google/wiki40b huggingface dataset:
1927. gada referendums par Pavalstniecības likumu

1927. gada referendums Latvijā par pārgrozījumu un papildinājumu atcelšanu "Pavalstniecības likumā" notika 1927. gada 17. un 18. decembrī.

Iemesls

Tautas nobalsošanas iemesls bija Saeimas pieņemtie grozījumi "Pavalstniecības likumā", kas paplašināja pirmsneatkarības ieceļotāju tiesības iegūt Latvijas pavalstniecību. Likuma pretinieki ierosināja tautai balsot par likumprojektu «Likums par pavalstniecības likuma pārgrozījumu un papildinājumu atcelšanu».
1927. gada 2. jūnijā Saeima pieņēma lēmumu, kas ļāva pilsonību saņemt visiem, kas bija Latvijas teritorijā dzīvojuši sešus mēnešus pirms kara sākuma 1914. gada 1. augustā. Lai arī grozījumu pieņēma tāpēc, lai atvieglotu atgriešanos Pirmā pasaules kara bēgļiem no PSRS, tas arī pavēru ceļu daudziem ebrejiem. Kad Saeima noraidīja 200 000 pilsoņu parakstītu lūgumu šīs likuma izmaiņas atcelt, 1927. gada 17.—18. decembrī notika referendums. Tā kā tajā piedalījās 250 000 vēlētāju, tam nepietika nepieciešamā vairākuma.

Rezultāts

Nobalsošanā tika nodotas 242 798 derīgas balsis (21,7% no balsstiesīgajiem), tādēļ referendumam pietrūka kvoruma, kas bija vismaz puse visu 1 120 026 balsstiesīgo. Likumprojekts netika pieņemts.
Ņūtona gredzeni

Vēsture

Gredzenveida interferences joslas starp divām stikla plāksnītēm pirmais aprakstījis Roberts Huks 1664. gadā (grāmatā Micrographia), bet sīkāk izanalizējis Izaks Ņūtons, tādēļ tās nosauktas viņa vārdā. Tomēr apmierinoši izskaidrot gredzenu izcelsmi Ņūtons nespēja, to izdarīja angļu fiziķis Tomass Jangs.

Iegūšana

Ņūtona gredzenus var iegūt ar liela liekuma rādiusa lēcu, kas uzlikta uz gludas, plakanas stikla plāksnes. Krītošajam gaismas staram atstarojoties no lēcas izliektās virsmas un plates, rodas divi koherenti gaismas stari. Viens stars reflektējas no optiski blīvākas vides un maina fāzi uz pretējo, bet otrs — no optiski mazāk blīvas vides un fāzi nemaina. Koherentie stari savstarpēji interferē un rada interferences joslas — koncentriskas aploces ar rādiusiem, kuru centrs ir lēcas un plāksnes saskares punkts. Tas notiek tādēļ, ka attālums starp lēcu un plāksni, attālinoties no centra, pamazām palielinās un koherentie gaismas stari dažos attālumos viens otru dzēš (ja ir pretējās fāzēs), bet citos — pastiprina (ja to fāzes sakrīt).

Izmantošana

Ņūtona gredzenus izmanto sfērisku virsmu rādiusu mērīšanai un virsmas formas kontrolei, kā arī gaismas laušanas koeficientu noteikšanai. Dažkārt Ņūtona gredzeni ir traucējoši, piemēram, fotonegatīvu kontaktkopēšanā vai skenējot caurspīdīgas plēves.
Dokšici

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1407. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Dokšici pievienoti Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1812. gada kara laikā tos ieņēma Napoleona karaspēks. 19. gadsimtā Dokšici kļuva par ievērojamu ebreju centru. Starp pasaules kariem Dokšici bija Polijas sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada jūlija līdz 1944. gada jūlijam - vācu okupācijā. Holokaustā gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti.
Augstākā tiesa (filma)

Sižets

Filma veidota kā kāda uz nāvi notiesātā grēksūdze. Filmā tiek parādīts, kā notiesātais cīnās ar savu sirdsapziņu.
Harisons Fords

