google/wiki40b huggingface dataset:
Roberts Bukarts

Karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru R. Bukarts uzsāka 2005. gadā, kad spēlēja Latvijas hokeja līgas kluba SK Rīga 20 sastāvā. 2006.—2007. gada sezonā viņš aizvadīja 7 spēles HK Rīgas 2000 rindās, bet 2007.—2008. gada sezonā devās uz Ziemeļameriku, no kuras gan pavisam ātri atgriezās, pievienojoties SK Rīga 18 rindām. 2008.—2009. gada sezonu R. Bukarts aizvadīja Krievijas Augstākās līgas kluba Maskavas "Krilia Sovetov" rindās. 2009. gada KHL draftā viņu izraudzījās Rīgas "Dinamo" ar kopējo 13. numuru.
2009. gada vasarā pievienojās Rīgas "Dinamo", tās sastāvā nākamajā sezonā KHL aizvadot 32 spēles. Lai gan turpmākajās sezonas Bukarta spēles laiks komandā pieauga, joprojām daļu katras sezonas viņš aizvadīja "Dinamo" fārmklubos. 2014.—15. gada sezonā Bukarts Rīgas "Dinamo" sastāvā atzīmējās ar 14 rezultativitātes punktiem, kas kļuva par viņa rezultatīvāko sezonu KHL karjerā. 2015.—16. gada sezonas ievadā komanda līgumu ar uzbrucēju lauza.
2015. gada novembrī hokejists pievienojās Čehijas Ekstralīgas klubam HK Zlīna. Bukarts ātri kļuva par vienu no komandas līderiem, decembrī tiekot atzīts par Ekstralīgas mēneša labāko spēlētāju. Sezonu uzbrucējs noslēdza ar 31 rezultativitātes punktu 36 spēlēs. Martā komanda pagarināja līgumu ar Bukartu uz vēl vienu gadu. 2017.—18. gada sezonā ar 49 punktiem Bukarts bija Čehijas Ekstralīgas ceturtais rezultatīvākais spēlētājs. 2018. gada vasarā pievienojās Tržinecas "Ocelari" vienībai, taču janvāra nogalē tika aizmainīts uz Prāgas "Sparta". "Sparta" jūnija nogalē Bukartu uz vienu sezonu izīrēja HC Vitkovice vienībai.
Latvijas izlases rindās Bukarts spēlējis sešos Pasaules čempionātos. Debiju izlases sastāvā Bukarts piedzīvoja 2009. gada martā, tobrīd esot vien 18 gadus vecs. Pasaules čempionāta debiju uzbrucējs aizvadīja 2011. gadā. Junioru vecumā spēlējis trijos Pasaules čempionātos U-18 jauniešiem, kā arī 2009. gada Pasaules čempionātā junioriem, kopā 22 spēlēs atzīmējoties ar 9 gūtiem vārtiem.
Holangīts

Holangīts ir žultsvadu iekaisums, kas rodas no inficētas žults atteces traucējumiem. Holangīts parasti rodas, kad žultsvadi jau ir daļēji nosprostoti ar žultsakmeņiem. Holangīts ir dzīvībai bīstams un tam ir nepieciešama steidzama ārstēšana. Visbiežākie simptomi ir dzelte, drudzis, sāpes vēderā, smagos gadījumos arī hipotensija (zems asinsspiediens) un neskaidra apziņa.
Biežākie holangīta ierosinātāji ir Escherihia coli (zarnu nūjiņa), Klebsiella, Pseudomonas aeruginosa, Proteus vulgaris, Streptococcus, Staphylococcus, Salmonella u.c.
Infekcija no žultsvadiem var pāriet uz aknām un radīt holangiohepatītu ar strauju daudzu sīku aknu abscesu veidošanos.
Marka Mesjē balva

Marka Mesjē balva (Mark Messier Leadership Award) tiek pasniegta Nacionālās Hokeja Līgas spēlētājam, kurš demonstrējis unikālas līdera spējas un ieguldījumu gan sporta, gan sabiedrības attīstībā. Balva tiek pasniegta kopš 2007. gada, un tās ieguvēju izvēlas Marks Mesjē, kurš bija ilggadējs Ņujorkas "Rangers" spēlētājs, arī tās kapteinis.
Bruģa klasikas

