google/wiki40b huggingface dataset:
Sergejs Makaričevs

Biogrāfija

Pirmos panākumus šahā guvis 1970. gadā, kad starptautiskajā jauniešu šaha turnīrā Suhumi ieņēmis otro vietu. 1973./1974. gadu mijā Groningenā uzvarējis Eiropas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 1974. gadā uzvarējis Amsterdamas starptautiskā šaha festivāla B turnīrā, bet pēc gada dalījis 2. vietu galvenajā A turnīrā. 1976. gadā pirmo reizi uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā, bet 1983. gadā atkārtojis šo panākumu. 1977. gadā Mehiko PSRS izlases sastāvā uzvarējis Pasaules studentu šaha komandu čempionātā. Trīs reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos (1978, 1979, 1980/81), kuros labāko rezultātu sasniedzis 1979. gadā Minskā, kad ieņēmis 5. vietu. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis straptautiskajos šaha turnīros Novisadā (1983), Frunzē (1985), Maskavā (1992). Par panākumiem turnīros FIDE 1974. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1976. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 
Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Nonas Gaprindašvili sekundants 1978. gada mačā par pasaules čempiones titulu. Tāpat bijis Anatolija Karpova sekundants 1985. un 1986. gada mačos par pasaules čempiona nosaukumu.
1996. gadā beidzis profesionālā šahista karjeru un vairs nav piedalījies FIDE rīkotajos turnīros.
Beidzis Maskavas Valsts universitātes žurnalistikas fakultāti. No 1996. līdz 2015. gadam strādājis dažādās Krievijas televīzijas NTV struktūrās, kurās kopā ar sievu Marinu sagatavojis šaham veltītu iknedēļas programmu Шахматное обозрение ("Šaha apskats").
Vilfrids Mihails Voiničs

Dzīvesgājums

Dzimis Telšos šļahtiču ģimenē. Beidza ģimnāziju Suvalkos. Iestājās Maskavas Universitātē studēt tieslietas. 1885. gadā arestēts par darbošanos pagrīdes organizācijā "Proletariāts" un izsūtīts uz Sibīriju, iesākumā uz Tunkas ciemu Burjatijā, vēlāk uz Irkutsku.
1890. gadā viņš izbēga no nometinājuma un nokļuva Londonā. 1893. gadā apprecējās ar matemātiķa Džordža Bula meitu Eteli Liliānu (vēlāko romāna "Dundurs" autori). 1895. gadā, pārtraukdams revolucionāro darbību, atvēra Londonā grāmatveikalu. 1914. gadā atvēra grāmatveikalu arī Ņujorkā.

Voiniča manuskripts

1912. gadā Itālijā iegādājās t.s. Voiniča manuskriptu - 240 lapaspušu biezu 15. gadsimta manuskriptu, sarakstītu līdz mūsdienām neatšifrētā rakstā ar dīvainu augu zīmējumiem.
Marku Kanerva

Futbolista karjera

Spēlētāja karjeru sāka dzimtās pilsētas Helsinku klubā HJK. 1991. un 1992. gada sezonās spēlēja Zviedrijas klubā IF Elfsborg. Pēc tam atgriezās Somijā, pārstāvēja klubu FinnPa. Karjeru noslēdza 1998. gadā HJK. Piecas reizes izcīnījis Somijas čempiona titulu un trīsreiz kļuvis par Somijas kausa ieguvēju.
Somijas futbola izlasē debitēja 1986. gada augustā spēlē pret Zviedriju. Kopumā izlases rindās aizvadījis 59 spēles un guvis vienus vārtus.

