google/wiki40b huggingface dataset:
Digamma

Digamma (Ϝ, ϝ;grieķu: βαυ) - arhaiskā grieķu alfabēta 6. burts. Tāpat kā ipsilons (Υ, υ), cēlies no feniķiešu burta  — vav. Apzīmēja skaņu [w], kas VIII gs. p. m. ē. pazuda no grieķu valodas izrunas un rakstības; tādēļ burts nav iekļauts klasiskajā 24 burtu sengrieķu alfabētā. Agrākajā grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 6, bet vēlāk to aizvietoja ar ligatūru stigma (Ϛ, ϛ). No burta "digamma" cēlies latīņu alfabēta burts F.
Gada aktrise (Spēlmaņu nakts)

Gada aktrise ir viena no nominācijām Spēlmaņu nakts ceremonijā. To pasniedz gada labākajai aktrisei Latvijā. Visvairāk reizes (četras) balvu ir ieguvusi Rēzija Kalniņa.
Balva līdz šim ir pasniegta visās Spēlmaņu nakts ceremonijās.
Valtera Capa balva

Valtera Capa balva tika iedibināta 2004. gadā. To kopīgi piešķir un pasniedz Latvijas Zinātņu akadēmija un Latvijas Republikas Patentu valde labākajam izgudrotājam. Balvas pasniegšana notiek reizi divos gados. Balva ir nosaukta vācbaltiešu izgudrotāja, fototehnikas konstruktora Valtera Capa vārdā.
Līdz šim balva pasniegta piecas reizes. 2005. gadā to saņēma izgudrotāji Roberts Kalniņš un Beņjaminš Jofems par nozīmīgiem izgudrojumiem detaļu automatizētā manipulēšanā ar elektromagnētisko lauku (EMAGO), 2007.gadā - Juris Upatnieks par nozīmīgiem izgudrojumiem hologrāfijā, 2009. gadā - radioinženieris Raimonds Skuruls par izcilu izgudrojumu skaņu apstrādes tehnikas jomā. Par 2011. gada Valtera Capa balvas laureātiem kļuva fiziķi Māris Ābele un Kazimirs Lapuška. Viņi apbalvoti par foto un lazeraparatūras izstrādi kosmisko objektu novērošanai. 2013. gada Valtera Capa balva tika piešķirta fizikas profesoram Jānim Spīgulim par ievērojamiem izgudrojumiem šķiedru optikā un biofotonikā.
Jānis Bētiņš (šahists)

Biogrāfija

19. gadsimta otrajā pusē Bērzmuižas pagasta Bētiņu mājās piedzima trīs brāļi Jānis, Kārlis un Roberts Bētiņi, kas vēlāk kļuva par pazīstamiem šahistiem. Vecākais no viņiem bija Jānis. Pabeidzis vietējo skolu un pēc tam ģimnāziju Rīgā, viņš studēja inženierzinātnes Rīgas Politehnikumā. Studiju gados viņš aizrāvās ar šaha kompozīciju un 1885. gadā tika publicēts viņa sastādīts trīsvilcis. J. Bētiņš piedalās arī dažos šaha turnīros, bet praktiskā spēlē viņš nespēj sasniegt savu brāļu spēles stiprumu. Vislielākos panākumus J. Bētiņš sasniedza kā šaha etīdists. Viņa etīdes pirmā publikācija notika 1890. gadā. Viņš savas etīdista karjeras sākumā sastādīja daudzas labas etīdes, kas bija par pamatu viņu uzskatīt par vienu no mākslinieciskās etīdes aizsācējiem. Diemžēl vēlāk, ungāru problēmista Oto Blāti (1860-1939) iespaidā, viņš pievēršas superdaudzvilču sastādīšanai. 1944. gada vasarā 88 gadu vecumā J. Bētiņš emigrēja uz Vāciju.
Andrejs Vaivods

