google/wiki40b huggingface dataset:
Pēteris Upītis (dārzkopis)

Dzīvesgājums

Pēteris Upītis dzimis 1896. gada 19. maijā Cēsu apriņķa Jumurdas pagastā. 1913. gadā viņš beidza Priekuļu lauksaimniecības skolu. Savā ģimenes saimniecībā “Jaun — Rūsiņi” viņš izveidoja 1,6 ha lielu pomoloģisko dārzu ar laboratoriju, kur veica augsnes analīzes un izvērtēja augļus pēc to bioķīmiskā sastāva. Nodarbojās arī ar augļu vīna ražošanu un 1920.-1930. gados apceļoja daudzus augļkopības centrus citās Eiropas valstīs. Kaut gan izglītību Pēteris Upītis neturpināja augstākajās mācību iestādēs, viņš visu mūžu paplašināja savas zināšanas pašmācības ceļā. Apguva vācu, krievu, angļu un franču valodas.
1945. — 1951. gadā Pēteris Upītis strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā un apbraukāja visu Latviju, vācot un aprakstot interesantākos sēklaudžus un pētot tautas selekcijas šķirnes. 1948. gadā viņš sāka strādāt Dobeles Augļkopības saimniecībā.
1951. — 1963. gadā Pēteris Upītis bija Dobeles Augļkopības atbalsta punkta vadītājs, 1957. gadā viņš vietējā izmēģinājumu saimniecībā sāka veidot ģenētisko resursu kolekcijas dārzu ar vairāk nekā 80 tūkstošiem genotipu, veica mērķtiecīgu selekciju, introdukciju un nemitīgi paplašināja savu kolekciju. 1963. gadā viņu iecēla par Dobeles Augļkopības selekcijas laboratorijas vadītāju, šajā laikā viņš strādāja ar 24 kultūrām, galvenokārt ābelēm, bumbierēm, plūmēm, ķiršiem, aprikozēm, valriekstiem, lazdām, īstajām cidonijām, avenēm, zemenēm. 1964. gadā Pēteris Upītis apkopoja savu mūža darbu un aizstāvēja zinātnisko pētījumu „Latvijas PSR augļaugu kultūru sastāva uzlabošana un paplašināšana” kā disertācijas darbu, iegūdams Lauksaimniecības zinātņu kandidāta grādu. Darbā aprakstīti pētījumi par ilggadīgajiem savvaļas augļu kokiem kā potenciālajiem potcelmiem vietējām šķirnēm vai mātes kokiem sēklu iegūšanai.
Vēlākajā darbības posmā Pēteris Upītis aizrāvās arī ar ceriņkrūmu selekciju, sapņodams pārvērst Latviju par ceriņu lielvalsti. Pazīstamākās viņa radītās ceriņu šķirnes ir 'Māte Ede Upītis', 'Liega', 'Gaiziņkalns', 'Esības Prieks', izveidojis arī liliju šķirnes 'Brūnupīte' un 'Dzintarlāse'.
Miris 79 gadu vecumā 1976. gada 4. aprīlī Dobelē. Apbedīts Raiņa kapos Rīgā.
Vabole (stacija)

Vēsture

Stacija tika atvērta 1931. gadā kā pieturas punkts.
1930. gados te uzbūvēja stacijas ēku, kā arī no stacijas uz kūdras fabriku tika izbūvēts šaursliežu dzelzceļš. Šodien vecā stacijas ēka tiek izmantota kā dzīvojamā māja. Jauna stacijas ēka tika uzcelta padomju laikos, taisnā dzelzceļa posmā, aptuveni 500 m Krustpils virzienā no vecās dzelzceļa stacijas ēkas.
Dunduru infrakārta

Sistemātikas diskusijas

Ir sistemātiķi, kuri visas nelielās dzimtas iekļauj medniekmušu dzimtā. Reizēm dunduru infrakārtā tiek iekļautas arī kaulmušas. Jaunākajās sistemātikās dunduru infrakārtā tiek klasificētas arī kāpurlauvas (Vermileonidae), tomēr citi tās izdala atsevišķā kāpurlauvu infrakārtā (Vermileonomorpha).
Sigismunds I Vecais

