google/wiki40b huggingface dataset:
Daniels Romanovičs

Dzīvesgājums

Dzimis Volīnijas kņaza Romāna Mstislaviča un viņa sievas Annas ģimenē, kas 1199. gadā saviem īpašumiem pievienoja arī Galīcijas kņazisti. 1205. gadā pēc tēva nāves Daniels četru gadu vecumā mantoja Galīcijas-Volīnijas valdnieka titulu, tomēr jau 1206. gadā Novgorodas-Severskas kņazs Vladimirs Igorjevičs padzina Danielu Romanoviču kopā ar māti un brāli no Galīcijas. 1211. gadā viņš uz brīdi atguva varu ar ungāru un poļu palīdzību.
Tomēr 1214. gadā ungāru karalis Andrejs II iekaroja Galīciju un 1215. gadā panāca, ka viņa dēlu Kolomanu Romas pāvests Inocents III ļāva kronēt par "Galīcijas un Vladimirijas ķēniņu" (rex Galiciae et Lodomeriae). Savukārt Novgorodas kņazs Mstistlavs Mstistlavičs Veiksmīgais (Удатный) noslēdza savienību no varas atstumto kņazu Danielu Romanoviču un 1215.-1216. gadā, pēc tam 1219. un 1221. gadā atkārtoti atņēma Galīciju ungāriem.
1219. gadā kopā ar brāli Vasiļko noslēdza miera līgumu ar Lietuvas kunigaišiem. Lietuviešu pusi pārstāvēja 21 karadraudžu vadītāji kunigaiši, starp 5 vecākajiem (lielkungiem) minēts arī Mindaugs.
1223. gadā piedalījās Kalkas kaujā.
1238. gadā kņazs Daniels Romanovičs devās karagājienā uz ziemeļiem pret Vācu ordeni un iekaroja Drohičinas pili, par ko hronikā esot saglabājies ieraksts "Mūsu dzimteni nenākas turēt krustnešiem Templiešiem, kurus sauc par Zālamana dēliem" (Не идёт держать нашу родину крижевникам, темпличам, которых называют соломоновичами.). 1239. gadā viņš pakļāva arī Turovas-Pinskas kņazisti un 1240. gadā ieņēma Kijevu, kļūdams par pēdējo no mongoļiem vēl neatkarīgo Kijevas lielkņazu. 
Mongoļu iebrukuma laikā patvērās Ungārijā un Polijā, tikai 1245. gadā galīgi uzvarēja savu konkurentu kņazu Rostislavu Mihailoviču un ieguva varu Galīcijā, piekrizdams kļūt par Zelta Ordas vasali.
1253. gadā Romas pāvests Inocents IV izsludināja krusta karu pret mongoļiem-tatāriem, aicinot tajā piedalīties kristītos Livonijas, Bohēmijas, Morāvijas, Serbijas, Pomerānijas un Lietuvas iedzīvotājus. Lai krusta karā iesaistītu arī Krievzemes kristiešus, viņš 1254. gadā piešķīra lielkņazam Danielam Romanovičam titulu Krievijas karalis (rex Rutheniae).
Viņa dēls Švarns (Шварн Данилович, 1264-1269) bija Lietuvas karaļa Mindauga meitas vīrs, no 1267. gada Lietuvas dižkunigaitis. Otrs dēls Ļevs Daņilovičs (Лев Данилович, 1269 - ap 1301) mantoja Galīciju un Volīniju.
Mikrouzņēmumu nodoklis

Nodokļa likme

Pašreizējā mikrouzņēmuma nodokļa likme ir 15%. Šī likme tiek piemērota uzņēmuma apgrozījumam, kas gadā nepārsniedz 40 000 EUR. Apgrozījumam, kas pārsniedz šo summu, tiek piemērota 20% likme, tomēr 2018. un 2019. gadā ir paredzēts pārejas periods. Šajā laikā MUN maksātājs var nepiemērot paaugstināto likmi apgrozījuma pārsniegumam līdz 52 000 EUR. Nodokļa maksājums uzņēmumiem jāveic reizi ceturksnī par katra ceturkšņa apgrozījumu. 
Ja mikrouzņēmumam taksācijas periodā (kalendāra gadā) nav bijis apgrozījuma vai aprēķinātā MUN summa nepārsniedz 50 EUR, MUN maksātājam Valsts budžetā jāiemaksā MUN nodoklis 50 EUR apmērā.

