google/wiki40b huggingface dataset:
Lielā stērste

Izplatība

Lielā stērste ligzdo Centrāleiropā un Dienvideiropā, Ziemeļāfrikas rietumos, Tuvajos Austrumos un lokalizēta populācija ligzdo Vidusāzijā. Eiropā areāls uz ziemeļiem sasniedz Lielbritāniju un Dāniju. Robeža seko Baltijas jūras dienvidu krastam aptuveni līdz Kaļiņingradas apgabalam, ietver Poliju, Lietuvas un Baltkrievijas dienvidu malu, Ukrainu un Krievijas dienviddaļu līdz Kaspijas jūrai. 
Mēdz ieklejot Ziemeļeiropā, sasniedzot Fēru salas, Norvēģiju un Somiju. Ziemā veic nelielu distanču migrāciju — lielākā daļa putnu paliek ligzdošanas areāla robežās. Tālākas migrācijas veic austrumu populācijas, sasniedzot Ēģipti un Persijas līci.

Latvijā

Lielā stērste Latvijā sastopama reti. Kopš 1978. gada bijuši 18 novērojumi. Neskatoties uz to, iespējams, daži pāri tomēr ligzdo, jo ir atkārtoti novērojumi vienā un tajā pašā apvidū dažādos gados. Piemēram: Babītes ezera rietumu galā, Barkavas — Degumnieku apvidū un Saldus novadā. Lielā stērste novērota atkārtoti arī Papē, tikai ar lielāku gadu starpību. 
Raksturīgajā biotopā, klajos lauku apvidos, īpaši nostāk no ceļiem, tā var viegli palikt nepamanīta. Domājams, ka atsevišķi īpatņi uzturas Latvijā katru gadu. Latvijā sastopama nominālpasuga E. c. calandra.

Izskats

Lielā stērste ir masīva stērste ar lielu knābi un spēcīgām kājām. Tēviņš lielāks nekā mātīte, turklāt lielās stērstes tēviņš ir lielākais no visām stērstēm. Ķermeņa garums 16—19 cm, spārnu plētums 27—30 cm, svars 32—67 g.
Apspalvojums abiem dzimumiem līdzīgs — brūns ar tumši brūnām svītriņām. Krūtis un vēders nedaudz gaišāki kā mugurpuse. Vizuāli līdzīgāks zvirbuļa mātītei vai lauku cīrulim, nekā pārējām stērstēm. Acis tumši brūnas, knābis dzeltens. Īsos pārlidojumos lielajai stērstei kājas parasti karājas lejup (nepievilktas pie ķermeņa). Šī īpašība var palīdzēt atpazīt lielo stērsti dabā.

Uzvedība

Lielā stērste mājo atklātā ainavā: gan stepē, gan lauksaimniecības zemēs. Tā uzturas arī krūmainās pļavās, bet izvairās no biezi augošiem krūmiem, arī no mežiem vai akmeņainām un klinšainām vietām. Areāla ziemeļu daļā galvenokārt novērojama graudaugu tīrumos un pļavās. Ziemas periodā lielā stērste uzturas baros, kas kopīgi barojas un pārlido no viena tīruma uz nākamo.

Barība

Lielā stērste galvenokārt barojas ar sēklām un citām augu daļām, bet ligzdošanas sezonas laikā arī ar bezmugurkaulniekiem, galvenokārt ar sīkiem kukaiņiem. Barību meklē uz zemes, mēdz vērot apkārtni no augstākas vietas.