Dzīvesgājums

Sigismunds I Vecais bija karaļa Jagaiļa mazdēls, Polijas karaļa Kazimira IV un Habsburgu dinastijas Svētās Romas impērijas imperatora Albrehta II meitas Austrijas Elizabetas jaunākais dēls (ģimenē kopumā bija 13 bērni). Polijā un Lietuvā valdīja pēc vecāko brāļu, karaļu Jana I un Aleksandra nāves. Sigismunda I Vecā brālis Vladislavs II 1471. gadā kļuva par Bohēmijas karalistes, bet 1490. gadā - par Ungārijas karalistes karali.
Sigismunda I varas laikā Jagellonu dinastija zaudēja iespēju nostiprināties Bohēmijas un Ungārijas troņos. Lajoša II nāve 1526. gada Mohāčas kaujā ļāva abiem troņiem pāriet Hābsburgu rokās. Sigismunds I arī palaida garām iespēju iegūt Rietumpomerāniju, lai arī Ščecinas princis Boguslavs X 1503. gadā piedāvājās kļūt par Polijas vasali, 1513. gadā pievienoties Polijai un 1518. gadā noslēgt mūžīgu savienību. Daļa poļu augstmaņu atbalstīja šo ideju, kamēr Mazpolijas augstmaņi tai pretojās. Mazpolijai bija svarīgi uzturēt labas attiecības ar Hābsburgiem, kas Pomerāniju uzskatīja par sev pakļautu teritoriju. 1529. gada vienošanās ļāva Brandenburgas kūrfirstam kļūt par Rietumpomerānijas valdnieku. 
Polijas un Vācu ordeņa konflikti izraisīja 1520.-21. gada karu. Pēdējā Ordeņa lielmestra Albrehta Hohencollerna pāriešana luterismā un Prūsijas hercogistes nodibināšana, noveda pie mierīgu attiecību izveidošanās. Albrehts saņēma vietu Polijas Senātā. 
Sigismunds I noraidīja pāvesta un Hābsburgu aicinājumus karot pret Osmaņu impēriju, 1533. gadā noslēdzot “mūžīgo mieru” ar osmaņiem. 
Sigismunda I Vecā laikā Polijā tika formalizēts nihil novi princips valsts pārvaldē. Līdz ar pēdējā Mazovijas kņaza nāvi 1526. gadā Polijas kronis anektēja Mazoviju. Cīņā ar Maskavas lielkņazu Vasiliju III tika zaudēta Smoļenska. Pateicoties Sigismunda I Vecā otrajai sievai Bonai Sforcai no Milānas valdnieku Sforcu dzimtas, Polijā un Lietuvā ieradās itāļu mākslinieki un uzplauka renesanses kultūra.
Latvijas PSR Augstākā Padome

