google/wiki40b huggingface dataset:
Li Bai

Biogrāfija

Li Bai ir dzimis 701. gadā Sujabā, mūsdienu Kirgizstānas teritorijā. Viņa tēvs esot bijis turīgs tirgotājs, kas izmantojis situāciju, ka Zīda ceļš gājis garām viņu dzīvesvietai. 17 gadu vecumā Li Bai devās uz kalniem, sekojot daoisma mācībām un cenšoties atklāt dabas un nemirstības noslēpumus.
19–20 gadu vecumā kļuva par ķīniešu tautas karavīru, aizstāvot vājos un apspiestos. Tomēr 721. gadā atgriezās kalnos, kur pavadīja piecus gadus. Tiek uzskatīts, ka šajā laikā Li Bai ietekmējās no dabas un sāka rakstīt dzeju. No 726. līdz 738. gadam Li Bai klejoja. Šajā laikā viņš vēroja cilvēkus, dabu, apmeklēja daudzas vietas, un tas vēlāk atspoguļojās Li Bai dzejā. Sākot ar 735. gadu sāka pastiprināti lietot alkoholiskos dzērienus. 743. gadā kļuva par savienības "Vīna kausa astoņi nemirstīgie" dalībnieku.
741. gadā Li Bai ieradās Tanu dinastijas pārvaldītās valsts galvaspilsētā Čanaņā (mūsdienās Siaņa). Viņš sāka kalpot imperatoram Sjuaņdzunam. Šajā laikā kļuva par slavenu dzejnieku. Li Bai kļuva par imperatora patronu dzejā un literatūrā. Tomēr šāda dzīve viņu neapmierināja, un 744. gadā devās prom no galvaspilsētas.
744. gadā iepazinās ar vēl vienu izcilu ķīniešu dzejnieku Du Fu. Turpmāk abi dzejnieki dalījās iespaidos, kā arī mainīja līdz tam pieņemto dzejas rakstīšanas veidu.
755. gadā par nemiernieku atbalstīšanu, kas vērsās pret imperatoru, Li Bai uz trim gadiem tika izsūtīts uz tuksnesi Juņnaņā.
Li Bai nomira 762. gadā. Leģenda vēsta, ka viņš, braucot ar laivu, alkoholisko dzērienu iespaidā esot gribējis apskaut Mēness atspulgu Jandzi upē. Iekritis tajā un noslīcis. Tomēr šis nāves iemesls tiek apšaubīts.
Dienvidsusēja

Vēsture

Otrā Ziemeļu kara laikā Krievijas caristes karaspēka uzbrukuma dēļ zviedri nobloķēja satiksmi pa Daugavas ūdensceļu, kas veicināja Kurzemes un Zemgales hercogistes austrumu daļas saimniecisko uzplaukumu. Vēlāk Hercogs Jēkabs 1667. - 1668. gadā lika no Vilkupes rakt Eglonas-Susējas kanālu, lai savienotu Daugavas pieteku Eglonu ar Dienvidsusēju. Zviedrijas politiskā spiediena dēļ kanāla rakšanas projekts tā arī netika pabeigts.
Jānis Rubulis

Dzīvesgājums

Dzimis 1893. gada 6. maijā Rāznas pagastā. Pirmā pasaules kara laikā J. Rubulis bija latviešu strēlnieku rezerves pulka virsnieks un Pirmā Latgales latviešu kongresa laikā organizēja tā apsardzi. Ka Latgales Pagaidu zemes padomes pārstāvi viņu ievēlēja Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes valdē.
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas bija Tautas padomes loceklis, kā Latgales Zemnieku partijas loceklis ievēlēts Satversmes sapulcē, kur bija Lāčplēša kara ordeņa domes loceklis. Valsts zemes bankas valdes loceklis (1922—1939), tās pārvaldnieka biedrs (1939—1940).
Līdztekus tam bija laikraksta Jaunas zinias redaktors un izdevējs, laikraksta Dryva izdevējs (1932) un laikraksta Jaunais vōrds izdevējs un redaktors (1927—1940).
Otrā pasaules kara laika Rubulis devās trimdā uz Zviedriju, kur bija Zviedrijas Latviešu katoļu biedrības un Latviešu katoļu un demokrātisko zemnieku bloka priekšsēdētājs.
Miris 1960. gada 21. aprīlī Stokholmā.
4. Baltijas Šaha savienības kongress