Bruģa klasikas ir četras klasiskās riteņbraukšanas sacensības, kas katru gadu notiek pavasarī. Šīs sacensības raksturo bruģakmens segums un paugurains apvidus, bieži vien arī apmākušies vai pat lietaini laika apstākļi. Visas šīs klasikas notiek ziemeļrietumu Eiropā. No pieciem klasiku pieminekļiem divi ir bruģa klasikas Flandrijas tūre un Parīze—Rubē, kas iekļauj vairāk nekā 20 bruģa sektorus.

Vēsture

Pirmā sezonas klasika ar bruģa sektoriem ir Omloop Het Nieuwsblad, kas tradicionāli atklāj Beļģijas klasiku sezonu, nākamajā dienā tām seko Kīrne—Brisele—Kīrne. Sākot ar marta beigām sākas Vlaamse Wielerweek (flāmu riteņbraukšanas nedēļa), kurā notiek nozīmīgākās bruģa klasikas. Pirms UCI Pro Tour izmaiņām svarīgākās flāmu klasikas notika vienā nedēļā. Tagad tās sākas ar Dwars door Vlaanderen trešdienā, tad seko E3 Harelbeke piektdienā un Gente—Vevelgema svētdienā. Nākamajā nedēļā notiek viendienas (agrāk daudzdienu) sacensības Driedaagse van De Panne un to noslēdz klasiku piemineklis Flandrijas tūre svētdienā. Nākamās nedēļas trešdienas sacensības Scheldeprijs sagatavo braucējus vēsturiskajām Parīze—Rubē sacensībām, ar kurām arī noslēdzas bruģa klasikas.
No bruģa klasikām trīs vēsturiskākās  parasti notiek secīgās agra pavasara svētdienās: Gente—Vevelgema, Flandrijas tūre un Parīze—Rubē.
2012. gadā Beļģijas sportists Toms Bonens uzvarēja visās četrās nozīmīgākajās bruģa klasikās vienā sezonā, kļūstot par pirmo un vienīgo, kas to paveicis.
Ksavers Marnics

Dzīvesgājums

Dzimis mācītāja ģimenē. Mācījās Pērnavas proģimnāzijā un Rīgas guberņas ģimnāzijā. No 1876. līdz 1882. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē. No 1883. līdz 1892. gadam bija mācītājs Lazdonā, vēlāk Ikšķiles — Salaspils draudzes mācītājs. Darbojās Latviešu literārajā biedrībā. Sākoties Pirmajam pasaules karam, izsūtīts uz Taškentu. Pēc Februāra revolūcijas atgriezies Latvijā.
Latvijas SPR laikā 1919. gada 30. janvārī arestēts, avīzē publicēta ziņa, ka sodīts ar nāvi. Nāves apstākļi un vieta nav zināma.
Baltkrievijas vēsture

Baltkrievijas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Baltkrievijas teritorijā.

Krievijas impērijas pakļautībā

Pēc Polijas-Lietuvas dalīšanām 18. gadsimta beigās Baltkrievija pakāpeniski nonāca Krievijas impērijā.
Vispirms Inflantijas vaivadijas un Polockas vaivadijas teritorijas tika pievienotas Pleskavas guberņai, tad 1776. gadā tika izveidota Polockas guberņa, kas pēc 1778. gada tika dēvēta par Polockas vietniecību.
Krievijas impērijas ķeizars Pāvils veica impērijas teritoriālo reformu, kā rezultātā pie Polockas vietniecības tika pievienota Mogiļevas vietniecība, izveidojot Baltkrievijas guberņu ar galvaspilsētu Vitebskā.
Nākamais ķeizars Aleksandrs 1802. gadā lika guberņu sadalīt Vitebskas un Mogiļevas guberņās, kas ietilpa Baltkrievijas ģenerālgubernatūrā.