Trenera karjera

Trenera karjeru sāka 2001. gadā kā HJK trenera asistents. 2003. gada sezonā strādāja par galveno treneri klubā Viikingit. 2004. gadā kļuva par Somijas U-21 izlases galveno treneri.  Viņa vadībā komanda iekļuva 2009. gada Eiropas U-21 čempionāta finālturnīrā. 2008. gadā tika atzīts par Somijas gada treneri futbolā. 2011. gadā neilgu laiku bija Somijas izlases galvenā trenera pienākumu izpildītājs, vēlāk kļuva par Miksu Pātelainena asistentu. 2015. gadā vēlreiz uzņēmās galvenā trenera pienākumus izlasē.
2016. gadā tika oficiāli apstiprināts par Somijas izlases galveno treneri. Kanervas vadībā izlase ieņēma 1. vietu 2018.—2019. gada UEFA Nāciju līgas C līmeņa grupā.
Židlohovice

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1237. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Andrejs Bērziņš (politiķis)

Biogrāfija

Andrejs Bērziņš piedzima 1875. gada 29. aprīlī Madonas apriņķa Liepkalnes pagastā. Apmeklējis Kokneses draudzes un Vietlavas ministrijas skolas.
No 1891. līdz 1896. gadam strādāja par pagasta darbveža palīgu un darbvedi. 1909. gadā Berlīnē klausījies priekšlasījumus par tautsaimniecību. Pirmā pasaules kara laikā (no 1914. līdz 1918. gadam) bija Liepājas domes priekšsēdētāja biedrs. No 1917. līdz 1918. gadam bija viens no Kurzemes Zemes padomes 20 deputātiem, pret kuriem asi vērsās Latviešu Pagaidu Nacionālā Padome, tomēr nepiedalījās 8. marta balsojumā par Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošanu.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā darbojās Liepājas pilsētas domē kā deputāts un kļuva par Tautas padomes locekli. Bermontiādes laikā Bērziņš bija Lejaskurzemes apgabala priekšnieks, kā arī Latvijas Pagaidu valdības pilnvarotais saziņai ar Sabiedrotajiem un Vāciju.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Latvijas Darba partijas saraksta. 1921. gadā dažus mēnešus bija tirdzniecības un rūpniecības ministrs Kārļa Ulmaņa vadītajā valdībā, pēc valdības demisijas amats tika likvidēts. Neilgi pēc tam kopā ar citu Ulmaņa valdības dalībnieku, Rūdolfu Bēnusu, kā arī vairākiem citiem partijas pārstāvjiem, izstājies no Darba partijas.
Strādājis vairākos laikrakstos. 1922. gadā kļuva par Liepājas bankas valdes priekšsēdētāju, darbojies arī citu uzņēmumu valdēs. Bijis arī Latvijas Kredītbankas direktors. 1935. gadā kļuvis par Tirdzniecības un rūpniecības kameras priekšsēdētāju, amatā bija līdz kameras likvidēšanai 1940. gadā.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā apcietināts un 1941. gadā izsūtīts, miris 1941. gada 24. decembrī.
Pirms deportācijas viņš Upsalas Universitātei atvēlēja naudu, ar kuru palīdzēt Latvijas vēstures pētniekiem. Juridisku problēmu dēļ fonds tika dibināts tikai 1960. gados.
Klimata pārmaiņas

Klimata pārmaiņas vai klimata maiņa ir izmaiņas klimatu raksturojošos rādītājos (piemēram, vidējā gaisa temperatūrā, vidējā nokrišņu daudzumā, dažādu ekstrēmu laikapstākļu biežumā), kas novērotas ilgākā laika posmā — vismaz vairākos gadu desmitos. Klimata pārmaiņas var apskatīt gan noteiktā teritorijā, gan pasaules mērogā. Visbiežāk runā tieši par pasaules mēroga izmaiņām klimatā, kas Zemes vēsturē notikušas dažādu dabisku faktoru ietekmē, bet mūsdienās būtiska problēma ir iespējami cilvēku izraisītas globālas klimata pārmaiņas.
Pasaules klimata sistēmu veido piecas galvenās daļas — atmosfēra, hidrosfēra, kriosfēra (Zemes daļa, kuru veido ūdens cietā formā — sniegs un ledus), litosfēra un biosfēra, kā arī mijiedarbības to starpā. Sarežģītas mijiedarbības sistēmas iekšienē rada lielu klimata rādītāju īstermiņa mainību, kuru dēļ laikapstākļi noteiktās sezonās parasti atšķiras gadu no gada. Klimata pārmaiņas rada dažādi faktori, kuru rezultātā rodas ilgtermiņa novirzes klimata sistēmā. Pie dabiskiem klimata pārmaiņu izraisītājiem pieskaitāmi vulkānu izvirdumi, Zemes plātņu pārvietošanās, izmaiņas Zemes rotācijas ass slīpumā, Zemes orbītā un saules gaismas intensitātē, bet pie cilvēku radītiem — izmaiņas atmosfēras gāzu sastāvā, kā arī zemes lietojumā.
Eduards Grantskalns

