google/wiki40b huggingface dataset:
Osvalds Keps

Biogrāfija

Ar sportu Keps sāka nodarboties 1920. gadā, piekopa vingrošanu un basketbolu. Ar cīņas sportu iepazinās 1923. gadā sporta biedrībā "Kalev". Jau 19 gadu vecumā pārstāvēja Igauniju 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē, bet līdz fināla cīņām ne brīvā, ne grieķu-romiešu cīņā neaizkļuva. Slavens viņš kļuva, kad Eiropas čempionātos grieķu-romiešu cīņā 1926. gadā Rīgā ieguva sudraba  un 1927. gada Budapeštā — bronzas medaļu.
Visveiksmīgākās starptautiskās sacensības Kepam bija 1928. gada vasaras olimpiskās spēles Amsterdamā, kurās viņš piedalījās abos cīņās sporta veidos. Brīvajā cīņā, startējot vidējā svarā, viņš izcīnīja zelta medaļu. Starts grieķu-romiešu cīņā nebija sekmīgs — 9.—12. vieta.
1929. gadā Lielās depresijas laikā Keps emigrēja uz ASV un apmetās uz dzīvi Ņujorkā. Tur viņš turpināja nodarboties ar cīņas sportu un piedalījās sacensībās, kļūstot par 1929. gada ASV čempionu savā vieglajā svarā grieķu-romiešu cīņā un par 1930. un 1931. gada čempionu brīvajā cīņā. Keps aizgāja no sporta pēc 1931. gada sezonas, bet mēnesi pirms 1932. gada olimpiskajām spēlēs, kad bija skaidrs, ka Igaunija nevar atļauties sūtīt olimpisko komanda uz Ameriku, pie viņa bija vērsušies Igaunijas sporta ierēdņi, kuri piedāvāja viņam un citiem Amerikā dzīvojošiem igauņu sportistiem vietu Igaunijas olimpiskajā komandā. Sākumā, tāpat kā daudzi citi sportisti, Keps atteicās, jo viņš nebija trenējies gandrīz gadu, bet vēlāk nolēma piedalīties olimpiskajās spēlēs, kopā ar soļotāju Alfrēdu Māsiku. Keps bija arī nelielās Igaunijas divu sportistu komandas karognesējs. Lai gan abos cīņas sporta veidos Losandželosa bija neliela konkurence, tomēr Kepa starts bija nesekmīgs. 
Pēc profesijas Keps bija konditors. Tallinā viņš strādāja konfekšu rūpnīcā, bet vēlāk Ņujorkā atvēra nelielu maizes ceptuvi.
1996. gadā Osvalds Keps (pēc nāves) tika ievēlēts par Igaunijas cīņas asociācijas Goda locekli.
Tikkakoski