Mikrouzņēmuma nodokļa nozīme

Likuma par mikrouzņēmuma nodokli pieņemšana ir bijis pirmais un viens no svarīgākajiem soļiem ceļā uz mazo uzņēmumu atbalsta programmas īstenošanu. Šīs programmas īstenošana tiek veikta, lai sniegtu tiešu atbalstu uzņēmējdarbības vides attīstībai Latvijā, kam ir liela nozīme valsts ekonomiskajā attīstībā. Šāda nodokļa izveide ir arī ievērojami uzlabojusi iedzīvotāju un uzņēmēju kopējo attieksmi pret nodokļu nomaksu, jo tiešā veidā tiek samazināts nodokļu slogs.
Mikrouzņēmuma nodoklis ir kļuvis par pamatu liela skaita jaunu uzņēmumu izveidošanai, kas ievērojami sekmē valsts tautsaimniecības izaugsmi ilgtermiņā.
Sojuz-3

Lidojuma uzdevumi

Galvenais lidojuma uzdevums bija modificēta saslēgšanās mezgla izmēģināšana. Sākotnēji bija paredzēta tuvošanās un saslēgšanās ar bezpilota pasīvo kuģi Sojuz-2 automātiskā režīmā. Automātiskās saslēgšanās operācijas jau bija veiksmīgi veiktas vairākos bezpilota kuģu lidojumos. Pilotējamā kuģī bija arī saslēgšanās rokas vadības sistēma, kas bija rezerves variants, ja sabojājusies automātiskā sistēma. Gaisa spēku vadība tomēr uzstāja, lai šajā reizē tuvošanos vadītu kosmonauts.

Lidojuma gaita

1968. gada 25. oktobrī tika palaists bezpilota pasīvais kuģis Sojuz-2
Sojuz-3 tika palaists 1968. gada 26. oktobrī 08:34:18 UTC ar nesējraķeti Sojuz no Baikonuras kosmodroma 31. starta laukuma 6. palaišanas iekārtas. Sojuz-3  tika ievadīts orbītā netālu no Sojuz-2, kas bija palaists 25. oktobrī. Pirmajā apriņķojumā automātika satuvināja kuģus no 20 000 līdz 200 metriem. Tad Beregovojs pārņēma vadību manuāli. Tuvošanās notika Zemes ēnā, un kosmonauts kuģi orientēja pēc Sojuz-2 gaismas signāliem. Viņš kļūdījās signālu interpretācijā, un abi kuģi bija pavērsti 180 grādu viens pret otru, tas ir, "ar kājām gaisā". Orientācijas sistēmas antenas kuģu sānos tagad tās bija pretējās pusēs. Tuvojoties, automātiski tika uzturēta orientācija pēc antenām, bet Beregovojs redzēja, ka Sojuz-2 saslēgšanās mezgls novirzās sāņus. Neiedomājoties, ka tas notiek orientācijas kļūdas dēl, viņš vairākas reizes atvirzīja Sojuz-3 atpakaļ un no jauna tuvojās, bet  Sojuz-2 katru reizi novirzījās sāņus.
Kad kosmosa kuģi izgāja no ēnas, tika secināts, ka orientācijas dzinēju degvielas krājumi bija gandrīz iztērēti. Tika nolemts neturpināt saslēgšanās mēģinājumus.
Nākamās divas dienas Sojuz-3 turpināja lidojumu orbītā, Beregovojam veicot topogrāfiskus un meteoroloģiskus novērojumus. Tika veikts arī televīzijas seanss. 
30. oktobrī Sojuz-3 atgriezās uz zemes. 07:25:03 UTC nolaižamais aparāts nolaidās Kazahstānā, uz ziemeļiem no Karaghandi.
Dzīvnieku izcelsmes produkti