Ligzdošana

Ligzdošanas sezona lielajai stērstei sākas samērā vēlu — maija beigās. Tēviņš sezonas laikā cenšas sapāroties ar pēc iespējas vairākām matītēm, tās var būt līdz pat 18 mātītes. Ligzda atrodas uz zemes, ieslēpta starp augiem vai zem krūma. To būvē tikai mātīte, izmantojot sausu zāli un saknītes. No iekšpuses tā izklāta ar smalkākiem stiebriņiem un reizēm ar matiem. Sezonā var būt divi perējumi, lai gan biežāk ir viens.
Dējumā 3—6 olas. Inkubācijas periods ilgst 12—14 dienas. Perē tikai mātīte, par mazuļiem galvenokārt rūpējas arī mātīte, tēviņam reizēm tai palīdzot. Mazuļi tiek baroti ar kukaiņiem. Jaunie putni ligzdu atstāj pirms iemācījušies lidot, 9—13 dienu vecumā.
Nere

Nosaukuma izcelšanās

Upes nosaukums ir senas baltu cilmes un saistāms ar lietuviešu vārdu nerti, kas nozīmē nirt. Slāvu nosaukums Vilija cēlies no bijušās formas Velja, kura saistīta ar senu slāvu īpašības vārdu велья („dižs“). Tomēr senāks apzīmējums ir šeit senāk dzīvojošo baltu dotais apzīmējums.
Pagānu pasaules redzējumā upe ieņēmusi nozīmīgu vietu, gar tās krastiem līdz šodienai ir saglabājušies ievērojams skaits apbedījuma vietu, kapukalnu, svēto ozolu biržu, kā arī svētakmeņu.
Etiopijas vilks

Izskats

Etiopijas vilks ir vidēja izmēra, augumā līdzīgs koijotam, ar garām kājām un smailu purnu. Kažoks vilkiem ir dubults, ar biezu un siltu pavilnu un garāku akotspalvu. Kažoks sargā Etiopijas vilku no kalnu aukstā klimata, kas var būt arī -15 grādi celsija zem nulles. Krāsa kažokam ir tumši ruda vai pelēki ruda, ar gaišu vai baltu pakakli, krūtīm un kāju iekšpusēm. Ir nelieli, balti laukumiņi uz vaigiem un apkārt acīm. Ausu aizmugures ir melnas, kā arī uz astes virspuses ir melna svītra, kas nobeidzas ar kuplu, melnu astes galu. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Augums skaustā 50-60 cm, svars 11-19 kg. Galvas forma Etiopijas vilkam ir saplacināta, ar šauru purnu. Vilkam ir 42 zobi, ilkņi asi un smaili, apmēram 19 mm gari. Priekšējām ķepām ir 5 pirksti, bet pakaļējām 4.

Ieradumi

Lai gan Etiopijas vilks mīl medīt viens, tomēr tie dzīvo barā, kuram pieder viena teritorija. Tas atšķir Etiopijas vilku no citiem vilkiem, kas dzīvo barā, lai kopīgi medītu. Viss bars piedalās teritorijas iezīmēšanā un uzraudzīšanā. Savvaļā, ja nav tuvumā cilvēku, bars parsti sastāv no 6 pieaugušiem dzīvniekiem, 1-6 viengadniekiem un 1-7 kucēniem. Baru veido visi tēviņi, kas dzimuši vienā ģimenē, un 1-2 mātītes. Pārošanās laikā dažādi bari mēdz pulcēties kopā. Tēviņi nekad nepamet savu baru, toties mātītes pamet dzimto baru apmēram 2 gadu vecumā, dodoties meklēt sev vietu jaunā barā. Bet vieta atbrīvojas tikai iepriekšējai mātītei nomirstot. Mātītes, kas pametušas dzimto ģimeni, parasti uzturas šaurā joslā starp baru teritorijām.
Pārošanās laikā bara vadošā mātīte izaicina visus tēviņus uz pārošanos, bet izvēlas stiprāko tēviņu, mātītes sacensībās iesaista arī kaimiņu bara tēviņus. Līdz 70% pārošanās notiek ar sveša bara spēcīgāko tēviņu. Parasti piedzimst 2-6 kucēni, kurus bars kopīgi audzina. Mātītes kucēnus dzemdē alā, kura tiek izrakta zem lielākiem akmeņiem vai sagāztiem kokiem, bet var būt izrakta arī atkklātā vietā. Alas tiek bieži mainītas. Kucēni dzimst tikai vienreiz gadā.
Etiopijas vilki medī dienas grauzējus. Grauzēji vilku ēdienkartē aizņem 96% no visiem medījumiem. Galvenais grauzējs, kas tiek medīts, ir dažāda veida žurkas, bet tiek medīti arī zaķi, putni, murkšķi, kalnu stirnas, buki un kazas.