Biogrāfija

Andrejs Vaivods piedzima 1884. gada 14. janvārī Bukmuižas pagasta Purpļu sādžā.
1930. gadā iecelts par Rēzeknes apriņķa valdes priekšsēdētāju. Bijis arī Dagdas pagasta padomes priekšsēdētājs, kā arī žurnāla «Cereiba» redaktors. 1931. gadā tika ievēlēts 4. Saeimā no Kristīgo zemnieku un katoļu partijas saraksta. Parlamentā darbojās līdz Ulmaņa apvērsumam 1934. gada maijā. Tālākais liktenis nav zināms.
Audējputnu dzimta

Kopīgās īpašības

Audējputnu dzimtas sugas ir neliela auguma dziedātājputni ar īsu, spēcīgu, konusveida knābi. Tas liecina, ka šīs dzimtas putni galvenokārt barojas ar sēklām, bet tie barojas arī ar kukaiņiem. Daudzu sugu tēviņiem ir košs apspalvojums, visbiežāk sarkans, dzeltens vai melns. Dažām sugām košais apspalvojums ir tikai vairošanās sezonas laikā.

Ligzdošana

Dzimta savu nosaukumu ieguvusi dēļ šo putnu meistarības ligzdu vīšanā, lai gan dažām sugām raksturīgs ligzdošanas parazītisms (atraitņputniem). Audējputnu ligzdas ir ļoti dažādos izmēros, dažādās formās, kā arī vīšanai izmantotie materiāli un vīšanas tehnika ir ļoti atšķirīgi. Vīšanai atkarībā no sugas tiek izmantotas smalkas lapu šķiedras un zāle, arī zariņi.
Daudzas sugas ir ļoti sabiedriskas un ligzdo kolonijās. Uz viena zara atrodas vairākas ligzdas. Toties audējzvirbuļi būvē vienu lielu ligzdu ar daudzām ieejām. Šādā kopīgā mājā ligzdo 100—300 pāru. Ligzdu parasti vij tēviņš, pēc tam cenšoties piesaistīt mātītes uzmanību. Dējumā parasti ir 5—6 olas, kuras visbiežāk ir ar raibumiņiem.
Sīlis

Izplatība

Sastopams visā Eiropā, Āzijā un Ziemeļāfrikā. Tā izplatības areāls ir tik liels, ka daudzās pasugas ārēji ir diezgan atšķirīgas. Sīlis galvenokārt ir nometnieks, un tas nozīmē, ka gan ziemā, gan vasarā tas visu laiku uzturas noteiktā vietā kā pastāvīgs iemītnieks. Tomēr reizēm sīļi migrē. Tam patīk apmesties jauktu koku mežos, īpaši mežos ar ozoliem. Pēdējos gados ir novērots, ka sīļi arvien biežāk apmetas apdzīvoto vietu tuvumā.

Latvijā

Sīlis ir bieži sastopams putns un Eiropā dzīvo apmēram 6—13 miljoni ligzdojoši pāri. Arī Latvijā sīlis ir parasts un izplatīts ligzdotājs. Saskaņā ar 2009. gada pētījumiem ligzdojošo pāru skaits Latvijā, salīdzinot ar 2006. gadu, palielinās. Latvijā dzīvo nominālā sīļu pasuga Garrulus glandarius glandarius. Rudens pusē no austrumiem mēdz ieceļot cita sīļu pasuga — Garrulus glandarius severzowii, kuras galvenais izplatības areāls ir ziemeļaustrumu Eiropa no Skandināvijas līdz Urāliem.

Izskats

Sīlis ir vidēja auguma putns, tā ķermeņa garums ir apmēram 34 cm, spārnu plētums 52—58 cm, svars 150—190 g. Sīļa apspalvojums dažādām pasugām ir atšķirīgs. Nominālās pasugas sīļiem (Garrulus glandarius glandarius) ir ruda mugura un brūnpelēka pavēdere. Virsastes spalvas ir baltas. Aste, spārnu gali melni. Uz spārniem ir balts un gaiši zils laukums ar sīkiem melnbaltiem raibumiņiem. Austrumu sīlim (Garrulus glandarius severzowii), salīdzinot ar nominālo sīli, ir rudāks pakausis un pelēka mugura.