Baltkrievijas Republika (no 1991)

Baltkrievija atguva neatkarību pēc Padomju Savienības sabrukuma un Belovežas gāršas vienošanās 1991. gadā. 2008. gada pasaules finanšu krīze izraisīja arī Baltkrievijas ekonomikas recesiju.
Lielais Romas ugunsgrēks

Lielais Romas ugunsgrēks (latīņu: Magnum Incendium Romae) ir vēsturiski viena no pirmajām uguns katastrofām, kas ir ticami dokumentēta. Kaut arī detaļu ir nedaudz — nav bojā gājušo skaita, nav novērtēti materiālie zaudējumi — tas ir zināms kā plašs ugunsgrēks, katastrofāla pekle, kas radīja negatīvas sekas pilsētai un tās iedzīvotājiem.
Senajā Romā, kas bija pārblīvēta ar koka celtnēm, ugunsgrēki tās agrīnās pastāvēšanas vēsturē radīja plašus postījumus un bija viena no galvenajām briesmām. Pirmais Romas imperators Augusts Cēzars, kas valdīja no 27. gada pirms mūsu ēras līdz 14. gadam mūsu ērā, aizsardzību pret uguni izvirzīja kā vienu no galvenajām prioritātēm. 21. gadā p.m.ē. viņš izveidoja pirmo Romas ugunsdzēsēju brigādi, kas tika komplektēta no vergiem, kurus komandēja virsnieks, kurš pirms tam bija uzraudzījis kārtību ielās un tirgos. No vergiem veidotā ugunsdzēsēju brigāde neatrisināja problēmu, un pēc slikti nodzēsta ugunsgrēka mūsu ēras 6. gadā. Augusts nodibināja pirmās profesionālās ugunsdzēsēju vienības (latīņu valodā vigiles). Pavisam bija 7 brigādes, katrā 1000 ugunsdzēsēju.
Lielais Romas ugunsgrēks izcēlās 64. gada 18. jūlija mēness apgaismotā naktī un nekontrolēti plosījās vairāk nekā nedēļu, pilnīgi iznīcinot 3 no 14 Romas rajoniem un daļēji sagraujot vēl septiņus. Toreiz valdīja pilnīga pārliecība, ka ugunsgrēku izraisīja imperators Nērons, kas valdīja no mūsu ēras 54. līdz 68. gadam. Tomēr ir zināms, ka ugunsgrēka sākšanās laikā Nērons atradās ārpus Romas.
Satraukts, ka iedzīvotāji ugunsgrēkā apvainos viņu, Nērons mēģināja novelt vainu uz jūdiem. Lai gan imperatora otrā sieva Poppea Sabīne apgalvoja, ka viņi ir nevainīgi, pēc ugunsgrēka jūdi tika plaši vajāti. Sekojošā vardarbībā paši ievērojamākie upuri bija Svētie Pēteris un Pāvils. Kaut arī tanī laikā romieši sāka atšķirt kristiešus no jūdiem, tomēr šie Svētie nebija tik atšķirīgi, lai paglābtos no mocībām. Ugunsgrēka radītais naida un sodīšanas klimats turpinājās līdz 65. gadam. Nērons kļuva nepopulārs, un kad viņš atklāja pret sevi vērsto sazvērestību, uz nāvi tika notiesāts dzejnieks Lukāns un vēl vairāki senatori.
Mūsdienās ir viedokļi, ka Nērons nebija jebkādā veidā atbildīgs par ugunsgrēku. Patiesība, liekas, ir tā, ka, saņēmis ziņu par ugunsgrēku, Nērons steidzās uz Romu un veica nepieciešamos pasākumus, lai ierobežotu degšanu un sniegtu palīdzību bezpajumtniekiem. Vēlāk, pēc Nerona iniciatīvas, pilsēta tika pārbūvēta, veidojot plašas maģistrāles, kuras kalpoja arī kā ugunsdrošības joslas, un, kas lika pamatu mūsdienu Romas izskatam. Tomēr arī vēlāk Romā bija vairāki nopietni ugunsgrēki. Kā nozīmīgāko var minēt ugunsgrēku m. ē. 80. gadā, kad imperatora Titusa laikā nodega Kapitolijs, Panteons un Agripas pirts.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā deju mūzikas dziesma

Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā deju mūzikas dziesma bija viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedza par labāko deju mūzikas dziesmu aizvadītajā gadā Latvijā. Visvairāk reizes (trīs) balvu ir ieguvusi grupa BTH (Braithouse).
Pirmoreiz balva tika pasniegta 1997. gadā. Iesākumā šajā nominācijā ietilpa arī hip hop dziesmas, taču 2002. gadā tām tika izveidota atsevišķa nominācija. Pēdējoreiz balva tika pasniegta 2005. gadā, bet tad tās vietā tika izveidota nominācija gada labākā deju mūzikas, hip hop vai r'n'b dziesma.
O. Henrijs

Biogrāfija

Viljams Sidnijs Porters dzimis Grīnsboro, Ziemeļkarolīnā, ārsta ģimenē. Kad Viljamam bija trīs gadi, viņa māte nomira no tuberkulozes.
1876. gadā viņš pabeidza pamatskolu un iestājās vidusskolā. 1879. gadā viņš sāka strādāt par grāmatvedi sava tēvoča aptiekā, bet no 1881. gada bija licencēts farmaceits. 1882. gadā viņš pārcēlās uz Teksasu, kur sākumā strādāja kādā rančo par aitu ganu, tad strādāja dažādus darbus Ostinā. Teksasā viņš iemācījās arī spāņu valodu.
1887. gadā viņš uzsāka kopdzīvi ar septiņpadsmit gadus veco Atolu Estesu, kas nāca no turīgas ģimenes un tāpat kā Porters slimoja ar tuberkulozi. 1888. gadā viņiem piedzima dēls, kas nomira neilgi pēc dzemdībām. 1889. gadā piedzima meita Margarēta.
1894. gadā Porters sāka izdot humoristisku nedēļas izdevumu The Rolling Stone, kas pastāvēja līdz 1895. gadam. 1895. gadā viņš pārcēlās uz Hjūstonu, kur sāka rakstīt avīzei Houston Post. Drīz pēc tam sakarā ar mantas nelikumīgu piesavināšanos viņa iepriekšējā darbavietā Ostinā viņš tika arestēts. Porteram draudēja cietumsods, taču dienu pirms tiesas viņš aizbēga uz Jaunorleānu, bet pēc tam uz Hondurasu. Taču 1897. gadā, kad viņa sievas veselības stāvoklis bija pasliktinājies tiktāl, ka draudēja nāve, viņš atgriezās ASV un lūdza tiesai apžēlošanu.
Viņa sieva nomira 1897. gada 25. jūlijā, bet viņš tika atzīts par vainīgu nelikumīgā mantas piesavināšanā un notiesāts uz pieciem gadiem cietumā. 1901. gadā par labu uzvedību viņš tika atbrīvots.
Būdams cietumā, Porters publicēja vismaz 12 stāstu, lai varētu finansiāli palīdzēt meitai. Tā kā viņš nevēlējās lasītājiem atklāt, ka atrodas cietumā, viņš sāka lietot pseidonīmu "O. Henrijs". Iespējams, ka pseidonīmu viņš izveidoja no kāda cietumsarga vārda (Orins Henrijs). Taču viņš lietoja arī citus pseidonīmus, piemēram, "Džeimss L. Bliss" (James L. Bliss), un turpināja tos lietot arī pēc atbrīvošanas, kad rakstīja Ņujorkas žurnālam Ainslee's Magazine . Taču par pazīstamāko pseidonīmu kļuva "O. Henrijs", un pēc 1903. gada viņš lietoja vairs tikai to.
1907. gadā viņš apprecējās ar jau bērnībā iemīlēto Sāru Lindsiju Kolmenu. Kaut arī viņa stāsti tika regulāri publicēti žurnālos un krājumos, viņš, par spīti gūtajiem panākumiem, — vai arī to spiediena dēļ — kļuva par alkoholiķi. 1909. gadā viņu pameta sieva. Viņš nomira 1910. gadā, nāves cēlonis — aknu ciroze.
Kritušie eņģeļi