4. Baltijas Šaha savienības kongress notika no 1907. gada 9. (22.) septembra līdz 19. (2. oktobrim) septembrim Rīgā. 1907. gadā turnīram bija jānotiek Liepājā, bet tās šaha biedrības to sarīkot atteicās. Piedāvājumu noraidīja arī Jelgavas Šaha klubs un, lai glābtu situāciju, turnīru organizāciju uzņēmās Rīgas Šaha biedrība.

Atklāšana

Kongresa atklāšana notika pulksten 10 no rīta pilsētas policijas telpās. Rīgas Šaha biedrības priekšsēdētājs Pauls Kerkoviuss apsveica turnīra dalībniekus un pateicās par daudzskaitlīgo dalību, kā arī izteica cerību uz harmonisku un draudzīgu kongresa norisi. Turpinājumā turnīra dalībnieki apspriedē nolēma galveno turnīru izspēlēt divos posmos. Vispirms spēlētājus sadalīt divās pēc spēles stipruma apmēram vienādās apakšgrupās un no katras apakšgrupas finālā pielaist trīs uzvarētājus. Pēc tam darbu uzsāka kongresa delegātu pilnsapulce, uz kuru bija ieradušies pārstāvji no Rīgas, Rēveles, Jurjevas un Jelgavas šaha organizācijām. Par Baltijas Šaha savienības sekretāru uz turpmākiem diviem gadiem delegāti atkal ievēlēja E. Henni (Rīga).

Noslēgums

Finālturnīra finišu K. Rozenkrancs un S. Lurjē sasniedza ar vienādu punktu summu. Uzvarētāja noskaidrošanai izspēlēja papildus partiju, kurā uzvarēja Kārlis Rozenkrancs un līdz ar kļuva par turnīra uzvarētāju. Viņš ieguva nosaukumu "Baltijas šaha meistars", saņēma I godalgu (200 rbļ.) un zelta piemiņas žetonu. Otro godalgu (125 rbļ.) saņēma S. Lurjē, trešo (75 rbļ.) - J. Šocs, ceturto (50 rbļ.) un piekto (35 rbļ.) savā starpā dalīja E. Fukners un A. Ots, bet sesto (25 rbļ.) ieguva - Dr. V. Zons. Godalgas saņēma arī četri blakusturnīra labākie spēlētāji: I godaldu (35 rbļ.) - E. Vilde, II godalgu (25 rbļ.) -L. Tatters, III godalgu (15 rbļ.) - A. Villigrode un ceturto (10 rbļ.) - A. Vaits.
Priedēklis

Priedēklis jeb prefikss (no latīņu: prae — 'pirms' un fīgō — 'piestiprinu') ir afikss, ko pievieno pirms vārda saknes. Latviešu valodā ir šādi priedēkļi: aiz-, ap-, at-, bez-, caur-, ie-, iz-, ne-, no-, pa-, pār-, pēc-, pie-, pret-, sa-, uz-.

Prefikss un sufikss

Afiksi ir vispārīga kategorija: ja afiksu pievieno pirms vārda saknes, tad to sauc par prefiksu jeb priedēkli; ja afiksu pievieno pēc vārda saknes, tad to sauc par sufiksu jeb piedēkli.
Augusts Deglavs

