gada maijā Jūhansons noslēdza trīs gadu līgumu ar NHL vienību Vašingtonas "Capitals". Tās sastāvā nākamajā sezonā Jūhansons aizvadīja 69 spēles, atzīmējās ar 27 rezultativitātes punktiem. "Capitals" rindās Jūhansons aizvadīja septiņas sezonas, līdz 2017. gada vasarā tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils" vienību. 2018.—19. gada sezonas otrajā pusē uzbrucējs tika aizmainīts uz Bostonas "Bruins". Kopā ar "Bruins" Jūhansons sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā gan piekāpjoties Sentluisas "Blues" hokejistiem. Vasarā uzbrucējs noslēdza divu gadu līgumu ar Bufalo "Sabres".
Lapiņu sēnes

Lapiņu sēnes jeb lapiņsēnes ir cepurīšu sēņu grupa, kuru augļķermeņu cepurītes himenofors sastāv no lapiņām. Agrāk himenofora veids bija noteicošais sēņu sistemātikā, kurā atsevišķi iedalīja lapiņu, stobriņu un adateņu sēnes, tomēr mūsdienās šis dalījums tiek uzskatīts par novecojušu un sēnes ar lapiņām tiek iekļautas vienās rindās ar citām, piemēram, lapiņu sēnes no mieteņu dzimtas tagad ietilpst beku rindā, kurā pārsvarā ir stobriņu sēnes. Mikoloģijā pēc molekulārās ģenētikas pētījumiem pēdējos 20 gados tiek uzskatīts, ka lapiņas vairākām sēņu dzimtām atlases ceļā izveidojušās neatkarīgi cita no citas. Sadzīvē reizēm par lapiņām vienkāršojot sauc arī cepurītes krokas, kuras ārēji līdzinās nelielām lapiņām un kuras raksturīgas, piemēram, parastajām gailenēm. Vienlaikus ne tikai sadzīvē, bet pat mikologu sastādītajos sēņu noteicējos joprojām sēnes tiek sakārtotas pēc himenofora veida, jo dalījums pēc tā ir uzskatāmāks par zinātnisko. Pazīstamākās ģintis no lapiņu sēnēm ir bērzlapes, pienaines, atmatenes, mušmires, dižsardzenes, pūkaines, čigānenes, celmenes un mietenes, taču pastāv daudz citu lapiņu sēņu ģinšu un sīku lapiņu sēņu, kuras nelieto pārtikā to izmēru dēļ un tādēļ tās ir ļoti maz pētītas.
Dienvidu Tules salas

Vēsture

Salas 1775. gada 31. janvārī atklāja britu jūrasbraucēja Džeimsa Kuka ekspedīcija, bet laikapstākļu dēļ nespēja noteikt, vai tās ir atsevišķas salas, vai daļa no lielākas zemes masas un nosauca to par Dienvidu Tuli pēc mītiskās Tules Atlantijas okeāna ziemeļos. Salu atsevišķo statusu 1819. gadā noteica Krievijas ekspedīcija jūrasbraucēja Fabiāna fon Belinshauzena vadībā.
No 1955. gada janvāra līdz 1956. gada sākumam Tules salā darbojās argentīniešu vasaras polārstacija Tenjente Eskivela, bet no 1976. gada līdz 1982. gadam — vissezonas stacija Korveta Urugvaja.
Elīass Lindholms

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Lindholms sāka 2011.—12. gada sezonā, kad pēc vairākiem kluba sistēmā aizvadītiem gadiem, debitēja Zviedrijas Elitsērijas vienības Brynäs IF sastāvā. Kopā ar komandu Lindholms izcīnīja Zviedrijas čempiona titulu. Komandas rindās uzbrucējs aizvadīja arī 2012.—13. gada sezonu, to noslēdzot jau kā viens no komandas rezultatīvākajiem spēlētājiem.
2013.—14. gada sezonu Lindholms uzsāka jau NHL vienības Karolīnas "Hurricanes" sastāvā. Savus pirmos NHL vārtus Lindholms guva 2013. gada 10. oktobra spēlē pret Vašingtonas "Capitals". Savu pirmo NHL sezonu Lindholms noslēdza ar 21 punktu 58 spēlēs.
Vāveru iela (Jūrmala)