Kritušie eņģeļi kristietības mitoloģijā ir tādi eņģeļi, kas zaudējuši spārnus savas nepareizās rīcības dēļ. Par vienu no tādiem tiek uzskatīts Lucifers.
Hovards Hjūzs

Jaunība un Holivuda

Howards Hjūzs piedzima ASV, Teksasas štatā. Dažādi avoti norāda uz divām dzimšanas vietām — Hjūstona un Hambla.
Viņa vecāki bija Alene (Gano) Hjūza un Hovards R. Hjūzs, kurš izgudroja jaunu naftas urbšanas tehnoloģiju, kas ļāva izmantot iepriekš nepieejamas naftas iegulas. Viņa tēvs nodibināja Hjūza Darbarīku Kompāniju, lai komercializētu šo izgudrojumu.
Jau agrā jaunībā H.Hjūzs deklarēja, ka viņa dzīves mērķis ir kļūt par pasaulē labāko golfa spēlētāju, pasaulē labāko pilotu un filmu producentu. Neskatoties uz to, ka Hovards apmeklēja daudz labu skolu, viņš tā arī neieguva nevienu diplomu.
Viņa vecāki nomira, kad viņš vēl bija ļoti jauns — māte nomira 1922.gadā, bet tēvs divus gadus vēlāk — 1924. gadā, atstājot viņam mantojumā augsti ienesīgo Hjūza Darbarīku kompāniju. Īsi pēc tēva nāves Hjūzs parvācās uz Holivudu Kalifornijā, kur dzīvoja arī viņa onkulis — novelists Ruperts Hjūzs. Hjūstonā viņš satika Ellu Raisu (Ella Rice) ar kuru 1925 gadā apprecējās, bet 1929. gadā izšķīrās.
Hjūzs izmantoja savu bagātību, lai uzsāktu filmu producenta gaitas. Sākumā Holivudas ļaudis viņu apsmēja par bagātnieka dēliņu. Lai vai kā, 1927. gadā tika realizētas viņa pirmās divas filmas Everybody's Acting un Two Arabian Knights, kas nesa finansiālus panākumus. Savukārt viņa filmas 1928. gadā The Racket un 1931. gadā The Front Page tika nominētas "Oskaram". 
1930. gadā producētā filma Hell's Angels — 3,8 miljonu dolāru budžeta filma — bija pasaulē pirmā lielbudžeta filma, kas atainoja Hjūza mīlestību pret aviāciju. Filmām Scarface (1932) un labi pazīstamajai filmai The Outlaw (1941) radās problēmas ar cenzūru.

Hjūzs — aviators un inženieris

Visas dzīves garumā Hjūzs bija lidaparātu entuziasts, pilots un pašapmācīts gaisa kuģu inženieris. Viņš ir uzstādījis daudzus pasaules rekordus un kamēr vadīja kompāniju "Hjūza Lidmašīnas", uzbūvējis vairākas lidmašīnas. 1937. gadā 19. janvārī Hjūzs uzstādīja jaunu gaisa rekordu, nolidojot no Losandželosas līdz Ņujorkai 7 stundās, 28 minūtēs un 25 sekundēs. 1938. gada 10. jūlijā viņš uztādīja jaunu rekordu, aplidojot apkārt pasaulei 91 stundā. 1939. gadā H. Hjūzs kļuva par lielāko uzņēmuma TWA akciju turētāju, un tika sākts realizēts plāns uzbūvēt 33 pasažieru lidmašīnu Boeing 307 — pirmo komercializēto lidmašīnu. No 1940.gada līdz 1950. gadam, TWA turpināja pieejamo lidmašīnu realizēšanu, galvenokārt pateicoties Hjūza paša interesei lidaparātu attīstīšanā.
1946. gada 7. jūlijā Hjūzs tik tikko izdzīvoja, avarējot armijas izlūklidmašīnai XF-11, kuru viņš pilotēja testa lidojumā. 

