google/wiki40b huggingface dataset:
Elle

Elle daudzās reliģijās ir ciešanu un soda saņemšanas vieta, kur cilvēks nokļūst pēc nāves. Dažās reliģijās kā kristietība elle tiek uzskatīta par bezgalīgu, taču reliģijās ar ciklisku cilvēka dzīvi, elle ir tikai starpposms starp nāvi un iemiesošanos (par piemēru skatīt ķīniešu Diju). Sods ellē parasti atbilst dzīvē izdarītajiem grēkiem.

Ābrama reliģijas

Kristietībā un islamā elle tiek attēlota kā ugunīga un ciešanu pilna vieta. Lai gan tās aprakstā ir minēta uguns, tomēr tas nebūtu jāuztver tiešā nozīmē. Citas reliģijas attēlo to kā aukstu un drūmu vietu. Dantes "Dievišķajā komēdijā" elles iekšējais aplis tiek aprakstīts kā sasalis vainas un asiņu ezers.

Kristietība

Jaunajā Derībā grieķu valodā elle parasti tiek apzīmēta ar vārdu hades vai Geenna.

Hinomas ieleja

Jaunās derības sinoptiskajos evaņģēlijos vairākas reizes tiek minēts vārds Geenna, kas latviski parasti tiek tulkots kā elle. Geenna ir ebreju vārda Gehinnom grieķiskojums, kas apzīmēja ieleju netālu no Jeruzalemes, kur tika izmesti un pastāvīgi dedzināti pilsētas atkritumi. Tur tika nogādātas arī nolādētu cilvēku (piemēram pašnāvnieku) mirstīgās atliekas.
"Un ja tava acs tevi apgrēcina, izrauj to: labāk tev ir kā vienacim ieiet Dieva valstībā, nekā tev divas acis un tu tiec iemests elles (Hinomas ielejas) ugunī" (Marka evaņģēlijs 9:46).
Ignats Gigels

Biogrāfija

Ignats Gigals piedzima 1866. gada 5. oktobrī Višķu pagasta Lauru ciemā. Izglītību ieguva pašmācības ceļā, nodarbojās ar lauksaimniecību Višķu pagastā.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Latgales Zemnieku partijas saraksta. Amatā bija līdz 1922. gadam.
Miris 1947. gada 27. aprīlī Višķos. Apglabāts Višķu kapos.
Skanste

Skanste (vācu: Schantze) vai skansts (zviedru: skans, krievu: шанц, шанец) ir lauka nocietinājums, ko parasti veidoja zemes uzbērumi un grāvji slēgta četrstūra formā.
Raundas gekons

Nosaukums

Sugas latīniskais nosaukums piešķirts par godu vācu zoologam Albertam Ginteram (1830—1914), kurš aprakstījis vairāk nekā 350 rāpuļu sugas.

Izskats

Tēviņu garums līdz 30 cm, taču parasti īsāki. Mātītes mazākas. Raundas gekons ir lielākais ģints pārstāvis, izņemot izmirušo Maurīcijas milzu scinku.
Ķermenis pelēks vai pelēcīgi brūns, dažkārt tumšiem plankumiem. No nāsīm līdz ausu atverei stiepjas tumši brūna 
strīpa. Vēders dzeltenīgs. Šādi grāmatā "Zeltainie sikspārņi un sārtie baloži" Raundas gekonu apraksta Džeralds Darels:
"...palūkojos augšup un beidzot ieraudzīju ķirzaku, kas ieplestām kājām bija pieplakusi ar pelēkbrūno, ķērpja krāsas plankumiem izraibināto ķermeni pie koka stumbra un acīmredzot jutās pārliecināta, ka krāsa saplūst ar koka mizu. Tas bija ļoti liels gekons, apmēram astoņas collas garš, ar lielām zeltainām acīm un mazītiņam šķīvītim līdzīgu paplašinājumu katra pirksta galā; ar šiem piesūcekņiem ķirzaka tikpat kā muša spēj noturēties uz pilnīgi gludas virsmas. Ķirzaka turējās pie koka, juzdamās pietiekami labi nomaskēta un vērodama mūs ar zeltainām, brūni punktotām acīm, kurām bija vertikāli redzokļi, kas tām piešķīra zināmu līdzību ar kaķa acīm".