Dzīvnieku izcelsmes produkti ir tādi produkti, ko radījuši dzīvnieki, vai kas ņemti no dzīvnieku ķermeņiem.
Par dzīvnieku izcelsmes produktiem parasti nerunā saistībā ar fosilajiem produktiem un produktiem, kas radušies, sadaloties dzīvnieku ķermeņiem, kaut arī tos par tādiem var uzskatīt. Piemēram, petroleja tiek iegūta no naftas, kas, visticamāk, radusies no aizvēsturiskiem augiem un dzīvniekiem, taču petroleja netiek uzskatīta par dzīvnieku izcelsmes produktu.
Vartbergas Hermaņa Livonijas hronika

Vartbergas Hermaņa Livonijas hronika (latīniski: Chronicon Livoniae) bija Livonijas ordeņa oficiālā historiogrāfija. Pamatā hronikā aprakstīti Livonijas krusta kari un Livonijas ordeņa kari ar Lietuvas dižkunigaitiju, un tā domāta lasīšanai brāļu bruņinieku auditorijā, taču to varēja izmantot arī katoļu augstākā garīdzniecība. Pirms tās par Livonijas vēsturi jau bija sarakstītas vairākas Livonijas hronikas, uz kurām lielā mērā balstās Vartbergas Hermaņa teksts. Hronika rakstīta viduslaiku latīņu valodā un tapusi Livonijā ap 1370.-1378. gadu.

Hronikas autors

Hronikas autors, saskaņā ar vienīgā noraksta, kas saglabājies Gdaņskas (Dancigas) arhīvā nosaukumā norādīto, ir Hermanis no Vartbergas, Vācu ordeņa brālis, Livonijas ordeņa mestra kapelāns (…per fratrem Hermannum de Wartberge, capellanum magistri per Livoniam).

Saturs

Notikumi apskatīti pieaugošā laika secībā, no 1143. līdz 1378. gadam. Tā sarakstīta, lai turpinātu Jaunākās Livonijas Atskaņu hronikas notikumu izklāstu, kas izbeidzās līdz ar 1348. gadu. Oriģināls materiāls sākot jau ar 1345. gadu, bet tā kā no 1358. gada autors bijis Livonijas ordeņa mestra pavadonis, tad par šo periodu sniegtās ziņas ir sevišķi vērtīgas. Kā avotus hronikas autors izmantojis Indriķa hroniku, Vecāko atskaņu hroniku un Jaunāko Livonijas atskaņu hroniku, ordeņa mestru saraksti un arhīva dokumentus, izmantojis arī ordeņa mestru sarakstus, kas līdz mūsdienām atsevišķi nav saglabājušies. Par 13. gadsimtu daudz hronoloģisku un faktoloģisku neprecizitāšu. Autors sniedz atsevišķus datējumus un notikumu izklāstus laikā no 1236. līdz 1255. gadam, lai precizētu dažus notikumus, kas citos avotos nav tuvāk apskatīti. Kaut arī ziņas par notikumiem kļūst precīzas un ticamas tikai sākot ar 1241. gadu, šeit ir atrodamas dažas vērtīgas norādes, kas labāk palīdz izprast notikumu gaitu šajā laika posmā.
Ukapirms

Ukapirms (jaunprūšu: *Ukapirms — 'visupirmais') prūšu mitoloģijā ir augstākais debesu, zemes un zvaigžņu dievs, kam viss pasaulē esot bijis pakļauts. No 1530. līdz 1615. gadam rakstītajos latviešu un vācu avotos Ukapirms dievu sarakstos vienmēr iekļauts pirmajā vietā, un pēc tā minēts vai nu gaismas dievs Svaikstiks vai jūras dievs Autrimps. Atšķirībā no daudziem citiem prūšu dieviem, Ukapirms nekad nav parādījies citos tekstos, un mitologi uzskata, ka tas varētu būt bijis abstrakts dievs bez konkrētām darbībām un mitoloģiskajiem motīviem, līdzīgi kā Dievs austrumbaltu mitoloģijā. Kādā avotā Ukapirms salīdzināts ar Saturnu romiešu mitoloģijā.
Demokrātiskā partija "Saimnieks"