Viens no Hjūza lielākajiem pūliņiem bija viņa lolojums Hughes H-4 Hercules, saukts arī par Spruce Goose (no angļu valodas — 'uzpostā zoss') — masīva lidojoša laiva, kas tika pabeigta tikai pēc 2. pasaules kara beigām. 
Herkuless lidoja tikai vienu reizi (Hjūza kontrolē) — 1947. gadā. Pašlaik šī lidmašīna atrodas Makminvilā, Oregonā, kur tā tagad ir daļa no Evergrīnas Aviācijas Muzeja eksponātiem.
Vanguard (raķete)

Priekšvēsture

1955. gadā ASV paziņoja par plānu palaist orbītā zinātnisko pavadoni Starptautiskā ģeofiziskā gada laikā (1957.-1958.). Tajā brīdī bija trīs iespējamie kandidāti kosmiskajai nesējraķetei: Gaisa spēku SM-65 Atlas, Armijas SSM-A-14 Redstone un Jūras kara flotes piedāvāts projekts izveidot trīspakāpju raķeti uz RTV-N-12a Viking raķešzondes bāzes. Diemžēl Atlas un Redstone ballistiskās raķetes bija prioritārie militārie projekti, kurus nedrīkstēja bremzēt sekundāri kosmisko pavadoņu starti. Tādēļ tika izvēlēts flotes projekts Vanguard. Martin kompānija, kas izgatavoja Viking raķetes, kļuva arī par nesējraķetes galveno darbuzņēmēju.

Raķetes uzbūve

Vanguard tika projektēta kā 3 pakāpju raķete. Pirmā pakāpe sastāvēja no Viking raķetes (Type 9 jeb RTV-N-12a). Tā bija apgādāta ar šķidrās degvielas raķešdzinēju X-405 (LR50-GE-1), ko izstrādāja General Electric uz raķetes Hermes A-3B dzinēja bāzes. Otrajai pakāpei tika izmantots Aerojet General šķidrās degvielas dzinējs AJ10-37, kas bija RTV-N-10 Aerobee dzinēja modifikācija. Trešajā pakāpā bija cietās degvielas raķešdzinējs. Visos Vanguard lidojumos, izņemot pēdējo, trešās pakāpes ražotājs bija Grand Central Rocket Company. Pēdējā lidojumā izmantoja Allegheny Ballistics Lababoratory cietās degvielas pakāpi X-248A2 Altair, ar kuru bija iespējams dubultot derīgas kravas masu. Vanguard nebija stabilizatoru, bet pirmā un otra pakāpe tika stabilizēta ar kardāna sprauslām. 2. pakāpē atradās raķetes telemetrijas sistēma, inerciālā vadības sistēma un autopilots. 3. pakāpe tika stabilizēta ar tās rotāciju, to iegrieza uz īpaša otrās pakāpes galda īsi pirms pakapju atdalīšanās.
Skole

Vēsture

Leģenda vēsta, ka Skoles apkaimē 1015. gadā Kijevas lielkņazs Svjatopolks Vladimirovičs panāca un nogalināja uz Ungāriju bēgošo brāli Svjatoslavu. Svjatopolks esot devis komandu Сколоть их всех! (Sacirst viņus visus!) no kā pilsētas nosaukums. Apkārtnē ir daudzi citi vietvārdi, kas saistās ar šo kauju.
Rakstos pirmoreiz minēta 1397. gadā kā apdzīvota vieta pie svarīga ceļa no Kijevas uz Ungāriju. Vēlāk ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara Skole tika iekļauti jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Skolē iegāja PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Skoli ieņēma vācieši. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā. Pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā.
Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Skole bija Ukrainas PSR sastāvā.
Linolskābe

Atrašanās dabā

Linolskābei ir liela bioķīmiska nozīme kā svarīgai neaizstājamajai taukskābei (taukskābei, kas obligāti jāuzņem ar barību). Linolskābe nepieciešama prostaglandīnu biosintēzei; tā ietilpst šūnu membrānu lipīdu sastāvā. Linolskābi glicerīdu un fosfatīdu veidā (līdz 40—60%) satur daudzas augu eļļas un dzīvnieku tauki (saulespuķu, kokvilnas, sojas, kaņepju, linu eļļas). No linu eļļas cēlies linolskābes nosaukums (latīņu: linum — 'lini'). Linolskābi satur arī vaļu un storu tauki, kā arī olas dzeltenuma lecitīns.