Izplatība

Agrāk ķirzaka bija sastopama visā Maurīcijā, taču kolonizācijas laikā izdzīvoja vienīgi nelielajā Raundas saliņā, kuras platība ir tikai 1,5 kvadrātkilometri. Maurīcijas savvaļas fonda vadībā suga sekmīgi reintroducēta Egretā.

Barība un uzvedība

Visēdāji, pārtiek no kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, kā arī saldiem augļiem, putekšņiem un nektāra. Bieži dzīvo uz pudeļpalmām, latānijas palmām un pandāniem.

Aizsardzība

IUCN Sarkanajā grāmatā Raundas gekons ierindots apdraudēto sugu sarakstā. Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trestā ir panākta sugas pavairošana nebrīvē.
Mazeleja (stacija)

Vēsture

Mazelejas pietura atklāta 1931. gadā, pēc Otrā pasaules kara nav vairs izmantota. No jauna atvērta 1966. gadā. Kopš 1995. gada, kad tika slēgts vietējais maršruts Rīga—Jelgava—Meitene, pasažieru vilcieni Mazelejā nepietur.
Tiraspole

Vēsture

Pilsēta dibināta 1792. gadā kā robežcietoksnis, kad Dņestras kreisais krasts no Osmaņu impērijas nokļuva Krievijas impērijas sastāvā.
1924. gadā tika nodibināta Moldāvijas APSR Ukrainas PSR sastāvā, bet 1929. gadā Tiraspole kļuva par šīs autonomās republikas galvaspilsētu. 1938. gadā gar to gāja t. s. Staļina līnijas nocietinājumi. Kad 1940. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS ieguva Moldāvijas austrumdaļu, 1940. gada 2. augustā tika nodibināta Moldāvijas PSR. No 1941. līdz 1944. gadam Tiraspoli pārvaldīja Rumānija, bet pēc kara tā atkal bija Moldāvijas PSR sastāvā.
PSRS laikā Tiraspolē uzcēla daudz rūpniecības uzņēmumu. Kad XX gadsimta 80. gadu beigās pastiprinājās Moldovas neatkarības kustība, Tiraspole kļuva par Moldāvijas PSR krievu minoritātes galveno centru. 1990. gada 27. janvārī referendumā Tiraspoli pasludināja par "neatkarīgu teritoriju", bet 1990. gada 2. septembrī deklarēja Piedņestras Moldāvu Republiku ar Tiraspoli kā tās galvaspilsētu.
Hanness Vulfs

Karjera

Savu karjeru Vulfs sāka Zalcburgas "Red Bull". 2019. gada jūlijā Vulfs pievienosies Vācijas Bundeslīgas komandai RB Leipzig.
Triju Zvaigžņu ordeņa saņēmēju uzskaitījums (I šķira)

Šajā uzskaitījumā apkopotas personas, kas apbalvotas ar Triju Zvaigžņu ordeņa I šķiru un tiek dēvētas par lielkrusta komandieriem. Triju Zvaigžņu ordenis ir dibināts 1924. gada 24. martā par piemiņu Latvijas Republikas tapšanai. Līdz 1940. gadam ar I šķiras ordeni tika apbalvotas 285 personas, savukārt no 1995. līdz 2015. gadam ar ordeni tika apbalvotas 87 personas. Ordeņa devīze ir: Per aspera ad astra, kas tulkojumā no latīņu valodas nozīmē: "Caur ērkšķiem uz zvaigznēm". Pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas ar 1994. gada 25. oktobra likumu "Par Triju Zvaigžņu ordeni" ordenis tiek atjaunots. Atjaunotais ordenis pirmo reizi piešķirts 1994. gadā. Ar ordeņa I šķiru apbalvotajam kā īpašu pagodinājumu var piešķirt ordeņa ķēdi. I šķiras ordenis — liela zvaigzne ir piecstūru zvaigzne sudrabā. Attālums no zvaigznes viduspunkta līdz stūrim — 44 mm. Zvaigznes viduspunktā zilas emaljas medaljons zeltītā aplokojumā. Medaljona vidū trīs zvaigznes. Aplokojumā uzraksts «Par Tēviju».
Jānis Konrads