Attiecības ar cilvēkiem

Tāpat kā pelēkais vilks arī Etiopijas vilks ir bieži pieminēts Āfrikas folklorā. Ir zināmas rakstiskas liecības par vilku no 13. gadsimta. Šobrīd Etiopijas vilks ir valsts nacionālais simbols.
Mājdzīvnieku ganāmpulkiem Etiopijas vilks nav galvenais kaitnieks. Uzbrukumu gadījumi ir reti, salīdzinot ar hiēnu un šakāļu uzbrukumiem aitām un kazām. 
Etiopijas vilku nemēdz medīt, jo to āda netiek vērtēta augstu. Ir gadījumi, kad vilka āda tiek lietota zirgu apsedlošanā kā sviedrene. Ļoti daudz Etiopijas vilki, kā arī citi savvaļas dzīvnieki aizgāja bojā Etiopijas pilsoņu kara laikā. Tomēr vislielākās briesmas Etiopijas vilkam draud no lauksaimniecības attīstības. Tam paliek arvien mazāk piemērotas dzīves telpas. Šobrīd vairāk nekā puse no agrākās Etiopijas vilka teritorijas ir pārvērsta lauksaimniecības zemēs.
Optiskais diskdzinis

Optiskais diskdzinis ir diskdzinis, kas datu rakstīšanā vai nolasīšanas procesā no optiskajiem diskiem izmanto lāzera gaismu vai elektromagnētiskos viļņus, kas atrodas redzamās gaismas spektrā vai tuvu tam. Dažu veidu diskdziņi var nolasīt datus tikai no konkrēta veida diskiem, bet mūsdienās ražotie diskdziņi var gan nolasīt, gan ierakstīt datus dažādu veidu diskos. Biežāk izmantotie optisko disku veidi ir kompaktdiski, DVD un Blu-ray diski. Iepriekš tika ražoti arī diskdziņi, kas spēja tikai nolasīt kompaktdiskus, tādi, kas spēja ierakstīt kompaktdiskus un CD-RW/DVD-ROM diskdziņi. 2016. gadā biežāk izmantotais dzinis galddatoros un klēpjdatoros spēj ierakstīt arī DVD diskus. Pastāv arī diskdziņi, kas apvieno DVD-ROM, BD-ROM, Blu-ray disku izmantošanas iespējas un dziņi, kas var ierakstīt Blu-ray diskus. Daļā jaunāko klēpjdatoru vairs netiek iekļauts optiskais diskdzinis, bet ir pieejamas arī atsevišķas iekārtas, kas pieslēdzamas pie USB pieslēgvietas.
Gradle

Java projekta piemērs

Tiek apskatīts gadījums, kad tiek izmantota Maven direktoriju struktūra Java kodam un resursiem. Šie direktoriji ir : src/main/java, src/main/resources, src/test/java un src/test/resources.
build.gradle
apply plugin: 'java'
gradle build izpildīšana dos šādu rezultātu:
> gradle build
:compileJava
:processResources
:classes
:jar
:assemble
:compileTestJava
:processTestResources
:testClasses
:test
:check
:build

BUILD SUCCESSFUL
Java spraudnis emulē daudzus no sagaidītajiem Maven dzīves cikliem kā uzdevumus orientētā acikliskā atkarību grafā no katra uzdevuma ievades un izvades datiem. Šajā vienkāršajā piemērā build uzdevums ir atkarīgs no check un assemble uzdevumu izvada. Līdzīgi check ir atkarīgs no test un assemble ir atkarīgs no jar.
Projektiem, kuri neseko Maven pieņēmumiem, Gradle ļauj konfigurēt direktoriju struktūru. Šis piemērs atbalstītu projektu, kas glabā izejas failus src/java, nevis src/main/java, ko pieņem Maven.
build.gradle
apply plugin: 'java'sourceSets.main.java.srcDirs = ['src/java']