Dzīvesgājums

Dzimis 1881. gada 22. decembrī Stienes pagastā zemnieka ģimenē. Strādāja par Ādažu pagasta darbvedi, bija apriņķa padomes priekšsēdētājs. Lauku darbinieku slimokases dibinātājs un priekšsēdētājs. Latvijas pašvaldības iestādes darbvežu biedrības dibinātājs un priekšsēdētājs. Latvijas Satversmes sapulces un Saeimas deputāts. Latvijas Zemnieku bankas padomes priekšsēdētājs.
Paraugsaimniecības "Sautiņi" īpašnieks.
Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, vēlāk uz ASV, kur miris 1964. gada 12. martā Ņūdžersijā.
Samara

Vēsture

Pirmo reizi minēta 1361. gadā kā Zelta Ordas apmetne Volgas krastā (Samar). 1586. gadā šeit uzbūvēja Krievijas caristes robežcietoksni (Самарский городок) uz Nogaju ordas robežas militāro un muitas funkciju veikšanai. 
1670. gadā Samāru ieņēma Stepana Razina kazaku karaspēks, bet 1773. gadā tā bija pirmā pilsēta, kas pārgāja Jemeļjana Pugačeva pusē.
1850. gadā tā kļuva par Krievijas impērijas Samaras guberņas galvaspilsētu un lielu labības tirdzniecības centru.
1935. gadā pilsētu pārdēvēja padomju saimnieciskā darbinieka Valeriana Kuibiševa vārdā par Kuibiševu.
Otrā pasaules kara laikā, kad notika kauja par Maskavu, Kuibiševa kļuva par PSRS rezerves galvaspilsētu, 1942. gadā šeit tika uzbūvēts Staļina bunkurs un pārvietotas daudzas valsts iestādes. Kara laikā attīstījās militārā rūpniecība (kaujas lidmašīnu IL-2 ražošana).
1990. gadā pilsēta atguva Samāras nosaukumu.
18. šaha olimpiāde

18. šaha olimpiāde notika no 1968. gada 17. oktobra līdz 7. novembrim Šveices pilsētā Lugāno.
Olimpiādes galvenais tiesnesis bija starptautiskais tiesnesis Jaroslavs Šaitars (Čehoslovākija).

"B" fināls

15. Nīderlande, 16. Anglija, 17. Austrija, 18. Izraēla, 19. Spānija, 20.—21. Kuba un Šveice, 22. Islande, 23. Somija, 24. Zviedrija, 25. Brazīlija, 26. Beļģija, 27. Mongolija, 28. Skotija.

"C" fināls

29. Austrālija, 30. Norvēģija, 31. Itālija, 32. Venecuēla, 33. Turcija, 34. Grieķija, 35.—36. Portugāle un Dienvidāfrika, 37. Tunisija, 38. Īrija, 39. Luksemburga, 40. Puertoriko, 41. Maroka, 42. Monako.

"D" fināls

43. Singapūra, 44. Francija, 45. Paragvaja, 46.—47. Meksika un Dominikāna, 48. Honkonga, 49. Kostarika, 50. Lībija, 51. Kipra, 52. Virdžīnijas salas, 53. Andora.
Cinka jodīds

Īpašības

Ūdens šķīdumos sārmu metālu jonu klātienē veido kompleksos jodīdus ZnI₄²⁻.