Uzvedība

Kad sīlis ir uztraucies, ieraudzījis kādu bīstamu dzīvnieku vai putnu, tam ir raksturīgs ass, griezīgs ķērciens. Sīlis ir slavens ar spēju atdarināt citu putnu dziesmas, tādēļ to dabā pēc balss ir grūti atpazīt, tas ir jāredz. Tam patīk atdarināt plēsīgo putnu kliedzienus, piemēram, pūci, arī suņu rejas, durvju čīkstēšanu, metāla klaudzināšanu, pat cilvēka balsi. Kopumā var teikt, ka sīlis ir skaļš un trokšņains putns, izņemot ligzdošanas laiku.
Sīli medī tādi putni kā pūces, vistu vanags un lielais piekūns.

Barība

Sīlis meklē barību gan kokos, gan uz zemes, tas barojas ar dažādiem kukaiņiem, kāpuriem un tārpiem, kā arī ar sēklām, kā ozolzīlēm, dižskābarža sēklām un citām sēkliņām Tas labprāt ēd augļus, ogas, piemēram, kazenes un pīlādžus. Sīlis citiem putniem no ligzdām izēd arī olas un jaunos putnēnus, kā arī medī grauzējus. Zīļu un riekstu laikā tas veido slēptuves, kurās noglabā savāktās sēklas. Ziemā sīlis slēptuves arī bieži atrok, pat zem dziļa sniega.

Ligzdošana

Sīlis ligzdas vij kokos vai lielos krūmos. Tā tiek veidota no sīkiem zariņiem un izklāta ar saknītēm. Reizi gadā tiek izdētas 5—8 olas, kas tiek perētas 16—19 dienas. Olām čaumala gluda, bez spīduma, raibumojums daudzveidīgs. Putnēni izšķiļas nevarīgi un kaili, spalvas tiem izaug pēc 21—23 dienām. Par putnēniem rūpējas abi vecāki.
Keizerlingi

Keizerlingi (vācu: von Keyserling vai von Keyserlingk) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Latvijā krusta karu laikā 15. gadsimtā un vēlāk izplatījusies arī Igaunijā, Prūsijā un Krievijā.

Vēsture

Dzimta cēlusies no Vestfālenes, kas ir daļa no mūsdienu Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes Vācijā. Rakstos norādes par kādu Hermann Keselinch atrodamas jau 1300. gadā. Droši zināms, ka tiešais dzimtas aizsācējs bija Herfordas birģermeistars Alberts Kezerlinks (Keserlink) 1443.—1467. gadā. Viņa dēls Hermanis 1492. gadā iestājās Vācu ordenī un devās uz karot uz Livoniju. Pēc kaujām ar Maskavijas karaspēku Livonijas ordeņa mestrs Volters fon Pletenbergs viņam piešķīra zemes īpašumus ordeņa Kurzemes daļā.
Vēlāk Keizerlingu dzimta sazarojās vairākās daļās, izceļojot uz Prūsiju un Saksiju. Četru atzaru piederīgie 18. gadsimtā ieguva grāfu titulus — Krievijas impērijas diplomāts Hermanis Kārlis fon Keizerlings 1742. gadā, Braunšveigas valstsvīrs Gebhards Johans fon Keizerlings-Rautenburgs 1744. gadā, Polijas—Saksijas valstvīrs Oto Ernsts fon Keizerlings 1777. gadā un Kurzemes valstsvīrs Dītrihs fon Keizerlings 1786. gadā.
Līdz mūsdienām saglabājušās divas grāfu Keizerlingu dzimtas, kuru piederīgie dzīvo galvenokārt Vācijā, ASV, Kanādā un Austrālijā.
Kuzņecova porcelāna un fajansa fabrika

Kuzņecova porcelāna un fajansa fabrika bija porcelāna un fajansa trauku fabrika, kas atradās Maskavas ielā 257 Rīgā. 
Pēc 2010. gada ražošana fabrikas teritorijā pilnīgi pārtraukta, pēc tam visas rūpnīcas ēkas ir nojauktas.