Latvijas Padomju Sociālistiskās Republikas Augstākā Padome, saīsināti LPSR AP, bija  augstākais varas orgāns Latvijas Padomju Sociālistiskajā Republikā (Latvijas PSR), laika posmā no 1940. gada līdz 1990. gadam. Pēc Neatkarības deklarācijas pieņemšanas 1990. gada maijā to pārdēvēja par Latvijas Republikas Augstāko padomi.
Saskaņā ar 1940. gada 25. augustā pieņemto Latvijas PSR Konstitūciju, tās augstākais valsts varas orgāns bija Latvijas PSR Augstākā Padome, bet faktiski Latvijas PSR vadībā atradās Latvijas Komunistiskās partijas CK birojs, kura priekšgalā bija LKP pirmais sekretārs. Augstākās Padomes sesijas varēja notikt tikai tad, ja bija pieņemts LKP CK biroja lēmums par sesijas sasaukšanas datumu, darba kārtību utt.
Pēc konstitūcijas politiskās varas struktūras pamatā bija Darbaļaužu deputātu padomes, kuras 1978. gadā Konstitūcijā tika pārdēvētas par Tautas deputātu padomēm. Augstākā likumdevēja institūcija bija Augstākā padome (AP) — vienpalātas likumdevēja institūcija, kas darbojās sesiju režīmā (gadā notika 2 kārtējās sesijas). Pēdējās AP sastāvā bija 201 deputāts, pirms tam, saskaņā ar 1978. gada Latvijas PSR konstitūciju - 325, bet vēl iepriekš - 310 deputāti. Sesiju starplaikā augstākās valsts varas institūcijas funkcijas pildīja AP prezidijs (APP) - prezidija priekšsēdētāja, prezidija sekretāra un deviņu prezidija locekļu sastāvā. Līdz 1978. gadam AP darbības periods bija 4 gadi. Pēc veiktajiem grozījumiem Latvijas PSR Konstitūcijā turpmāk AP pilnvaru periods bija 5 gadi.
Atmodas kustības laikā 1989. gada 28. jūlijā Latvijas PSR Augstākā Padome pieņēma deklarāciju „Par Latvijas PSR suverenitāti”, bet 1990. gada 15. februārī „Deklarāciju jautājumā par Latvijas valstisko neatkarību”.
1990. gada 4. maijā vispārējās vēlēšanās ievēlētā Latvijas PSR Augstākā Padome ar balsu vairākumu pieņēma deklarāciju Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu un pārdēvēja Latvijas PSR par Latvijas Republiku. Latvijas PSR Augstākā Padome tika pārdēvēta par Latvijas Republikas Augstāko Padomi, kas 1991. gada 21. augustā pieņēma konstitucionālo likumu "Par Latvijas Republikas valstisko statusu".
Pseidonīms

Pseidonīms (grieķu: pseudos — ‘izdoma’, onoma — ‘vārds’) ir izdomāts vārds vai uzvārds, ar ko rakstnieki, žurnālisti paraksta savus darbus vai pieņem īstā vārda vai uzvārda vietā. Nereti pseidonīmus pieņem arī aktieri, mākslinieki, kā arī sabiedriskie vai politiskie darbinieki.
Pseidonīmu pieņem labskanīguma, politisku apsvērumu dēļ, piemēram, slēpjot patieso identitāti, kā arī, lai akcentētu kādu savai darbībai vai daiļradei raksturīgu iezīmi. Dažreiz tiek izmantots kolektīvs pseidonīms, ar ko parakstās vairāki autori. Daudzi cilvēki plašākai sabiedrībai ir pazīstami tikai pēc to pseidonīma, piemēram, Rainis — Jānis Pliekšāns, Aleksandrs Čaks — Aleksandrs Čadarainis, Ļeņins — Vladimirs Uļjanovs u.c.
1967. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1967. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā abās cīņas sporta disciplīnās notika šķirti: sacensības grieķu-romiešu cīņā no 1. līdz 3. septembrim Bukarestē (Rumānija), bet brīvajā cīņā no 12. līdz 14. novembrim Deli (Indija).
Artūrs Žers

Biogrāfija

Artūrs Žers piedzima 1885. gada 11. aprīlī Cēsu apriņķa Rāmuļu pagastā. Mācījies Millera reālskolā Cēsīs. Ieguvis augstāko izglītību Rīgas Politehniskajā institūtā (pēc citiem datiem — Leipcigas Lauksaimniecības institūtā), nodarbojies ar lauksaimniecību.
1918. gada novembrī Artūrs Žers bija viens no Tautas padomes dibinātājiem, piedalījās Latvijas Republikas proklamēšanā 1918. gada 18. novembrī. 1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē, pārstāvēja Latviešu zemnieku savienību. Artūrs Žers ir bijis Rāmuļu pagasta vecākais. 1939. gadā kļuva par Iļģuciema stiklu fabrikas valdes priekšsēdētāju.
1941. gada jūnijā izsūtīts uz Krieviju, 1942. gada 7. janvārī Vjatkas labošanas darbu nometnē viņam tika izpildīts nāvessods nošaujot.
Brēmenes arhibīskapija

Brēmenes arhibīskapija (vācu: Erzbistum Bremen, 1072—1645), sākumā Hamburgas-Brēmenes arhibīskapija (vācu: Erzbistum Hamburg-Bremen, 848-1072), bija Romas Katoļu baznīcas province, kas sākotnēji aptvēra tagadējās Ziemeļvācijas teritoriju, Ziemeļvalstis un Baltijas zemes. Tās garīgie un laicīgie valdnieki bija Brēmenes arhibīskapi.