Izmantošana

Lieto par reaktīvu augu izcelsmes šķiedru analīzēs (Šulces reaģents), kā arī medicīnā. Kopā ar osmija tetroksīdu lieto elektromikroskopijā paraugu iekrāsošanai.

Interesanti fakti

Joda un cinka reakciju, kurā rodas cinka jodīds, izmanto katalīzes demonstrēšanai. Sajaucot smalki saberztu jodu ar putekļveida cinku, nekas nenotiek, taču, uzpilinot maisījumam ūdens pilienu, sākas strauja reakcija un izdalās violeti joda tvaiki.
Meteorisms

Meteorisms (grieķu: μετεωρισμός — ‘pacelšanās’, ‘piepūšanās’) jeb gāzu uzkrāšanās ir pastiprināta gāzu veidošanās kuņģī un zarnās. Meteorisms var izraisīt pastiprinātu gāzu izvadīšanu caur anālo atveri. Gāzes gremošanas orgānu sistēmā nonāk, norijot tās kopā ar pārtiku, difundējot no asinīm vai barībvielu rūgšanas procesos. Pastiprināta gāzu uzkrāšanās notiek, kad uzturā lieto pākšaugus, rupjmaizi, kartupeļus un dārzeņus.
Stiebrmušu dzimta

Izplatība

Izplatītas pa visu pasauli. 700 sugas no 3000 ir izplatītas Palearktikā. Stiebrmušas ir sastopamas vidē, kur aug graudzāles, piemēram, pļavās, kā arī purvos, zemas veģetācijas mežos.

Ekoloģija

Stiebrmušu kāpuri pārsvarā attīstās graudaugos (stiebros, ziedpumpuros, sēklās), citreiz citu augu sugu lapās, stiebros vai dzinumos. Pārsvarā tie ir lielo ģinšu pārstāvji, tajā skaitā Meromyza, Chlorops, Dicraeus, Oscinella, Pseudopachychaeta, Cetema, Centorisoma, Camarota. Dažas sugas ir kultūraugu kaitēkļi. Dažas citas stiebrmušas ir saprofīti un barojas no augu bojātajiem audiem. Taču daudz citu stiebrmušu sugu kāpuri ir saprofili un skatofāgi jeb koprofāgi un sastopami putnu ligzdās, uz ekskrementiem vai uz dzīvnieku līķiem (piemēram, Siphunculina). Dažu citu sugu kāpuri no Mērenās joslas ir koprofāgi (barojas uz ekskrementiem), micetofāgi (uz sēnēm), fitosaprofāgi (uz pūstošiem augiem), plēsēji un citi.
Šarlīze Terona

Biogrāfija

Terona dzimusi Dienvidāfrikā. 16 gadu vecumā viņa uzvarēja modeļu atlases konkursā. Tā rezultātā viņa noslēdza līgumu ar modeļu aģentūru un pārcēlās uz Milānu. Kad līgums ar aģentūru beidzās, palika uz dzīvi ASV, Ņujorkā. Sākotnēji viņa vēlējās uzsākt dejotājas karjeru un pat iestājās baleta skolā, tomēr traumas dēļ atmeta šo ieceri.
Tad Terona izlēma doties uz Losandželosu, lai uzsāktu aktrises karjeru. Sākotnēji viņa spēlēja mazas lomas dažādās filmās, tomēr jau 1998. gadā viņa ieguva iespēju spēlēt galvenajās lomās.
Terona ieguvusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā, kā arī Zelta Globusa balvu par lomu filmā "Monstrs" (Monster, 2003). Vēlreiz tikusi nominēta abām šīm balvām par lomu filmā "Ziemeļu zeme" (North Country, 2005). 2005. gadā Teronai piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.
Attēlojusi lomas arī tādās pazīstamās filmās kā "Sātana advokāts" (The Devil's Advocate, 1997), "Sidra nama likumi" (1999), "Henkoks" (Hancock, 2008), "Prometejs" (2012), "Trakais Makss: Skarbais ceļš (2015), "Ātrs un bez žēlastības 8" (2017).
Meklētājprogramma