Sabiedriskais transports

Pa Vāveru ielu kursē 7. mikroautobuss, tāpat dažu reisus dienā veic 1. mikroautobuss.
Vidus dialekts

Vidus dialekts ir viens no trim latviešu valodas dialektiem. Vidus dialekts ir latviešu literārās valodas pamatā. Tiek izšķirtas trīs izlokšņu grupas: Vidzemes, zemgaliskās un kursiskās. Vidzemes un zemgaliskās izloksnes ir vairāk savstarpēji tuvākas.
Šajā dialektā runā Vidzemes vidienē, sākot no ziemeļrietumiem (Mazsalaca) līdz ziemeļaustrumiem (Valka), tad pāri Smiltenei, Valmierai un Cēsīm virzienā uz Rīgu. Vidus dialektā runā arī Zemgales līdzenumā un Kurzemē uz dienvidiem no Kuldīgas. Dialektā runājošie tiek saukti par lejzemniekiem (tāpat tiek saukti lībiskajā dialektā runājošie).
Daļā izlokšņu ir saglabājušās trīs senās intonācijas: stieptā, lauztā un krītošā. Tomēr dažās vietās sakrīt stieptā un krītošā vai arī lauztā un krītošā.
Biķeru baznīca

Vēsture

Biķeru draudzes novads kopš 17. gadsimta vidus bija viens no četriem Rīgas patrimoniālā apgabala draudzes novadiem. Zviedru Vidzemes laikā 1690. gadā uzcēla pirmo koka baznīcu — kapelu. Ziemeļu kara laikā, 1701. un 1702. gadā, to vairākas reizes izlaupīja un izpostīja. 1703. gadā uzcēla jaunu krustveidīgu kapelu, ko 1710. gadā pilnībā sagrāva Rīgas aplenkuma laikā. Lielākā daļa draudzes locekļu izmira Lielajā mēra epidēmijā vai krita karā.
1718. gadā draudzi atjaunoja un 1764. gadā tika pieņemts lēmums par jaunas baznīcas celtniecību. Tajā pašā gadā topošajai baznīcai uzdāvināja divus lielus zvanus. Pamatakmens likšana notika 1765. gada 2. maijā. Būvdarbus vadīja Ernests Heidefogels, mūrniekmeistars J. N. Bergs un namdaris Albrehts. 1766. gada 1. oktobrī baznīca tika iesvētīta par godu Krievijas impērijas ķeizarienei Katrīnai II.
19. gadsimtā tās austrumu daļā tika uzcelta sakristeja, 1891. gadā baznīcā ierīkoja apkuri. 1896. gadā draudzes mācītājs nolēma celt filiālbaznīcu, 1901. gadā par baznīcas celtniecību nolēma draudzes konvents. Uzceltā baznīca tika 1908. gadā iesvētīta par Krusta baznīcu. Šī ir viena no retajām baznīcām Rīgā, kurai līdz mūsdienām bez izmaiņām ir saglabājies būvapjoms. Lieli remontdarbi baznīcā notika 1926. gadā, 1934. gadā ievilka elektrību. 1939. gadā tajā tika uzcelta kapliča funkcionālisma stilā no mūra.
Latvijas PSR laikā 1967. gadā baznīcu atsavināja draudzei, ēkā iekārtoja jahtu darbnīcu un stikla vitrāžu darbnīcu. Lielākā daļa baznīcas iekārtas priekšmetu tika iznīcināta. 1989. gadā baznīcā tika atsākta dievkalpojumu noturēšana.
Garāža (filma)