Biogrāfija

J. Konrads ir dzimis 1942. gada 21. maijā Rīgā ārstes Elzas Konrades un zobu tehniķa Jāņa Konrada ģimenē, 1944. gada augustā kopā ar ģimeni devās bēgļu gaitās  uz Eslingeni Vācijā, bet pēc tam uz Austrāliju, kur arī kļuva par pasaulē pazīstamu peldētāju.
Viens no svarīgiem karjeras attīstības punktiem ir nokļūšana Jurankvintija ģimeņu nometnē, kurā arī iemācījās peldēt. Viņš apmeklēja peldēšanas kursus, kuros bija jaunākais dalībnieks un uzrādīja pārsteidzošu progresu pat starp tā laika jaunajiem Austrālijas peldētājiem. Kopā ar māsu Ilzi Konradi apmeklēja Rivsbijas priekšpilsētas pamatskolu. Pirmais ievērojamais panākumu bija uzvara 440 jardu peldējumā zēniem, kas jaunāki par 14 gadiem.
1956. gadā viņš kļuva par Jaundienvidvelsas pieaugušo čempionu 220, 440 jardu distancēs. Šajā pašā gadā kļuva arī par Austrālijas jauniešu meistaru 440 jardu distancē. 1956. gada Olimpiskajās spēlēs Melburnā viņš bija pieteikts sacensībām, taču tajās nestartēja. 
1958. gadā viņš piedalījās Britu impērijas un Nāciju Sadraudzības spēlēs, kur izcīnīja trīs zelta medaļas. Nākamajā gadā viņš uzstādīja pasaules rekordu 800 metru un 880 jardu distancēs. Viņš tika ierindots labāko tā gada Austrālijas sportistu desmitniekā (3. vieta).
1960. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš ieguva bronzu 400 m distancē, savukārt 1500 m distancē tika gūta uzvara. Cīņa fināla peldējumā bija lielākā šīs distances Olimpisko spēļu vēsturē. Trešo medaļu sportists ieguva, startējot 4x200 m brīvā stila stafetē. Savukārt 1964. gada vasaras olimpiskajās spēlēs J. Konrads startēja vienīgi 4x200 m brīvā stila stafetē. Kopumā karjeras laikā labojis 26 pasaules rekordus.
Pēc karjeras beigām iestājās Dienvidkalifornijas universitātē, ASV, strādāja Austrālijas radio, kā arī par peldēšanas treneri. Bija L'Oréal Austrālāzijas direktors.
1984. gadā viņam tika nozagta Romas Olimpiskajās spēlēs izcīnītā zelta medaļa. Tā tika atdota 25 gadus vēlāk. 2011. gadā viņš izlēma pārdot izsolē izcīnītās medaļas.
Auniņa Šona piedzīvojumi

Sižets

Katrā sērijā auniņš Šons saskaras ar visdažādākajiem notikumiem lauku dzīvē. Tas noved pie konfliktiem, ko Šons un viņa draugi atrisina līdz epizodes beigām. Varoņiem ir jāizvairās no tikšanas pieķertiem un atklātiem. Seriālā personāži nesarunājas, un tajās retajās reizēs, kad to dara, tad tikai izdveš skaņas. Tā kā seriālā nav dialogu pat no cilvēku puses, tad tas ir pieskaitāms pie mēmā kino. Tomēr, lai paustu personāža izjūtas ir pievienotas nopūtas, vaidi, blējieni utt.