Vēsture

Pirmais rīks, ko izmantoja informācijas meklēšanai Internetā, bija Archie, ko radīja Makgila Universitātes (Kanāda) students Alans Emtegs. Programma lejuplādēja publisko anonīmo FTP vietņu failu direktoriju sarakstus un veidoja meklējamu failu nosaukumu datubāzi. Archie nemācēja meklēt pēc failu satura.
1991. gadā Marks Makkahils Minesotas Universitātē radīja Gopher, kas indeksēja teksta dokumentu saturu.
Pirmais tīmekļa meklētājs bija Wandex (mūsdienās vairs nepastāv), ko 1993. gadā Masačūsetsas Tehnoloģiju Institūtā izstrādāja Metjū Grejs. 1993. gadā radās vēl viens tīmekļa meklētājs, kurš darbojas vēl šobaltdien, AliWeb. Pirmais "pilna teksta" meklētājs bija WebCrawler, kas parādījās 1994. gadā. Atšķirībā no priekšgājējiem, tas ļāva lietotājam meklēt pēc jebkura vārda, ko satur tīmekļa lappuse. Tas bija pirmais meklētājs, kas guva plašāku popularitāti, un turpmākos gadus visi vadošie tīmekļa meklētāji darbojās pēc tā iedibinātiem principiem. 1994. gadā dienasgaismu ieraudzīja arī Kārnegi Melouna Universitātē izstrādātais meklētājs Lycos.
Drīz pēc tam radās arī vairāki citi tai laikā populāri meklētāji, piemēram, Excite, Infoseek, Inktomi, Northern Light un AltaVista. Tie sastādīja konkurenci tolaik populārajiem tīmekļa katalogiem, piemēram, Yahoo!. Vēlāk lielākā daļa tīmekļa katalogu integrēja meklēšanas tehnoloģijas.
1998. gadā divi Stenfordas Universitātes doktorantūras studenti Sergejs Brins un Lerijs Peidžs izstrādāja meklētāju Google, kas tika balstīts uz jauniem principiem. Tas katrai tīmekļa lappusei rēķina popularitātes reitingu PageRank, ko izmanto meklēšanas rezultātu secības noteikšanai. PageRank balstās uz pieņēmumu, ka saite no lappuses A uz lappusi B ir lappuses A balss par lappusi B. Tātad, jo vairāk hipersaišu uz noteiktu tīmekļa lappusi, jo augstāks tās reitings. Google sāka gūt plašu popularitāti sākot ar 2001. gadu.
Redzot Google popularitāti, 2004. gadā savu meklētāju pārstrādāja Yahoo!. Tas bija balstīts uz līdzīgiem principiem. 2005. gadā jaunu tīmekļa meklētāju izlaida arī Microsoft (MSN Search, tagad Windows Live).
LinkedIn

LinkedIn ir sociālais tīkls, kurš domāts profesionāļiem, lai meklētu darba devējus, darbiniekus, biznesa partnerus u.t.t. Lapā ir arī iespējams izveidot CV.
Uzņēmumu izveidoja 2002. gada 28. decembrī, lapa oficiāli tika palaista 2003. gada 5. maijā. 2017. gada aprīlī LinkedIn bija 500 miljonu lietotāju 200 valstīs. Tolaik bija 106 miljonu aktīvu lietotāju.
LinkedIn pieder Microsoft.
Hermanis Oberts