Vēsture

1893. gadā inženieris Martins Stenijs (Martin Stenij) Jiveskilē blakus Jivesjoki dzirnavām un kokzāģētavai izveidoja metāla darbnīcu. Tā laika gaitā piedzīvoja vairākus bankrotus un īpašumtiesību izmaiņas.
1912. gadā tika dibināts uzņēmums Tikkakosken Rauta- ja Puuteollisuus Oy ("Tikkakoski dzelzs un koka rūpniecība"). Tika pārtraukta saikne ar agrīnām dzirnavas un kokzāģētavas darbībām, uzņēmumam koncentrējās uz metāla rūpniecību.
Pilsoņu kara laikā 1918. gadā uzņēmums sāka šaujamieroču daļu ražošanu.
No 1927. līdz 1940. gadam uzņēmums izgatavoja M27 šauteni, kas bija Somijas armijai pielāgota Mosin-Nagant modifikācija.
1928. gadā tika iegādātas patronu izgatavošanai nepieciešamās specializētās iekārtas, un uzņēmums sāka ražot munīciju M27 šautenēm.
1929. gadā uzņēmums tika pārdēvēts par Tikkakoski Oy.
1930. gadā uzņēmuma 40 % kapitāldaļu iegādājās vācu ieroču tirgotājs Villi Daugss (Villi Daugs). Uzņēmums iegādājās mašīnpistoles Suomi KP/-31 ražošanas licenci, un 1931. gadā tika sākta tās ražošana. 1933. gadā uzņēmums mainīja nosaukumu uz Oy Tikkakoski Ab, tādējādi atainojot divvalodību. Uzņēmums sāka ražot arī ložmetējusMaxim M/09-21 un ložmetēju patronu lentas. 1938. gadā Villi Daugss bija iegādājies Tikkakoski vairākuma kapitāldaļu.
Otrā pasaules kara laikā uzņēmums izgatavoja šautenes, Suomi KP/-31 mašīnpistoles un Maxim ložmetējus, kā arī ieroču stobrus. Tika ražota arī .50 Browning un 20×138mmB Solothurn Long munīcija.
Pēc kara Tikkakoski tika uzskatīts par vāciešiem piederošu uzņēmumu, tādēļ 1947. gadā Padomju Savienība tā aktīvus konfiscēja. Uzņēmums pārgāja uz civilās produkcijas ražošanu. Piemēram, šujmašīnas tika izlaistas no 1946. līdz 1964. gadam. 1953. gadā pilnībā tika pārtraukta šaujamieroču produkcijas ražošana.
1957. gadā Somijas uzņēmēji uzņēmumu izpirka no PSRS.
1967. gadā Tikkakoski kapitāldaļu vairākumu iegādājās Osuuspankkien Keskusosuuspankki (OKO) banka.
1981. gadā Tikkakoski un cits Somijas šaujamieroču ražotājs Sako sāka sadarbību šauteņu prototipa izstrādē.
1983. gadā Nokia, kam piederēja Sako, iegādājās Tikkakoski Oy, kas tika apvienots ar Sako.
1989. gada 31. martā Tikkakoski ražotne pārtrauca darbu; Tikka produkcijas ražošana tika pārcelta uz Rīhimeki.
Sako vairākkārt mainīja īpašniekus un nosaukumus, un tagad Sako Oy pieder Itālijas šaujamieroču uzņēmumam Beretta Holding.
Sako turpina ražot un attīstīt Tikko zīmola šautenes.
Vīrlaidas bāka

Vēsture

Bāka šajā vietā atrodas no 1857. gada, kad šeit bija koka tornis. 1881. gadā tika uzcelts metāla tornis. Pašreizējā bāka uzbūvēta 1970. gadā.

Raksturojums

Bākas augstums ir 11 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks betona tornis ar galeriju un laternu. Tornis un laterna ir sarkanā krāsā. Gaismas elements atrodas 15 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta vai sarkana, atkarībā no virziena (1,5 s deg, 6,5 s pārtraukums). Baltais gaismas signāls redzams 9 jūras jūdžu attālumā, sarkanais signāls 7 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā.
Maikls Džeksons

Biogrāfija

Maikls Džeksons piedzima 1958. gada 29. augustā Gerijā, Indiānas štatā, un bija astotais bērns desmit bērnu ģimenē. 1968. gadā pieci brāļi Džeksoni, kas vēlāk kļuva par grupu The Jackson 5, parakstīja pirmo ierakstu līgumu. Savu solokarjeru M. Džeksons sāka trīs gadus vēlāk, 1971. gadā, lai gan joprojām bija grupas dalībnieks. Drīz vien viņš kļuva par vienu no veiksmīgākajiem darboņiem mūzikas industrijā un Džeksons tika nodēvēts par "popmūzikas karali". Pieci no viņa soloalbumiem ir iekļuvuši visvairāk pārdoto albumu sarakstā. Tie ir Off the Wall (1979), Thriller (1982), Bad (1987), Dangerous (1991) un HIStory (1995).
1980. gadu sākumā viņš kļuva par dominējošo figūru popmūzikā un par pirmo afroamerikāņu izklaides mākslinieku televīzijas kanālā MTV. Viņš savos videoklipos, piemēram, Beat It, Billie Jean un Thriller, izmantoja dažādus mākslinieciskus paņēmienus, kas piesaistīja skatītāju uzmanību.
1988. gadā tika uzbūvēts rančo "Nekurzeme" (Neverland), kurā iekārtoja izklaides parku ar panorāmas ratu, karuseļiem, amerikāņu kalniņiem un zoodārzu. 1993. gadā M. Džeksonu apsūdzēja par uzmākšanos nepilngadīgam zēnam. Tika panākta ārpustiesas vienošanās. Pēc gada 1994. gadā viņš apprecēja Lisu Mariju Presliju, Elvisa Preslija meitu. Pēc mazāk nekā diviem gadiem viņi izšķīrās. Taču jau 1997. gadā M. Džeksons apprecēja savu kopēju Debiju Rovu. Viņiem piedzima divi bērni: Prinss Maikls un Parisa Maikla. Pāris izšķīrās 1999. gadā.
2002. gadā masu saziņas līdzekļi sacēla ažiotāžu par to, ka M. Džeksons savu trešo bērnu Prinsu Maiklu II, kuru iznēsāja surogātmāte, pārcēlis pāri viesnīcas balkonam. Pēc gada, 2003. gadā, sekoja jauna ažiotāža ap dokumentālo filmu, kurā paziņo, ka M. Džeksons joprojām guļ ar zēniem. 2005. gadā tiesa attaisno viņu par uzmākšanos 13 gadus vecam zēnam.
2009. gada 5. martā Maikls Džeksons nāca klajā ar paziņojumu, ka sākot ar jūliju uzstāsies Londonā, lai aizvadītu 50 koncertu turneju, pēc kuras beigs karjeru, tomēr koncerti nenotika, jo 25. jūnijā mūziķis mira no sirds apstāšanās.