Dzīvesgājums

Dzimis 1862. gada 9. augustā Šķibes pagasta "Vīgantos" zemnieka ģimenē. Mācījās Auru pagastskolā (1870–1876), tad darbojās vecāku saimniecībā (1876-1887). No 1887. gada dzīvoja Rīgā, strādāja A. Dombrovska kokzāģētavā, līdztekus no 1880. gada bija laikrakstu “Tiesu Vēstnesis”, “Tēvija”, “Baltijas Vēstnesis”, “Dienas Lapa” , “Mājas Viesis” autors un līdzstrādnieks. Vēlāk ieguva ierēdņa vietu (1888), bija Rīgas Latviešu biedrības loceklis (līdz 1893), darbojās arī pretalkohola biedrībā “Auseklis”, tās rakstu krājuma izdevējs.
No 1891. gada nodevās literārajam darbam, uzrakstīja romānu "Rīga" (pirmā daļa "Patrioti", 1910-1911). Pēc Pirmā pasaules kara sākuma devās uz Pēterburgu, kur bija “Jaunās Dienas Lapas” redaktors (1915–1917). Pēc Februāra revolūcijas aktīvi iesaistījās politikā, piedalījās Latviešu Demokrātiskās partijas dibināšanā 1917. gada 16. aprīlī Rīgā. Pēc Rīgas okupācijas 1917. gada 14. septembrī kā Rīgas sabiedrisko organizāciju deputātu padomes pārstāvis ierosināja latviešu partiju Demokrātiskā bloka veidošanu.
1920. gadā pabeidza romāna "Rīga" otro daļu "Labākās familijas" (1920).
Miris no tuberkulozes 1922. gada 3. aprīlī Rīgā. Apbedīts Meža kapos, kur 1929. gada viņam atklāja pieminekli.
Aleksejs Kīzelbašs

Aleksejs Kīzelbašs, arī Kīzeļbašs (krievu: Алексей Прокофьевич Кизельбаш), bija krievu arhitekts, projektējis vairākas Rīgas mācību apgabala izglītības iestādes un pareizticīgo baznīcas.
Jeruzālemes karaliste

Jeruzālemes karaliste krusta karu rezultātā pastāvēja no 1099. līdz 1291. gadam. Tās pastāvēšanu iedala divos posmos. Pirmais ilga līdz 1187., kad gandrīz visu karalisti iekaroja Saladīna armija. Trešā krusta kara rezultātā krustneši atguva daļu teritorijas. Līdz ar kara situāciju mainījās karalistes galvaspilsētas. No 1099. līdz 1187. gadam tā bija Jeruzāleme, no 1187. līdz 1191. gadam Tīra, no 1191. līdz 1229. gadam Akra, no 1129. līdz 1244. Jeruzāleme, un no 1244. līdz 1291. atkal Akra.
Doles pilis

Doles pilis jeb Vecdoles (latīņu: castrum de Dolen) un Jaundoles pilis (vācu: Dahlen) bija Rīgas arhibīskapijas pilis uz Doles salas. Vecdoles pils sākotnēji piederēja Rīgas arhibīskapu vasalim Johanam Dolenam, pēc tās sagraušanas Rīgas domkapituls uzcēla savu pili Doles salas dienvidrietumu malā (Jaundoles pili).
Līdz mūsdienām saglabājušies abu piļu mūra sienu fragmenti un Doles muižas kungu māja, kura iekārtots Daugavas muzejs.
Zarnu nūjiņa