Biogrāfija

Harisons Fords piedzima 1942. gada 13. jūlijā Čikāgā, Ilinoisas štatā. Harisona vecāki ir Dora Nidelmane un Kristofers Fords.
1960. gadā viņš pabeidza skolu un iestājās Riponas koledžā (Viskonsina), no kurienes tika atskaitīts nesekmības dēļ. 1964. gadā pārvācās uz Losandželosu, kur parakstīja līgumu ar Columbia Pictures. Iesākumā tika uzskatīts par aktieri neveiksminieku, it īpaši pēc reizes, kad montāžas laikā tika izgrieztas visas ainas ar viņa līdzdalību filmā Zabriskie Point. Fords gandrīz pameta savu kino karjeru, bet viņu nejauši satika Džordžs Lūkass un uzaicināja viņu uz filmas "Amerikāņu grafiti" filmēšanu (1973). Harisona Forda pazīstamākās lomas ir kosmiskais pilots Hans Solo filmu sērijā "Zvaigžņu kari" un arheologs un piedzīvojumu meklētājs Indiana Džonss "Pazudušā šķirsta meklējumos" un sekojošos piedzīvojumu turpinājumos.
Fords ir atveidojis dažādas lomas vairākās ienesīgās Holivudas filmās, kam ir bijuši rekordlieli ienākumi ("Mūsdienu apokalipse", "Prezidenta lidmašīna", "Bēglis"). Nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par galveno lomu filmā Witness (1985).
Uz 2010. gada martu kopējie kases ieņēmumi ASV filmām ar Harisona Forda dalību bija 3,630 miljardi dolāri un 6,657 miljardi pasaules kases ieņēmumi. Fords ir trešais aktieris pēc kases ieņēmumu lieluma pasaulē pēc Toma Henksa un Semjuela L. Džeksona.
Bārijs

Izotopi

Dabā ir sastopami septiņi bārija izotopi: bārijs-138 (71,698% no dabā sastopamā daudzuma), bārijs-137 (11,232%), bārijs-136 (7,854%), bārijs-135 (6,592%), bārijs-134 (2,417%), bārijs-132 (0,101%) un bārijs-130 (0,106%).

Iegūšana

Bārijs rūpnieciski pamatā tiek iegūts no bārija hlorīda (BaCl₂). Bārijs dabā galvenokārt ir atrodams tādos minerālos kā kā barītā (BaSO₄) un viterītā (BaCO₃). Nozīmīgākās bārija rūdu raktuves atrodas Apvienotajā Karalistē, Itālijā, Čehijā, Amerikas Savienotajās Valstīs un Vācijā.

Izmantošana

Bārija sulfātu (BaSO₄) lieto par rentgenkontrastvielu, parasti gremošanas trakta diagnostikai. Tā kā bārija sulfāts ir ķīmiski stabils un nešķīstošs, tas nav toksisks, atšķirībā no citiem bārija sāļiem. Bārija sulfātu lieto arī par balto pigmentu, piemēram, gleznošanā, un plastmasu pildvielu.
Bārija oksīdu (BaO) lieto par stikla izejvielu, lai iegūtu stiklus ar lielu gaismas laušanas koeficientu. Bārija oksīdu lieto arī katodu pārklāšanai dažām elektronu lampām. Tas tiek izmantots arī gumijas ražošanas procesā.
Bārija karbonāts (BaCO₃) tiek izmantots žurku indes gatavošanā.
Bārija nitrāts (Ba(NO₃)₂) pirotehnikā tiek izmantots, lai uguņošanas procesā iegūtu zaļo krāsu.
No bārija un niķeļa sakausējuma izgatavo aizdedzes sveču kontaktus.

Vēsture

1774. gadā vācu izcelsmes zviedru ķīmiķis Kārlis Vilhelms Šēle no kaļķiem ieguva bārija oksīdu (BaO). Bet tīrā veidā bāriju 1808. gadā elektrolīzes procesā no bārija oksīda pirmo reizi izolēja angļu ķīmiķis Hamfrijs Deivijs.
30 Seconds to Mars