Sižets

Dabas aizsardzības institūta darbinieku kooperatīvam jālemj par četru kolēģu izslēgšanu, jo saskaņā ar jauno zemes plānu kooperatīvajai garāžai ir samazināta zemes platība. Izbalsojamo biedru sarakstā valde ierakstījusi četrus „mīkstmiesīgus” biedrus. Vairākumā palikušie veiksminieki ātri nobalsoja par sarakstu, tomēr kāda principiāla sieviete bija ieslēgusi valdi telpā, tāpēc sēdei bija jāturpinās cauru nakti, beidzot uzklausot arī mazākumu.
Esības prieks

Sižets

Filma veidota par selekcionāru Pēteri Upīti, kam piešķirts Latvijas PSR Nopelniem bagātā zinātnes un tehnikas darbinieka goda nosaukums.
Latvijas futbola izlase 1930. gadā

Spēles

 Latvija: Arvīds Jurgens; Voldemārs Grāvelis, Rūdolfs Kundrāts, Voldemārs Roze, Alberts Šeibelis, Voldemārs Bērziņš, Ēriks Skadiņš, Hermanis Jēnihs, Ēriks Pētersons, Alfons Novickis, Arvīds Bradiņš.
 Latvija: Arvīds Jurgens; Voldemārs Grāvelis, Voldemārs Roze, Kārlis Karsons, Alberts Šeibelis, Voldemārs Bērziņš, Arnolds Tauriņš, Voldemārs Žins, Ēriks Pētersons, Fricis Dambrēvics, Arkādijs Pavlovs.
 Latvija: Arvīds Jurgens; Voldemārs Grāvelis, Fricis Laumanis, Voldemārs Roze, Rūdolfs Kronlaks, Voldemārs Bērziņš, Arkādijs Pavlovs, Fricis Dambrēvics, Ēriks Pētersons, Alfons Novickis (Alberts Šeibelis 46'), Roberts Blūmentāls.
 Latvija: Viktors Vizla (Harijs Lazdiņš '46); Voldemārs Grāvelis, Fricis Laumanis, Voldemārs Roze, Rūdolfs Kronlaks (Aleksandrs Stankus 46'), Voldemārs Bērziņš, Arkādijs Pavlovs, Voldemārs Žins, Ēriks Pētersons, Alfons Novickis, Fricis Dambrēvics.
 Latvija: Harijs Lazdiņš; Voldemārs Grāvelis, Voldemārs Roze, Aleksandrs Stankus (Kārlis Karsons '46), Rūdolfs Kronlaks, Voldemārs Bērziņš, Arkādijs Pavlovs, Voldemārs Žins (Hermanis Jēnihs '46), Ēriks Pētersons, Fricis Dambrēvics, Roberts Blūmentāls.
 Latvija: Viktors Vizla; Voldemārs Grāvelis, Fricis Laumanis, Voldemārs Roze, Alberts Šeibelis, Voldemārs Bērziņš, Fricis Dambrēvics, Arkādijs Pavlovs, Ēriks Pētersons, Aleksandrs Priede, Roberts Blūmentāls.
Eņģeļu impērija

"Eņģeļu impērija" franču: L'Empire des Anges) ir 2000. gadā iznākusi otrā daļa franču rakstnieka Bernarda Verbēra fantastikas romānu triloģijai "Tanatonauti". 2010. gadā grāmata izdota arī latviski.
Baltausu gaura