Nāve

2009. gada 25. jūnijā Maikls Džeksons pēc pēkšņas sirds apstāšanās tika nogādāts slimnīcā Losandželosā, kur, pēc vienas stundas ilgiem pūliņiem atdzīvināt, viņš tika atzīts par mirušu. Sirds apstāšanos izraisīja dažādu nomierinošu medikamentu sajaukums, ko mūziķim bija injicējis viņa ārsts Konrāds Marejs.
Uzreiz pēc Džeksona nāves ļoti aktīvi tika pirkti mūziķa albumi un singli. Lielisks pierādījums tam ir Apvienotās Karalistes albumu un singlu tops. Nākamās nedēļas topā iekļuva uzreiz 24 Maikla Džeksona singli un 3 The Jackson 5 singli, no kuriem visaugstāko, 11. vietu, sasniedza mūziķa 1988. gada singls Man In The Mirror, kas ir par 10 vietām augstāka nekā 1988. gadā. Tajā pašā nedēļā albums Number Ones pēc vairāk kā 5 gadu pārtraukuma atgriezās Apvienotās Karalistes albumu topa 1. vietā. Kopumā albumu top 200 iekļuva 11 Maikla Džeksona un The Jackson 5 albumi, bet singlu topa 200 atgriezās vai debitēja 43 singli.
2009. gada 7. jūlijā notika atvadīšanās no mūziķa Staples Center hallē un tajā piedalījās vairāk nekā 20 000 fanu, radu un draugu.
Mārupīte

Vēsture

Līdz 20. gadsimtam saukta par Māras dzirnavu grāvi, kas pie Kobronskansts ieplūda Kīleveina grāvī. 
Līdz pat 1924. gadam uz Mārupītes  atradās vienas no senākajām Rīgas dzirnavām — Māras dzirnavas (sākotnēji sauktas par Marijas dzirnavām), kas mūsdienās zināmas no Rutku Tēva romāna "Trīs vella kalpi" un no romāna ekranizācijām — "Vella kalpi" (1970) un "Vella kalpi vella dzirnavās" (1972), lai gan filmā uzņemts Zlēku dzirnavu dīķis.
Mārupītes krastos atrodas īpaši aizsargājams biotops — melnalkšņu staignājs.
Jeļizaveta Soloženkina

Biogrāfija

Lielmeistara Jevgeņija Soloženkina meita. Sanktpēterburgas šaha skolas audzēkne. Šahu sākusi spēlēt no piecu gadu vecuma. 2015. gadā uzvarējusi Krievijas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U13 vecuma grupā.
Pārstāvējusi Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2015. gadā, kad uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā. Divas reizes Eiropas jauniešu šaha čempionātos izcīnījusi sudraba medaļu meiteņu U10 vecuma grupā (2012, 2013). 2014. gadā bijusi otrā Pasaules jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā, bet 2017. gadā izcīnījusi trešo vietu Pasaules jauniešu šaha čempionātā meitenēm U14 vecuma grupā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2016. gadā Soloženkinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
21. novembris

21. novembris ir gada 325. diena pēc Gregora kalendāra (326. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 40 dienas.
Cjiņlinas lielā panda

Izplatība

Cjiņlinas lielā panda dzīvo tikai Cjiņlinas kalnos 1300 - 3000 metrus virs jūras līmeņa Šaņsji provincē Ķīnā. To skaits savvaļā ir apmēram 200 - 300 īpatņi. Lai arī Ķīnā tiek ieviesti dažādi aizsardzības pasākumi, Cjiņlinas lielo pandu populācija atjaunojas ļoti lēni.