Īpašības

Reducējot linolskābi ar jodūdeņražskābi un fosforu, iegūst stearīnskābi. Gaisā linolskābe ātri oksidējas un sabiezē.
Pentode

Pentode (grieķu: pente — pieci + (elektr)ods) — elektronu lampa ar pieciem elektrodiem — anodu, karsējamu katodu un trim tīkliņiem — vadīšanas (stūrēšanas) tīkliņu, ekrāntīkliņu un bremztīkliņu. Pentode ir tetrodes uzlabots variants, kam novērsts sekundārās emisijas efekts jeb dinatronefekts.

Vēsture

Lai arī tetrožu raksturlielumi bija daudz labāki nekā triodēm — tām bija labākas pastiprināšanas spējas, maza parazītiskā kapacitāte, stabila darbība radiofrekvencēs — tetrodēm bija arī savi trūkumi, kādu nebija pat triodēm. Viens no trūkumiem — tā kā ekrāntīkliņa potenciāls, lai varētu iegūt lielu pastiprinājumu, ir visai augsts, tad, pastiprinot maiņstrāvu, anodspriegums brīžiem ir zemāks par ekrāntīkliņa spriegumu un ekrāntīkliņa ķēdē plūst samērā liela strāva (ekrāntīkliņš sāk darboties kā anods), kas izkropļo anoda voltampēru raksturlīkni. Otrs, vēl lielāks trūkums — tetrodē elektronu plūsmas ātrums anoda tuvumā ir tik liels, ka tie izsit no anoda citus elektronus, kas lido uz pozitīvi lādēto ekrāntīkliņu. To sauc par sekundāro emisiju jeb dinatronefektu. Ievietojot starp ekrāntīkliņu un anodu vēl vienu tīkliņu, kam pievada negatīvu potenciālu, šie trūkumi tika novērsti. Tā kā šis tīkliņš bremzē nevēlamo elektronu plūsmu, to nosauca par bremztīkliņu jeb antidinatrona tīkliņu.
Pirmās pentodes ieviesa Bernhards Telegens 1926. gadā. Pentodes tika plaši pielietotas līdz pat tranzistoru izgudrošanai un vēl ilgi pēc tam.

Darbības princips

Pentodes darbības princips ir līdzīgs tetrodes un triodes darbības principam, bet bremztīkliņam tiek pievadīts negatīvs potenciāls, kas novērš parazītisko elektronu pretplūsmu.

Īpašības

Pentodes spēj darboties visai augstās frekvencēs, jo parazītiskā starpelektrodu kapacitāte tām ir maza, savukārt iekšējā pretestība — liela. Tām ir arī augsts lietderības koeficients. Pentodes nav īsti piemērotas skaņas pastiprināšanai, jo tām spektrā ir samērā liels trešās harmonikas īpatsvars, kas cilvēka ausij nav patīkams.
Atropīns

Atropīns (C₁₇H₂₃NO₃) ir dabīgs tropāna grupas alkaloīds, kas tiek iegūts no beladonnas, dzeloņainā velnābola, mandragoras un vairākiem citiem nakteņu dzimtas augiem. Atropīns tiek klasificēts kā antiholīnerģiska viela, tam ir vairāki nozīmīgi medicīniski pielietojumi. Atropīnu lieto kā pretindi pēc saindēšanās ar fosfororganiskiem savienojumiem, to lieto oftalmoloģijā (lai paplašinātu acu zīlītes) un injicē bradikardijas gadījumā (lai paātrinātu sirdsdarbību).
Atropīns ir iekļauts Pasaules Veselības organizācijas pamatmedikamentu sarakstā.
Višķu pagasts

Upes

Aliute, Dubna, Lielā Muša, Mazā Muša, Medupe, Tartaks, Vordovka.