Vēsture

Kuzņecova porcelāna un fajansa fabrika Rīgā tika dibināta 1841. gadā kā S. T. Kuzņecova rūpnīca (krievu: завод С. Т. Кузнецова), bet par oficiālo uzņēmuma dibināšanas datumu Krievijā uzskatīja 1812. gadu, kad vecticībnieki Kuzņecovi Gžeļā (Гжель) pie Maskavas nodibināja savu pirmo uzņēmumu. Rīgas fabrikā ražoja pusfajansa, bet no 1851. gada arī porcelāna izstrādājumus. 1864. gadā pēc Sidora Kuzņecova nāves uzņēmuma vadību pārņēma viņa dēls Matvejs Kuzņecovs. 1872. gadā Matvejs Kuzņecovs nomainīja sabiedrības nosaukumu uz M. S. Kuzņecova sabiedrība. Izejvielas Rīgas fabrikai nāca no Krievijas impērijas iekšējām guberņām, kā arī no Vācijas, Holandes, Francijas, Skandināvijas, ogles — no Anglijas. Daļa gatavās produkcijas tika pārdota vietējā tirgū un citās Krievijas impērijas guberņās, pārējā produkcija tika eksportēta uz Angliju, Holandi un citām valstīm. 
1887. gadā Matvejs Kuzņecovs vēlreiz mainīja sava uzņēmuma nosaukumu, nodibinot "M. S.Kuzņecova sabiedrības porcelāna un fajansa fabriku". No 1889. gada fabrika piederēja M. S. Kuzņecova sabiedrībai (Товарищество производства фарфоровых и фаянсовых изделий М. С. Кузнецова), kurai piederēja arī lielas rūpnīcas Duļevā (Дулево), Novgorodā un Verbilkos (Вербилки).  1887. gadā Matvejs vēlreiz mainīja uzņēmuma nosaukumu, nodibinot M. S. Kuzņecova sabiedrības porcelāna un fajansa fabriku. 1908. gadā fabrikā tika izgatavoti vairāk kā 22,3 miljoni keramikas izstrādājumu, no tiem 11,4 miljoni bija porcelāna, 3,7 miljoni fajansa un 7,1 miljons pusfajansa trauku. 1913. gadā Rīgas fabrikā strādāja 2650 cilvēki. 
Pirmā pasaules kara frontei tuvojoties Rīgai 1915. gadā fabrikas iekārtas 140 vagonos evakuēja uz Krieviju. Pēc kara 1920. gados ražošana fabrikā atjaunojās, no 1922. gada tā piederēja akciju sabiedrībai "M. S. Kuzņecovs". 1932. gadā daļu akciju Kuzņecovi pārdeva Mārtiņam Kalniņam un ievēlēja viņu par akciju sabiedrības M. S.Kuzņecovs valdes priekšsēdētāju. 1935. gadu akciju sabiedrība beidza ar 10 tūkstošu latu peļņu. 1935. gadā Latvijas sūtnis Briselē uzdāvināja Beļģijas karalim Kuzņecovu fabrikā izgatavoto (pēc Romana Sutas skicēm) kafijas servīzi.
1940. gadā fabrika tika nacionalizēta un pārdēvēta par Rīgas keramikas fabriku, 1963. gadā tika iekļauta Rīgas porcelāna un fajansa rūpnīcā. 1968. gadā to pārdēvēja par Rīgas porcelāna rūpnīcu. 1991. gadā to sadalīja Latvijas un Šveices kopuzņēmumā Latvpotik un a/s Rīgas porcelāns. Vēlāk rūpnīca saimniekoja a/s "Latelektrokeramika" (likvidēta 2010. gadā). No 2013. līdz 2014. gadam visas rūpnīcas ēkas, izņemot skursteņus, tika pilnībā nojauktas, lai to vietā uzbūvētu tirdzniecības un izpriecu centru "Akropole".
Dens Dimiņš