Tituldziesma

Sākuma un beigu motīvā izmantota saīsināta versija no dziesmas "Life's a Treat", ko izpilda Vic Reeves.
Jennija Fransone

Biogrāfija

Jennija Fransone starptautiskās sacensībās piedalās kopš 2004. gada. Pirmais čempiones tituls — 1. vieta 2006. gada Eiropas junioru čempionātā Sombathejā. Pirmā medaļa pieaugušo sacensībās — bronza 2008. gada Eiropas čempionātā Tamperē.
2008. gada olimpiskajās spēlēs Pekinā Jennija astotdaļfinālā, jau savā pirmajā cīņā, zaudēja ķīnietei Vanai Dzjao un palika 9. vietā.
2012. gada olimpiskajās spēlēs Londonā viņa kvalifikācijas cīņā pārspēja ASV cīkstoni Ali Bērnardu, taču ceturtdaļfinālā cieta zaudējumu pret bulgārieti Stanku Zlatevu. Viņa ieguva tiesības piedalīties gandarījuma cīņās, taču jau pirmajā cīņā bija spiesta atzīt Vasilisas Marzaļukas pārākumu. Pusotru mēnesi vēlāk Jennija Fransone piedalījās pasaules čempionātā un, finālā uzvarot Kazahstānas cīkstoni Guzeli Manjurovu, kļuva par pasaules čempioni.
2016. gadā, savās jau trešajās olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro Jennija Fransone izcīnīja bronzas medaļu. Nākamajos gados viņa sekmīgi startēja Eiropas čempionātos - 2018. gadā izcīnot zelta, 2019. gadā — bronzas medaļu.
Starpvalstu aviācijas komiteja

Starpvalstu aviācijas komiteja (SAK, krievu: Межгосударственный авиационный комитет, МАК) ir dibināta, pamatojoties uz 1991. gada 30. decembrī parakstīto starpvaldību "Vienošanos par civilās aviācijas un gaisa telpas izmantošanu".
Pašlaik nolīguma dalībnieki ir Azerbaidžāna, Armēnija, Baltkrievija, Gruzija (former member), Kazahstāna, Kirgīzija, Moldova, Krievijas Federācija, Tadžikistāna, Turkmēnija, Uzbekistāna un Ukraina. Latvija un Igaunija ir novērotāju statusā.
Optiskais stiprums

Optiskais stiprums raksturo lēcas staru lauztspēju. Lēcai, kuras fokusa attālums ir F\!, optisko stiprumu D\! nosaka pēc formulas
D = \frac{1} {F}
Optisko stiprumu mēra dioptrijās un tas ir apgriezts lielums fokusa attālumam. Ja fokusa attālums ir 1 m, tad optiskais stiprums ir 1 dioptrija (m⁻¹).
Tālo Austrumu federālais apgabals

Tālo Austrumu federālais apgabals ir viens no Krievijas federālajiem apgabaliem. Tas atrodas Krievijas Federācijas austrumos, robežojas ar Sibīrijas federālo apgabalu rietumos, Ķīnas Tautas Republiku un Korejas TDR dienvidos. Jūras robežas ar ASV un Japānu austrumos. Izveidots 2000. gada 13. maijā. Tas aizņem 6 215 900 km² lielu platību un tajā dzīvo 6 486 000 iedzīvotāju. Apgabala teritorijā atrodas 68 pilsētas.
Vilhelms Bokslafs