Demokrātiskā partija "Saimnieks" bija politiskā partija Latvijā, kas radās 1995. gada pavasarī, apvienojoties Demokrātiskajai partijai un partijai "Saimnieks". Bija pārstāvēta 6. Saeimā, iegūstot Ziedoņa Čevera vadībā pirmo vietu 6. Saeimas vēlēšanās ar 18 mandātiem parlamentā. 6. Saeimas priekšsēdētāji bija DPS pārstāvji — Ilga Kreituse un Alfreds Čepānis. Iekļuva arī Rīgas domē 1997. gada vēlēšanās. Partijas ārlietas vadīja Normunds Grostiņš. Partija piedalījās Andra Šķēles pirmajās divās valdībās, kā arī Guntara Krasta vadītajā Ministru kabinetā. 
Pēc neveiksmes 7. Saeimas vēlēšanās pārtapa par Latvijas Demokrātisko partiju, kuras vadību uzņēmās Andris Ameriks. Ar LDP nosaukumu partija iekļuva Rīgas domē 2001. gada vēlēšanās. Vēlāk A. Ameriks pārgāja uz Latvijas Pirmo partiju, un 2005. gada martā LDP tika likvidēta.
Rādebeile

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1349. gadā.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Pilsētā atrodas rakstnieka Kārļa Maja (Karl May, 1842—1912) muzejs. Šaursliežu dzelzceļš (t.s. Lößnitzgrundbahn) savieno Rādebeili ar Moricburgas baroka pili un Rādeburgu.

Cilvēki

Rādebeile ir arhitekta Ernsta Cillera (Ernst Ziller, 1837—1923) dzimtā pilsēta.
Rādebeilē 1912. gadā mira rakstnieks Kārlis Majs (Karl May, 1842—1912), kas šeit arī apglabāts.
Aizupe (Vānes pagasts)

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Aizupes muižas (Ahsuppen) centru. Aizupes muižas pils ar parku (dendroloģiskie stādījumi) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Bijušajā Aizupes skolā pie autoceļa P121 darbojas asociācija «Dzīvesprieks» (jauniešu sociālā rehabilitācija un profesionālā pamatizglītība).
Emīls Skubiķis

Dzīves gājums

Dzimis 1875. gada 3. februārī Dzērves pagastā. Absolvējis Liepājas ģimnāziju, piedalījies Jaunās strāvas kustībā, pēc tās sagrāves devies trimdā, kur kopā ar Ernestu Rolavu un Miķeli Valteru dibinājis Vakareiropas latviešu sociāldemokrātu savienību. Studēja Cīrihes Universitātē, kuru pabeidza ar ģeologa kvalifikāciju. Apprecējās ar ārsti Klāru Hibšmani.
Pēc atgriešanās dzimtenē 1918. gadā bija Tautas padomes sekretāra biedrs no Latvijas Revolucionāro sociālistu partijas, 1918. gada 18. novembrī piedalījās Latvijas valsts pasludināšanas aktā. Satversmes sapulces loceklis.
Miris 1943. gada 11. oktobrī Rīgā.
Harkova

Vēsture

Pilsētu dibināja ukraiņu kazaki 1654. gadā. 1765. gadā to iekļāva Krievijas impērijas sastāvā kā Slobodas Ukrainas guberņas centru. 1806. gadā šeit nodibināja vienu no Krievijas impērijas universitātēm. 1835. gadā Slobodas Ukrainas guberņu pārdēvēja par Harkovas guberņu un iekļāva Čerņigovas, Poltavas un Harkovas ģenerālgubernatūrā ar centru Poltavā (1835—1837), vēlāk Harkovā (1837—1856).
19. gadsimta beigās strauji attīstījās rūpniecība.
No 1917. līdz 1934. gadam Harkova bija Ukrainas PSR galvaspilsēta. Pilsētas iedzīvotāju skaits sevišķi strauji pieauga Lielā Bada laikā, kad izmisušie zemnieki galvaspilsētā meklē patvērumu.
2. Pasaules kara laikā pilsēta gandrīz pilnīgi tika nopostīta, jo 1942. gadā pilsētu divreiz ieņēma Vērmahts un tajā notika sīvas ielu cīņas.
Škoda 14TrM