Biogrāfija

Dimiņš dzimis Pārdaugavā, Āgenskalnā. Studējis klasisko filoloģiju un franču valodu Latvijas Universitātē, vēlāk apguvis islandiešu valodu Islandes Universitātē Reikjavīkā. Strādājis par pasniedzēju Latvijas Universitātē un Kultūras akadēmijā, mācījis latīņu, franču un islandiešu valodu. Strādājis arī Eiropas Savienības tiesā par sinhrono tulku.
Tulko daiļliteratūru no franču, islandiešu, grieķu, itāļu, bulgāru, holandiešu un krievu valodas. Tulkojis romānus: Mena Kumandareja "Arfas brālība" (2002), Mišela Velbeka "Elementārdaļiņas" (2003), "Platforma" (2004), "Varbūt ir sala" (2008) un "Karte un teritorija" (2011), Halgrīma Helgasona "Reikjavīka 101" (2007), Georga Gospodinova "Dabiskais romāns" (2008), Roberto Saviano "Gomora" (2010), Vladislava Todorova "Dzifts" (2013), Džonatana Litela "Labvēlīgās" (2015), Selīna "Ceļojums līdz nakts galam" (2016) un citus.
Saņēmis Literatūras gada balvu par M. Velbeka "Varbūt ir sala" un G. Gospodinova "Dabiskā romāna" tulkojumu (2008), kā arī par Dž. Litela romāna "Labvēlīgās" tulkojumu (2015).
Roberts Krimbergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1874. gada 21. janvārī Iecavas pagasta Kraķu mājās zemnieka Pētera Krimberga un viņa sievas Doras, dzimušas Švarcbahas, ģimenē. 
Mācījās Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā, bet pēdējo gadu Rīgas Nikolaja ģimnāzijā (1894).
Studēja Maskavas universitātes medicīnas fakultātē (1894-1899), pēc tam Fizikas un matemātikas fakultātes Dabaszinību nodaļā (1900-1904). Pēc studiju beigšām turpināja strādāja par universitātes Maskavas Universitātes docētāju (1904–1909), aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju "Par slāpekli saturošām muskuļaudu ekstraktvielām" (1907). Papildinājies Vīnē, Minhenē, Heidelbergā un Berlīnē (1908-1909).
1909. gada viņu ievēlēja par profesoru Harkovas universitātē, kur viņš bija katedras vadītājs (1909–1920). 
Nācis klajā ar jaunu teoriju par gremošanas dziedzeru sekrēcijas mehānismu. 
1920. gadā R. Krimbergs atgriezās dzimtenē un tika iecelts par Latvijas Universitātes Fizioloģijas un fizioloģiskās ķīmijas katedras vadītāju (1920). Viņš bija pirmais vēlētais LU Medicīnas fakultātes dekāns (1920–1923, 1927–1929).
Miris 1941. gada 29. aprīlī Rīgā, apglabāts Meža kapos.

Karnitīna atklāšana

R. Krimbergs karnitīnu izolēja no liellopu gaļas ekstrakta ("Lībiga gaļas ekstrakts"), noskaidroja tā molekulformulu, un veica pētījumus par muskuļaudu ekstraktvielu ietekmi uz gremošanas, sirds un asinsvadu sistēmām, strādājot Maskavas Universitātes Fizioloģiskās ķīmijas katedrā bioķīmiķa Vladimira Guļeviča vadībā.
Rīdzenes sarunas

Rīdzenes sarunas ir viesnīcā „Rīdzene” notikušās Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja (KNAB) noklausītās un 2017. gada jūnijā žurnāla Ir publiskotās sarunas starp tā saucamajiem oligarhiem — Aivaru Lembergu, Andri Šķēli, Aināru Šleseru — un citiem ietekmīgiem Latvijas politiķiem un ierēdņiem — Jāni Dūklavu, Mārtiņu Bondaru, Jāni Urbanoviču, Andri Ameriku u.c. Sarunas ierakstītas laikā no 2009. līdz 2011. gadam.