Ant migrācijas piemērs

Gradle ir labi integrēts ar Ant un pat uztver Ant būvējumu failus kā skriptus, ko var tieši importēt būvēšanas laikā. Šis piemērs demonstrē vienkāršu Ant mērķi, kas tiek iekļauts kā Gradle uzdevums.
build.xml
<project>
  <target name="ant.target">
    <echo message="Izpilda ant.target!"/>
  </target></project>
build.gradle
ant.importBuild 'build.xml'
gradle ant.target izpildīšana dos:
> gradle ant.target
:ant.target
[ant:echo] Izpilda ant.target!

BUILD SUCCESSFUL
Vaira Paegle

Biogrāfija

V. Paegle ir dzimusi Rīgā, bet kara beigās kopā ar ģimeni emigrējusi sākumā uz Vāciju, pēc tam uz ASV. Emigrācijā aktīvi piedalījusies latviešu sabiedriskajā dzīvē, bijusi Pasaules brīvo latviešu apvienības priekšsēdētāja. Latviešu studenšu korporācijas Dzintra biedrene.

Politiskā darbība

Pēc atgriešanās Latvijā iesaistījās politikā, 1998. gadā būdama viena no Tautas partijas dibinātājām. Bijusi 7. Saeimas, 8. Saeimas un 9. Saeimas deputāte, pēdējos divos parlamentos gan nav tikusi ievēlēta, bet kļuvusi par deputāti par ministriem kļuvušo kolēģu Māra Kučinska un Helēnas Demakovas vietā. 1999. gada Latvijas prezidenta vēlēšanās Tautas partija viņu izvirzīja kā savu Valsts prezidenta kandidāti, bet sarežģītās vēlēšanās par prezidenti kļuva cita trimdas latviete Vaira Vīķe-Freiberga. 2008. gadā V. Paegle nesekmīgi tika izvirzīta vēstnieces amatam ANO, bet 2009. gadā nesekmīgi kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās.
Tautas partijā viņa bieži bija iekšēja opozicionāre, kas iebildusi daudzām sabiedrībā nepopulārām partijas iniciatīvām un kritizējusi partijas dibinātāja Andra Šķēles lielo ietekmi partijā. Pēc A. Šķēles paziņojuma par atgriešanos aktīvajā politikā un oficiālā partijas vadībā, 2009. gada oktobrī V. Paegle izstājās no partijas un Saeimā turpmāk darbojās kā pie frakcijām nepiederoša deputāte. 2010. gada janvārī viņa pievienojās Pilsoniskajai savienībai un tās Saeimas frakcijai. Pēc nesekmīgas kandidēšanas uz 10. Saeimu politiskās apvienības "Vienotība" sarakstā V. Paegle paziņoju par aiziešanu no politikas un plāniem atgriezties uz dzīvi ASV.
Izmira