Biogrāfija

Oberts dzimis vāciešu ģimenē Transilvānijā, Sibiu pilsētā (tagad Rumānijā).
1912. gadā Oberts sāka studēt medicīnu Minhenē, bet, sākoties 1. Pasaules karam, viņš tika iesaukts armijā un kājnieku bataljonā nosūtīts uz Austrumu fronti. Pēc ievainojuma 1915. gadā viņš tika pārvietots uz sanitāro daļu hospitālī Sigošoarā.
1918. gada 6. jūlijā viņš apprecējās ar Matildi Hummelu, ar kuru viņiem bija četri bērni.
1919. gadā Oberts pārcēlās uz Vāciju, lai studētu fiziku, sākumā Minhenē, bet vēlāk Getingenē.
Viņš kļuva par Kosmisko lidojumu biedrības (Verein für Raumschiffahrt) biedru, kur tika būvētas amatieru raķetes. Pirmā viņa būvētā raķete tika palaista 1929. gadā.
No 1924. līdz 1938. gadam H. Oberts strādāja par fizikas un matemātikas profesoru koledžā Rumānijas pilsētā Mediašā, arī Vīnes tehnoloģiskajā augstskolā.
1938. gadā Oberts pārcēlās uz Vāciju; 1940. gadā viņš saņēma Vācijas pilsonību. Strādāja par profesoru Drēzdenē.
No 1941. līdz 1943. gadam Hermanis Oberts bija konsultants raķešu izpētes centrā Pēnemindē; piedalījās V-2 raķetes izstrādē Vernera fon Brauna vadībā. 1943. gadā Hermanis tika pārcelts uz Reinsdorfu, kur strādāja sprāgstvielu rūpnīcās pie cietās degvielas raķešu konstruēšanas pretgaisa aizsardzībai.
Pēc kara viņš dzīvoja Foihtā, netālu no Nirnbergas. 1948. gadā Oberts pārcēlās uz Šveici, kur darbojās kā neatkarīgs konsultansts un rakstnieks. No 1950. līdz 1953. gadam viņš dzīvoja Itālijā, kur izstrādāja raķetes jūras kara flotei. 1955. gadā pēc Vernera fon Brauna uzaicinājuma Oberts pārcēlās uz ASV un strādāja Redstonas armijas arsenālā Hantsvilā (Alabamas štatā) pie raķešu konstruēšanas.
1958. gadā viņš atgriezās Vācijā.
Žans Tots

Autosportista karjera

Žans Tots ir bijis autorallija stūrmanis, tomēr savas karjeras laikā ir bijis arī braucējs. Viņš piedalījās WRC Peugeot komandā līdz 1981. gadam. Karjeras pēdējās sezonās bija Gija Freklēna stūrmanis (1981. gada vicečempiona).

Peugeot

Pēc autosportista karjeras beigām Tots sāka strādāt Peugeot komandā. Viņš bija atbildīgs par 205 Turbo 16 dizainu un uzbūvi. Lai arī 1984. gads, kad spēkrats debitēja WRC, bija neveiksmīgs, ar to komanda ieguva titulus divos nākamajos gados. Peugeot atteicās iesaistīties F1, par spīti Tota lūgumiem. Viņš vēlāk komandu pameta, lai pieņemtu Ferrari piedāvājumu.

Ferrari

1990. gadu sākumā Ferrari uzņēmuma prezidents Luka di Montedzemolo iecēla Totu par Ferrari F1 komandas vadītāju. 1996. gadā komandā sāka braukt divkārtējais pasaules čempions Mihaels Šūmahers, kopā ar viņu komandā ieradās stratēģis Ross Brons un dizaineris Rorijs Bīrns. Komanda kļuva aizvien spēcīgāka, 1999. gadā izcīnot pirmo konstruktoru kausu kopš 1983. gada. 2000. gadā Šumahers kļuva par pirmo Ferrari pārstāvošu pasaules čempionu kopš 1979. gada. Līdz 2004. gadam, ieskaitot, komanda ik gadu izcīnīja abus šos titulus.
Tots vēlāk kļuva par visa Ferrari uzņēmuma vadītāju. 2008. gada 1. janvārī viņš pameta F1 komandu, par viņa pēcteci tās vadītāja krēslā kļuva Stefano Domenikali. 2009. gada 17. martā Tots Ferrari pameta pavisam.

FIA prezidentūra

2009. gada FIA prezidenta vēlēšanās kandidēja Tots un Āri Vatanens. Iepriekšējā prezidenta Maksa Moslija atbalstītais Tots uzvarēja, iegūstot 135 balsis.