Dizains un modernizētās funkcijas

Tāpat kā trolejbusam Škoda 14Tr arī trolejbusam Škoda 14TrM ir divasu nesošā virsbūve. Tas sastāv no savstarpēji sametinātiem dažādiem tērauda elementiem. Trolejbusa salons ir labi apgaismots, termiski izolēts un tam ir skaņu necaurlaidīgi elementi. Trolejbusa labajā pusē atrodas trīs durvis.
Trolejbusa ārpuses modernizācija skāra tikai trolejbusa priekšējo daļu un aizmugurējo daļu. Šīs nelielās izmaiņas ieteica arhitekts Patriks Kotas. Trolejbusam tika uzstādīti elektroniskie informācijas tablo. Trolejbusa interjers tika pilnībā modernizēts. Tika uzstādīti jauna tipa polsterēti sēdekļi un tika iebūvēta neslīdoša grīda. Elektriskās daļas palika gandrīz tādas pašas kā trolejbusam Škoda 14Tr. Vēl kā jaunums parādījās savādāks vilces motors un lamināta kolektori.
Kopš 2002. gada trolejbusi Škoda 14Tr Bratislavā tiek modernizēti pievienojot jaunu asi un pārveidojot virsbūvi. Kaut arī patiesībā trolejbusi ir kā jauni, tie tiek uzskatīti par renovētiem. Tā tas tika izdarīts ar diviem Plzeņas trolejbusiem. Abās pilsētās tie tiek klasificēti kā trolejbusi Škoda 14TrM.
Daži trolejbusu pakalpojumu sniedzēji (Čehija — Ostrava un Plzeņa) saka, ka atjaunotās trolejbusu Škoda 14Tr versijas tiek dēvētas par Škoda 14TrM. Tikmēr citi — tos sauc kā jau gaidīts par Škoda 14TrR.

Piegādes

Laikā no 1995. gada līdz 2004. gadam tika saražoti aptuveni 290 šādi trolejbusi.
Rezerves daļu ražošana tika uzsākta 2002. gadā.
Nails Jakupovs

Spēlētāja karjera

Uzaudzis Ņižņekamskā, turpat Jakupovs uzsāka arī savas hokejista gaitas. 2009.—10. sezonā uzbrucējs spēlēja MHL līgas kluba Ņižņekamskas "Reaktor" sastāvā. 2010. gada vasarā Jakupovs pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur nākamās divas sezonas aizvadīja Ontārio hokeja līgas kluba Sarnijas "Sting" sastāvā, abās sezonas esot viens no visas līgas rezultatīvākajiem spēlētājiem.
2012. gada NHL draftā Jakupovu ar kopējo pirmo numuru izvēlējās Edmontonas "Oilers". 2012.—13. gada NHL lokauta laikā uzbrucējs spēlēja KHL klubā Ņižņekamskas "Neftekhimik", taču sākoties NHL sezonai debitēja "Oilers" sastāvā. Turpmākajās sezonās bija starp rezultativākajiem komandas spēlētājiem. īsi pirms 2016.—17. gada sezonas sākuma tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues". 2017. gada vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Kolorādo "Avalanche", taču gadu vēlāk atgriezās Eiropā, pievienojoties Sanktpēterburgas SKA.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem, tajos izcīnot attiecīgi sudraba un bronzas medaļas.
Žurkas