Vēsture

Smirna tiek uzskatīta par vienu no senākajām pilsētām Vidusjūras baseinā. Droši zināms, ka pilsēta pastāvēja jau 3. gadu tūkstotī pirms mūsu ēras. Ap XV gs p. m. ē. Smirna nokļuva Hetu impērijā. Tomēr ap XII gs p. m. ē. Hetu impērija krita. Kopš tā laika Smirna, iespējams ( no X gs noteikti ), bija pilsētvalsts.
Smirna ir viena no septiņām sengrieķu pilsētām, kura pretendēja uz Homēra dzimtās pilsētas godu. Pēc Hērodota ziņām sengrieķu Smirnu dibinājuši eolieši, tomēr drīz pēc tam pilsētu sagrāba jonieši. Sengrieķu Smirnas "zelta laiks" bija starp 650. un 545. gadu p. m. ē. līdz ar pārējām Jonijas pilsētām Milētas vadībā.
Līdieši ap 610. - 600. gadu p. m. ē. uzbruka pilsētai un daļu tās nopostīja. 545. gadā p. m. ē. Persijas valdnieks Kīrs pilnībā nopostīja pilsētu, jo Smirna atteicās sacelties pret Līdiju, kad tai uzbruka Persijas valdnieks.
Pilsētu ap 300. gadu p. m. ē. atjaunoja Maķedonijas Aleksandrs. 133. gadā p. m. ē. Smirna iekļāvās Romas impērijā un sākās otrais pilsētas uzplaukuma periods. 178. gadā Smirnu pilnīgi nopostīja zemestrīce. Romieši to atjaunoja. Pēc Romas impērijas sadalīšanās tā iekļāvās Bizantijā.
1076. gadā Izmiru ieņēma turki Čakabeja vadībā. Čakabejs izmantoja Smirnu par bāzi uzbrukumiem Bizantijai Egejas jūras baseinā. 1098. gadā Bizantija Smirnu atkaroja.
Kad 1204. gadā Konstantinopoli ieņēma krustneši, Smirnu iekaroja Hospitāliešu ordenis. XIV gadsimtā pilsēta piederēja templiešiem, dažādiem turku klaniem, dženoviešiem līdz 1389. gadā to iekaroja osmaņu sultāns Bajezids I. Kaut arī pēc osmaņu sakāves cīņā pret Timuru, pilsētu atguva vietējais klans, 1425. gadā osmaņu valdnieks Murads II atkal pievienoja to impērijai.
XV gs. sākumā - XVI gs. beigās pilsētā ieradās no Spānijas padzītie sefardi. Līdz ar Konstantinopoli un Salonikiem pilsēta kļuva par vienu no svarīgākajiem sefardu kultūras centriem. Impērijas laikā Smirna bija viena no svarīgākajām valsts jūras ostām. Tās iedzīvotāju virsslānis bija grieķi, armēņi, sefardi. 1866. gadā no Izmiras uz Aidinu atklāja pirmo dzelzceļa līniju Osmaņu impērijā.
Miglas rīts

"Miglas rīts" ir  Intara Busuļa dziesma ar Jāņa Elsberga vārdiem.
Dziesma melodija un ideja radusies jau 2015. gadā, tā iekļauta 2017. gadā izdotajā albumā „Nākamā pietura”. Tā ieguva otrās vietas konkursos Muzikālā banka un Zelta mikrofons. 
2018. gadā "Miglas rīts" ieguva 27. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Bellevue

“Bellevue” bija viena no viesnīcām Jēkabpilī un atradās Daugavas kreisajā pusē, upes krastā, iepretim pārceltuves vietai.
Viesnīca "Bellevue" jeb tautā sauktā "Belvija" vai "Belevija" bija divstāvu koka ēka, kas atradās Krasta ielā (tagad Pļaviņu iela), lepno koka fasādi pavērsdama visā platumā pret Daugavu. Viesnīca tika celta 19. gadsimta beigās. Viesnīca darbojās līdz 1. Pasaules karam. Pirmās brīvvalsts laikā viesnīca savu darbību atjaunoja un par tās īpašnieci kļuva Otīlija Ozoliņa. Jau pirms kara viesnīcas augšstāva zālē tika rīkotas teātru viesizrādes un koncerti, bet 20. gadsimta 20. gados viesnīca kļūst par lepnu saieta namu. Pēc kara atgriežoties bēgļiem, tiek nodibināta vietējā teātra trupa, kas viesnīcā sniedz izrādes. 20. gadsimta 30. gados augšējā zāle tika pārbūvēta, ierīkojot skatuvi, šo zāli sauca par Treilona zāli. Šeit ir spēlējis arī Rīgas Latviešu biedrības orķestris Jāzepa Mediņa vadībā. Uzceļot Aizsargu namu, nozīmīgākā sabiedriskā dzīve pārcēlās tur, bet "Belvija" saglabāja viesnīcas un krodziņa funkcijas. Viesnīca "Belvija" pastāvēja līdz padomju varas gadiem, kad šī viesnīcas ēka tika pārveidota par dzīvojamo namu. Ēka tika nojaukta 1990. gadā, uzbūvējot Daugavas dambi.
Tailers Bozaks