Vēsture

Bīstamais paveids O₁₅₇H₇ līdz 1980. gadiem tikpat kā nebija pazīstams. Tiek uzskatīts, ka tas attīstījies rūpnieciskajās lopsaimniecībās ar graudiem baroto teļu zarnu traktā. Šajās fermās teļi tiek baroti ar graudiem, jo tie ir barojoši un palielina ražību. Šādas barošanas blakne ir skābuma līmeņa paaugstināšanās teļu kuņģos un tieši tādā vidē O₁₅₇H₇ vairojas.
2003. gadā publicētā pētījumā tika norādīts, ka bīstamais zarnu nūjiņas paveids atrodams 30 — 80% teļu. Tajā pašā publikācijā minēts arī, ka govīm, kuras no graudu barības pārgāja uz lopbarību, piecu dienu laikā O₁₅₇ klātesamība samazinājās 1000 reizes.
Zarnu nūjiņas baktērijas atrodamas jebkurā ar ekskrementiem saindētā pārtikā vai cilvēku komensālajās baktērijās. Gadījums ASV ar zarnu nūjiņu inficētajiem spinātiem un ķiplokiem ļauj secināt, ka arī veģetāri produkti šajā ziņā var būt veselībai bīstami. 2005. gadā cilvēki, kas lietoja marķētus trīskārt mazgātus un fasētus salātus, inficējās ar zarnu nūjiņām un arī 2007. gadā tika atklāts, ka kādu marķētu salātu sastāvā ir zarnu nūjiņas. Šī baktērija ir atrasta arī nepasterizētā ābolu un apelsīnu sulā, pienā, lucernas dīgstos. un pat ūdenī
Cido Grupa

Vēsture

1993. gadā SIA RyBarg sāka ražot meža zemeņu sīrupu un bezalkoholisko dzērienu SunSet.
1994. gada 31. janvārī dibināts uzņēmums SIA Cido & Co. Tas pārņēma RyBarg bezalkoholisko dzērienu ražošanu.
1994. gadā Cido privatizēja Valsts dzērienu rūpnīcu Mīlgrāvis.
1994. gadā sākta minerālūdens Mangaļi ražošana
1996. sākta dabīgās sulas ar zīmolu Cido ražošana iepakojumā ar vāciņu, kas bija jaunums Baltijas valstīs; sākta atspirdzinošā dzēriena Fantastika ražošana.
1996. gada 24. aprīlī uzņēmums pārdēvēts par SIA Cido pārtikas grupa.
1999. gadā dibināts meitas uzņēmums Cido Loģistika, kas pārņēma produkcijas izplatīšanas funkcijas.
1999. gadā sākta bezalkoholiskā dzēriena Senču Kvass un Tarhūns ražošana.
2000. gadā sākta augļu sulu dzērienu bērniem ZOO ražošana.
2002. gadā sākta Cido multiaugļu nektāra, sulas Amigo, Pilsētas kvasa un dzeramā ūdens A ražošana
2003. gadā sākta Cido ledus tējas un sulas dzēriena Fruts ražošana.
2004. gadā uzņēmumu nopirka Dānijas alus ražotāja A/S Royal Unibrew grupas sastāvā. Sākta bezalkoholiskā sidra JAZZ ražošana.
2005. gadā mātes uzņēmums Royal Unibrew Latvijā iegādājās alus ražotāju AS Lāčplēša alus.
2006. gadā pie SIA Cido pārtikas grupa pievienots SIA Cido logistika, uzņēmuma nosaukums mainīts uz SIA Cido grupa. Sākta atspirdzinošā dzēriena Upside ražošana.
2008. gadā Royal Unibrew iegādājas alus ražotāju Liepājā Līvu alus; tas un Lāčplēša alus tika iekļauts Cido Grupa sastāvā. Uz minerālūdens Mangaļi bāzes sākta Mangaļi VitaFruit ražošana.
2015. gada 2. oktobrī paziņots, ka 2016. gada janvārī Cido grupa kļūs par partneri ASV dzērienu ražotajam PepsiCo. Turpmāk PepsiCo zīmolu dzērieni Baltijas valstīm tiks ražoti Latvijā.
2019. gada 11. jūnija tika paziņots, ka Cido grupa iegādāsies alus ražotāju SIA Bauskas alus. Darījums tiks pabeigts pēc Konkurences padomes atļaujas saņemšanas.
Himalaju melnais lācis