Ezeri

Ārdavas ezers, Dodkas ezers, Kurlais ezers, Luknas ezers, Vīragnas ezers, Višķu ezers.

Vēsture

1935. gadā pagasta platība bija 201,7 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Ambeļu, Augstkalnes, Dubnas, Grietānu, Maļinovas, Medupes, Podgurjes, Silavišķu un Višķu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Višķu ciemam pievienoja Ambeļu ciemu. 1959. gadā Višķu ciema P. Stučkas p/s teritoriju pievienoja Augstkalnes ciemam. 1977. gadā Višķu ciemam pievienoja Silavišķu ciemu. 1990. gadā ciemu pārdēvēja par pagastu. 2009. gadā pagasts kā administratīvā teritorija iekļauts Daugavpils novadā.

Apdzīvotās vietas

Balaški, II Borovka, Catlakši, Ceļa Kurtiši, Daniševka, Jonāni, Gajs, Kalna Viški, Kazulīši, Klekeri, Korolevščina, Kuzmina, Lozdas, Lukštenieki, Makarova, Maskovskaja, Pakņi, Peipiņi, Plotupi, Silaviški, Špoģi, Tabūni, Tukiši, Vīganti, Višķi, Višķu tehnikums, Zabornja, Zūsāni.
109 Piscium b

109 Piscium b ir citplanēta, kas riņķo ap zvaigzni 109 Piscium, kura atrodas 32,5 pc attālumā no Zemes Zivju zvaigznājā. Planētas orbītas tuvākā punkta attālums no zvaigznes ir 1,941 AU, bet tālākā — 2,365 AU. Šīs attālumu atšķirības ir skaidrojamas ar planētas ekscentrisko (elipsveida) orbītu ar ekscentricitāti 0,0984. Tas nozīmē to, ka šī ir planēta, kas atrodas zonā, kur cilvēkam valda komforta apstākļi un varētu riņķot Zemei līdzīgi pavadoņi, bet tā kā planēta atrodas šīs zonas vēsajā daļā, tad tas nozīmē ļoti specīgu siltumnīcefektu uz šīs planētas iespējamajiem Zemei līdzīgiem pavadoņiem.
Planēta sver 6,825 reižu vairāk par Jupiteru. Šāda planēta ir milzīga gāzu lode (gāzu gigants) bez cietas virsmas. Planētu atklāja 1999. gada 14. novembrī, īsi pirms Latvijas proklamēšanas dienas.
Ja mūsu planēta, kā tās pavadonis apriņķotu šo planētu, tad temperatūra uz Zemes, kad šī planēta atrastos vistuvāk savai zvaigznei, būtu tikai +2 °C, bet, kad planēta attālinātos līdz vistālākajam punktam uz savas orbītas, tā noslīdētu tikai līdz –24 °C. Ekvatora rajonā (liels attālums līdz zvaigznei)vasaras būtu ļoti aukstas un ar sniegputeņiem un ilgas, bet ziemas — aukstas ar nedaudzajām sniega vētrām rudens pusē, diezgan plānu sniega segu (mitrums no okeāniem) un, protams, ilgas, jo gads uz šīs planētas ilgst 1076,388 zemes dienas. Temperatūras starpība starp ziemu un vasaru būtu tikai 26 °C ,bet šīs temperatūras ir spēkā pie tāda siltumnīcefekta, kāds ir Zemei, bet, lai vasaras būtu normālā temperatūrā, tad siltumnīcefekta gāzu koncentrācijai patiešām ir jābūt ļoti augstai.
23. autobusu maršruts (Rēzekne)

Maršruts

Vipinga — 5. vidusskola kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Rūpnīcas iela.
5. vidusskola — Vipinga kursē pa šādām ielām: Rūpnīcas iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela un Meža iela.

Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas laikā

Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu ielu, ka rezultātā 23. autobusu maršruts arī tika mainīts.

Maršruts

Vipinga — 5. vidusskola kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, Rūpnīcas iela.
5. vidusskola — Vipinga kursē pa šādām ielām: Rūpnīcas iela, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela un Meža iela.