Spēlētāja karjera

Iepriekš spēlējis arī AHL klubā Toronto "Marlies" un NHL klubā Toronto "Maple Leafs". 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu.
Un rasas lāses rītausmā

Sižets

Otrā pasaules kara laikā pēc Rīgas antifašistiskās pagrīdes nodaļas vadītāja aresta un bojāejas, bez idejiskās vadības paliek jauniešu grupa. Baidoties no izsekošanas, Ēriks Zariņš slēpjas skolasbiedra Hugo vasarnīcā.
Mēģinot būt noderīgi un nesagaidot kontaktpersonas ierašanos, jaunieši sāk izplatīt skrejlapas. Pēc uzbrukuma vācu patruļai, pieredzējušais Gestapo izmeklētājs, izmantojot Hugo nenobriedušo psihi uzzina visu pagrīdes censoņu uzvārdus.
Deniss Mortons Horns

Biogrāfija

Pēc Otrā pasaules kara kapteiņa dienesta pakāpē atvaļinājies no armijas un mācījies Oksfordas Universitātē, kur nopietni aizrāvies ar šahu. 1948. gada Plimutas starptautiskajā šaha turnīrā uzvarējis Pasaules eksčempionu šahā Maksu Eivi. 1949. gadā bijis otrais Lielbritānijas pirmajā šaha čempionātā pēc Šveices sistēmas. Bijis asa stila šahists, bieži lietojis tādu atklātni kā karaļa gambīts. Pārstāvējis Anglijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 1952. gadā, kur individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu. 1954. gadā vēl piedalījies Hastingsas tradicionālajā šaha turnīrā, kurā, lai gan pārspējis Fridriku Olafsonu, tomēr palicis pēdējā vietā. Vēlākajos gados šaham veltījis mazāk laika, jo vairāk aizrāvies ar bridžu.
JZ Microphones

Vēsture

JZ Microphones 2007. gadā dibināja profesionāls juvelieris un inženieris Juris Zariņš, kurš iepriekš divdesmit gadus nodarbojies ar antīku un ekskluzīvu Neumann, AKG, Telefunken mikrofonu remontēšanu, vēlāk, piedaloties arī BLUE un Violet mikrofonu izstrādē. JZ Microphones pamatdoma bija uzkrātās zināšanas par pasaulē atzītiem un klasiskiem mikrofoniem apvienot ar jaunievedumiem un oriģināliem dizaina risinājumiem. 
2013. gadā tika prezentēts pirmais produkts "J1" no jaunās mazbudžeta mikrofonu sērijas "J". Tas izpelnījās ievērojamu atpazīstamību un pasaules līmeņa atzinību, īpaši populārs kļūstot Ķīnā un Krievijā. Šajā gadā tas tika nominēts 29th TEC Awards balvai kategorijā "mikrofonu tehnoloģijas ierakstiem".
Valters Sadovskis

Biogrāfija

Valters Sadovskis piedzima 1882. gada 1. augustā (pēc vecā stila — 20. jūlijā) Irlavā. No 1894. līdz 1899. gadam mācījās Šmita skolā Tukumā. 1900. gadā pabeidza Liepājas Nikolaja ģimnāziju. Studējis jurisprudenci Tartu Universitātē un Odesā.
1919. gada decembrī kļuva par Rīgas pilsētas galvas 1. biedru. Kā Vācbaltu demokrātu partijas pārstāvis kandidēja 3. Saeimas vēlēšanās. Sākotnēji netika ievēlēts, taču saņēma mandātu, kad slimības dēļ to nolika Pauls Šīmanis. Parlamentā strādāja no 1931. gada marta līdz oktobrim.
Miris Minhenē 1956. gada 1. martā.
Apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Cesvaine

