Baltijas linu audeklu manufaktūras kompānija

Vēsture

Nikolaja Ludviga Bokslafa tēvs Vilhelms Ludvigs Bokslafs bija tirgotājs, kurš no zemniekiem iepirka linus, maksājot par tiem nevis naudā, bet ar importa precēm. Nikolajs jaunībā palīdzēja tēvam viņa tirdzniecības gaitās. Lai palielinātu peļņu, tēvs aizsūtīja Nikolaju uz Angliju iepazīties ar aušanas manufaktūrām un apgūt linu mehanizēto aušanu. Atgriežoties no Anglijas, Nikolajs iegādājās linu apstrādes iekārtas un atveda tās uz Rīgu.
1859. gada 27. novembrī Nikolajs nodibināja AS Baltijas linu audeklu manufaktūras kompāniju, kļūstot par tās direktoru un 1860. gada 1. jūlijā Rīgā, Ķengaragā uzcēla lielu mūra fabrikas ēku ar korpusiem, atsākot linu produkcijas ražošanu. Uzņēmums nodarbojās ar linu apstrādi, linu audeklu aušanu un balināšanu. 1884. gadā ražošanas telpas tika paplašinātas ar jaunām ēkām. 1892. gadā par kompānijas direktoru strādāja Teodors Burmeisters. No 1913. gada 4. decembra fabrikā sāka darboties slimokase, kas darbojās līdz 1917. gadam.
Pēc Pirmā pasaules kara fabrika atsāka savu darbību. 1924. gadā uzņēmums pārreģistrēja statūtus un nomainīja nosaukumu uz AS Baltijas linu audeklu manufaktūras, bet 1928. gadā tā tika pārdēvēta par Baltijas linu audeklu manufaktūras AS "Ķengarags". Sabiedrības pamatkapitāls 380 000 Ls bija sadalīta 3 800 akcijās ar vienas akcijas vērtību 100 Ls. Uzņēmums ražoja linu audumu un diegus, bet no 1935. gada galvenais uzņēmuma ražojums bija zvejas tīkli, sporta tīkli (volejbolam, tenisam u.c), tamza, lāpāmie diegi, dzensiksnas, ugunsdzēsēju šļūtenes, vītas virves un auklas, nostādot savu produkciju blakus labākiem ārzemju ražojumiem. Tajā bija nodarbināti 80 strādnieki. 1903. gadā uzņēmumā strādāja 429 strādnieki un apgrozījums bija 284 400 rubļi. Produkcija bija ļoti populāra un iecienīta. Uzņēmums saņēma daudzus apbalvojumus: 1867. gadā Parīzē, 1870. gadā Pēterburgā, 1883. gadā Rīgā un citi.
Pēc padomju varas nodibināšanas, uzņēmuma nosaukums bija Rīgas tīklu aušanas fabrika. Uzņēmums izgatavoja upes un jūras zvejas tīklus. Uzņēmums strādāja ar peļņu. 1935. gadā peļņa bija 360 000 Ls; 1936. gadā – 28 200 Ls; 1937. gadā – 22 000 Ls; 1938. gadā – 46 000 Ls. Uzņēmums darbojās līdz 1939. gadam, kad tā vācu izcelsmes īpašnieki Rīgas tirgotāji un aristokrāti repatriējās uz Vāciju. 1939. gadā uz uzņēmuma bāzes tika izveidota Rīgas tīklu aušanas fabrika "Ķengarags", kas turpināja savu darbību vācu un padomju laikā. 1950. gadā uzņēmums ražoja arī traļus, stāvvadus un driftertīklus siļķu zvejai. 1940. gada 13. februārī ar ministru kabineta lēmumu uzņēmums tika nodots likvidācijai. 1940. gadā (pēc vāciešu repatriācijas) pārņēma centrālā savienība "Zvejnieks".
1960. gadā uzņēmums tika pārdēvēts par Rīgas zvejas rīku fabriku, kurā fabrikas dibinātāja inženiera Teodora Burmeistera mazdēls Juris Burmeisters strādāja par galveno inženieri. Tīklu fabrika bija Latvijas PSR Zivju rūpniecības ministrijas pārziņā. 1969. gadā uzņēmumu pārdēvēja par Rīgas eksperimentālā zvejas rīku un plastmasas izstrādājumu rūpnīca, kuras apgrozījums sasniedza 5 miljonus rubļu. Uzņēmums ražoja tīklu audumus un tīklus, zvejas auklas un dažādus plastmasas izstrādājumus. 1993. gada 31. decembrī uzņēmums pārtrauca savu darbību. Pašlaik bijušā uzņēmuma teritorijā atrodas uzņēmuma Toss viesnīcas komplekss "Toss Hotel", restorāns "Eiropa", boulinga halle "Toss Boulinga halle" un ēdināšanas uzņēmuma Lido restorāns "Lido Krievu sēta".