Vēsture

Grupu 1998. gadā izveidoja Džēreds Leto un viņa brālis Šenons Leto. Vēlāk viņiem pievienojās ģitāristi Solons Bikslers, Kevins Dreiks un basists Mets Vokters. Kevins Dreiks grupu pameta 2002. gada pavasarī. Kolektīvs turpināja savu darbību četratā. 2002. gadā arī iznāca grupas debijas albums 30 Seconds to Mars. Tas tika ierakstīts Vaiomingas štatā. Brāļi Leto un No grupas dalībniekiem ieraksta tapšanā piedalījās tikai Džēreds Leto, Šenons Leto un Solons Bikslers. Pieaicinātie mūziķi bija Elaidža Blū Almans un Rens Havkijs. Pat Bobs Ezrins pielika savu roku, spēlējot klavieres The Mission dziesmā. Sākotnēji albumu plānoja nosaukt Welcome to the Universe, bet vēlāk to nolēma mainīt uz grupas nosaukumu. Arī dažas dziesmas tika pārsauktas, piemēram, Oblivion sākotnējais nosaukums bija The Reckoning, Year Zero — Hero u.c.
Otrais grupas albums A Beautiful Lie iznāca 2005. gada 30. augustā. Albuma producents bija Džošs Abrahams. Tomēr piecus mēnešus pirms albuma iznākšanas albuma dziesmas nokļuva internetā. Tāpēc grupa nolēma iekļaut diskā divas papildu dziesmas — Battle of One un Hunter (Bjorkas dziemas kaverversija). Tāpat arī albuma atbalstam noteikta skaita kopijās tika iekļautas biļetes uz koncertu un aizkulišu caurlaide.
2006. gada 31. augustā 30 Seconds to Mars ieguva MTV2 Award balvu nominācijā "labākais singls" par dziesmu The Kill. 20. novembrī MTV2 tika prezentēts dziesmas From Yesterday videoklips. Tas bija pirmais ASV grupu rokmūzikas video, kas tika filmēts Ķīnā. 2006. gada oktobrī sākās koncertturneja Welcome to the Universe. 2007. gada 15. aprīlī 30 Seconds to Mars ieguva TRL Award balvu kā labākie jaunie mākslinieki.
2007. gada 29. aprīlī ieguva divas balvas Austrālijas MTV Australia Video Music Awards balvu pasniegšanas ceremonijā. 2007. gada 2. maijā grupa oficiāli paziņoja par A Beautiful Lie singla izdošanu. Savukārt 2009. gada decembrī tika izdots trešais studijas albums This Is War.
Boforta skala

Boforta skala ir vēja stipruma skaitlisko vērtību sistēma, kuru Pasaules Meteoroloģijas organizācija pieņēmusi, lai tuvināti novērtētu vēja stiprumu jūrā vai uz sauszemes. Vēja ātrums parasti tiek mērīts 10 metru augstumā virs atklātas virsmas un tad izteikts vērtībās, kas ir no 0 līdz 12 ballēm.
Skalu 1806. gadā izveidoja angļu admirālis Frānsiss Boforts (Francis Beaufort). No 1874. gada tā ir pieņemta starptautiskā izmantošanā. Sākotnēji šajā skalā nebija norādīts vēju ātrums atbilstošajai vērtībai. To pievienoja 1926. gadā.
Lēne

Lēne (zviedru: län, somu: lääni) ir administratīvā iedalījuma vienības nosaukums Zviedrijā un agrāk arī Somijā. Nosaukums burtiskā tulkojumā nozīmē "lēnis" (feods jeb feodāls zemes īpašums, ko senjors nodeva valdījumā vasalim).
Es dziedāšu par tevi, tēvu zeme

"Es dziedāšu par tevi, tēvu zeme" ir populāra latviešu dziesma ar Tirzmalietes vārdiem, kas dziedāta Atmodas kustības laikā, izskanot koncertos un tautas sadziedāšanās reizēs kā uzticības zvērests dzimtenei.
Minnas Dzelzkalns dzejolis "Es dziedāšu par tevi, tēvu zeme" publicēts 1903. gadā žurnālā „Austrums”. Jēkabs Graubiņš dzejolim pielāgojis tolaik populāru tautas melodiju, kurai ir līdzība arī ar poļu baznīcas dziesmu „Panience na dobranoc” un krievu romanci „Накинув плащ, с гитарой под полою”. Dažos 19. gadsimta dziesmu krājumos kā melodijas autors norādīts čehu komponists Eduards Napravņiks.
2018. gadā "Es dziedāšu par tevi, tēvu zeme" ieņēma 62. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Pobedas ledus sala