Vēsture

Cesvaine 12. un 13. gadsimtā bija letgaļu valsts Letijas pilsnovads.
Vēstures avotos Cesvaines pilsēta (latīņu: urbs Zcessowe) pirmo reizi pieminēta 1209. gada Rīgas bīskapa līgumā ar Jersikas ķēniņu Visvaldi. 1211. gada rudenī bīskaps un ordenis sadalīja iegūtās zemes, pie kam Zobenbrāļu ordenis ieguva Cesvaini, Negesti, Zerdeni un Aleni, bet bīskaps Autīni, Asoti, Lepeni un daļu no zemes, kas bija pārgājusi Bebernines pakļautībā. 1213. gadā daļa Jersikas zemju tika apmainītas un Livonijas bīskaps atguva Cesvaini, Negesti, Zerdeni, Asoti, Lepeni, bet ordenim palika tikai Alene un Autīne.
Līdz 1420. gadam latgaļu koka pils vietā uzcēla Rīgas arhibīskapa Cesvaines pili un pie šīs mūra pils izveidojās pilsētiņa. 16. gadsimta beigās Cesvainē bija 80 nami. Livonijas kara laikā 1577. gadā pils aizstāvji atteicās padoties pārspēkam, tādēļ iebrucēji lika pilsētiņu un pili nopostīt, bet tās aizstāvjus sodīt ar mokpilniem nāves sodiem.
1582. gadā Cesvaines novadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Pārdaugavas hercogistes teritorijā. 1656. gadā Otrā Ziemeļu kara laikā krievu karaspēks pilsētiņu un pili pilnīgi nopostīja.
1815. gadā Cesvaines muižu nopirka Ādolfs Heinrihs fon Vulfs. Apdzīvotā vieta no jauna sāka veidoties 19. gadsimta otrajā pusē ap muižas centru un dzelzceļa staciju. 1932. gadā Cesvainei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu, 1950. gadā — strādnieku ciemata (vēlāk — pilsētciemata) statusu.
No 1949. līdz 1956. gadam Cesvaine bija Cesvaines rajona centrs. 1957. gadā Cesvainei pievienoja Aizkujas ciemu, izveidojot Cesvaines lauku teritoriju. 1991. gadā Cesvainei piešķīra pilsētas tiesības, 2009. gadā tā kļuva par Cesvaines novada centru.
Fēlikss Circenis

Biogrāfija

Dzimis Vaiņodē, netālu no Lietuvas robežas, kā vienīgais bērns ģimenē. Māte Elza Circene (1903-1996) strādājusi Vaiņodes tuberkulozes sanatorijā. 5 gadu vecumā zaudējis tēvu. Beidzis Liepājas Politehnikumu (tagad - Liepājas Valsts tehnikums), bet vēlāk arī Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Zemes iemērīšanas fakultāti.
Vēl studējot Lauksaimniecības akadēmijā sācis skolotāja gaitas Mālpils Meliorācijas skola (tagad - Mālpils profesionālā vidusskola), kur mācījis ūdens saimniecību un ģeodēziju. Pēc Lauksaimniecības akadēmijas beigšanas pārgājis uz Priekuļu lauksaimniecības mehanizācijas tehnikumu (tagad - Priekuļu un Jāņmuižas valsts tehnikums). 1962. gadā kļuvis par šīs mācību iestādes direktoru un vadījis tehnikumu līdz 1977. gadam. 1966. gadā par panākumiem pedagoga darbā apbalvots ar medaļu «Par darba varonību».
1977. gadā pārcēlies uz Ādažiem, kur deviņus gadus strādājis par Ādažu astoņgadīgās skolas direktoru. Vēlāk bijis rasēšanas skolotājs Ādažu vidusskolā.
Atmodas laikā aktīvi iesaistījies Latvijas Tautas frontes darbībā. Piedalījies visos Tautas frontes kongresos. Vēlāk iestājies Demokrātiskajā centra partijā, kas vēlāk apvienojusies ar Demokrātisko partiju "Saimnieks". 1996. gadā partijas Vidzemes apgabala sarakstā piedalījies 6. Saeimas vēlēšanās. 1997. gadā pēc Demokrātiskās partijas "Saimnieks" šķelšanās iestājies Darba partijā. No 1989. līdz 1999. gadam bijis Rīgas rajona padomes deputāts, kur vadījis izglītības un kultūras komiteju. Ādažu pagastā vadījis Sociālo jautājumu komiteju un pensionāru padomi.