Dzīvesgājums

Vilhelms Ludvigs Nikolajs Bokslafs dzimis Rīgā 1858. gadā tirgotāja un rūpnieka Nikolaja Ludviga Bokslafa un Rīgas birģermeistara F. V. Timma meitas Anna Bokslafas ģimenē. Viņa tēvs bija Baltijas linu manufaktūras "Ķengarags" īpašnieks. Mātes brālis Georgs Vilhelms Timms bija pazīstams gleznotājs un grāmatu ilustrētājs.
1878. - 1885. gadā viņš studēja Rīgas Politehniskajā augstskolā, kur ieguvis arhitekta izglītību. Studiju laikā Bokslafs kļuva par vācbaltu studentu korporācijas Rubonia biedru. Pēc studijām turpināja strādāt Rīgas Politehniskajā augstskolā par asistentu un līdzstrādnieku profesora Johana Koha arhitektu birojā (1886-1892). Pētīja Pētera baznīcas un citu viduslaiku arhitektūras pieminekļu būvvēsturi. 1894. gadā apprecējās ar Evu Rikeri.
Bokslafs projektēja ēkas eklektisma, jūgendstila un funkcionālisma formās. 1901. pēc viņa projekta tika uzcelta Georgam Armitstedam piederošā Jaunmoku pils, 1902. — 1905. gadā viņš projektēja vienu no savām pazīstamākajām celtnēm - Rīgas biržas komitejas komercskolas ēku "ķieģeļu gotikas" stilā. 1903. gadā tapa arī izcilais Ludviga Neiburga īres nams Jaunielā, kura stūra torņa formas atgādina netālo Domas baznīcas torni. 1907.-1909. gadā pēc viņa projekta celta Dubultu baznīca, bet 1910. gadā Rīgas Krusta baznīca. 1910. un 1912. gadā V. Bokslafs projektēja divus Rīgas ūdenstorņus — Alises ielas (Āgenskalna priedēs) un Čiekurkalna torni. 1911. gadā pēc viņa projekta veica Mālpils muižas kungu mājas rekonstrukciju.
Lielajos kapos arhitekts izveidoja iespaidīgu memoriālu sev un sievai. Tomēr tajā 1939. gadā apbedīta tikai viņa sieva, pats Bokslafs pēc Molotova-Ribentropa pakta noslēgšanas Otrā Pasaules kara sākumā bija spiests izceļot uz Vācijas okupēto Pozeni, kur gāja bojā bombardēšanas laikā 1945. gada 9. martā. Viņa meita apglabājusi segā ietīto Vilhelmu Bokslafu mājas pagalmā. Vēlāk viņš tika anonīmi pārapbedīts kādā tuvējā kapsētā.
Par godu arhitekta 150 gadu jubilejai Mālpils muižā tika uzstādīts piemineklis.

Apbalvojumi un pagodinājumi

V. Bokslafam piešķirts Rīgas goda pilsoņa tituls.
Eiropas Raidorganizāciju apvienība

Eiropas Raidorganizāciju apvienība (ERA), labāk pazīstama ar akronīmu EBU (angļu: European Broadcasting Union) vai UER (franču: Union Européenne de Radio-télévision), ir starptautiska Eiropas nacionālo valstu raidorganizāciju apvienība. EBU biedru sarakstā 73 pārraidītāji no 56 valstīm. Organizācijas biedru sarakstā ir nacionālās nekomerciālās radio un televīzijas raidorganizācijas. No Latvijas biedru sarakstā ir Latvijas Televīzija un Latvijas Radio. EBU organizē Eirovīzijas dziesmu konkursu. Organizācija dibināta 1950. gada 12. februārī, tās galvenā mītne atrodas Ženēvā, Šveicē.
Izmaiņas punkts

Ar līdzās novietotiem ceļiem

Šis ir visizplatītākais izmaiņas punkta veids. Tajā sliežu ceļi ir izvietoti paralēli cits citam, ir apmēram vienādā garumā un saplūst kopā pie izmaiņas punkta robežām. Šāds izmaiņas punkts aizņem relatīvi maz vietas garumā, tā kompaktums atvieglo vadību, uz jebkura blakusceļa var pieņemt gan pāra, gan nepāra virzienu vilcienus. Tomēr šādā starpstacijā vilcieni nevar izmainīties, vienu no tiem neapstādinot.

Ar gareniski novietotiem ceļiem

Gareniskajā izmaiņas punktā sliežu ceļi nobīdīti pretim vilcienu kustībai. Šāds izmaiņas punkts ir vismaz divreiz garāks, nekā ar paralēliem ceļiem.