Izskats

Baltausu gaura ir maza auguma pīle ar garu, smailu knābi, kuram ir robaina mala. Tā ir otra mazākā gaura, mazāka ir tikai mazā gaura (Mergellus albellus). Tās ķermeņa garums 40—49 cm, spārnu izplētums 60—66 cm, svars 453—879 g. Uz galvas tai ir kupls, vēdekļveida cekuls, kas var būt gan pieglausts, gan izcelts stāvus. Izslejot cekulu, tās galva izskatās proporcionāli liela. Tēviņiem uz cekula ir liels, balts laukums, kas kontrastē ar melno galvu. Ķermeņa apspalvojums uz muguras ir melns, sāni sarkanbrūni, aste tumši pelēka, bet krūtis un pavēdere balta. Uz krūtīm divas melnas svītras. Tēviņa acis ir koši dzeltenas, toties mātītei tumši brūnas. Mātītes cekuls ir sarkanbrūns, bet ķermenis un galva pelēkbrūna. Abiem spārnos ir dažas baltas spalvas, kas uz muguras veido baltu svītru rakstu, kad spārni ir salocīti. Ienirstot acis sargā trešais plakstiņš, kas ir plāns un caurspīdīgs. Zem ūdens gaurai mainās arī redze.

Uzvedība

Baltausu gaura mājo tīros meža ezeriņos, upītēs un slapjos purvos. Tās parasti veido nelielus barus, kuros ir 10—12 putni. Tām nepatīk cilvēku tuvums un iztraucētas aizlido. Tās ir vienas no visātrāk lidojošām pīlēm.

Barība

Baltausu gaura ir aktīva dienas laikā. Barojas tā ienirstot, lai meklētu nelielas zivtiņas, vēžveidīgos un ūdens kukaiņus, nelielos daudzumos barojas arī ar ūdensaugiem un to sēklām.

Ligzdošana

Ziemas sākumā baltausu gauras veido monogāmus pārus, kuru attiecības ilgst līdz olu perēšanas brīdim. Ligzdošana sākas martā. Riesta laikā tēviņi sadzen mātītes nelielos baros un riņķo ap tām, izslietiem cekuliem, cenšoties pievērst to uzmanību, ik pa brīdim sasitot spārnus. Tas arī izslien knābi pret debesīm, atliec galvu pret muguru un cilā knābi uz augšu un leju. Kad mātīte pieņem tēviņu, tā iegrimst ūdenī, liekot saprast, ka ir gatava pāroties.
Tā ligzdo koka dobumā ūdens tuvumā. Ligzda tiek izklāta ar dažādām augu daļām, lapām, stiebriem, koka skaidām, pēc olu izdēšanas tās tiek apklāts ar dūnām. Dējumā ir 6—12 olas. Reizēm ligzdā var atrast ļoti daudz olas. Zinātnieki uzskata, ka tās sadēj citas mātītes. Līdzko mātīte sāk perēt olas, tēviņš to atstāj. Inkubācijas periods ilgst apmēram 32—33 dienas. Drīz vien pēc izšķilšanās mātīte mazos pīlēnus ved uz ūdenstilpni. Pēc 70 jaunie putni sāk lidot.
Bēgļi

Bēgļu skaits

Pasaulē iekšzemes bēgļu skaits sasniedz 5,3 miljonus, no tiem 1,2 miljoni ir Afganistānā, 720 000 - Kolumbijā, 563 000 - Šrilankā un 573 000 - Azerbaidžānā. 2002. gadā 1 miljons cilvēku gaidīja, līdz tiks izskatīts viņu iesniegums par patvēruma meklētāja statusa piešķiršanu. Vairums patvēruma meklētāju ir dzīvojuši attīstības valstīs. Viņi uzskata, ka dzimtenē tiek politiski vajāti.