Personīgā dzīve

Tots ir saderinājies ar aktrisi Mišelu Jeo. Totam no iepriekšējām attiecībām ir dēls Nikolā, kurš vada GP2 komandu ART Grand Prix un ir vairāku pilotu, tostarp, F1 vicečempiona Felipes Masas, menedžeris.
Imanta (dziesma)

Imanta ir Alfrēda Kalniņa jauktā kora dziesma ar Pumpura vārdiem, kas skanēja 1910. gada Piektajos vispārējos latviešu dziesmu svētkos.

Vēsture

Andreja Pumpura dzejolis ″Imanta″ sacerēts 1874. gadā.
Alfrēda Kalniņa 1903. gadā komponētā dziesma dāvāta Rīgas latviešu dziedāšanas biedrības korim un daļai klausītāju tā bija pazīstama jau pirms V dziesmu svētkiem, kur tā galīgajā dziesmu svētku programmā aizstāja agrāk paredzētos "Līgas svētkus". A. Kalniņš bija mācījies Pēterpils konservatorijā (1897—1901) un jau pirms 1910. gada dziesmu svētkiem ieguva "latviešu Grīga" slavu — galvenokārt ar solo dziesmām, ko tiklab Latvijā, kā ārzemēs bij popularizējusi Malvīne Vīgnere-Grīnberga. Dziesmas noslēgumā izteikta tā pati simboliskā doma, kas Vītola dziesmā "Gaismas pils".

Raksturojums

Jau A. Kalniņa agrīnajos kordarbos redzama solīda tehnika un noteikta individualitāte, kas nenoliedzami ir arī "Imantā", īpaši dziesmas melodiskajā un harmoniskajā struktūrā, kā, piemēram, episkā plūdumā iezīmētā sākuma posma melodijā, balsu unisonos, kadencās utt. Bagātu intuīciju slēpj arī dziesmas šķietami vienkāršās harmonijas, kas tikai dramatiskākajās vietās pārkāpj citādi tikpat kā konsekventā diatonisma robežas. Tāpat koncentrēts un meistarīgs ir "Imantas" formas ielogs un skanīga — dziesmas koriskā apdare, kas rāda, ka autors jau labi pazīst kora dabu un iespējas. Tā, piemēram, pirms kodas redzamais Allegro furioso patiešām skan furiozi, tāpat neaizmirstami ir "Imantas" teiksmainie unisoni sākumā un pāreja uz tiem vidus posma noslēgumā. Bez šaubām, tik spēcīgs darbs nevarēja nesajūsmināt klausītājus jau pirmajā reizē, un tas — tāpat kā Vītola "Gaismas pils" — arī V dziesmu svētkos pieredzēja ļoti siltu atsaucību
un atkārtojumu.
Laušanas koeficients

Vielas laušanas koeficients (refrakcijas indekss) ir skaitlisks koeficients, kas rāda, cik reižu samazinās gaismas ātrums (v) vielā attiecībā pret šī paša viļņa ātrumu vakuumā — gaismas ātrumu c. Parasti laušanas koeficientu apzīmē ar simbolu n un to aprēķina pēc formulas:
Elektromagnētiskā viļņa fāzes ātrums samazinās tāpēc, ka gaismas viļņi - daļiņas mijiedarbojas ar vielas atomu elektromagnētisko lauku.
Laušanas koeficients ir atkarīgs no vielas īpašībām un gaismas viļņu garuma. Eksistē optiski anizotropas vielas (kristāli), kuru laušanas koeficients ir atkarīgs no virziena, kādā gaisma šķērso kristālu, kā arī no gaismas polarizācijas.
Materiāla laušanas spēja ir nozīmīga vielas īpašība, kas ļauj veidot daudzveidīgas optiskās iekārtas - lēcas, prizmas utt. Vielas laušanas koeficients ir noteikts skaitliskais lielums, kas izmantojams optikas iekārtu raksturlielumu aprēķiniem.
Katras vielas laušanas koeficients ir raksturlielums, ko bieži izmanto vielas (piemēram, minerāla, dārgakmens) tīrības noteikšanā. Laušanas koeficients piemīt tikai caurspīdīgām vielām. Laušanas koeficienta mērījumiem tiek izmantots refraktrometrs.
Karačaja-Čerkesija