Vieglatlēts

Studiju laikā aktīvi nodarbojies ar vieglatlētiku. 1940. gadu beigās un 1950. gadu pirmajā pusē bijis viens no labākajiem Latvijas garo distanču skrējējiem. 1950. gadā kļuvis par sporta biedrības «Daugava» čempionu 5000 m skrējienā. 1951. gadā atkārtojis šo panākumu. Vēlākajos gados bijis sporta biedrības «Vārpa» vieglatlētikas izlasē, kā arī starp Latvijas labākajiem vieglatlētiem 5000 m un 10000 m distancēs.

Biatlona entuziasts

Priekuļos viņa tehnikuma direktora darbības laikā tika uzbūvēta pirmā biatlona šautuve un moderns stadions, kas 1966. gadā Vissavienības konkursā tika atzīts par labāko rajona stadionu PSRS. 1971. gada janvārī šeit tika aizvadīts PSRS kausa posms biatlonā, kas bija vienas no pirmajām augsta ranga sacensībām biatlonā Latvijā.

Piemiņas turnīrs šahā

2018. gadā Ādažos tika atjaunota Fēliksa Circeņa piemiņas turnīru tradīcija. Par pirmā ātrā šahā turnīra uzvarētāju 52 dalībnieku konkurencē kļuva lielmeistars Aleksejs Širovs. 2019. gada 1. jūnijā Aleksejs Širovs uzvarēja arī otrajā piemiņas turnīrā, kurā piedalījās 67 dalībnieki.
JFK Saldus

Vēsture

JFK Saldus ir dibināts 2012. gada martā. 2013. gadā klubs izcīnīja 2. vietu 2. līgas finālturnīrā un ieguva tiesības spēlēt 1. līgā.
Pērkones pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Bernātu un Pērkones ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Liepājas rajonā. Mūsdienās Pērkones pagasta teritorija iekļauta Nīcas novada Nīcas pagastā un neliela teritorija Liepājas pilsētā.
Brestas ūnija

Brestas ūnija (poļu: Unia brzeska, baltkrievu: Берасцейская унія, ukraiņu: Берестейська унія) bija Polijas-Lietuvas Konstantinopoles patriarhāta Kijevas mitropolijas bīskapu 1596. gadā lēmums atdalīties no Austrumu pareizticības un pakļauties Romas pāvestam, saglabājot austrumu pareizticības reliģiskos rituālus. Ūnijas rezultātā Polijas-Lietuvas valsts teritorijā tika nodibināta Krievu uniātu baznīca (latīņu: Ecclesia Ruthena unita, poļu: Ruski Kościół Unicki, ukraiņu: Руська Унійна Церква, baltkrievu: Руская Уніяцкая Царква), dēvēta arī par grieķu-katoļu baznīcu.
Aktu par jaunās baznīcas pievienošanu katoļu baznīcai parakstīja 1595. gada 23. decembrī Romā, bet 1596. gada 9(19). oktobrī Brestā tas tika apstiprināts. Daļa bīskapu atteicās parakstīt Brestas ūniju (to politiskais līderis bija Kijevas vojevoda Konstantīns Ostrožkis). 1700. gadā ūnijai pievienojās Ļvovas, bet 1702. gadā - Luckas bīskapija. Brestas ūnija radīja divas naidīgas reliģiskās nometnes Polijas-Lietuvas austrumu daļā. 
Līdz ar Polijas dalīšanu 18. gadsimta beigās pamazām tika likvidēta arī Brestas ūnija, izņemot Ukrainas rietumu daļu, kas nokļuva Austroungārijas sastāvā. Pēc PSRS 1939. gada iebrukuma Polijā šo toreizējās Polijas daļu pievienoja Ukrainas PSR un 1946. gadā Brestas ūniju likvidēja arī šeit. Tomēr grieķu katoļu baznīca pagrīdē saglabāja savu ietekmi un 1990. gadā atjaunoja savu darbību.