Izskats

Tā atšķiras no parastās lielās pandas (Ailuropoda melanoleuca melanoleuca) ar mazāku galvaskausu. Parastajai lielajai pandai galvas forma atgādina lāča galvu, bet Cjiņlinas lielajai pandai galva ir apaļa un atgādina kaķa galvu. Lai arī galva ir mazāka par parastās pandas galvu, tās zobi toties ir lielāki. Cjiņlinas lielā panda ar savu apaļo galvu izskatās mīlīga un nevainīga. Ķīnieši to sauc par "skaisto pandu".
Arī apspalvojums abām pasugām ir atšķirīgs. Cjiņlinas lielās pandas kažoka krāsa ir nevis balta ar melniem laukumiem, bet gaiši brūna ar tumši brūniem laukumiem.

Ieradumi

Vairāk par lielo pandu ieradumiem, barību un vairošanos lasīt galvenajā rakstā par sugu — lielā panda.
Baltazars Rusovs

Dzīvesgājums

Baltazars Rusovs dzimis ap 1542./43.gadu Tallinā, Sīmaņa Rusova ģimenē, kurš, sakaņā ar L. Arbuzova juniora domām, ieceļojis no Rusovas Meklenburgā-Šverinā . Savukārt, saskaņā ar T.Zeidu, Rusovs cēlies no Tallinā ieceļojušiem igauņu zemniekiem, kuri iespējams jau vairākas paaudzes iepriekš ieguvuši pilsētas namnieku tiesības . 
1558. gadā Rusovs beidza Tallinas pilsētas skolu. No 1559. līdz 1562. gadam viņš studēja teoloģiju Štetīnē, bet kursu nepabeidza. 1563. gada 12. martā viņš saņēma uzaicinājumu kļūt par palīgmācītāju Tallinā, kuru viņš pieņēma tā paša gada novembrī. No 1566. līdz 1600. gadam viņš pildīja luterāņu mācītāja amatu Tallinas Sv.Gara baznīcā. Līdztekus mācītāja amatam Rusovs strādāja par skolotāju pilsētas mazturīgo bērnu skolā.
1578. gadā Rostokā iznāca Rusova viduslejasvācu valodā sacerētā Livonijas provinces hronika (Chronica der Prouintz Lyfflandt), kas aptvēra laikposmu no Livonijas dibināšanas līdz 1577. gadam. Pusgada laikā sekoja atkārtots hronikas izdevums.
Ievērojot lielo hronikas popularitāti, 1584. gadā Bartā (Pomerānijā) iznāca jauns paplašināts hronikas izdevums, kurš aptvēra Livonijas vēsturi līdz 1583. gadam.
Rusovs bija Zviedrijas politiskās varas piekritējs, un tādēļ visai asi kritizē Livonijas periodu. Kā pārliecināts protestants viņš bija naidīgs katolicismam un par notikumiem bieži sprieda kā morālists un teologs. Savukārt, kā Tallinas namnieku pārstāvis Rusovs asi vērsās pret muižniecību un pievērsās arī zemnieku stāvokļa attēlojumam.
Rusova pret muižniecību un ordeni vērstā asā kritika jau viņa laikā izraisīja plašu polemiku (sīkāk par kritiku skatīt šķirkli Rusova Livonijas hronika).
Tomēr pret hroniku vērstā kritika nemazināja tās popularitāti. 1584. gada izdevuma izplatīšanu Igaunijā Rusovs ņēma pats savās rokās, un, neskatoties uz augsto cenu (pusdālderis par vienu eksemplāru) tikai Igaunijā vien tika pārdoti 338 eksemplāri.
Rusovs ir galvenais varonis igauņu rakstnieka Jāna Krosa romānā Stūrgalvības hronika : romāns par Baltazaru Rusovu  .
Hermētisms