Izskats un ieradumi

Himalaju melnajam lācim ir melns, biezs kažoks ar gaiši dzeltenu "V" veida formas zīmi uz krūtīm, purns gaiši brūns. Tā ķermeņa garums ir 140—165 cm, svars 90—120 kg, lai gan rudenī var sasniegt 200 kg. Lai arī Himalaju melnie lāči pamatā ir dienas dzīvnieki, tomēr pēdējā laikā, lai izvairītos no cilvēkiem, tie ir kļuvuši par nakts dzīvniekiem. Pa dienu tie slēpjas alās vai koku dobumos.
Himalaju melnais lācis kā visi Āzijas melnie lāči ir visēdājs un ēdīs visu, ko atradīs: zīles, riekstus, augļus, medu, saknes, kukaiņus, termītus un bišu kāpurus. Ja trūkst barības, tie var uzbrukt mājlopiem: aitām, kazām un liellopiem. Trīs gadu vecumā Himalaju melnais lācis sasniedz dzimumbriedumu. Februārī, kamēr lāči guļ ziemas miegu, mātītei parasti piedzimst 2 mazuļi.
Sloinīks

Sloinīks (latgaliešu: sloinīks) ir viens no Latgales keramikas saimniecības trauku tipiem.
Sloinīks ir ievārījuma pods, kura pamatfunkcija ir ievārījuma uzglabāšanai. Sloinīks ir līdzīgs medauniekam, tā siluets ir slaidāks, trauka dibens ir platāks ar mazāk spraigām silueta līknēm. Plecu daļā traukam ir krass izliekums, bet maliņas ir pielāgotas ērtākai poda pārsiešanai. Sloinīka lielums ir no pusotra līdz trijiem litriem tilpuma. Rotā ar virpas līkloci vai gleznotu rakstu. Trauka iekšpuse un ārpuses augšējā daļa ir vāpēta.
Ciemupe (stacija)

Vēsture

Stacijas "Ciemupe" ēku būve tika iesākta 1927.g. oktobrī un nobeigta 1929.g. 5. maijā. Nodota dzelzceļa valdes rīcībā 1929.g. 6. maijā. Pieturas punkts tika atvērts 1929. gadā.
Māris Dzelzskalns

Izglītība

1991. gadā Dzelzskalns absolvējis Rīgas 9. vakara (maiņu) vidusskolu, specializējies par latviešu valodas pasniedzēju krievu valodas plūsmā. 1994. gadā pabeidzis mācības Ugunsdrošības tehniskajā skolā, kļuvis par ugunsdrošības inspektoru. 1999. gadā Maskavas Augstākajā ugunsdrošības tehniskajā skolā ieguvis ugunsdrošības inženiera grādu.

Karjera

Vairākus gadus M. Dzelzskalns strādāja par ugunsdrošības inženieri, taču guva muguras traumu, pēc kuras bija spiests pārvietoties ratiņkrēslā. Pēc traumas iegūšanas viņš strādāja Labklājības ministrijā par konsultantu invalīdu vienlīdzīgu iespēju jautājumos.
Vairākus gadus vadījis Latvijas Televīzijas raidījumu "Kopā", kurā tiek stāstīts par cilvēkiem ar invaliditāti, viņu tiesībām, iespējām un aktualitātēm. Tāpat Dzelzskalns ir biedrības "Kopā" vadītājs un Invalīdu lietu nacionālās padomes sekretārs.

Hepatīta konstatēšana un tiesas process

1998. gadā Dzelzskalns nodeva asinis Rīgas Stradiņa slimnīcā un tajās tika konstatēts C hepatīts. Par saslimšanu viņš netika informēts, viņš to uzzināja 2002. gadā, ārstējoties no citas slimības. Dzelzskalns iesūdzēja tiesā valsts aģentūru "Sabiedrības veselības aģentūra" (SVA) sakarā ar viņa neinformēšanu par asinīs atklāto vīrusu. Saskaņā ar Administratīvās rajona tiesas 2006. gada spriedumu, SVA bija jāizmaksā 8000 Ls Mārim Dzelzskalnam un 4000 Ls viņa sievai Svetlanai.