Pobedas ledus sala (krievu: остров Победы) ir periodiski eksistējoša ledus sala Mosona jūrā Austrumantarktīdas piekrastē. Izveidojas ~160 km no Karalienes Mērijas krasta ziemeļos no Šekltona šelfa ledāja iepretī Denmena glečeram.
Pobedas ledus sala veidojas no Denmena glečera mēles atdalītiem lieliem galdveida aisbergiem uzsēžoties uz sēkļa ziemeļrietumos no glečera. Aisbergs šajā pozīcijā var saglabāties vairākus desmitus gadu, kamēr pakūst līdz tādai pakāpei, ka pats atbrīvojas no sēkļa.
Pobedas ledus salas parametri mēdz variēties, bet parasti tās izmēri ir 70 km garumā un ap 36 km platumā ar platību ap 1500 km². Fizikas likumi nosaka, ka virs ūdens atrodas 11% no aisberga apjoma (sālsūdenī). Pobedas ledus salas augstums virs jūras līmeņa ir ap 27 m, no kā jāsecina, ka jūras dibens sēkļa rajonā ir ap 216 m dziļš. Aisbergam ir jābūt ap 243 m biezam, lai ledus sala šajā vietā varētu izveidoties.
Pirmo reizi salu šajās koordinātās novēroja jau Čārlza Vilksa ekspedīcija 1840. gada februārī. Tā apturēja Vilksa ekspedīcijas virzīšanos uz rietumiem un tika nosaukta par Termineišenas Zemi (Termination Land).
Daglass Mosons 1911.—1913. gada ekspedīcijā to apsekoja un pārdēvēja par Termineišenas ledāja mēli (Termination Ice Tongue), bet viņam atgriežoties šajā vietā 1929.—1931. gada BANZARE ekspedīcijas laikā, sala nebija.
1960. gados padomju antarktiskā ekspedīcija pārdēvēja salu par Pobedas salu. 1960. gadā salā darbojās īslaicīga polārstacija Pobeda. Sala izzuda 1970. gados, bet atjaunojās 1985. gadā un atkal izzuda 2003. vai 2004. gadā. Šobrīd (2010) salas šajā vietā nav.
Karatē

Karatē apgūšana

Cilvēki karatē trenējas dažādu iemeslu dēļ. To apgūst kā mākslu (budo — cīņas ceļš), pašaizsardzībai vai kā sporta veidu. Karatē apgūšanu vispārīgi iedala bāzes tehnikā (基本, kihon), formālu vingrinājumu kompleksā (形, kata) un cīņā ar reālu pretinieku (組手, kumite). Ne mazāk svarīgi ir karatē nodarbību zāles likumi (道場訓, dōjō kun).
Atkarībā no karatē apguves kvalitātes karatistiem piešķir dažādu krāsu jostas. Tas ir aizgūts no džudo. Iesācējiem piešķir balto jostu. Pilnveidojot karatē prasmes, tālāk iegūst oranžo, zilo, dzelteno, zaļo un brūno jostu. Karatē meistariem, kas to ir apguvuši visaugstākajā līmenī, piešķir melno jostu.

Karatē vēsture

Karatē ir radies Okinavā, Rjūkjū salās. Precīzs karatē rašanās laiks nav zināms, taču viens no faktoriem, kas veicināja tā attīstību, bija 1477. gadā Rjūkjū karalistes valdnieka Šo Šina aizliegums izmantot ieročus. 1609. gadā Šimadzu klans no Japānas iebruka Okinavā. Viņi ne tikai aizliedza izmantot ieročus, bet arī nodarboties ar cīņas mākslām, tai skaitā ar karatē. Tomēr pilnīgā slepenībā joprojām notika apmācības ģimenes lokā. Lai pilnveidotos, daži meistari slepus devās uz Ķīnu apgūt turienes cīņas mākslas.
1875. gadā Šimadzu klana okupācija beidzās un Okinava kļuva par daļu no Japānas. Meidzi restaurācijas laikā daudzi Okinavas jaunieši tika mobilizēti Japānas bruņotajos spēkos, un medicīnisko apskašu laikā ārsti bija pārsteigti par šo jauniešu labo fizisko stāvokli. 1901. gadā Okinavas pedagoģiskajā augstskolā pirmo reiz notika apmācības karatē.
Pēc tam tas sāka izplatīties arī pārējā Japānas teritorijā. 1922. gadā Japānas izglītības ministrs uzaicināja skolotāju Gičinu Funakoši (船越 義珍, Funakoshi Gichin) no Okinavas ierasties Tokijā, lai parādītu karatē demonstrējumus. Pēc Otrā pasaules kara karatē kļuva populārs arī ārpus Japānas. Lielu popularitāti tas ieguva Korejā, kur tas tika nosaukts par tansudo.
2009. gadā Starptautiskās Olimpiskās komitejas balsošanā karatē neieguva nepieciešamās divas trešdaļas balsu, lai tiktu tālāk virzīts uz Olimpiskā sporta veida statusu. 2015. gadā tika izskatīts atkārtots jautājums par karatē ieviešanu 2020. vasaras olimpisko spēļu programmā. 2016. gada augustā, tieši pirms Riodežaneiro olimpisko spēļu sākšanas, tika pieņemts lēmums, ka karatē tiek iekļauts Tokijas spēļu programmā.