Patvēruma meklētāji

Patvēruma meklētājs ir cilvēks, kas savā dzimtenē tiek vajāts politisku, reliģisku vai etnisku iemeslu dēļ un meklē patvērumu citā zemē. Vairums pieteikumu par patvēruma piešķiršanu tiek noraidīti, piemēram, Vācijā apmēram 95%. Bet ne visi pieteikumu iesniedzēji tiek nosūtīti atpakaļ uz dzimteni. Vienā daļā no pieteikumiem izteikta vēlme iegūt tā saukto "neilgo patvērumu" atbilstoši Ženēvas konvencijai. ES ir vienojusies par to, ka patvēruma meklētājs, visvēlākais, gadu pēc pieteikuma iesniegšanas var saņemt pastāvīgu darbu.
Kingedvardpointa

Vēsture

Apvidu 1901.—1904. gada ekspedīcijas laikā pētīja Zviedrijas Antarktiskā ekspedīcija Oto Nordenšelda vadībā. 1904. gadā līča galā tika izveidota norvēģu vaļu mednieku bāze Grītvikena. 1909. gadā Karaļa Edvarda ragā iepretī Grītvikenai tika uzbūvēts salu pārvaldošais britu maģistrāts. 1925. gadā Discovery Investigations programmā blakus maģistrātam tika izveidota jūras izpētes laboratorija. 1950. gadā laboratoriju savā pārvaldē pārņēma Folklenda Salu dienests. Stacija tika apdzīvota no 1950. gada 1. janvāra līdz 1952. gada 1. janvārim un nepārtraukti no 1969. gada 13. novembra līdz 1982. gada 3. aprīlim.
1982. gada 3. aprīlī Argentīnas spēki ieņēma un slēdza staciju; īslaicīgi tā tika pārdēvēta par Kolonelselaiju (Punta Coronel Zelaya). Tā paša gada 25. aprīlī Apvienotās Karalistes bruņotie spēki operācijas Paraquet ietvaros atguva kontroli pār salu. Līdz 2001. gada 22. martam Kingedvardpointā bāzējās neliels britu garnizons. 2001. gadā stacija atkal tika nodota civilā kontrolē un liela daļa infrastruktūras — atjaunota un pārbūvēta.
Jevgeņijs Kazačoks

Klubos

Ar futbolu sācis nodarboties kluba "Liepājas Metalurgs" jauniešu komandā, kur viņa pirmais treneris bija Aleksandrs Stradiņš. 2011. gadā tika izīrēts citai Liepājas komandai SFK Varavīksne, kuras sastāvā debitēja 1. līgā. 2012. gada sezonu aizvadīja "Liepājas Metalurgs" dublieru komandā.
2013. gada sākumā pārgāja uz FK Spartaks Jūrmala. Virslīgā debitēja 2013. gada 31. martā spēlē pret Ilūkstes NSS, nākot uz maiņu 75. minūtē un spēles kompensācijas laikā izceļoties ar vārtu guvumu. 2013. gada decembrī tika atzīts par Latvijas jaunatnes gada labāko futbolistu un saņēma Ilmāra Liepiņa balvu.
2016. gada sezonā "Spartaks" sastāvā kļuva par Latvijas čempionu. Sezonas noslēgumā tika vēlreiz atzīts par gada labāko Latvijas jaunatnes futbolistu, kā arī saņēma balvu kā Virslīgas sezonas labākais pussargs.

Izlasē

Spēlējis dažādu vecumu Latvijas jauniešu izlasēs. Latvijas nacionālajā izlasē debitēja 2017. gada 9. jūnijā FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Portugāli.
Austrumsibīrijas jūra

Robežas

Ziemeļos plešas Ziemeļu Ledus okeāns (pastāvīgās ledus segas dienvidu robeža), austrumos — Vrangeļa sala un Čukču jūra, dienvidos atrodas Austrumsibīrija — Čukotkas autonomais apvidus un Jakutija, rietumos — Jaunsibīrijas salas, Ļahova salas un Laptevu jūra.