Sabiedrības reakcija

Partija „Progresīvie” aicināja sabiedrību uz mītiņu 13. jūlijā plkst. 8.30 pretī Ģenerālprokuratūrai, kurā prasīja ģenerālprokurora Ērika Kalnmeiera atkāpšanos, bet „Jaunā konservatīvā partija” (JKP) plkst. 18.00 uz mītiņu pie Rīgas pils, aicinot uz aktīvāku Valsts prezidenta Raimonda Vējoņa darbību. Uz pirmo mītiņu ieradās nepilns simts cilvēku. Vakara mītiņā pulcējās vairāki simti cilvēku, izsvilpjot prezidentu. JKP organizētās tautas sapulces manifestu parakstīja ap 1200 dalībnieku.
Biedrība „Sabiedrība par atklātību – Delna” publiskoja paziņojumu, kurā aicināja sarunās iesaistītos tā brīža ministrus — zemkopības ministru Jāni Dūklavu un satiksmes ministru Uldi Auguli atkāpties no amata.

Parlamentārās izmeklēšanas komisijas izveide

Saeimā tika izveidota parlamentārās izmeklēšanas komisija, kuras sastāvā bija Andrejs Judins (Vienotība), Ritvars Jansons (Nacionālā apvienība), Ainārs Mežulis (ZZS), Igors Pimenovs (Saskaņa), Mārtiņš Šics (Latvijas Reģionu apvienība), Inguna Sudraba (No sirds Latvijai). Par komisijas vadītāju tika izvēlēta I. Sudraba, kas izraisīja sabiedrības neapmierinātību, jo pati Sudraba bija minēta vairākos no publicētajiem ierakstiem. 2018. gada janvārī komisija publicēja izmeklēšanas gala ziņojumu, kurš sabiedrībā un atsevišķiem komisijas locekļiem izraisīja neapmierinātību. Protestējot pret parlamentārās izmeklēšanas darba rezultātiem, komisijas izveides iniciators Andrejs Judins gala ziņojumam pievienoja savas atsevišķās domas.
Jānis Blūms (mūziķis)

Dzīvesgājums

Dzimis 1936. gada 4. janvārī Valkas apriņķa Ziemera pagasta Melderkalnu mājās zemnieka Reinholda Blūma ģimenē. Četru gadu vecumā tēvs viņam sāka mācīt klavieru spēlēšanu, no 1947. gada Georgs Dobelnieks Alūksnes mūzikas skolā viņam iemācīja spēlēt uz obojas, vēlāk viņš mācījās Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā. No 1953. gadā sāka studēt Latvijas konservatorijā, līdztekus spēlēja oboju Rīgas cirka orķestrī. 1963. gadā viņš sāka strādāt Latvijas Televīzijā (LTV), kur skaņu režisora amatā aizvadīja 20 gadus. Bija precējies ar dziedātāju Sarmīti Roesu.
1969. gadā Jānis Blūms LTV konkursā "Ko tu proti?" iepazinās ar grupas "Menuets" dalībniekiem un kļuva par tā vadītāju, skoloja mūziķus, meklēja jaunus dalībniekus, rūpējās par repertuāru un uzstāšanās iespējām, veidoja aranžējumus dziesmām. 1970. gadā grupa "Menuets" sāka sadarbību ar Imantu Kalniņu, kura dziesmas veidoja populārāko "Menueta" repertuāra daļu. Kopš 1977. gada uzstājās Piebalgas Imantdienās. 1979. gadā iznāca grupas pirmā skaņuplate ar Imanta Kalniņa dziesmām. Nākamajos gados grupas radošā darbība pamazām apsīka. 
Miris 1986. gada 7. martā. 1987. gadā grupa "Menuets" atkal sapulcējās uz traģiski bojā gājušā Jāņa Blūma piemiņas koncertiem, kurus ierakstīja Latvijas TV.
Andris Šics