Politiskā darbība

2010. gadā no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta piedalījies 10. Saeimas vēlēšanās. Iekļauts apvienības Rīgas sarakstā ar 25. numuru. Ieguvis Saeimas mandātu, pēc tam, kad to uz laiku nolika Raimonds Vējonis sakarā ar darbību Ministru kabinetā. Kļuvis par Sociālo un darba lietu komisijas, kā arī Pilsonības likuma izpildes komisijas biedru.
Neilgi pēc stāšanās amatā Dzelzskalns medijiem paziņoja: "Mans lauciņš Saeimā būs cilvēki ar invaliditāti un viņu labklājības veicināšana." Dzelzskalns ir otrais Saeimas deputāts ar invaliditāti, kurš pārvietojas ratiņkrēslā, visā tās vēsturē. Pirmā bija Žanete Vasaraudze.
11. Saeimas vēlēšanās ar trešo numuru kandidēja no ZZS saraksta Rīgas apgabalā, taču netika ievēlēts.

Privātā dzīve

Māris Dzelzskalns ir dzimis 1973. gada 6. janvārī. Sieva Svetlana, laulībā dzimuši trīs bērni — Daniels, Artūrs un Sindija.
Grīziņkalns

Ģeogrāfija

Grīziņkalna apkaimes kopējā platība ir 1,517 km², kas ir apmēram par 30% no vidējā apkaimes platības rādītāja Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 5 547 metri. Neskatoties uz to, ka administratīvi pašreiz Grīziņkalna apkaime atrodas 2 Rīgas pilsētas izpilddirekciju teritorijā, noteiktās Grīziņkalna apkaimes robežas ir uzskatāmas par pietiekoši objektīvām, lai raksturotu šo apkaimi (iespējams, ka vienīgā potenciālā korekcija varētu būt robežu pārbīde apkaimes DR daļā, nosakot Grīziņkalna robežu nevis pa Artilērijas, bet gan pa Tallinas ielu). Grīziņkalna apkaimes īpatnība ir tāda, ka tai nav viena konkrēta lokālā centra, bet dažādām aktivitātēm ir raksturīgs konkrēts novietojums apkaimes teritorijā. Piemēram, Grīziņkalna parks kā apkaimes centrālā publiskā ārtelpa, Daugavas stadions un ar to saistītās būves kā apkaimes DA daļas galvenais sporta centrs, bet LU stadions un "Daugavas sporta nams" kā apkaimes ZR daļas galvenais sporta centrs, galvenās ielas kā darījumu objektu asis un tamlīdzīgi. 2013. gadā Krāsotāju un Lienes ielas stūrī tika atklāts koka ēku restaurācijas centrs "Koka Rīga", kurā notika arī dažādi kultūras pasākumi.

Vēsture

Apkaimes nosaukums ir cēlies no Rīgas tirgotāja un šķirotāja Grīzena (Griesen) vārda. Viņš 1794. gadā iegādājās ārpilsētas koka muižiņu, kas agrāk piederēja Rīgas pilsētas ārstam un literātam Johanam Bernhardam Fišeram (1685-1772). 19. gadsimta otrajā pusē izveidojās Pērnavas iela, apkaimē aktīvi sāka būvēt rūpnīciņas un darbnīcas, rūpnīcu strādniekiem dzīvojamās mājas, un šo apvidu sāka dēvēt par Grīziņkalnu — tā vidū atradās viena no augstākajām smilšu kāpām (24 m virs jūras līmeņa). Pēc dzelzceļa līnijas uzbūvēšanas Grīziņmuižas kungu māja (Griesenhof) palika tagadējā Purvciema apkārtnē, bet sliežu uzbēruma otrā pusē esošajā smilšu kāpā 1903. gadā sāka iekārtot stādījumus, kas tika nosaukti par Grīziņkalna parku jeb "1905. gada parku".
19.—20. gadsimta mijā rūpnīcu tuvums un strādnieku dzīvojamo kvartālu apbūve tā apkārtnē noteica un vēl mūsdienās zināmā mērā nosaka apkārtnes sociālo statusu.
Alens Bokšičs

