Ājurvēda

Ājurvēda (sanskritā: आयुर्वेद, āyurveda — ‘dzīvības viedums’) ir tradicionālais dziedniecības veids Indijas subkontinentā ar vairāku gadu tūkstošu senu vēsturi, kas aizsākusies Vēdiskajā laikmetā, tādēļ plašākā nozīmē tā ir uzskatāma kā vēdiskā zinātne par veselību, pareizu dzīvesveidu un uzturu. Ājurvēdiskā medicīna tiek praktizēta Indijas, Nepālas un Šrilankas dziednīcās, arvien plašāku popularitāti iegūst arī citās valstīs kā komplementārā un alternatīvā medicīna vai kā "netradicionālā medicīna".

Jēdziena skaidrojums

Burtiskā tulkojumā no sanskrita valodas jēdziens Ājurvēda ir divu vārdu Ājus (dzīvība) un veda (viedas zināšanas) saliktenis. Ājurvēdas pamatā ir senas uz pieredzi balstītas zināšanas un filozofiskas atklāsmes par cilvēka veselības un slimības fiziskajiem, mentālajiem un emocionālajiem cēloņiem.

Ārstēšanas veidi

Ājurvēdiskajā medicīnā dziedināšanas mērķis ir izvairīšanās neveselīgiem paradumiem un slimību izraisītāju atpazīšana. Dziedināšanas pamatprincips ir "palīdzēt ķermenim palīdzēt sev pašam". Populārākās metodes ietver masāžu ar eļļu un Pančakarmu — no piecām sastāvdaļām sastāvošu attīrīšanās programmu.

Izglītības un zinātnes sistēma

Kopš 1970. gada Indijas Centrālā valdība standartizē Ājurvēdas izglītību, pašlaik Indijā un Šrilankā ir vairāk kā 100 akreditētas mācību iestādes, kurās 5,5 gadu laikā pēc valsts eksāmenu nokārtošanas var iegūt Ājurvēdas medicīnas un ķirurģijas bakalaura grādu (B.A.M.S. — Bachelor of Ayurvedic Medicine and Surgery). Studijas ietver 18 dažādus priekšmetus, ieskaitot ne tikai Ājurvēdas vēsturi un evolūciju, zāļu atlasi un lietošanu (Dravjaguna), Ājurvēdisko filozofiju slimību diagnostikai un ārstēšanai, bet arī anatomiju, fizioloģiju, farmakoloģiju, patoloģiju, moderno klīnisko medicīnu un ķirurģiju. Pēc studiju beigām Ājurvēdas dziednieks jeb Vaidja drīkst ārstēt pacientus ne tikai ar Ājurvēdas zālēm, bet izrakstīt arī recepšu zāles. Pēc papildu trīs gadu studijām (Ājurvedavahaspati) kādā no Ājurvēdas specialitātēm var iegūt medicīnas doktora grādu (M.D.), bet pēc vēl divu gadu augstākā līmeņa studijām (Ājurvidja-Varidhi) var kļūt par filozofijas doktoru (Ph.D.).
Indijā Ājurvēdas izglītības standartus un programmu regulē Indijas Medicīnas centrālā padome (CCIM, Central Council for Indian Medicine). Zinātnisko izpēti savukārt regulē Ājurvēdas un Sidhas pētniecības centrālā padome (CCRAS, Central Council for Research in Ayurveda and Siddha).
Ājurvēda vēl arvien ir Indijas primārās veselības aprūpes sistēmas pamatā. Dziedniecībā tiek plaši izmantoti preparāti, kas iegūti no senajos Ājurvēdas rakstos minētajiem ārstniecības augiem, kuru skaits pārsniedz 2000. Arī Šrilankā Ajurvēdas dziednieku skaits ir lielāks kā modernās medicīnas speciālistu skaits.

Ājurvēdas centri citās valstīs

Pēdējās desmitgades laikā Ājurvēdas principi ir guvuši citu valstu medicīnas zinātnieku un ārstu ievērību. Gudžarātas Ājurvēdas universitāte ir noslēgusi sadarbības lūgumus ar desmit Ājurvēdas institūtiem Argentīnā, Austrālijā, Itālijā, Japānā, Krievijā, Nīderlandē un Vācijā, lai koordinētu Ājurvēdas globalizāciju un akadēmisko sadarbību. Jeila universitātes (ASV) Medicīnas fakultātes profesora F. Dž. Ninivaggi redakcijā 2008. gadā iznāca apjomīga monogrāfija "Ājurvēda: vispusīgs ceļvedis Indijas tradicionālajā medicīnā". Tiek pētīta Indijas ārstniecības metožu un dabisko produktu izmantojamība Rietumu medicīnā un jaunu zāļu līdzekļu meklēšanā.
Publicēti ne tikai klīnisko pētījumu rezultāti par Ajurvēdisko zāļu efektivitāti, bet arī kritiski viedokļi par atsevišķu zinātnisko pētījumu ticamību un to izmantošanu zāļu tirgdarbībā.