Vēsture

Par pirmo Brēmenes bīskapu tiek uzskatīts Nortambrijas anglosakšu misionārs Villehads (latīņu: Willehadus/Willihadus), kas 787. gadā kristīja Vēzeres upes baseinā mītošās sakšu ciltis. Tomēr Brēmenes bīskapija dibināta tikai pēc tam, kad Romas ķeizars Kārlis Lielais galīgi pakļāva sakšu pretestību 804. gadā. Vikingu laiku sākumā par katoļu misijas vadītāju Ziemeļeiropā nozīmēja franku mūku Anskaru un 831. gadā iecēla viņu par Hamburgas arhibīskapu. Kad 845. gadā vikingi nopostīja Hamburgu, viņš pārcēlās uz Brēmeni, kur no 848. gada pildīja Hamburgas-Brēmenes arhibīskapa pienākumus.
No 865. līdz 888. gadam Hamburgas-Brēmenes arhibīskapa pienākumus pildīja Rimberts. Viņš sacerēja sava priekšgājēja dzīvesstāstu - Svētā Anskara dzīve (Vita sancti Anscarii), kurā cita starpā aprakstīts dāņu vikingu iebrukums Kursā 853. gadā un zviedru ķēniņa Olava sirojums Kursā ap 854. vai 855. gadu. 870. gadā Romas pāvests apstiprināja apvienotās Hamburgas-Brēmenes arhibīskapijas izveidi. 983. gadā obodrīti nopostīja Hamburgu. No 1072. gada Hamburgas-Brēmenes arhibīskapiju dēvēja par Brēmenes arhibīskapiju. Pēc vikingu kristīšanas pabeigšanas 1104. gadā no Brēmenes arhibīskapijas tika atdalīta patstāvīga Lundas arhibīskapija.
Pāvests Eugenijs III 1147. gada 13. aprīlī izdeva krusta karu bullu pret pagāniem aiz vācu zemju robežām, kas pazīstama kā Divina dispensatione, ko uzskata par Ziemeļu krusta karu sākumu. Sakšu bruņinieki devās krusta karagājienā pret vendu pagāniem tagadējās Mēklenburgas un Brandenburgas teritorijā. Pakļautajās vendu zemēs Brēmenes arhibīskapam 1149. gadā tika izveidota Oldenburgas bīskapija, bet 1158. gadā Raceburgas un Šverīnes bīskapijas. 1160. gadā Oldenburgas bīskapiju pārdēvēja par Lībekas bīskapiju.
1165. gadā Lundas arhibīskaps Eskils iecēla Benediktīniešu ordeņa mūku Fulko par bīskapu Igaunijā ("Aistu zemē"). 1186. gadā Brēmenes arhibīskaps Hartvigs II apstiprināja misionāru Meinardu par Ikšķiles bīskapu, 1188. gadā pāvests Klements III apstiprināja Livonijas bīskapijas izveidi. Livonijas krusta karu laikā 1255. gadā no Brēmenes arhibīskapijas atdalīja patstāvīgu Rīgas arhibīskapiju.
Kauņas dažādu tautu kultūras centrs

Vēsture

Iestāde nodibināta 2004. gada 30. aprīlī. To nodibināja Lietuvas Republikas Ministru kabineta Mazākumtautību un emigrācijas departaments un Kauņas pilsētas pašvaldības padome. 2004. gada 18. novembrī notika svinīga Kauņas dažādu tautu kultūras centra ēkas atklāšana. Pēc tam, kad ar Lietuvas Republikas Ministru kabineta lēmumu tika reorganizēts Mazākumtautību un emigrācijas departaments, no 2010. gada 1. janvāra iestādes akcionāra tiesības nodotas Lietuvas Republikas Kultūras ministrijai. No iestādes nodibināšanas to vada direktors Daiņus Babils.