Karjera

Karjeru sācis Splitas "Hajduk", 1991. gadā pievienojās Francijas klubam AS Cannes, tomēr traumu dēļ sezonā aizvadīja tikai vienu spēli. 1992. gadā pārgāja uz Marseļas "Olympique" un 1992.—1993. gada sezonā kļuva par Francijas 1. līgas labāko vārtu guvēju. Šajā sezonā kļuva arī par UEFA Čempionu līgas uzvarētāju, bet Francijas čempiontituls klubam tika atņemts. 
Karjeras turpinājumā pārstāvēja Itālijas klubus Lazio un Juventus. Ar katru no tiem pa reizei kļuva par Itālijas čempionu, ar Juventus 1996. gadā uzvarēja arī Starpkontinentālajā kausā, bet Lazio sastāvā divreiz kļuva par Itālijas kausa ieguvēju un 1998.—1999. gada sezonā uzvarēja UEFA Kausu ieguvēju kausa izcīņā. Karjeru noslēdza Anglijas Premjerlīgas klubā Middlesbrough FC. 1993. gadā ir ticis atzīts par Horvātijas gada futbolistu.
Bokšičs 20 gadu vecumā bija iekļauts Dienvidslāvijas futbola izlases sastāvā 1990. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, taču nevienu spēli tā arī neaizvadīja. Horvātijas izlasē debitēja 1993. gada 25. jūnijā draudzības spēlē pret Ukrainu. Pirmos vārtus izlases labā guva 1995. gada 3. septembrī pret Igauniju 1996. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā. Izlases sastāvā piedalījies arī Euro 1996 finālturnīrā. Traumas dēļ netika iekļauts sastāvā uz 1998. gada FIFA Pasaules kausa turnīru, kurā Horvātija izcīnīja 3. vietu. Pasaules kausā tomēr izdevās piedalīties 2002. gadā, 32 gadu vecumā. 2002. gada oktobrī ar spēli pret Bulgāriju noslēdza karjeru izlasē. Izlases rindās nospēlējis 40 spēles un guvis desmit vārtus.
Ķeguma HES

Vēsture

Ķeguma HES kompleksa vecākā daļa (Ķeguma VES, tagad Ķeguma HES-1) tika uzbūvēta no 1936. gada līdz 1939. gadam, kas mūsdienās ir aprīkota ar četriem hidroagregātiem ar vertikālām "Kaplan" tipa turbīnām, kuru uzstādītā jauda ir 72 megavati (MW). No 1976. līdz 1979. gadam uzbūvēja tās jaunāko daļu (Ķeguma HES-2), kas ir aprīkota ar 3 hidroagregātiem, kuru kopējā jauda ir 192 MW.
2001. gadā pabeigta Ķeguma HES-1 rekonstrukcija, kurā tika nomainīti visi hidroagregāti un to automatizētās vadības sistēmas. Rekonstrukcijas rezultātā nedaudz palielināta elektrostacijas jauda.
Savulaik Ķeguma hidroelektrostacija kalpoja arī kā viena no rezerves jaudām, kas avārijas gadījumā dažu minūšu laikā spēj uzsākt ražošanu, lai kompensētu Baltijas reģiona lielākās ģenerējošās vienības  — 2009. gada beigās slēgtās Ignalinas atomelektrostacijas (AES) darbības daļēju vai pilnīgu apstāšanos. Atslēdzoties vienam no Ignalinas AES energobloka turboģeneratoriem, bija paredzēta automātiska divu Ķeguma HES hidroagregātu iedarbināšana.