Ar daļēji līdzās novietotiem ceļiem

Tāpat kā gareniskajā izmaiņas punktā, šādā starpstacijā pārmijas atrodas stipri tālu viena no otras, kas apgrūtina to rokas vadību.
Vecumnieku mūzikas un mākslas skola

Vēsture

Vecumnieku Mūzikas un mākslas skola dibināta 1996. gadā (Vecumnieku pagasta padomes sēdes protokola Nr.4 lēmums, 1996. gada 18. aprīlī). Sākumā kā Vecumnieku mūzikas skola, bet 2005. gadā, pievienojot mākslas jomu — skola kļuva par Vecumnieku Mūzikas un mākslas skolu.
Vecumnieku Mūzikas un mākslas skolas darbību nosaka NOLIKUMS, kas apstiprināts Vecumnieku novada Domes sēdē 2009. gada 23. septembrī, ar grozījumiem, kas izdarīti 2014. gada 26. februārī, protokols Nr. 4.
Traunsteinera dzegužpirkstīte

Apraksts

Daudzgadīgs, neliels, aptuveni 15-30 cm augsts lakstaugs. Gums šķelts, saknes īsas. Stublājs stāvs, parasti kails un diezgan tievs. Lapas ļoti šauras, virspusē ar skrajiem plankumiem vai bez plankumiem. Pieziedlapas lancetiskas, tumšas, kā arī stublāja virsdala. Lieli ziedi (no 5 līdz 25), sakārtoti skrajā ziedkopā. Ziedi sarkāni vai purpurvioleti. Lūpa trīsdaivaina, vidējā daiva parasti mazliet garāka. Lūpas vidū gaišāka josla, visa lūpa klāta ar svītru un punktu zīmējumu. Auglis - stāva, iegarena pogaļa. Latvijā zied jūnijā un jūlijā.
Līdzīga Plankumainajai (D. maculata) dzegužpirkstītei.

Izplatība

Aug Eiropā un Āzijā.

Biotopi

Aug mitrās vai pārmitrās, kaļķainās pļavās un avotainos purvos, retāk krūmājos. Sugu apdraud meliorācija un augsnes rekultivēšana.
Uztvere

Uztvere (latīņu: perceptio) ir procesu kopums, ar kuru palīdzību cilvēks atpazīst, organizē, kā arī piešķir jēgu reakcijām uz vides stimuliem. Signāli, kas stimulē centrālo nervu sistēmu, rodas, ķīmiski vai fiziski iedarbojoties uz sensoro sistēmu.

Uztveres klasifikācija

Pastāv vairāki klasifikācijas veidi, pēc kuriem var iedalīt uztveri.

Dziļuma uztvere

Vēl viens uztveres veids ir dziļuma uztvere. Tā ir spēja uztvert trīsdimensiju telpu un novērtēt attālumu līdz objektiem. Daļa no dziļuma uztveres ir iedzimta, bet daļa — iegūta pieredzes ceļā. Izmantojot dažādas norādes un ziņojumus no mūsu ķermeņa un ārējas vides, iegūstam informāciju par telpu un attālumu, kas dod iespēju uztvert dziļumu.

Binokulārā dziļuma uztvere

Binokulārās dziļuma uztveres norādes rodas no attēlu atšķirības uz acu tīklenes. Starp acīm ir noteikts attālums, tapēc asai redzei ir vajadzīga abu acu koordinācija. Smadzeņu garoza automātiski savieno acīs nedaudz dažādi projecētos attēlus vienā veselumā, ļaujot uztvert dziļumu. Svarīga binokulārās redzes īpatnība ir konverģence. Dziļuma noteikšanai tiek izmantots arī akomodulācijas process.

Uztveres ilūzijas

Uztveres ilūzijas rodas tad, kad uztveres procesi, kas parasti palīdz uztvert apkārtējo pasauli pietiekami labi un precīzi, notiek neadekvāti kadā situācijā un cilvēks uztver kaut ko sagrozītā veidā vai to, kas vispār neeksistē. Dažas no populārākajām uztveres ilūzijām ir Millera-Laiera, Vunta, Ebinghauza un citas ilūzijas.
Norvēģu jūra

Robežas

Ziemeļrietumos atrodas Jana Majena sala un Jana Majena zemūdens grēda, kas veido robežu ar Ziemeļu Ledus okeānu un tai piederošo Barenca jūru ziemeļaustrumos. Austrumos jūra apskalo Norvēģijas piekrasti. Dienvidos izvietojusies Ziemeļjūra, Šetlendas salas un Fēru salas, rietumos — ap 500 metrus dziļais Islandes—Fēru slieksnis (daļa no Atlantijas sliekšņa) starp Fēru salām un Islandi.

