Starptautiskā Krišnas apziņas biedrība

Starptautiskā Krišnas apziņas biedrība (angļu: International Society for Krishna Consciousness jeb ISKCON) jeb Harē Krišnas kustība ir 1966. gadā ASV reģistrēta reliģiskā organizācija, hinduistu sekta, kas pārstāv Gaudīja Vaišnavismu.  Pašreiz (2012) ir vairāk kā 300 ISKCON centru visā pasaulē.
2017. gadā biedrībai Latvijā ir 11 reģistrētas draudzes. Biedrībā ir apmēram 1000 aktīvu dalībnieku un ap 2 tk sekotāju.

Mācība

Senindiešu eposā Mahābhārata Krišna ir valdnieka Ardžunas kaujas ratu kučieris, kurš pirms Kurukšetras kaujas postulē, ka patiesībā ir augstākā dievība — Višnu — un eposā ietvertajā poēmā Bhagavadgīta izklāsta reliģisku doktrīnu, ko Prabhupada ņēma par pamatu savai ticības koncepcijai.
Bhagavadgītu  komentējuši vairaki indiešu domātāji kā Bals Gangadars Tilaks (1856-1920), Šrī Aurobindo , Mahātma Gandijs taču Prabhupada piedāvāja savu Bhagavadgītas komentēto versiju, nosaucot to par „Bhagavadgīta, kāda tā ir”. Šobrīd tie ir Starptautiskās Krišnas apziņas kustības „svētie raksti”.
Dzīves uzdevums ir garīga pilnveidošanās, „es” realizācija, saplūšana ar dievišķo. Tam nepieciešams iegūt „Krišnas apziņu” — godāt Krišnu jebkurā ikdienas darbībā, ritualizējot šo darbību, tiecoties uz augstākās patiesības izpratni, lai cilvēka dvēsele saplūstu ar dievišķo pasauli, gūtu nemirstību, sasniedzot antimateriālo pasauli un saraujot materiālās pasaules važas. Taču nepietiek pašam uz to tiekties. Kalpošana Krišnam, bhakti, nozīmē arī nest „dievišķās apziņas” gaismu pārējiem cilvēkiem, kuri dzīvo neziņas tumsā un dzīvniecisku instinktu varā.
Raksturīgi, ka kļūt par Krišnas sekotāju viņu izpratnē var tikai tad, ja iestājas āšramā — „gara debesu vārtos”, kur bhakti joga, kalpošana Krišnam ir cilvēka dzīves vienīgais motīvs un saturs. Neofiti sarauj saites ar savām „neticīgajām” ģimenēm, par labu kopienai atsakās no savas laicīgās mantas, saņem jaunu, „garīgu” vārdu, drēbes nomaina pret stilizētu indiešu apģērbu (sievietes valkā sari, vīrieši — dhoti), vīrieši noskuj galvu, pakausī atstājot matu kušķi, bet uz pieres zīmē īpašu zīmi tilak. Katram ticīgajam ir lūgšanu krelles ar 108 kauliņiem, kuras tiek pārskaitītas, skaitot mantras (dienā mantru jānodzied vismaz 1728 reizes, t.i. 16 „apļus”, kas esot vislabākais veids Krišnas apziņas sasniegšanai).

Darbība

Līdz pat savai nāvei 1977. gadā Prabhupada veica viesturnejas, sākumā ASV, pēc tam arī Eiropā, gūstot visai atzīstamus panākumus sekotāju pulka vairošanā un mācības popularizēšanā. Pēc viņa nāves kustības vadību pārņēma 11 guru (skolotājs) administratīvā padome. Pasaule tika sadalīta 11 zonās, kur katrā misionēšanas procesu vadīja viens no šiem padomes locekļiem. Krišnas sekotājus Eiropā no rezidences Šveicē vadīja itāļu izcelsmes ASV pilsonis Harikešs Svami Višnupada (Roberts Kompanjola), pēc tam Šrila Bhagavans Gosvami Maharadža.  Ap 1986. gadu tikai ASV vien bija jau aptuveni 20 000 „īsteno kustības biedru” un reizes trīs vairāk atbalstītāju.
Kustības iesācēju pieplūdums pamatā nāk tikai no pilsētnieku vidus. Ārpus pilsētas iziet tikai tad, kad pilsētā izveidota pietiekami stabila materiālā bāze, un arī tad tikai tāpēc, lai atrastu telpas klosteru tipa komūnām. Mēģinājumi darboties ārpus pilsētām līdz šim izrādījušies neveiksmīgi. Piemēram, uzsākot darbību bijušās PSRS teritorijā 70.—80. gados, sākotnēji krišnaīti centās apmesties tālāk no pilsētām, lai varētu varas iestāžu netraucēti kalpot Krišnam. Tā kā mēģinājumi uzturēt sevi ar savu roku darbu izrādījās neveiksmīgi, iesācēju pieplūdums apsīka, un nācās pārcelties atpakaļ uz pilsētām.
Viss ticīgo brīvais laiks, kas netiek veltīts mantru dziedāšanai, rituāliem un darbam āšramā, tiek veltīts mācības popularizēšanai (strādājot bezmaksas virtuvē trūcīgajiem, izplatot reliģisko literatūru un presi) un naudas līdzekļu vākšanai. Turklāt lielais akcents uz naudas vākšanu nebūt nav pretrunā ar morāli — neticīgie naudu izšķiež, lai iegādātos gaļu, reibinošās vielas (tabaku, alkoholu), izpriecās. Ziedojumu vākšana un literatūras izplatīšana saistīta ar zināmām psiholoģiskām grūtībām un spriedzi: ierindas ticīgie, kuriem viens no pamatuzdevumiem ir tieši līdzekļu vākšana (naudas vākšana ir ļoti svarīgs reliģiozs pienākums) bieži sastopas ar klaju vienaldzību, ironiju vai pat naidīgumu. Lai noņemtu šo spriedzi, sajust ticības brāļu plecu, asociēt sevi ar misionāra darbu, āšrama locekļi regulāri iziet ielās, veicot kirtānu— rituālu gājienu ar dziesmām un dejām, rībinot bungas, kurš ar savu skaļumu, krāsainajiem tērpiem, karogiem un uzsvērto neiederību apkārtējā ainā, piesaista apkārtējo uzmanību.
Ziedojumu vākšanas mehānisms ir visai labi nostādīts: katram āšrama loceklim ir diennakts norma, dodoties pēc naudas, ticīgie apģērbjas tā, kā pieņemts „ārpasaulē”. Ziedojumus vākt dodas uz izklaides kvartāliem, gadatirgiem, izstādēm — turp, kur sastopamas lielas cilvēku masas. Tiek pārdotas grāmatas, prese, video un audio kasetes. Turklāt līdzekļu apgrozījums ir visai ievērojams — 80. gadu otrajā pusē tikai Francijā vien Bhaktivedanta Book Trust (reģistrēta ASV, 1971. gadā) izdoto grāmatu tirdzniecība kustībai deva apmēram 20 miljonu USD ienākumu. Turpat Francijā izdotais kustības žurnāls „atpakaļ pie dievišķā” iznāk 500 000 eksemplāru lielā tirāžā. Krišnas apziņas kustībai pieder arī parfimērijas rūpnīcas, audioierakstu studijas.  Bieži organizē plašas ziedojumu vākšanas kampaņas, vācot līdzekļus badacietējiem trešās pasaules valstīs.