Dzīvnieku tiesības

Par dzīvnieku tiesībām sauc pieeju dzīvnieku aizstāvības ētikā, kuras pamatā ir uzskats, ka dzīvnieku pamatintereses būtu jāuztver tikpat nopietni kā līdzīgas cilvēku intereses. 
Dzīvnieku tiesību aizstāvji pārstāv atškirīgas filosofiskas pieejas, taču tos vieno uzskats, ka justspējīgas būtnes vairs nedrīkst uztvert kā īpašumu - izmantot pārtikā, apģērbam, kā izklaides vai eksperimentu objektus u.tml., lai cik humāni tas nenotiktu - dzīvniekus būtu jāuztver kā personas. Parasti to pamato, norādot uz dzīvnieku izziņas spēju, emociju un savstarpējo attiecību daudzveidību, kā arī spēju piedzīvot fizisku vai emocionālu labpatiku un ciešanas.
Tāpēc tiek norādīts, ka pārējo sugu diskriminācija jeb sudzisms ir netaisnīgs un nav nošķirams no citām diskriminācijas formām - rasisma, seksisma un homofobijas.
Sabiedrībā dzīvnieku tiesību ideju mēdz pārprast - daļa cilvēku uzskata, ka dzīvnieku tiesību aizstāvji grib, lai dzīvniekiem būtu visas uz cilvēkiem attiecinātās tiesības. Taču neviens no pazīstākajiem dzīvnieku tiesību teorētiķiem neuzskata, ka dzīvniekiem būtu jāpiešķir, piemēram, vēlēšanu tiesības. Pēc viņu domām, dzīvniekiem jāpiešķir pamattiesības - tiesības dzīvību, brīvību un tiesības nebūt par kāda īpašumu.
Dzīvnieku tiesību teoriju atbalsta tādi jurisprudences akadēmiķi kā Alans Deršovics (Alan Dershowitz) un Lorenss Traibs (Lawrence Tribe) no Hārvarda Universitātes un Gerijs Frensione (Gary Francione) no Ratgersa universitātes.
Teorijas kritiķi norāda, ka dzīvnieki nespēj iesaistīties sabiedriskā līguma veidošanā, cīnīties par savām tiesībām vai veikt morālas izvēles un tāpēc tiem nevar būt tiesību. Piemēram, Rodžers Skrūtons (Roger Scruton) raksta, ka tikai cilvēkiem var būt pienākumi un tiesības. Citu pret tiesību teoriju vērstu uzskatu pauž dzīvnieku labturības atbalstītāji: dzīvnieku izmantošana pati par sevi ir pieņemama - jārūpējas tikai par to, lai tie neciestu bez vajadzības.

Karls Koens

Kritiķi, piemēram, Mičiganas universitātes filosofijas profesors Karls Koens (Carl Cohen) neatbalsta ideju, ka dzīvniekus būtu jāuzskata par personām. Viņš norāda, ka, lai kādam būtu tiesības, tiem jāspēj saprast savas intereses un jāapzinās tiesību nozīmi. "Tiesību turētājiem jāspēj izprast pienākumus, kas attiecas uz visiem, arī viņiem pašiem. Pielietojot šos noteikumus, tiem jāspēj saskatīt iespējamos konfliktus starp pašu interesēm un taisnīgu rīcību. Tikai sabiedrībā, kuras locekļi spēj pakļaut sevi morāles spriedumiem, tiesības var tikt jēgpilni piesauktas."
Koens noraida Singera uzskatu, ka tā kā daļa cilvēku nespēj veikt morāles spriedumus, tad, spēja veikt šādus spriedumus nevar būt par iemeslu tam, ka dzīvniekiem tiesības nepiešķiram. Koens raksta, ka šādas spriest spējas pārbaude "nav pārbaude, ko būtu jāveic ar katru cilvēku atsevišķi", bet gan ir attiecināma uz sugas pārstāvjiem kopumā.

Posnera / Singera debate

Šajā debatē Ričards Posners norāda, ka viņa morālā intuīcija vispirms liek domāt, ka cilvēkiem ir dodama priekšroka nevis, ka sāpes uz visiem dzīvniekiem attiecas vienlīdzīgi. Ja suns apdraudētu zīdaini un, lai to apturētu, nāktos sunim nodarīt lielāku kaitējumu, nekā tas varētu nodarīt zīdainim, tad mēs dotu prieksroku bērnam. 
Singers kritizē šo atsaukšanos uz morālo intuīciju, norādot, ka reiz ar tādu pašu intuitīvu spriedumu palīdzību notika centieni saglabāt nevienlīdzīgas tiesības homoseksuāļiem, sievietēm un citu rasu pārstāvjiem. Posners atbild, ka civiltiesībās vienlīdzība netika ieviesta ētisku apsvērumu dēļ, bet gan tāpēc, ka fakti liecināja, ka starp cilvēkiem nav morāli nozīmīgu atšķirību rases, dzimuma vai seksuālās orientācijas dēļ, kas pamatotu nevienlīdzību.
Ja vai kad atklāsies līdzīgi fakti vai to trūkums par atšķirībām starp cilvēkiem un dzīvniekiem, tad arī izzudīs atšķirības starp tiesībām. Viņš norāda, ka tikai fakti var liecināt par vienlīdzību nevis ētiski argumenti, kas ir pretrunā instinktam.

Rodžers Skrūtons

Britu filosofs Rodžers Skrūtons (Roger Scruton) uzskata, ka tiesības ir nenošķiramas no pienākumiem. Ikviena juridiska privilēģija uzliek pienākumu citiem to ievērot. Tāpēc Skrūtons dzīvnieku tiesību kustības parādīšanos uztver kā "dīvaināko kultūras pavērsienu liberālajā pasaulskatā", jo ideja par tiesībām un pienākumiem ir specifiski raksturīga cilvēku savstarpējām attiecībām un, viņaprāt, nav saprātīgi attiecināt to uz citām sugām.
Viņš apsūdz dzīvnieku tiesību aizstāvjus nezinātniskumā un antropomorfismā, jo tie attiecina uz dzīvniekiem, pēc viņa domām, tikai cilvēkiem raksturīgas īpašības. Dzīvniekiem neesot raksturīga morāles spriedumu izdarīšana - suņi parasti izrāda pieķeršanos, pat tad, ja tiem nodarīts pāri un kaķi izliekas uzticīgi, kaut patiesībā tiem rūp tikai viņi paši. Viņaprāt, tā ir fantāzija, izvairīšanās no realitātes.

Cilvēkveidīgie pērtiķi

Cilvēku un citu hominīdu ģenētiskā materiāla līdzības dēļ daļa dzīvnieku tiesību aizstāvju uzsver nepieciešamību piešķirt cilvēkveidīgajiem pērtiķiem daļu no cilvēku pamattiesībām. Reaģējot uz to, 2006. gadā Spānijas parlamentā tika iesniegts likumprojekts, kas paredz piešķirt pamattiesības četrām pērtiķu sugām - bonobo, gorillām, orangutaniem un šimpanzēm. 2008. gada jūnijā Spānijas parlaments "apliecināja atbalstu lielo pērtiķu tiesībām uz dzīvību un brīvību, un šī acīmredzot būs pirmā reize, kad kādas valsts likumdošana aicina piešķirt šādas tiesības būtnēm, kuras nav cilvēki". Ierosinātais likums aizliegs nogalināt šos pērtiķus izņemot nogalināšanu pašaizsardzības nolūkos, kā arī spīdzināšanu - tostarp izmantošanu medicīniskos eksperimentos, patvaļīgu ieslodzīšanu kā arī izmantošanu cirkā un filmās.