Vispārējs apraksts

Lielāko daļu gada klāj ledus. Jūra atrodas virs kontinentālā šelfa, 70% jūras ir seklāka par 50 metriem, vidējais dziļums — 66 metri, dziļākā dzelme — 358 metrus dziļa. Rietumu daļā Sibīrijas piekraste ir līdzena — jūra apskalo Janas—Indigirkas zemieni un Kolimas zemieni. Rietumu daļā jūrā ieplūst lielas upes — Indigirka un Kolima, kā arī nedaudz mazākā Alazeja. Austrumu daļā piekraste kalnaina. Atmosfēras temperatūra vasarā 0 °C līdz 2 °C (4 °C dienvidu daļā), ziemā — līdz -30 °C.
Ūdens virsējā slāņa sāļums no 5 ‰ pie upju ietekām līdz 30 ‰ ziemeļu daļā, temperatūra ziemā -1,8 °C līdz -1,2 °C, vasarā -1 °C līdz 0 °C.
Lielākie līči ir Kolimas līcis pie Kolimas ietekas un Čaunas līcis austrumu daļā. Pie Čaunas līča ieejas atrodas Ajonas sala.
Lielākā osta jūras krastā ir Peveka jūras austrumu piekrastē pie Čaunas līča. Jūrā notiek zveja, roņu medības.

Vēsture

Krievu jūrasbraucēji jūru sasniedza 17. gadsimtā, braucot no vienas upes ietekas līdz citai. 1648. gadā Semjons Dežņovs un Fedots Aleksejevs šķērsoja jūru no Kolimas ietekas, šķērsojot arī Čukču jūru, Beringa šaurumu un sasniedzot Anadiras ieteku.
Sistemātiska jūras izpēte un kartēšana notika vairākās ekspedīcijās, kas tika organizētas 1735.—1742. gadā, 1820.—1824. gadā, 1909. gadā, 1911.—1914. gadā.
Raimonds Salmiņš

Dzīvesgājums

Dzīvoja Slokā, strādāja Jūrmalas Rakstnieku namā par šoferi. Kā Latvijas Tautas frontes biedrs piedalījās barikāžu aizstāvēšanā 1991. gada janvārī. 
Uzzinājis par Maskavā notikušo varas apvērsumu, 19. augusta vakarā Raimonds Salmiņš ar savu dienesta mikroautobusu "Latvija" kopā ar darba kolēģi Jāni Verpakovski devās uz Rīgu. Tajā laikā Rīgas OMON kaujinieki kopā ar Baltijas kara apgabala karaspēka vienībām ieņēma stratēģiski svarīgākās valsts un sabiedrisko organizāciju ēkas, ieskaitot Rīgas Iekšlietu pārvaldes māju Aspazijas bulvāra un 13. janvāra iela krustojumā. 
Rīgas iekšlietu pārvaldes ieņemšanas laikā kaujinieki ar automātiskiem ieročiem tiešā tēmējumā sašāva garām braucošo R. Salmiņa vadīto mikroautobusu. Apšaudē nogalināja Raimondu Salmiņu un kājās ievainoja viņa līdzbraucēju. Aculiecinieki vēlāk stāstīja, ka uzbrucēji nošauto šoferi izrāvuši no mikroautobusa. Nogalinātā ķermenī atrada 36 ložu trāpījumus. Pastāv uzskats, ka uzbrucēji noturējuši R. Salmiņa automašīnu par Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas mikroautobusu.
Bez tēva palika R. Salmiņa dēls Edgars (10) un meita Ramona (6). 
Apglabāts dzimtas kapos Ragaciemā.
Kanālmalas apstādījumos starp Bastejkalnu un Raiņa bulvāri atrodas akmens ar uzrakstu Raimonda Salmiņa piemiņai. Informācija par viņu atrodama 1991. gada barikāžu muzejā.

Apbalvojums

2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Raimondu Salmiņu pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa tuviniekiem.
Pasaules U-19 čempionāts basketbolā

Pasaules čempionāts basketbolā U-19 izlasēm ir basketbola turnīrs Pasaules vīriešu basketbola izlasēm, kuru sastāvā ir 19 gadus veci un jaunāki basketbolisti. Čempionāts notiek kopš 1979. gada un tiek organizēts ik pēc diviem gadiem, lai arī sākotnēji tas notika reizi četros gados.