Darbība

Katru gadu iestāde organizē apmēram 70 kultūras pasākumus: koncertus, mākslas izstādes, vakarus, dzejas lasījumus, kulinārijas mantojuma un grāmatu atvēršanas pasākumus. Organizē arī mācības un seminārus mazākumtautību kopienu vadītājiem, līderiem, aktīviem organizāciju locekļiem un jaunatnei. Iestāde aicina zinātniekus un speciālistus uz zinātniskām konferencēm, semināriem ir diskusijām par mazākumtautību vēsturi, aktivitātēm, aktualitātēm un problēmām, integrācijas procesiem. Iestādes administrācija uzkrāj, sistematizē un izplata materiālus par mazākumtautībām, palīdz zinātniekiem, studentiem un skolēniem veikt pētījumus, sagatavo ziņojumus un rakstus presei, piedalās televīzijas un radio raidījumos.
2006.—2012. gadā iestāde katru gadu organizēja Lietuvas tautu festivālu "Kultūru tilti" — vienu no lielākajiem mazākumtautību kultūras pasākumiem Lietuvā. Tā laikā koncertēja labākie Lietuvas mazākumtautību mākslas kolektīvi, tika sarīkotas amatu prezentācijas un bērnu radošās akcijas. Festivāls tradicionāli tika rīkots Kauņas pilsētas centrā brīvā dabā, 2013. gadā tas notika Alītā. 2008. un 2013. gadā iestāde organizēja Lietuvas mazākumtautību svētdienas skolu festivālu, kurš katru gadu tiek rīkots citā valsts pilsētā.
No 2006. gada iestāde regulāri organizē fotogrāfijas projektus, kuru laikā profesionāli fotomākslinieki sadarbojas ar mazākumtautību kopienām un Lietuvas skolu skolēniem, veidojot dažādas kultūras prezentējošas izstādes. Vēlāk tās tiek prezentētas un eksponētas valsts kultūras centros, galerijās, skolās, tirdzniecības centros un citās sabiedriskās vietās.
Iestāde cieši sadarbojas ar mazākumtautību (armēņu, baltkrievu, poļu, romu, krievu, tatāru, ukraiņu, vāciešu, ebreju u. c.) nevalstiskajām organizācijām. Iestādes telpās pastāvīgi notiek mazākumtautību kopienu pasākumi, sapulces un māksliniecisko kolektīvu mēģinājumi.
Tā ir vienīgā iestāde Kauņas reģionā, kam ir šāds darbības raksturs. Līdzīgas iestādes: Viļņā — Tautību kopienu nams, Klaipēdā — Tautību kultūras centrs.

Starptautiskā sadarbība

Iestāde ierosina un organizē starptautiskus projektus saskaņā ar ES programmām: no 2007, gada "Mūžizglītība" ("Grundtvig", "Leornardo da Vinci") un "Aktīvā jaunatne", no 2014. gada — "Erasmus+". Tiek uzturēti sakari ar darbības partneriem ārvalstīs: Vācijā, Lielbritānijā, Norvēģijā, Islandē u. c. Piedalāmies citu iestāžu projektos. Iestādes administrācijas darbinieki paaugstina kvalifikāciju starptautiskās mācībās un semināros, dodas uz konferencēm, stažējas, piedalās jaunatnes apmaiņas un iepazīšanās vizītēs atbilstoši ES programmām.
Priežu krustknābis

Izplatība

Priežu krustknābis ligzdo Ziemeļeiropā, ietverot Norvēģiju, Zviedriju, Somiju un Krievijas ziemeļus līdz Urāliem, un tālāk Rietumsibīrijā līdz Obas un Irtišas satecei. Tomēr nav sastopams galējos ziemeļos, kur sākas kalnu tundra. Ligzdo arī Igaunijā, Latvijā, Lietuvā un Baltkrievijā. 
Nometnieks, bet rudeņos mēdz klejot uz dienvidiem, sasniedzot Centrāleiropu.