Vispārējs raksturojums

Jūras vidējais dziļums ir ap 2000 metri, lielākais dziļums (3970 metri) atrodas jūras centrālajā daļā. Tilpums — 2 000 000 km³, sāļums — ap 35 ‰. Kontinentālā šelfa paplašinājumu pie Norvēģijas krastiem sauc par Veringa plato. Norvēģijas piekrastē atrodas arī Lofotu salas. Jūras ziemeļu daļa atrodas aiz Ziemeļu polārā loka.
Norvēģu jūrai un tās kaimiņu Grenlandes jūrai raksturīgi tas, ka ar skābekli bagātais virsūdens šeit nogrimst divus—trīs kilometrus līdz jūras gultnei. Rezultātā Norvēģu jūrā gar Norvēģijas krastu plūst silta straume ūdens virsējos slāņos (Ziemeļatlantijas straume) un auksta straume — dziļākajos slāņos. Rezultātā jūra ziemā neaizsalst, Norvēģijas piekrastē ir salīdzinoši maigs un mitrs klimats.
Pašlaik Norvēģu jūrā notiek rūpīgs straumju režīma izmaiņu monitorings — straumju režīma izmaiņas varētu liecināt par klimata izmaiņām.

Resursi

Siltais ūdens rada labus apstākļus zivīm un tāpēc Norvēģu jūrā notiek aktīva mencu, siļķu un citu zivju zveja.
1993. gadā Norvēģu jūrā sākās liela mēroga naftas un dabasgāzes ieguve.
Tiek piedāvāts Norvēģu jūras dzīlēs iesūknēt siltumnīcas efektu izraisošās gāzes — oglekļa dioksīdu, tādējādi nodrošinot, ka tas ilgstoši saglabājas jūras ūdenī un nenokļūst atmosfērā.
Molekulārā kulinārija

Molekulārā kulinārija jeb molekulārā gastronomija, arī molekulārā virtuve ir pārtikas zinātnes novirziens, kas pēta fiziskos un ķīmiskos procesus, kas pagatavošanas laikā noris ēdienos un to sastāvdaļās, kā arī to, kā ar tiem var manipulēt, mainot ēdiena krāsu, formu, tekstūru, garšu un citas īpašības.
Jēdzienu "molekulārā gastronomija" 1988. gadā ieviesa Oksfordas Universitātes fiziķis Mikloss Kurti un franču INRA ķīmiķis Ervē Tiss. Tomēr ir tādi ar jomu saistīti šefpavāri, kas nepieņem šo apzīmējumu, priekšroku dodot tādiem nosaukumiem kā "kulinārā fizika" vai "eksperimentālā virtuve".
Parīzes Masters

Parīzes Masters ir ikgadējs tenisa turnīrs, kurš norisinās Parīzē, Francijā. Turnīrs tiek organizēts kopš 1972. gada, bet kopš 1990. gada tas ir viens no ATP Masters sērijas turnīriem. Turnīra galvenais sponsors ir BNP Paribas, tādēļ turnīrs ir plašāk pazīstams kā BNP Paribas Masters.
Vasiļeviči

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 15. gadsimtā kā Lietuvas Lielkņazistes ciems. Pievienota Krievijas impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1795. gadā. No 1926. gada - Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā Rečica no 1941. gada augusta līdz 1943. gada 18. novembrim atradās vācu okupācijā. No 1950. gada - pilsētciemats, no 1971. gada - pilsēta. 1991. gadā, sabrūkot PSRS, Rečica kļuva par neatkarīgās Baltkrievijas pilsētu.
Litrs