Hermētisms ir reliģiska, filozofiska un ezoteriska tradīcija, kas balstās Hermesa Trismegista rakstos. Viņa raksti ļoti ietekmēja Rietumu ezoterikas tradīciju, kā arī bija nozīmīgi renesanses un reformācijas laikā kopumā. Hermētismu ar zinātni Viduslaiku noslēgumā vienoja uzskats, ka cilvēkam ir iespēja pārvaldīt dabas procesus.
Hermētisms sakņojas prisca theologia doktrīnā — visām pasaules reliģijām ir viena īstā teoloģija. Hermētisti tic, ka Visuma gudrībā ietilpst trīs lietas — alķīmija, astroloģija un maģija — tās cenšas izzināt un praktizēt.
Siverska

Vēsture

Apdzīvotā vieta dibināta ap 1913. gadu kā strādnieku ciemats sakarā ar dolomīta rūpnīcas izbūvi pie Jamas (Яма) dzelzceļa stacijas un nosaukta tās vārdā. Līdz 1959. gadam Jamas rajona centrs. 1961. gadā Jamai piešķirts pilsētas statuss, bet 1973. gadā — tagadējais nosaukums.
Ranka (stacija)

Vēsture

Rankas stacija ierīkota līdz ar dzelzceļa līnijas Ieriķi-Gulbene-Sita būvi, līnija atklāta 1916. gadā. Agrākais stacijas nosaukums kādā 1916. gada vilcienu sarakstā ir Pavāriņi (Pawarini), bet 1918. gada sarakstā tā dēvēta par Ramkavu (Ramkau). Kopš 1919. gada stacijas oficiālais nosaukums bija Ramka, ko 1930. gada pārdēvēja par Ranku. Dzelzceļa satiksme Ieriķu-Gulbenes iecirknī slēgta 1999. gadā. 2009. gadā sliedes šeit demontētas.
Kārta (mitoloģija)

Kārta latviešu mitoloģijā kopā ar Laimu un Dēklu ir likteņa dieviete. Folkloras tekstos tā parādās vēl retāk nekā Dēkla.
Fenolftaleīns

Vēsture

Fenolftaleīnu pirmais ieguvis vācu ķīmiķis, Nobela prēmijas laureāts Ādolfs fon Beiers 1871. gadā.

Iegūšana

Fenolftaleīnu iegūst kondensācijas reakcijā starp fenolu un ftalskābes anhidrīdu 105—110 °C temperatūrā cinka hlorīda vai koncentrētas sērskābes klātienē. Pateicoties šim iegūšanas paņēmienam, ir radies vielas triviālais nosaukums.
Filoģenētika

Filoģenētika (sengrieķu: φῦλον, phûlon — ‘cilts, ģints’, γένεσις, génesis — ‘izcelsme’) ir ģenētikas nozare, kas pētī visas ģenētiska materiāla un tā elementu pārvērtības, sākot ar ģenētiskā materiāla pārkombinēšanos dzimumvairošanās procesā un mutācijām un beidzot ar ģenētiskā sastāva pārmaiņām populācijās. Evolūcijas teorija apgalvo, ka dažādu sugu līdzība bieži norāda uz vispārējo izcelsmi vai vispārējo priekšteci. Līdz ar to šajā nozarē nodarbojas ar evolucionāro attiecību atklāšanu un noskaidrošanu starp dažādiem organismiem, gan mūsdienu, gan izmirušām sugām.
Vladimīrs Mihāliks

Spēlētāja karjera

Jau 2005. gadā Mihāliks pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties WHL līgas klubam Reddīras "Rebels". 2007. gadā aizsargs uzsāka spēlēt AHL kluba Norfolkas "Admirals" rindās.
2008.—09. gada sezonā Mihāliks debitēja NHL, aizvadot 11 spēles Tampabejas "Lightning" rindās. Nākamajā sezonā Mihāliks aizvadīja vēl četras spēles "Lightning" sastāvā, taču 2010.—11. gada sezonā NHL nespēlēja, visu sezonu pavadot AHL.
2011. gada vasarā Mihāliks atgriezās Eiropā, pievienojoties KHL kluba Popradas "Lev" rindām. Gadu vēlāk hokejists parakstīja līgumu ar Bratislavas "Slovan", tās sastāvā spēlējot līdz pat 2016. gadam. Tad Mihāliks pievienojās HK Banska Bistrica rindām.
Slovākijas hokeja izlases rindās Mihāliks spēlējis 2010., 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātos.
Dižsardzeņu ģints