Karatē Latvijā

Nav precīzi zināms, kad ar karatē sāka nodarboties Latvijas iedzīvotāji. Tiek uzskatīts, ka ar to sāka nodarboties Latvijas PSR laikā. Sākotnēji ar šo cīņas mākslu nodarbojās tikai entuziasti. Nodarbošanās ar karatē nebija likumīga. Pati karatē tehnika nebija "tīra". Bieži vien tas bija ne tikai karatē stilu apvienojums, bet pat apvienojums ar citiem cīņas sporta veidiem. Informācija par karatē tehniku tika pārnesta no cilvēku uz cilvēku, pārrakstot to uz lapiņām.
Pēc Padomju Savienības sabrukuma kļuva iespējams kontaktēties ar citu valstu karatē klubiem un federācijām, un līdz ar to karatē klubiem kļuva skaidrāka viņu piederība kādam konkrētam karatē stilam. Tika veidotas dažādas federācijas, kas apvienoja līdzīgu stilu karatē klubus.
Windows 9x

Windows 9x ir vispārīgs nosaukums, kas attiecas uz Microsoft Windows datoru operētājsistēmu sēriju, kas tika radītas no 1995. līdz 2000. gadam un bija balstītas uz Windows 95 kodolu un MS-DOS pamatiem, kas nākamajās versijās tika uzlaboti. Šis apzīmējums iekļauj visas Windows 95, Windows 98 un Windows ME versijas.
Windows 9x galvenokārt tika izmantots darbstacijām. 1998. gadā Windows piederēja 82% no operētājsistēmu tirgus.
Windows 9x iekšējais versijas numurs bija 4.x. Iepriekšējās MS-DOS balstītās Windows versijas izmantoja versijas numuru 3.2 vai zemāku. Windows NT, kas bija paredzēts profesionāliem lietotājiem, tīkla datoriem un uzņēmumiem, izmantoja līdzīgu, bet atšķirīgu versijas numuru starp 3.1 un 4.0.
Pēdējā Windows 9x sērijas operētājsistēma tika izlaista 2000. gada septembrī ar nosaukumu Windows ME, tās iekšējais versijas numurs bija 4.9. Visas turpmākās Windows versijas, sākot ar Windows 2000 un Windows XP, tika balstītas uz Windows NT izejas koda.
X.509

X.509 ir publiskās atslēgas kriptogrāfisko sertifikātu formāta standarts.
Sertifikāti ir datu bloki, kas sastāv no kāda asimetriskā kriptogrāfiskā algoritma publiskās atslēgas (atslēgas) un datiem par šīs atslēgas īpašnieku. Šo kombināciju paraksta ar kādu citu (CA) vai to pašu privāto atslēgu. T.i., sertifikāts sastāv no atslēgas, datiem par atslēgas īpašnieku un digitālā paraksta.
Pasaules sistēmas teorija

