Roberts Boils

Jaunība

Roberts Boils dzimis Lizmoras pilī, Voterfordā, Īrijā, kā septītais dēls un Ričarda Boila, pirmā Korkas grāfa, četrpadsmitais bērns. Ričards Boils 1588. gadā ieradās Īrijā kā uzņēmējs un laikā, kad pasaulē nāca Roberts - 1627. gadā, viņš bija sakrājis milzīgu zemturību Īrijā. Jau bērnībā Roberts sāka apgūt latīņu, grieķu un franču valodas. Astoņu gadu vecumā viņam nomira māte un viņu nosūtīja uz Ītonas koledžu Anglijā, kur viņa tēva draugs sers Henrijs Votons bija rektors. Aptuveni divi gadi tika pavadīti Ženēvā. Apmeklējot Itāliju 1641. gada ziemā, viņš kādu laiku dzīvoja Florencē, studējot Galileo Galileja "lielā astrologa paradoksus".

Pusaudža gadi

Atgriežoties Anglijā 1644. gadā, Boils uzzināja, ka viņa tēvs ir iepriekšējā gadā miris, un atstājis mantojumā Stalbridžas muižu Dorsetā, kopā ar dažiem īpašumiem Īrijā. No šī laika, viņš veltīja savu dzīvi zinātniskiem pētījumiem, un drīz ieņēma izcilu vietu pētnieku aprindās, jautātāju grupā, kas pazīstama kā "Neredzamās kolēģijas" grupa, kas veltīja sevi "jaunajai filozofijai". Tie bieži satikās Londonā, Grešamas koledžā, daži no biedriem tikās Oksfordā, un 1654. gadā šajā pilsētā Boils apmetās uz dzīvi. 1657. gada lasījumā par Oto fon Gērikes gaisa sūkni, viņš piedalījās kā Roberta Huka asistents, lai izgudrotu pilnveidošanas plānu tā būvniecībā, kas kā "Boila mašīna" jeb "Pneimatiskais dzinējs", tika pabeigts 1659. gadā. Šajā laikā viņš uzsāka eksperimentu sēriju ar gaisa īpašībām.
Boila darba novērojumi ar gaisa sūkni tika izdoti 1660. gadā ar virsrakstu New Experiments Physico-Mechanicall, Touching the Spring of the Air, and its Effects. Kritiķu vidū šo grāmatu atbalstīja jezuīts Frensis Lains (1595—1675) atbalstot Boila pirmo likumu par to, ka gāzes tilpums mainās pretēji gāzes spiedienam, kas angliski runājošās tautās parasti tiek saukts par Boila likumu. Tomēr pirmais, kurš noformulēja hipotēzi, bija Henrijs Povers 1661. gadā. Boils iekļāva atsauci, pierakstot Powers, tomēr to kļūdaini piedēvēja Ričardam Tovnlejam. Kontinentālajā Eiropā hipotēze dažreiz tiek piedēvēta Edmam Mariotam, neskatoties uz to, ka viņš to nepublicēja līdz 1676. gadam, kad jau bija iespēja iepazīties ar Boila darbu.
1663. gadā "Neredzamā kolēģija" tika iekļauta Karaliskajā biedrībā, hartas apvienību atbalstīja Čārlzs II Stjuarts, ieceļot Boilu par padomes biedru. 1680. gadā viņš tika izvēlēts par sabiedrības prezidentu, bet noraidīja godu baidoties no zvērestiem.
Laikā, kamēr Boils dzīvoja Oksfordā, viņš bija kavalieris. Kavalierus uzskatīja par nepieciešamiem karaliskajiem pasūtījumiem jau dažus gadus pirms Boils pārcēlās uz dzīvi Oksfordā. Boila rezidences periods tiek atzīmēts ar uzvaru parlamenta spēku reakcionārajā darbībā, šis periods atzīmēja kavalieru kustības īpaši noslēgto periodu un tādēļ maz ir zināms par Boila darbību ārpus biedrības.
1668. gadā viņš pameta Oksfordu dodoties uz Londonu, kur viņš dzīvoja savas māsas, lēdijas Ranelāgas, mājā Palmalā.

Vēlākie gadi

Viņa veselība, kas nekad nebija īpaši laba, nopietni pasliktinājās 1689. gadā. Boils pakāpeniski atteicās no sabiedriskajiem pienākumiem. Viņš pārtrauca savu saziņu ar Karalisko biedrību un izteica vēlmi atsvabināties no viesu uzņemšanas pienākuma. Ja vien iemesls nebija ārkārtējs, tad viesi varēja iegriezties otrdienās un piektdienās priekšpusdienā vai trešdienās un ceturtdienās vakarpusē. Brīvajos brīžos viņš tādā veidā vēlējās "nostiprināt savus garus, sakārtot papīrus" un gatavojās kāda svarīgākas ķīmijas pētīšanai. Viņa veselība kļuva vēl sliktāka 1691. gadā un viņš nomira tā pašā gada 30. decembrī, nedēļu vēlāk pēc māsas nāves, ar kuru viņš dzīvoja kopā vairāk kā 20 gadus. Roberts Boils mira no paralīzes. Viņu apglabāja Svētā Martina kapos, apbedīšanas ceremoniju vadīja viņa draugs bīskaps Gilberts Barnets. Boils pēc nāves bija atstājis lekciju sēriju, kas ir pazīstama kā Boila lekcijas.