Latvijā

Priežu krustknābis Latvijā ir rets ligzdotājs. Atsevišķos gados, iespējams, neligzdo vispār. Skaits ievērojami svārstās saistībā ar skujkoku sēklu ražu. Līdzīgi svārstās arī klejojošo īpatņu skaits neligzdošanas laikā.

Izskats

Priežu krustknābis ir vidēji liels dziedātājputns ar krustenisku knābi, kas piemērots, lai no čiekuriem izlobītu sēklas. Lielākais no visiem krustknābjiem, grūti atšķirams no nedaudz mazākā egļu krustknābja. Ķermeņa garums 16—18 cm, spārnu plētums 27—33 cm, svars 44—69 g.
Raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņa apspalvojums ķieģeļu sarkans, mātītes dzeltenzaļš ar pelēcīgu muguru. Spārni un aste tumšāki nekā pārējais ķermenis. Kājas, acis un knābis tumši brūni. Jaunie putni brūnpelēki ar tumšākām svītrām. Jauno tēviņu apspalvojums ir dzeltens ar sārtiem vai sarkaniem laukumiem. Kad mazuļi izšķiļas, to knābis ir taisns, līdzīgs kā citiem putniem. Tikai vēlāk tas sakrustojas un izliecas.

Līdzīgas sugas

Priežu krustknābim ļoti līdzīgi ir egļu krustknābis un Skotijas krustknābis. Visvieglāk pirmo atšķirt pēc tā masīvā knābja, kuram ir plata un augsta pamatne un spēcīga apakšējā daļa. Līdz ar to knābis ir izteikti liekts, līdzīgs papagaiļa knābim. Priežu krustknābim ir arī lielāka galva, masīvāks kakls un platākas krūtis. Sēžot zarā, stāja horizontālāka nekā egļu krustknābim.

Uzvedība

Priežu krustknābis mājo zemieņu atklātos priežu mežos, reizēm jauktu skujkoku mežos (ar eglēm un lapeglēm) vai jauktos ar pīlādžiem. Klejojumu laikā sastopams arī jauktu koku vai lapu koku mežos.

Barība

Priežu krustknābis galvenokārt barojas ar priežu sēklām, pumpuriem un jaunajiem zaru dzinumiem, kā arī ar egļu sēklām un dzinumiem.

Ligzdošana

Ligzdošanas sezona ilgst no decembra līdz jūnija beigām. Ligzda būvēta no sausiem priežu vai egļu zariņiem, mizu stērbelītēm un priežu skujām, no iekšpuses izklāta ar zāli, lapām, sūnām, ķērpjiem, augu dūnām, dzīvnieku vilnu un dažām spalvām. Atrodas augstā priedē vai eglē, apmēram 3,5—20 m augstumā.
Dējumā 3—5 zilizaļas vai baltas olas ar tumšiem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 12—15 dienas, perē tikai mātīte. Tēviņš to tikmēr baro. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Pirmās dienas pēc putnēnu izšķilšanās mātīte joprojām paliek ligzdā, bet tēviņš baro ģimeni. Jaunie putni izlido apmēram 18—25 dienu vecumā. Vecāki turpina tos barot vēl vienu mēnesi.
Džordžs V. Bušs