Barības vērtība

Izņemot dārza dižsardzeni, kura atšķiras ar īsu kātiņu un aug lielās grupās tādās vietās kā siltumnīcas un skudru pūžņi, visas Latvijā sastopamās dižsardzenes ir labas ēdamās sēnes, kuras cepamas nevārītas, bet lielo dižsardzeni pat iesaka ēst turpat mežā uz sviestmaizēm. Par dārza dižsardzenes ēdamību ir pretrunīgi viedokļi - daži to nosauc par ēdamu, daži apgalvo, ka tā iespējami izraisot vieglu saindēšanos, daži norāda uz halucinogēnu efektu. Sēnes.lv par to raksta: "Vāji indīga (vismaz dažkārt)". Jāatceras, ka specifiskā vidē augošas sēnes bieži var sagādāt problēmas, nebūdamas indīgas pašas par sevi, bet uzkrādamas kaitīgas vielas no apkārtnes, un tas attiecas ne tikai uz dārza dižsardzeni.

Līdzīgas sēnes

Dižsardzenes nepieredzējušai acij ir viegli sajaucamas ar bieži sastopamajām tām radnieciskās ģints sugām — mušmirēm. Jāatceras, ka  dižsardzenēm uz kātiņa pamatnes nav maksts, kas to ietver mušmirēm, un mušmiru cepurīšu virsmiziņa bieži ir ar plīvura atliekām, bet nav saplaisājusi tumšās zvīņās, kā dižsardzenēm.
Voldemārs Lazdiņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1887. gadā Vidzemes guberņā dārznieka Jēkaba Lazdiņa ģimenē. No 1903. gada mācījās Vidzemes skolotāju seminārā, bet sakarā ar piedalīšanos 1905. gada revolūcijas notikumos viņu no semināra izslēdza. Strādāja par mājskolotāju Dobelē. 1907. gadā iestājās Kazaņas universitātes vēstures un filoloģijas fakultātē, pēc tam pārgāja uz fizikas un matemātikas fakultāti, bet 1910. gadā uz Pēterburgas universitāti. Pēc tās beigšanas strādāja par asistentu Zooloģijas un salīdzinošās anatomijas katedrā un Pēterburgas Psihoneiroloģiskajā institūtā (Санкт-Петербургский научно-исследовательский психоневрологический институт). Pētīja kaulzivju galvaskausa uzbūvi un attīstību.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma tika nosūtīts ekspedīcijā uz Vidusāziju, lai veiktu zooloģisko izpēti Pjandžas upes ielejā uz tagadējās Tadžikistānas un Afganistānas robežas. 1916. gada vasarā viņš organizēja vēl vienu ekspedīciju uz Tadžikistānas un Ķīnas robežas apvidu. Nogalināts 1916. gada 1. augustā Baland-Kīkas (krievu: Балянд-Киик) upes ielejā netālu no Karakula ezera Pamira kalnos.
Viņa savāktā zooloģisko paraugu kolekcija glabājas Krievijas Zinātņu akadēmijas Zooloģijas muzejā un Uzbekistānas Nacionālajā universitātē.

Piemiņa

V. Lazdiņa vārdā nosaukti stērstu dzimtas putns Emberiza cia lasdini (1917), ķirzaka Eremias scripta lasdini (1918) un muša Homoneura lasdini (1932).
Ugāles līdzenums

Reljefs

Līdzenuma reljefs pārsvarā ir lēzeni viļņots, vietām vidēji viļņots un plakans, kas radies galvenokārt Ventas ledus mēles, Ventas pieledāja sprostezera un Baltijas ledus ezera un hidrogrāfiskā tīkla attīstības rezultātā. Reljefa saposmojums parasti ir 2 līdz 10 metru. Ziemeļu daļā ir 15—40 m augsti pacēlumi, kas veidojušies ledus ezera salu vietās (Ugāles, Popes, Puzes un Ameles pacēlumi) virs abrāzijas un akumulācijas lidzenumiem. Līdzenuma ziemeļu daļā virsas absolūtais augstums ir 30—40 m, pazeminājumos un upju ielejās — 20—30 m, bijušajās ledus salās — 50—70,5 m, Spāres paugurainē — 50—78 m. Visizteiktākais reljefa saposmojums ir gar Mordangas subglaciālo iegultni. Augstākā virsotne ir Ploču kalns (83 m vjl).