Izskats un ieradumi

Žurkas ir palieli grauzēji, salīdzinot ar pelēm, abas grupas pieder pie Vecās pasaules peļu apakšdzimtas (Murinae). Ir pieņemts mazākos grauzējus saukt par pelēm, lielākos par žurkām. Žurku svars parasti nepārsniedz 500 g. Žurku ķermeņa garums 8—30 cm, astes garums apmēram līdzīgs ķermeņa garumam. 
Žurkas viegli iedzīvojas kaimiņos cilvēkam, līdz ar to nodarot lielu postu, apēdot un bojājot pārtiku, un pārnēsājot dažādu slimību ierosinātājus un parazītus. Tomēr jāatzīmē, ka žurkas, kas nedzīvo cieši blakus cilvēkam, bet atrod savu vietu savvaļā, ir veselīgas un izturīgas, toties pilsētas žurkas cieš no vienveidīgas un barības vielām nabadzīgas barības, un saslimst ar dažādām slimībām, pārnesot tās cilvēkiem. Žurkas dzīvo 2—5 gadus.
Žurkas var pārnēsāt mēra, leptospirozes, trakumsērgas, trihinelozes un dažu zarnu infekciju slimību ierosinātājus.
Mājas žurkas ir draudzīgākas kā savvaļas žurkas, tās ir mierīgas, ziņkārīgas un labprāt kontaktē ar cilvēku. Atkarībā no šķirnes, to krāsa var būt ļoti dažāda. Lielākā daļa mājas žurku šķirņu ir selekcionētas no pelēkajām žurkām, lai gan pieradinātas ir arī melnās žurkas.

Izplatība

Kādreiz žurkas dzīvoja tikai Āzijā. Attīstoties tirdzniecībai, žurkas nonāca Eiropā, bet vēlāk izplatījās pa visu pasauli. Ir uzskats, ka melno žurku dzimtene ir Indija. Latvijā melnās žurkas parādījās ap 11.—12. gadsimtu. Pelēkās žurkas ienāca vēlāk. Pētnieku domas dalās par to, kad Eiropā ienāca pelēkās žurkas. Vieni uzskata, ka no savas dzimtenes Ķīnas tās emigrējušas jau ap 10. gadsimtu, citi, ka tas noticis vēlāk. Ir ziņas, ka 16. gadsimtā nezināmu iemeslu dēļ noticis pelēko žurku demogrāfiskais sprādziens, tās pārpeldējušas Volgas upi un devušās tālāk uz Eiropu. Latvijā pelēkās žurkas parādījās 18. gadsimtā. Būdamas agresīvākas par melnajām žurkām un spējīgākas piemēroties dažādiem dzīves apstākļiem, tās iekaroja aizvien plašākas teritorijas, izspiezdamas no ierastajām dzīvesvietām miermīlīgās veģetārietes melnās žurkas.

Izmantošana pētniecībā

19. gadsimta beigās, kad sāka attīstīties medicīnas zinātne, žurkas sāka izmantot eksperimentiem. 2004. gadā tika atšifrēts pelēkās žurkas genoms un noskaidrots, ka aptuveni 90 procentu ekvivalento gēnu pelēkajām žurkām un cilvēkiem ir līdzīgi. Daudzi no šiem vienādajiem gēniem atbild par dažāda veida saslimšanām, tādēļ žurkas var izmantot kā modeļorganismus cilvēku slimību izpētē. Pelēkajai žurkai ir 21 hromosomu pāris (apmēram 2,75 miljardi nukleotīdu pāru), bet cilvēkam — 23 hromosomu pāri ar apmēram 2,9 miljardiem nukleotīdu bāzu pāru.
Aivars Šnepsts

Sporta karjera

Šnepsts mācījās Ventspils 1. vidusskolā un Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā, kur sāka nodarboties ar bobsleju ap to laiku, kad Padomju Savienībā notika pirmie bobsleja izmēģinājumi. 
1981. gada Pasaules čempionātā ieguva 9. vietu divniekā un 8. vietu četriniekā, bet Eiropas čempionātā 16. vietu divniekā un 13. vietu četriniekā. 1982. gada Pasaules čempionātā ieguva 6. vietu divniekā un 7. vietu četriniekā, bet Eiropas čempionātā 16. vietu divniekā un 12. vietu četriniekā. Savukārt 1983. gada Eiropas čempionātā ieguva 11. vietu divniekā un 10. vietu četriniekā.
1984. gada Sarajevas ziemas olimpiskajās spēlēs divnieku ekipāža Ķipurs/Šnepsts bija ceturtā, vien nedaudz zaudējot tautieša Zinta Ekmaņa vadītajai ekipāžai. Arī četrinieku ekipāžu sacensībās sportists bija ceturtais. 
Šnepsts beidza bobslejista karjeru 1985. gadā, kad viņu diskvalificēja uz diviem gadiem sakarā ar dopinga lietošanu.
Beidza Latvijas Universitātes Finansu un tirdzniecības fakultāti (1990), bija kuģu aģentēšanas sabiedrības aģents. 
Kopš 1999. gada bija Latvijas Virves vilkšanas federācijas viceprezidents.
Sojuz TMA-20