Prezidentūra

Bušs pirmoreiz par prezidentu tika ievēlēts 2000. gada ASV prezidenta vēlēšanās, kas bija vienas no sīvākajām un diskutablākajām vēlēšanām valsts vēsturē. Mēnesi pēc balsu saskaitīšanas kļuva skaidrs, ka Bušs vēlēšanās ir apsteidzis savu konkurentu Elu Goru.
Astoņus mēnešus pēc viņa stāšanās amatā 2001. gada 11. septembrī teroristiskās organizācijas al-Qaeda sponsorētie teroristi-pašnāvnieki ar lidmašīnām ietriecās ēkās Ņujorkā un Vašingtonā. Džordžs Bušs atbildēja ar "kara pret terorismu" izsludināšanu, kas kļuva par galveno viņa prezidentūras laika notikumu. 2001. gada oktobrī viņš pavēlēja sākt uzbrukumu Afganistānai un talibu režīma gāšanu, lai iznīcinātu ar to saistīto al-Qaeda organizāciju.
2003. gada martā Bušs sāka iebrukumu Irākā, balstoties uz pieņēmumiem, ka Irākai ir pieejami masu iznīcināšanas ieroči, kuri vēlāk tā arī netika atrasti. Karš Irākā noveda pie Sadama Huseina režīma gāšanas un paša līdera nāvessoda pakarot, taču ne stāvokļa stabilizācijas. Bušs sāka demokrātijas ieviešanu Tuvajos Austrumos, sākot ar Afganistānu un Irāku. ASV vienpusēja politika nopietni sarežģīja Vašingtonas attiecības ar sabiedrotajiem Eiropā un citviet pasaulē. Irākas kara vidū Bušs tika atkārtoti ievēlēts ASV prezidenta amatā 2004. gadā, pārspējot savu konkurentu Džonu Keriju.
FK RFS

Vēsture

Līdz 2003. gadam tagadējāis Futbola klubs RFS bija 1990. un 1991. gadā dzimušo zēnu vecuma grupas komanda JFC Skonto sastāvā, tobrīd šīs vecuma grupas un visa JFC Skonto galvenais treneris bija Vladimirs Beļajevs. 2003. gadā Vladimirs Beļajevs aiziet no darba "Skonto" un tajā pašā gadā viņš dibina futbola sporta skolu "Daugava", līdzi ņemot savus audzēkņus.
Divus gadus vēlāk, 2005. gada 19. maijā, tiek izveidots pusprofesionāls futbola klubs FSK Daugava 90. Sporta klubs dibināts uz futbola sporta skolas "Daugava" bāzes, kuras audzēkņi ir dzimuši no 1989. līdz 1999. gadam. 2007. gadā klubs piedalās 1. līgā, bet pirms 2008. gada sezonas nomaina savu nosaukumu uz FK Daugava. Tajā pašā sezonā izcīna 1. vietu un ieguva tiesības spēlēt Virslīgā. Tomēr 2009. gadā FK Daugava nespēja noturēties Virslīgā. 2011. gadā kluba nosaukums tika mainīts uz "Rīgas futbola skola".
2015. gada sezonā "Rīgas Futbola Skola" izcīnīja 3. vietu 1. līgā, kas nedeva tiesības pacelties uz Virslīgu, taču 2016. gada sākumā Latvijas futbola federācija nolēma nepiešķirt licenci futbola klubam "Skonto" dalībai Virslīgā, līdz ar to Virslīgā varēja startēt Futbola klubs Rīgas Futbola skola, kas 2016. gada sezonu uzsāka ar jaunu vizuālo tēlu un nosaukumu RFS. Klubam ir jauna vadība un par tā ģenerālsponsoru kļūst holdings LNK Group.
Marks Šeifele

Spēlētāja karjera

2010. gadā uzbrucējs uzsāka spēlēt Ontārio hokeja līgas kluba Berijas "Colts" rindās. Jau nākamajā sezonā Šeifele aizvadīja arī septiņas spēles Vinipegas "Jets". "Jets" sastāvā Šeifele nostiprinājās 2013.—14. gada sezonā. 2015.—16. gada sezonu Šeifele noslēdza ar 61 rezultativitātes punktiem un bija otrs komandas rezultatīvākais spēlētājs aiz Bleika Vīlera.
Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem.
Tukuma 2. vidusskola

Vēsture

Skola savas durvis pirmo reizi vēra skolēniem 1969. gada 1. septembrī. Tobrīd tā bija lielākā Tukuma rajona skola. Tās atvēršana ļāva atslogot citas Tukuma pilsētas skolas, kuras izjuta telpu trūkumu. Latvijas PSR laikā skolā bija gan latviešu, gan krievu valodas skolēnu plūsmas. Pirmais skolas direktors bija Roberts Vaļums. Pēc viņa no 1972. līdz 1978. skolu vadīja Jevgeņija Poduhoviča. Pēc viņas skolas vadītāja vietu ieņēma Pēteris Kokins, kurš pirms tam bija Tukuma Raiņa vidusskolas direktors. No 1983. gada skolu vadīja Vilis Seleckis, no 1987. gada Juris Celmiņš.
Atmodas kustības laikā 1989. gadā par skolas direktoru iecēla M. Zarenko, šajā laikā skolā bija konfrontācija starp dažādu politisko uzskatu skolotājiem. 1993. gadā skolā tika likvidēta krievu valodas plūsma un skolu sāka vadīt Ināra Kravale.
Martins Vulfs