Hidrogrāfija

Upes pieder pie Ventas un Irbes lielbaseiniem, ūdensšķirtne starp kuriem iet pa Ugāles pacēlumu un gar Usmas ezera dienvidu krastu. Lielākās upes ir Rinda, Stende, Raķupe, Pāce, Engure. Dienvidu un rietumu malas atūdeņo Abava un Venta.
Ugāles līdzenumā samērā daudz ezeru, kas koncentrējušies galvenokārt tā centrālajā daļā. Lielākais ir Usmas ezers (41,4 km²), dziļākais — Puzes ezers (33,6 m).
Aloizs Brenčs

Biogrāfija

Dzimis 1929. gadā Rīgā trūcīgā audēja ģimenē. Bērnībā strādājis dažādus lauku darbus.
Mācījās Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātes režijas nodaļā, ko absolvēja 1953. gadā. No 1954. gada darbojās Rīgas kinostudijā, sākumā strādājot dokumentālā kino jomā. 1956. gadā Maskavā pabeidza Augstākos kinorežisoru kursus. Kā kinorežisors debitēja 1957. gadā ar dokumentālo reportāžu "Draugu vidū". Līdztekus dokumentālajām filmām veidoja arī vairākus desmitus kinožurnālu, tanī skaitā "Māksla" un "Padomju Latvija".
1964. gadā viņš pievērsās aktierkino, kļūstot par filmas "Līdz rudenim vēl tālu" līdzrežisoru. Vēlāk strādājis kā režisors. Lielākoties uzņēma spraiga sižeta filmas, izmantojot dinamisku montāžu. Režisējis tādas Latvijā pazīstamas filmas, kā "Kad lietus un vēji sitas logā" (1967), "24-25 neatgriežas" (1968), "Šahs briljantu karalienei" (1973), "Gaisma tuneļa galā" (1974), "Liekam būt" (1976). 1981. gadā Aloizs Brenčs uzņēma plašu ievērību guvušo televīzijas daudzsēriju filmu "Ilgais ceļš kāpās", 1983. gadā — televīzijas miniseriālu "Mirāža", 1989. gadā — daudzsēriju televīzijas seriālu "Zītaru dzimta".
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Brenču divas reizes ievēlēja Rīgas domē, kur viņš darbojās Sociālo jautājumu komitejā. Startēja arī Saeimas vēlēšanās: no Tautsaimnieku politiskās apvienības "Tautsaimnieks" 6. Saeimas vēlēšanās un Demokrātiskās partijas "Saimnieks" 7. Saeimas vēlēšanās, tomēr netika ievēlēts.
Miris no miokarda infarkta 1998. gada 29. oktobrī.
Lubes pagasts

Upes

Amulupīte, Dižvalks, Knātervalks, Lībvalks, Mazroja, Vēruma grāvis, Zušvalks.

Vēsture

Līdz 1920. gada agrārajai reformai Lubes pagasta teritorijā atradās Lubes (Lubbesemmen), Popervāles (Pappe Arwalen, vēlāk — Popsch Erwalen), Ošu (Ossen), Lībes, Sārkastes, Griķlībes (Krickeliben), un Mūkalpu muižas. Lubes, Popervāles un Ošu muižas pirmoreiz minētas 1582. gadā bīskapijas nodevu sarakstos, Sārkastes muiža — 1781. gadā. Jau 16. gadsimtā beigās darbojušās Lubes ūdensdzirnavas, 1861. gadā Lubes muižā bijis spirta brūzis, 1869. gadā Popervāles muižā tika iegādāta tvaika kuļmašīna.
Lielākā bija Lubes muiža (platība 1183 ha), kuras daudzo īpašnieku vidū bija burggrāfs O. H. Hovens, konsuls K. G. Trompovskis, Jaunpils īpašnieks M. Reke, Pastendes barons V. Hāns, Dundagas baronu Ostenu–Zakenu dzimta, Pēterpils baņķieris J. H. Bahs, grāfs Plāters, barons Šillings. Pēc 1920. gada agrārās reformas Lubes muižu sadalīja 94 vienībās.
1945. gadā Ārlavas pagastā izveidoja Lubes ciema padomi. 1954. gadā Lubes ciemam pievienoja daļu Lubezeres ciema. 1965. gadā daļu Lubes ciema teritorijas iekļāva Valdemārpils lauku teritorijā. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Talsu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Anuži (pagasta centrs), Lube, Sārkaste, Lubeskrogs, Popervāle.