Karjera

Ar kamaniņu braukšanu nodarbojas kopš 1995. gada. Kopā ar brāli divnieku sacensībās startē kopš 2004. gada. Kamanās A. Šics startē augšā.
Kopā ar brāli piedalījies trijās ziemas olimpiskajās spēlēs (2006, 2010, 2014). 2006. gadā Turīnā ieņēmuši 7. vietu divnieku sacensībās, pēc četriem gadiem Vankūverā izcīnīja otro vietu (sudraba medaļu), kas bija pirmā sudraba medaļa Latvijai ziemas olimpiskajās spēlēs pēc neatkarības atjaunošanas. 2014. gadā Sočos izcīnījuši bronzas medaļu divniekos, tādējādi kļūstot par pirmajiem latviešiem, kas ziemas olimpiskajās spēlēs izcīnījuši vairāk nekā vienu medaļu. Nākamajā dienā Latvijas komandas sastāvā tika izcīnīta bronzas medaļa arī komandu stafetē.
Pasaules čempionātos brāļi Šici ir izcīnījuši trīs bronzas medaļas jauktajā stafetē (2008, 2009, 2013) un vienu divniekos (2011), Eiropas čempionātos ir izcīnījis 2 zelta un vienu sudraba un vienu bronzas medaļu jauktajā stafetē.
Par sasniegumiem Olimpiskajās spēlēs piešķirts Triju Zvaigžņu ordenis.
2015. gadā ieņēma trešo vietu Pasaules kausa kopvērtējumā.
Arābu pavasaris

Arābu pavasaris ir demonstrāciju, protestu un militāru konfliktu revolucionārs vilnis, kas notika arābu pasaulē no 2010. decembrim līdz 2011. gada decembrim.
Notikumi aizsākās 2010. gada 18. decembrī Tunisijā. Protestu rezultātā tika gāzti valstu līderi Tunisijā, un Ēģiptē. un Jemenā. Lībijā un Sīrijā protesti pārauga pilsoņu karā. Lībijā pilsoņu kara rezultātā tika gāzts Muamara Kadāfi režīms. Plaša sacelšanās notika Bahreinā, taču tā tika apspiesta. Lieli protesti notika Alžīrijā, Irākā, Jordānijā, Kuveitā, Marokā un Sudānā; nelieli protesti- Libānā, Mauritānijā, Omānā, Saūda Arābijā, Džibutijā un Rietumsahārā. Nozīmīgākajās naftas ieguves valstīs (Saūda Arābija, AAE, Katara, Kuveita, Omāna) valdošās ģimenes ir spējušas saglabāt varu.
Anatolijs Kurjatņikovs

Šaha kompozīcija

Publicējis apmēram 100 šaha kompozīcijas, ieguvis 25 atzinības. Divkārtējs Latvijas čempions šaha kompozīcijā, 10. (1975—1977) un 12. (1981—1986) čempionāta uzvarētājs etīžu žanrā.
De Morgana likumi

Vēsture

Likumi ir nosaukti Augusta de Morgana (1806–1871) vārdā, kurš ieviesa formālu šo likumu versiju klasiskajā izteikumu loģikā. De Morgana formulējumu ietekmēja loģikas algebrizācija, kuru uzsāka Džordžs Būls un kas vēlāk nodrošināja de Morgana tiesības uz šo atklājumu. Kaut gan līdzīgus novērojumus bija veicis Aristotelis, un tie bija zināmi grieķiem un viduslaiku loģiķiem (14. gadsimtā Viliams no Okamas pierakstīja šos likumus vārdiskā formā), de Morganam tiek piešķirts gods par šo likumu formālu pierakstīšanu un par to iekļaušanu loģikas valodā. De Morgana likumi ir vienkārši pierādāmi, un tie pat var šķist triviāli. Šie likumi ir noderīgi arī, veidojot pareizus slēdzienus, pierādījumus un deduktīvus argumentus.