Dzīvesgājums

Rīgas monētu meistara Henriha Vulfa dēls. Poļu—zviedru kara laikā 1606. gadā viņš kļuva par Rīgas zeltkaļu cunftes meistaru, bet 1615. gada 21. jūlijā tika iecelts par Rīgas monētu kaltuves meistaru. Sākotnēji Rīgas birģermeistars un Rīgas rāte monētu kaltuvi ar visiem tās instrumentiem M. Vulfam izīrēja uz trīs gadiem. Vēlākos gados monētu meistara darbības termiņš tika pagarināts. Monētu meistara pienākumos ietilpa noteikta svara un kvalitātes monētu kalšana, precīzu rēķinu uzturēšana, nepieciešamo materiālu iepirkšana. Monētu meistars bija atbrīvots no pilsētnieka pienākumiem un algā saņēma 100 pusgrašu par katru izkalto sudraba mārku.  
Pēc Rīgas ieņemšanas 1627. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs Martinam Vulfam piešķīra Rīgas jezuītiem atņemto Mazjumpravmuižu ar plašu teritoriju līdz Ķīšezeram, kā arī zemes Pārdaugavā līdz pat Torņakalnam. 
Pēc viņa nāves Mazjumpravas muižu 1636. gadā pārdeva Rīgas pilsētai par septiņiem tūkstošiem dālderu, bet Lieljumpravas muižu par 12 440 dālderiem Zviedru Vidzemes komisāram Heinriham Štrubergam (vēlākajam baronam Kronšternam).
Radoma

Vēsture

Pirmoreiz pieminēta 1155. gadā pāvesta Paskuales II bullā. 1360.gadā pilsētai tiek piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1383. gadā Seims Radomā apstiprina Jadvigu par Polijas karali, bet 1401. gadā šeit tiek parakstīta pirmā vienošanās par ūniju starp Poliju un Lietuvu. 1505. gadā Radomā Seims apstiprina t.s. Nihil Novi principu valsts pārvaldē. 1660. gadā, Plūdu laikā pilsētu izposta zviedri.
1795. gadā, Trešās Polijas dalīšanas rezultātā, Radoma tika iekļauta Austrijas sastāvā, pēc Napoleona kariem tā nonāca Krievijas impērijas sastāvā, kļūstot par guberņas centru, līdz 1918. gadā iekļāvās atjaunotajā Polijas valstī.
Aigars Bikše

Dzīvesgājums

Mācījās Jūrmalas 1. vidusskolā (1975—1984) un Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā (1984—1990). Studēja Latvijas Mākslas akadēmijas bakalaura, maģistra un doktora studiju programmās, līdztekus bija Latvijas Mākslas akadēmijas lektors (1998—2000), docents (2000—2004), asociētais profesors (2004—2008), vizuāli plastiskās mākslas nodaļas vadītājs (2006), vizuāli plastiskās mākslas profesors (2007).
Reklāmas aģentūras „Baltic FSB" radošais direktors (2000—2001), sabiedriskās organizācijas MMIC valdes priekšsēdētājs (2005—2008).
Izstādēs piedalās no 1990. gada. Piedalījās tēlniecības kvadrinnālē "Rīga 2000", Latvijas ekspozīcijā "Identitāte — mūsdienu realitāte" izstādē Art Moskow (2001), starptautiskajā bronzas tēlniecības simpozija izstādē Rīgā (2003), mākslinieku grupas darbu izstādēs Loriānā (Francija, 2004), Echigo Tsumari triennālē (Japāna, 2006), Raumas Baltijas mākslas biennālē (2010) u. c.