Ludvigs Bolšteins

Biogrāfija

Ludvigs Bolšteins dzimis 1888. gada 5. februārī Sesavas pagastā meldera ģimenē. 1907. gadā beidzis Jelgavas ģimnāziju, 1912. gadā Pēterburgas universitātes Fizikas matemātikas fakultātes dabaszinātņu nodaļu. Obligātajā karadienestā no 1912. gada oktobra līdz 1913. gada novembrim. Sākoties Pirmajam pasaules karam, iesaukts Krievijas armijā. Sākumā dienējis Daugavgrīvas cietoksnī, vēlāk piedalījies latviešu strēlnieku bataljonu organizēšanā. Karojis 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljonā (vēlāk pulkā), sākumā kā karodznieks (praporščiks), piedalījies Ziemassvētku kaujās. Apbalvots ar Sv. Annas III, IV šķiras un Sv. Staņislava III šķiras ordeņiem, dienestu beidzis štābskapteiņa pakāpē.
Pēc boļševiku nākšanas pie varas, Bolšteins Cēsīs tiek arestēts, tomēr no apcietinājuma bēg un nokļūst Maskavā, kur kopā ar savu bijušo komandieri Fridrihu Briedi iesaistās Savinkova vadītajā pagrīdes "Dzimtenes un brīvības aizsardzības savienībā". Pēc organizācijas sagrāves Bolšteins atgriežas Latvijā un 1918. gada 28. decembrī iestājas topošajā Latvijas armijā. Liepājā piedalās latviešu karaspēka vienību formēšanā, vēlāk Kalpaka bataljona sastāvā cīnās frontē. Bijis Baloža brigādes štāba priekšnieks. 12. jūlijā paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. 1919. gada 9. augustā Bolšteinu ieceļ par 9. Rēzeknes kājnieku pulka komandieri. Vadījis pulku cīņās pret bermontiešiem. Uzreiz pēc Rīgas atbrīvošanas, 14. novembrī, Bolšteinu paaugstina par pulkvedi. Vēlāk ar savu pulku cīnījies Latgales frontē pret boļševikiem.
Demobilizējies 1920. gada 15. septembrī. Saimniekojis savā jaunsaimniecībā Bērzmuižas pagastā, bijis Dobeles aizsargu bataljona komandieris.
1925. gada februārī iecelts par aizsargu nodaļas priekšnieku, bet 1928. gada aprīlī par Robežapsardzības (no 1935. — Robežsargu brigādes) priekšnieku. 1928. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeņa II pakāpi un III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1935. gadā paaugstināts par ģenerāli.
Jau 1940. gada jūnija sākumā Bolšteins ir informēts par PSRS bruņoto spēku koncentrāciju Latvijas pierobežā. 1940. gada 15. jūnijā Bolšteins, saņemot ziņas par Masļenku robežincidentu izsaucies "Viss pagalam!". Viņš piedalās Robežapsardzības komisijā, kas dodas izmeklēt incidenta apstākļus un vēlāk ziņo par pieredzēto armijas štābā. Paredzot tuvojošos iebrukumu, un ņemot vērā sev zināmo slepeno informāciju, Bolšteins piedāvāja vadībai valsti atstāt, taču saņēma pavēli palikt Latvijā, ko arī izpildīja.
20. jūnijā kļuva zināma jaunas valdības izveide un tās sastāvs un 21. jūnijā bija paredzēts nodot tai pilnvaras, tostarp Bolšteinam tiekoties ar jauno Iekšlietu ministru, Vili Lāci. Padotie Bolšteina uzvedību 21. jūnijā raksturojuši kā uzkrītoši jautru, 10 no rīta viņš kopā ar savu štāba priekšnieku pulkvedi V. Kalniņu devās tikties ar jauno Iekšlietu ministru. Pēc 15-20 minūtēm pulkvedis Kalniņš no tikšanās atgriezās viens un pēc mirkļa no Bolšteina kabineta atskanēja šāviena troksnis. Ģenerālis Ludvigs Bolšteins, atsakoties sadarboties ar okupācijas varu, laupīja savu dzīvību 1940. gada 21. jūnijā savā darba kabinetā.
Ģenerālis Bolšteins atstāja vairākas pirmsnāves vēstules, tostarp savai mātei, tajā rakstot:
 Māte, piedod, es citādi nevarēju!
Vienā no pirmsnāves vēstulēm, kas adresēta vienīgi savai priekšniecībai, neskaidrojot, kas ar to domāts, Bolšteins skaidro savu rīcību:
 Savai priekšniecībai. Mēs, latvieši, sev uzcēlām jaunu staltu ēku - savu valsti. Sveša vara grib piespiest, lai mēs to paši noārdām. Es nespēju piedalīties.
 — Ģen.Bolšteins
Bolšteina nāves apstākļi publiski tika noklusēti, paziņojot tikai par pašu faktu. Ar pilnu militāru godu Bolšteins tika apbedīts Rīgas Brāļu kapos un jau vēlāk, Lielvācijas okupācijas periodā, nāca gaismā informācija, ka Bolšteins pats sev atņēmis dzīvību.