Neformāls pierādījums

De Morgana likumus var pielietot disjunkcijas vai konjunkcijas negācijai visā formulā vai tās daļā.
Frederiks Fīsts

Šaha kompozīcija

Bija divvilču speciālists. Par stratēģisko divvilču problēmām sarakstījis divas grāmatas. Vienu no tām kopīgi ar A. K. Vaitu Ziemas svētku sērijai.
Stensbijas līgums

Stensbijas līgums (vācu: Vertrag von Stensby, dāņu: Stensby-aftalen) bija 1238. gada 7. jūnijā Dānijas pilsētā Stensbijā noslēgts izlīgums starp Vācu ordeņa Livonijas atzara (Livonijas ordeņa) mestru Hermani Balki un Dānijas karali Valdemāru II. Pēc līguma nosacījumiem Dānija atguva Zobenbrāļu ordeņa 1227. gadā iekarotās Rēveles, Harijas un Virijas zemes apmēram 12 000 km² platībā. Livonijas ordenis saglabāja tiesības uz Jervas zemi.

Priekšvēsture

1223. gada sākumā sacēlušies igauņi uzbruka Tallinai, gada beigās notika vēl viens krievu un igauņu uzbrukums Tallinai, kuru uzbrucēji arī pēc četru nedēļu aplenkuma nespēja ieņemt.
1224. gadā notika vācu, letu un līvu karagājiens uz Hariju un Jervu, kas beidzās ar miera līguma atjaunošanu ar jerviešiem un viruiešiem. 1227. gada ziemā Romas pāvesta legāts Vilhelms no Modenas vadīja gandrīz 20 000 vācu, līvu un letu karavīru karagājienu uz Sāmsalu un piespieda kristīties visus Sāmsalas iedzīvotājus. Līgumā starp Rīgas bīskapu un dāņu vietvaldi, dāņi atteicās no pretenzijām uz Sāmsalu un Vīku, bet ieguva kontroli pār Rēveles, Harijas, Jervas un Virijas zemēm. Tomēr Zobenbrāļu ordenis nebija mierā ar Igaunijas sadalīšanu un bez pretestības 1227. gadā iekaroja šīs zemes.

Līguma noslēgšana

Pēc vācu krustnešu un Zobenbrāļu ordeņa sagrāves Saules kaujā un tā palieku pievienošanas Vācu ordenim izveidoja Livonijas ordeni. Dāņu karalis Valdemārs II un Livonijas ordeņa mestrs Hermanis Balke pēc pāvesta legāta Modenas Vilhelma iniciatīvas 1238. gadā noslēdza Stensbijas līgumu, ar kuru Dānija atguva Zobenbrāļu ordeņa  1227. gadā iekarotās Rēveles, Harijas un Virijas zemes.
Lundas arhibīskaps Ufe Trugotsens (Thrugotsen) tajā pašā gadā iesvētīja Tallinas bīskapu Torkilu (Thorkill, 1238/40-1260).
Progress M-62

Krava

Kopējā kravas masa bija 2431 kg. Tajā ietilpa degviela stacijas dzinējsistēmai, skābeklis, ūdens, pārtikas preces, apģērbs, medicīniskās iekārtas apkalpei.

Lidojuma gaita

Palaišana notika no Baikonuras kosmodroma 2007. gada 23. decembrī 10:29:34 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U.
Saslēgšanās ar SKS notika 2007. gada 26. decembrī 08:14:06 UTC pie moduļa Pirs.
2008. gada 4. februārī 10:31:52 UTC Progress M-62 atvienojās no stacijas. Pēc atdalīšanās kosmosa kuģis vēl divas nedēļas pavadīja orbītā, veicot zinātniskus eksperimentus, pētot plazmas lauka veidošanos ap kosmosa kuģi dzinēju darbības laikā. Līdzīgus eksperimentus jau bija veicis Progress M-60. 2008. gada 15. februārī 09:44 UTC tika iedarbināti bremzēšanas dzinēji un kosmosa kuģis sāka nolaišanos - 10:29 UTC nesadegušās kuģa daļas iekrita Klusajā okeānā.