Raksturojums

Ķeguma HES spiedienaugstums ir 14 metri, bet HES ūdenskrātuves tilpums ir 168,3 miljoni kubikmetru. Elektrostacijas uzstādītā elektroenerģijas ražošanas jauda ir 264 megavati, bet izstrādes apjoms 2004. gadā veidoja 571 gigavatstundu, kas ir aptuveni 10% no valsts energokompānijas "Latvenergo" 2005. gadā realizētās elektroenerģijas apjoma. Ķeguma HES saražoto elektroenerģiju nodod 110 kilovoltu elektropārvades tīklā.
Bangveulu bloks

Bangveulu bloks ir daļa no Kongo kratona, kas atrodas Zambijas ziemeļaustrumu daļā, iestiepjoties arī Kongo Demokrātiskajā Republikā un Tanzānijā. No pārējā Kongo kratona atdala Kibaranas josla un Lufilianas arka. Sastāv no paleoproterozoja granitoīdiem un vulkāniskajiem iežiem kurus pārklāj paleoproterozoja kontinentālie nogulumieži - līdz 5 km biezā Mporokoso grupa, virs kuras savukārt ieguļ ap 100 m biezā Kasamas formācija. Biezā nogulumiežu sega neļauj veikt detālākus bloka pētījumus.
Nav tiešu liecību, ka Bangveulu bloks eksistētu jau arhejā, taču Mporokoso grupas iežos ir atrasti detrītiski cirkona paraugi, kas liecina par ievērojami senāku šī bloka vēsturi - tas varētu būt veidojies jau pirms 3,2 miljardiem gadu.
Meridian Trade Bank

Vēsture

1988. gadā tika izveidota PSRS Ārējo Ekonomisko Sakaru bankas Latvijas filiāle. 1991. gadā tā tika nacionalizēta un kļuva par Latvijas Bankas Ārzemju operāciju nodaļu. 1994. gadā uz tās pamata tika dibināta AS Multibanka. 1995. gadā Multibanka apvienojās ar AS LTN-Skonto banka. 1995. gadā banka kļuva par S.W.I.F.T. locekli un informācijas sistēmu Reuters lietotāju. 1996. gada novembrī banka kļuva par vadošās Eiropas maksājumu sistēmas EUROPAY INTERNATIONAL (ar 2002. gadu — MasterCard International) dalībnieci.
2006. gadā bankas īpašnieki nolēma to pārdot pēc naudas atmazgāšanas skandāla. ASV Valsts kase AS Multibanka bija iekļāvusi melnajā sarakstā, turot to aizdomās krāpniecisko darījumu dalībā ar Krievijas uzņēmumiem. Kā jaunais pircējs tika atrasta Krievijas banka SMP Bank (СМП Банк).
2008. gada 6. maijā AS Multibanka akciju kontrolpakete (aptuveni 80 %) tika pārdota Krievijas bankai SMP Bank (Северный морской путь), kuru kontrolēja brāļi Arkādijs un Boriss Rotenbergi. 2008. gada 17. jūnijā Multibanka pārreģistrēta ar jaunu nosaukumu AS SMP Bank. 2011. gadā bankas filiāle atvērta Viļņā (Lietuvā).
Pēc Krimas aneksijas 2014. martā ASV un Eiropas Savienība ieviesa sankcijas pret Krieviju. Tās skāra arī bankas galvenos akcionārus brāļus Rotenbergus. 21. martā tika bloķētas Krievijas SMP Bank VISA un MasterCard maksājumu kartes. Latvijas SMP Bank šīs sankcijas neskāra. 24. aprīlī samazināts SMP Bank akcionāra Severnij Morskoj Put’ piederošo akciju skaits līdz 49 %. Akciju ieguvēji bija vairāki bankas vadības pārstāvji, kuri palielināja īpašumā esošo akciju skaitu, kas nepārsniedz 10 % katram. Ar 28. aprīli Krievijas Federācijā reģistrētā banka Severnij Morskoj Put’ vairs nebija Latvijas AS SMP Bank akciju kontrolpaketes turētājs. 7. maijā banka pārdēvēta par AS Meridian Trade Bank. No 10. maijā Meridian Trade Bank akcionāru sastāvā ir fiziskas un juridiskas personas, kas ir ES rezidenti.
2018. gada maijā Finanšu un kapitāla tirgus komisija par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas novēršanas normatīvu pārkāpumiem bankai piemēroja 455 822 eiro lielu sodu.