Pasaules sistēmas pieeja ir pētniecības teorijas pieeja socioloģijā un citās zinātnēs, kuras galvenā būtība ir analizēt notiekošos procesus globālā kontekstā, apskatot vispasaules savstarpējo notikumu mijiedarbību un to radītās sekas. Pasaules sistēmas teorijas pieeja veidojusies gadsimtu ilgā laika posmā, piedaloties tās veidošanā dažādiem teorētiķiem, sākot no Ādama Smita un beidzot ar Maksu Vēberu. Viens no spilgtākajiem pamatlicējiem ir Imanuels Valleršteins. Tieši visatpazīstamāko pasaules sistēmas pētniecības pieejas teoriju ir veidojis I. Valleršteins, kura pasaules sistēmas teorijas pieejas pamatā ir vēsturiskās socioloģijas interpretācijas analīze. Teorētiķis mūsdienu pasaules sistēmas pētniecības pieeju pirmsākumus saista ar 16. gadsimtu, kurš aizsākās ar Amerikas atklāšanu un noslēdzās ar Anglijas revolūciju. Pasaules sistēmas teorija pieejas galvenais mērķis nav kalpot kā teorijai, bet gan kā pieejai pētīt un ietekmēt sociālo mijiedarbību un pasaulē notiekošo procesu iemeslus un sekas.
Pasaules sistēmas teorijas pieeja ļauj pētīt pasaules kapitālistiskās ekonomikas dinamiku kā vienotu sociālu sistēmu. Pasaules sistēmas teorijas pieejas pamatā ir kvalitatīvā pētniecības metode, balstīta uz makrosocioloģisku izpēti. I. Valleršteina interpretācijā pasaules sistēmas teorijas pieeja ir sociālās sistēmas izpēte, ar tai piemītošām robežām, konkrētu struktūru, grupu locekļiem un leģitimitāti, kā arī savstarpējo procesu sakarību.
I. Valleršteins raksturo pasaules sistēmas teorijas pieeju kā mākslīgi radītu iekārtu, kas pārdala resursus no perifērijas uz kodolu. Kodols caur perifēriju maksimāli rada pašpietiekamu savu pastāvēšanas stāvokli. Tās pamatā ir industriāli attīstītās valstis - kodols un mazāk attīstītās valstis - perifērija. Mūsdienu pasaules sistēma — „modernā pasaules sistēma” ir laicīgākā no visām pasaules sistēmas pētīšanas pieejām un ir pilnībā unikāla, ar izveidoto visaptverošo pasaules kapitālisma klātbūtni. Šī modernā pasaules sistēma un tās pielietojums ir balstīts uz kapitālismu kā vēsturisku sociālu sistēmu, pastāvot pie neierobežotas ražošanas un „darba dalīšanas”, kuras pamatā ir konkurence.
Dzērbenes pagasts

Upes

Asmeņupīte, Auļupīte, Dzērbe, Dzestrene, Gauja, Ķirkumupīte, Līčupe, Lubūžupīte, Maiļupīte, Māļupīte, Mellužupīte, Meļļupe, Mežmaļupīte, Pastupīte, Rauna, Skolasupīte, Skraustupīte, Vilkupīte.

Ezeri

Pagasta teritorijā ir vairāk par 25 ezeru un citas sīkākas ūdenskrātuves. Dzērbenēs pagastā ir daudz ainaviski bagātu, skaistu vietu ar atpūtas iespējām pie ezeriem.
Arāja ezers, Asaru ezers, Asmenis, Brenkūzis, Gulbenes ezers, Ievalču ezers, Ilzes ezers, Juveris, Kapsētas ezers, Kaupēnu Velniņi, Kaupēnu ezers, Lielais Apadu ezers, Lielais Velniņš, Mazais Apadu ezers, Mazais Velniņš, Mācītājmuižas ezers, Raunaisis, Sietaliņš, Spanderu ezers, Sūnīšu ezers, Vāržums, Šķesteru ezers.

Vēsture

Līdz 13. gadsimta sākumam kā atsevišķs novads ietilpa Tālavas latgaļu valstī. Pēc Tālavas sadalīšanas pārgāja Rīgas virsbiskapijas īpašumā, kuru pārvaldīja Rīgas biskaps Alberts. Kad tika dibināta Raunas pils, kopā ar Raunu, Smilteni un Piebalgu ierakstijās Raunas pilsnovadā. Izveidojās Dzērbenes un Drustu draudzes, kuram piederīgie Dievu lūdza Raunas pils baznīcā. Ap 1430. gadu Dzērbene un Drusti tika atdalīti kā patstāvīga draudze.
Ziemeļu kara laikā Dzērbene, Rauna, Piebalga, Cesvaine un citas Vidzemes pilsētas bija nopostītas. No 1657. gada līdz pat 18. gadsimta sākumam Dzerbenes novadu apmeklēja Sērga, Mēris, neraža, bads, epidēmijas un krievu dragūnu pulki, kuri pēc Cēsu ieņemšanas dedzināja visu, nogalinot visus, kurus nevarēja aizdzīt vergos un kuri nenoslēpās mežā. 
1935. gadā pagasta platība bija 110 km² un tajā dzīvoja 1825 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Dzērbenes un Meļļu ciema padomes. 1951. gadā Dzērbenes ciemam pievienoja atpakaļ Meļļu ciemu. 1961. gadā pievienoja Raunas ciema un Taurenes ciema padomju saimniecības "Dzērbene" teritoriju, bet Raunas ciemam pievienoja kolhoza "Sarkanais oktobris" zemes. 1990. gadā ciemu pārdēvēja par pagastu. 2009. gadā pagasts iekļauts Vecpiebalgas novada sastāvā.