Pirmsstarta sagatavošana

Pēc kosmosa kuģa pārvešanas pa dzelzceļu no rūpnīcas uz starta vietu, atverot transportēšanas konteineri 2010. gada 5. oktobrī Baikonuras kosmodromā, tika konstatēts, ka Sojuz TMA-20 ir bojāts. Transportēšanas laikā pa dzelzceļu bija nolūzis viens no stiprinājumiem, un kosmosa kuģis nokritis uz grīdas. Tika secināts, ka nolaižamā aparāta apakša ir nobīdījusies par 1,5 mm. Lai pārbaudītu, vai tajā nav radušās mikroplaisas, tika nolemts nolaižamo aparātu nomontēt un nosūtīt atpakaļ uz rūpnīcu. Amatpersonas sākotnēji apgalvoja, ka šis incidents neietekmēs plānoto starta datumu 13. decembrī. 12. oktobrī no Maskavas ar lidmašīnu tika atvests nolaižamais aparāts no Sojuz TMA-21, kuram starts paredzēts 2011. gada pavasarī. Ar šo pašu lidmašīnu atpakaļceļā tika aizvesta bojātā kapsula. Vēlāk starta datums tika pārcelts uz 15. decembri.

Lidojuma gaita

Starts notika 2010. gada 15. decembrī 19:09:25 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas.
Ar SKS kosmosa kuģis saslēdzās 17. decembrī 20:12 UTC pie Rassvet moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās operācijas notika automātiskā režīmā.
2011. gada 23. maijā 21:35:17 UTC Sojuz TMA-20 atvienojās no SKS. Pēc atvienošanās tika veikta stacijas fotosesija, lai iemūžinātu unikālo stacijas konfigurāciju, kad tā ir praktiski pabeigta un pie tās piekabinājušies kosmosa kuģi: ASV Space Shuttle (Endeavour [misija STS-134]), Eiropas ATV (Johannes Kepler), Krievijas Sojuz (Sojuz TMA-21) un Progress (Progress M-10M). 24. maijā 02:27 UTC nolaižamais aparāts nolaidās 147 km uz austrumiem no Kazahstānas pilsētas Žezkazghanas.
Rūsa (augu slimība)

Rūsa ir lauksaimniecībā nozīmīga augu slimība, ko izraisa rūsas sēnes (Pucciniales). Slimības simptomi — brūnas, sarkanīgas, dzeltenas pustulas uz augu lapām. Slimajiem augiem pastiprinās transpirācija un pazeminās fotosintēzes intensitāte, lapas pāragri nokalst. Vidēji stipras infekcijas gadījumā ražas zudumi var sasniegt 15-30%. Jo agrākās auga attīstības fāzēs notiek inficēšanās, jo lielāki ir ražas zudumi.
Eduards Fiskovičs

Dzīvesgājums

Eduards Fiskovičs dzimis Rīgā, izglītojies Emīla Dārziņa speciālajā mūzikas vidusskolā, Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas koledžā kā arī ieguvis bakalaura un maģistra grādu mūzikā Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas kora diriģēšanas nodaļā.
Kopš 2001. gada strādā par kora mākslinieku Valsts Akadēmiskajā korī Latvija . Paralēli studijām un kora mākslinieka darbam no 1998. līdz 2005. gadam strādā par kormeistaru Latvijas Universitātes jauktajā korī Juventus . No 1998. gada strādā arī Stopiņu novada jauktajā korī Ulbroka; no 2005. līdz 2011. gadam strādā Latvijas izdevniecību jauktajā korī Burtnieks par kormeistaru.
2011. gadā izveido jaukto kori Domino un kļūst par tā māksliniecisko vadītāju.