Litrs ir tilpuma mērvienība, ko apzīmē ar "L" vai "l". Litrs nav SI vienība (SI tilpuma mērvienība ir kubikmetrs), bet tas ir precīzi vienāds ar 1 kubikdecimetru. Litrs ūdens 4 °C temperatūrā sver apmēram 1 kilogramu.
Termina nosaukums cēlies no senas franču tilpuma mērvienības litrona (franču: litron), kas bija apmēram 0,83 tagadējie litri. Saskaņā ar SI principiem, mērvienībai, kas nav nosaukta par godu kādam zinātniekam, saīsinātajam apzīmējumam jābūt ar mazo burtu, tomēr litra gadījumā mazo "l" var viegli sajaukt ar ciparu "1". Tādēļ 1979. gadā  XVI Vispārējā svaru un mēru konferencē tika nolemts litram izņēmuma kārtā atļaut oficiāli lietot arī otru apzīmējumu — lielo "L". Dažās jomās, piemēram, farmācijā, mūsdienās atļauts lietot tikai lielo "L".
1978. gadā Vaterlo universitātes (Kanāda) fizikas katedras līdzstrādnieks Kenets Vulners universitātes avīzē "Chem13 News" publicēja  rakstu ar sīku franču zinātnieka Kloda Emīla Žana Batista Litra biogrāfiju. Klods Litrs esot ražojis stikla vīna pudeles un bijis pirmais, kas sācis izgatavot laboratorijas traukus, bet 1763. gadā ieteicis mērīt tilpumu, nosakot šķidruma masu. Pēc viņa nāves šis priekšlikums esot bijis apstiprināts, bet tilpuma mērvienība nosaukta Litra vārdā. Kaut arī raksts ar izdomāto biogrāfiju tika publicēts Joku dienā, to kļūdas dēļ pārpublicēja IUPAC žurnāls Chemistry International. Lai gan jau nākamajā numurā IUPAC to atsauca, ziņas par Litru kā patiesas tikušas pārpublicētas daudzos izdevumos, tai skaitā arī latviešu valodā.

Attiecība pret citām tilpuma mērvienībām

1 decilitrs = 100 mililitri 

1 kubikmetrs = 1000 kubikdecimetri = 1 000 000 kubikcentimetri = 1000 litri = 10 000 decilitri = 10 hektolitri 

1 kubikdecimetrs = 1000 kubikcentimetri = 1 litrs = 10 decilitri 

1 hektolitrs = 10 dekalitri = 100 litri = 1000 decilitri 

1 litrs = 10 decilitri = 1000 mililitri
Galero

Galero ir viens no katoļu garīdzniecības galvassegu veidiem, ko nēsāja agrāk. Sākotnēji tā bija tikai kardināla galvassega, vēlāk to sāka nēsāt arī citas hierarhijas kārtas garīdznieki.

Kardināla galero

Tā ir zema, hūtei līdzīga purpursarkanas krāsas auduma cepure ar ļoti platām malām, no kurām nokarājas divas auklas, kuru katras galus nobeidz 15 bārkstu veidoti pušķi. Purpursarkanā krāsa simbolizē kardināla gatavību izliet savas asinis par ticību, aizstāvot Baznīcu. Pēc otrā Vatikāna Koncila, no 1969. gada to vairāk nelieto kā liturģisko galvassegu, taču tas nav aizliegts, tāpēc daži kardināli nēsā privātā kārtā. Tradicionāli, kardinālam nomirstot, galero tiek pakārta pāri mirušā kapam un tur atrodas tik ilgi, kamēr miesa nepārvēršas pīšļos, tādā veidā atgādinot par cilvēka niecību zemes virsū. 
Galero ir sākotnējā jeb pirmā kardināla cepure. Tā radusies no svētceļnieku cepures, kas arī ir ar platām malām, to pārveidojot, cepures auklu galus nobeidzot ar bārkstīm. Pirmo reizi galero pasniedza trīspadsmit jaunievēlētajiem kardināliem pāvests Inocents IV Ziemassvētkos pirmā Lionas Koncila laikā, 1245. gadā.