5. Zemgales latviešu strēlnieku pulks

5. Zemgales latviešu strēlnieku pulks bija Latviešu strēlnieku bruņots formējums 2. Latviešu strēlnieku brigādes sastāvā, kas piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās no 1916. līdz 1918. gadam. Pulku izveidoja no 5. Zemgales latviešu strēlnieku bataljona 1916. gada 3. novembrī. 1917. gada 30. decembrī pulku iekļāva Latviešu strēlnieku korpusā. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī pulku demobilizēja.

Bataljona izveide

5. Zemgales latviešu strēlnieku bataljonu kā papildus bataljonu brīvprātīgajiem Rīgas aizstāvjiem sāka veidot 1915. gada novembrī, bet pabeidza 1916. gada 14. martā. To formēja no jau agrāk citās Krievijas karaspēka daļās iesauktajiem latviešiem. 5. Zemgales LSB pamatu veidoja 1915. gada sākumā izveidotie Daugavgrīvas apvienotie bataljoni, kas bija jau cīnījušies Lietuvā un piedalījušies Jelgavas aizstāvēšanā 1915. gada 2.-3. maijā. Bataljona karogā bija attēlots zobens pār sauli ozola vainagā un devīze "Tēvzemes brīvestību pirksim mēs ar asinīm". Sākotnēji katrā bataljonā bija četras rotas un piecas komandas - izlūku, ložmetēju, jātnieku-spridzinātāju, sakaru un saimniecības. Bataljona personālsastāvs - 26 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1246 instruktori un kareivji. Tajā bija arī 164 zirgi, 4 ložmetēji un 47 rati. Katrā bataljonā izveidojās savs kara orķestris. 1916. gada vasarā bataljonā izveidoja papildus divas rotas.

Pulka izveide

Gatavojoties Ziemassvētku kaujām, 1916. gada 3. novembrī bataljonu pārveidoja par pulku un iekļāva 1. Latviešu strēlnieku brigādē. Pulkā bija astoņas rotas un astoņas komandas - ložmetēju, sapieru, jātnieku izlūku, kājnieku izlūku, sakaru, policijas, ieroču lasīšanas un tranšeju lielgabalu. Personālsastāvs - 50 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1497 instruktori un kareivji, 8 savvaļnieki. Tajā bija arī 290 zirgi un 104 rati.

Likvidācija

Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada 30. decembrī 5. Zemgales latviešu strēlnieku pulks tika iekļauts jaunizveidotajā Latviešu strēlnieku korpusā, kuru komandēja pulkvedis Jukums Vācietis. Korpuss sastāvēja no divām divīzijām, kuras komandēja Gustavs Mangulis un Pēteris Avens. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī Krievijas Padomju valdība izdeva rīkojumu par Latviešu strēlnieku pulku demobilizāciju un Latviešu strēlnieku divīzijas izveidi Sarkanās armijas sastāvā.

Kaujas pie Ķekavas un pie Smārdes 1916. gadā

21. marta kaujā pie „Frančiem” Ķekavas tuvumā: 1 kritušais, 6 ievainotie. 16. jūlija kaujā pie „Lapsām” Olaines tuvumā: 2 kritušie, 37 ievainotie. 29./30. augusta kaujā pie Smārdes: 4 kritušie, 20 ievainotie. 31. augusta kaujā pie Smārdes: 6 kritušie, 20 ievainotie.

Ziemassvētku kaujas 1917. gadā

5./7. janvāra kaujā Tīreļpurvā pie Lielupes: 106 kritušie, 234 ievainoti, 110 pazuduši. 17. janvāra kaujā Tīreļpurvā: 5 kritušie, 17 ievainoti. 25. janvāra kaujā pie „Lediņiem” un „Vītiņiem”: bez zudumiem. 26./28. janvāra kaujā Lielupes labajā krastā: 3 krituši, 11 ievainoti. 30. janvāra - 3. februāra kaujās Lielupes labajā krastā: 26 krituši, 144 ievainoti.

Mazās Juglas kaujas 1917. gadā

1./2. septembra kaujās pie Mazās Juglas upes kopējie zaudējumi virs 1000 karavīriem.