Apdzīvotās vietas

Apdzīvotās vietas: Apši, Auļi, Brici, Dzērbene, Kleķeri, Kurmi, Meļļi, Šovītes.
Saules piramīda

Saules piramīda ir lielākā būve Teotivakanā, Meksikā, viena no lielākajām būvēm Mezoamerikā un viena no lielākajām tāda veida būvēm Rietumu puslodē. Netālu atrodas arī Mēness piramīda. Ietilpst lielākā kompleksā pilsētas vidū.
Uzcelšanas brīdī bijusi 75 metrus augsta, tās pamatne bija 225 metrus liela. Tā bija trešā lielākā piramīda pasaulē (lielākā ir Heopsa piramīda Ēģiptē). Templī, kas atradies Saules piramīdas virsotnē, noritējušas priesteru vadītas dievu pielūgsmes ceremonijas. Mūsdienās tā ir 71,2 metrus augsta, un tās pamatne veido 223,5×223,5 metrus lielu taisnstūri. Saules piramīdas nosaukumu tai piešķīruši acteki, kas Teotivakanā ieradās vairākus gadsimtus pēc tās pamešanas, nav zināms, kā piramīdu saukuši paši Teotivakanas iedzīvotāji.
Armēņu apustuliskā baznīca

Armēņu apustuliskā baznīca ir viena no senākajām kristīgajām baznīcām, kas veidojusies armēņu apdzīvotajās zemēs. Armēnija bija pirmā valsts, kas 4. gadsimtā kristietību pieņēma par valsts reliģiju. Baznīca par saviem dibinātājiem uzskata apustuļus Bartolomeju un Tadeju. Baznīcas sekotāji dzīvo galvenokārt mūsdienu Armēnijā un plašajā armēņu diasporā visā pasaulē. Kopā ar koptu, etiopiešu, sīriešu, eritrejiešu un indiešu baznīcām veido Austrumu pareizticīgo baznīcu, kas atzīst pirmo trīs ekumēnisko baznīcas koncilu lēmumus, līdz 451. gadam esot kopībā ar vēlāko Romas katoļu un Pareizticīgo baznīcu. 554. gadā armēņu baznīca atšķēlās no Romas un Konstantinopoles patriarhātiem. 
Baznīcas vadītāju sauc par katolikosu, un baznīcas šķelšanās dēl tajā ir divi katolikosi, viens no kuriem vada Armēnijas baznīcu, bet otrs diasporas baznīcas. Papildus, pastāv Jeruzālemes patriarhāts un Konstantinopoles patriarhāts, kas vada armēņu baznīcu savās valstīs.
Kristiešu misionāru darbība senās Armēnijas teritorijā esot sākusies drīz pēc Jēzus nāves. 301. gadā karalis pieņēma kristietību, un tā kļuva par valsts reliģiju. 5. gadsimtā Bībeli pārtulkoja armēņu valodā, un tās rakstīšanai tika izgudrots armēņu alfabēts.
Fermijs

Vēsture

Elements pirmo reizi iegūts 1952. gadā Losalamosas Nacionālajā laboratorijā no 1. novembrī Enivetokas atolā, Klusā okeāna dienvidos, notikušā kodoltermiskā sprādziena radioaktīvajiem putekļiem, un nosaukts par godu itāļu fiziķim Enriko Fermi, lai gan viņš nebija personīgi saistīts ar tā atklāšanu vai izpēti. Šajos putekļos tika atklāts arī einšteinijs. Vēlāk šie ķīmiskie elementi tika izolēti arī no atola koraļļiem. Militārās slepenības dēļ rezultāti sākotnēji tika slēpti. 1955. gadā tie tika publicēti.