Daiļrade

2015. gada 10. janvārī Eduarda Fiskoviča komponētais un diriģētais darbs "Confitebor et psallam" saņem XI Starptautiskā Daugavpils Garīgās Mūzikas Festivāla "SUDRABA ZVANI" LR Kultūras ministrijas Staņislava Broka Daugavpils Mūzikas vidusskolas atzinības rakstu par labāko latviešu komponista oriģināldziesmas atskaņojumu.
Svītrainais skunkss

Izskats un īpašības

Kā visiem skunksiem svītrainajam skunksam kažoks ir melnbalts, tā ķermeņa matojums ir melns ar platām, baltām svītrām, uz katra sāna pa vienai. Abas svītras sākas uz pakauša, veidojot uz muguras "V" burta formu. Uz pieres svītrainajam skunksam ir šaura, balta svītriņa. Aste visbiežāk ir melna, bet tā var būt arī baltra vai melna ar baltu astes galu. Tas ir apmēram mājas kaķa augumā. Tā ķermeņa garums bez astes ir 33—46 cm, astes garums 18—25 cm, svars 1,2—6,3 kg. Svītrainajam skunksam ir maza galva, mazas austiņas, īsas kājas un gara, pūkaina aste. Svītrainais skunkss ir pēdminis, katrai ķepai ir pieci pirksti, starp kuriem ir peldplēves. Priekškāju nagi ir gandrīz 2 reizes garāki kā pakaļkāju nagi, jo tiek izmantoti zemes rakšanai. Nagi ir asi un līki.

Uzvedība

Svītrainais skunkss, tāpat kā citi skunksi, izdala ļoti smirdīgu šķidrumu no anālajiem dziedzeriem, kas atrodas zem astes. Pirms šķidruma izšļākšanas, tas ienaidnieku brīdina, stampājot priekškājas pret zemi, šņācot un ceļoties augšā uz priekškājām, jo izšļākšanu tas veic pozā, stāvot uz priekškājām. Šķidrums satur sērorganiskos savienojumus — merkaptānus.
Svītrainais skunkss aktīvs kļūst krēslas stundās. Pa dienu tas atpūšas ēnainā vietā, guļot pazemes alā vai zem ēku konstrukcijām, koku zariem vai akmeņu kaudzēm. Tēviņi vienmēr ir vientuļnieki, bet mātītes var dzīvot kopā nelielās komūnās. Skunksiem ir sava medību teritorija, kas var būt 0,7—18,5 km² liela. Ziemas laikā, lai arī miega stundas pieaug, tomēr to nevar saukt par īstu ziemas miegu.

Barība

Svītrainais skunkss ir visēdājs. Tas barojas ar pelēm, putnu olām, kukaiņiem un to kūniņām, bet neatsakās arī no maitas, augļiem un ogām. Svītrainajam skunksam ir nozīmīga loma lauksaimniecībā, jo intensīvi iznīcina grauzējus. Tomēr līdz 70% no visa apēstā ir kukaiņi. Svītrainie skunksi bieži izēd skudru vai bišu ligzdas. Ja skunkss ir nolēmis ieņemt bišu ligzdu, tas vispirms izķer un apēd bites karotājas, kas tam cenšas uzbrukt, bet pēc tam izposta neaizsargāto ligzdu.

Vairošanās

Riesta laiks ir februārī un martā, bet maijā dzimst mazuļi, kurus audzina tikai māte. Grūsnības periods svītrainajam skunksam ir 60—77 dienas. Parasti piedzimst 5—6 mazuļi, tie ir akli, kurli un nevarīgi, tomēr skunksu mazuļiem jau piedzimstot ir meln-baltais matojums. Māte tos zīda ar pienu apmēram 1,5 mēnesi. Visu šo laiku mazuļi nepamet migu. Pēc tam mazuļi sāk sekot mātei visās tās dienas gaitās. Kopā ar māti jaunie skunksi paliek apmēram gadu. Ja pirmie bērni aiziet kādu apstākļu dēļ bojā, tad mātīte tā paša gada laikā var meklēties arī otro reizi.