Vēsture

Karačajiešu un čerkesu priekšteču apdzīvoto teritoriju pakļāva Zelta Orda (1242-1295), pēc tam Gruzija (1295-1505), Persija (1502-1516) un Osmaņu impērija (1516-1557).
Pēc Krievu-turku kara (1828—1829) un Adrianopoles līguma 1829. gadā Čerkesiju inkorporēja Krievijas impērijas sastāvā. Pēc 1860. gada teritoriālās reformas Čerkesijas teritorija ietilpa Kubaņas apgabalā. Krievijas imperators kopš 19. gadsimta otrās puses tika titulāri dēvēts arī par Kabardas zemes pavēlnieku un valdnieku, Čerkesu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku (krievu: Государь Кабардинския земли́; Черкасских и Горских Князей и иных Наследный Государь и Обладатель). Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada maijā šajā teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika, 1918. gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika, 1919. gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts.
1920. gada 17. novembrī Vladikaukāzā pasludināja Kalniešu APSR dibināšanu, kuras sastāvā bija septiņi nacionālie apvidi (Balkāru, Čečenu, Kabardiešu, Karačaju, Nazraņas (ingušu) un Vladikaukāzas (osetīnu), kā arī Sunžas kazaku apvidus). 1922. gada 12. janvārī no Kalniešu APSR izdalīja Karačajiešu-Čerkesu autonomo apgabalu Krievijas PFSR sastāvā. 1926. gada 26. aprīlī to sadalīja Karačajiešu autonomajā apgabalā un Čerkesu nacionālajā apvidū, ko 1928. gada 30. aprīlī pārdēvēja par Čerkesu autonomo apgabalu.
Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā, kad visus karačajiešus apvainoja sadarbībā ar Vāciju un deportēja uz Kazahstānu un Uzbekistānu, Karačajiešu autonomais apgabals tika likvidēts, pēc destaļinizācijas 1957. gadā atkal atjaunoja Karačajiešu-Čerkesu autonomo apgabalu. 1991. gada 3. jūlijā nodibināja Karačajiešu-Čerkesu APSR, ko 1992. gada 9. decembrī pārdēvēja par Karačajas-Čerkesijas Republiku.
Hiperoni

Hiperoni (no grieķu hyper - pāri, virs) ir subatomāras daļiņas (barioni), kas ir smagākas par nukloniem un kam piemīt tā saucamā dīvainība, jo tie satur s kvarku.
Visi hiperoni pieder pie fermioniem, jo tiem ir pusvesels spins, un adroniem, jo iesaistās stiprajā mijiedarbībā. Hiperoni ir nestabilas daļiņas, kas sekundes miljardo daļu laikā sabrūk par protonu vai neitronu un vienu vai vairākiem mezoniem. Hiperoni, tāpat kā nukloni, sastāv no 3 kvarkiem, taču to sastāvā ir ne tikai u kvarki un d kvarki, bet arī vismaz viens s kvarks. Neparastā omega mīnus daļiņa sastāv no trim s kvarkiem un sabrūkot dod citus hiperonus un mezonus.
Jekaterina Goļceva

Biogrāfija

Ņižņijnovgorodas šaha skolas audzēkne. Pārstāvējusi Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2014. gadā, kad Batumi uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā. Par šo panākumu ieguvusi FIDE meistares (FM) nosaukumu. Pirms tam divas reizes bijusi Eiropas jauniešu šaha vicečempione: 2010. gadā meiteņu U8 vecuma grupā un 2013. gadā meiteņu U12 vecuma grupā.
2017. gadā izcīnījusi otro vietu Krievijas jauniešu šaha čempionātā meiteņu U17 vecuma grupā un Pievolgas federālā apgabala sieviešu šaha čempionātā.