google/wiki40b huggingface dataset:
Herberts Baumanis

Biogrāfija

Dzimis 1889. gada 5. janvārī Rīgā tirgotāja Heinriha un Emīlijas (dzimušas Pieck) Baumaņu ģimenē. 
Izglītību ieguvis Rīgas pilsētas Klasiskajā ģimnāzijā, Prūsijas karaliskajā ķermeņa kultūras augstskolā.
Piedalījies 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Stokholmā, savā priekšskrējienā 200 m distancē ieņēmis 4. vietu (rezultāts nav fiksēts), nākamajai kārtai nav kvalificējies.
1909. gadā uzstādījis Krievijas rekordu 800 m distancē (2:14,6 min). 1909. un 1910. gadā izcīnījis 2. vietu Krievijas čempionātā 400 m distancē.
Baumanis ir viens no futbola, bendija un ātrslidošanas aizsācējiem Latvijā. Piedalījies Latvijas Futbola savienības dibināšanā 1921. gadā.
Pēc 1944. gada emigrācijā Vācijā.
Dundagas jūrskola

Dundagas jūrskola bija Dundagas pagasta Ģipkā, 1869. gadā dibināta jūrskola. Pazīstama arī kā Ģipkas jūrskola, vēlāk arī kā Mazirbes jūrskola.

Vēsture

Dundagas jūrskola dibināta 1869. gadā Ģipkā, balstoties uz 1867. gada jūrskolu likumu kā I (zemākās) kategorijas jūrskola. 1894. gadā jūrskola no Ģipkas tiek pārcelta uz Mazirbi. Kopš 1880.gada bija II kategorijas jūrskola. Periodā no 1869. līdz 1898. gadam jūrskolā mācījās 1057 audzēkņi. Eksāmenus nokārtojuši 7 tālbraucēju stūrmaņi un tuvbraucēju kapteiņi kā arī 197 tuvbraucēju stūrmaņi. Pēc 1902. gada jūrskolu likumdošanas izmaiņām kļuvusi par zemākās kategorijas, jeb sagatavošanas jūrskolu.
Pirmā pasaules kara laikā jūrskola evakuēta uz Tartu, Igaunijā. Vēlāk uz Taganrogu. Pēc kara darbību Latvijā nav atjaunojusi.
Shadowgun

Spēles process

Shadowgun ir trešās personas šaujamspēle, kas spēlētājam dod kontroli pār spēles varoni - Džonu Sleidu. Lai kontrolētu Sleidu un darbotos spēles vidē, spēlētājs izmanto skārienekrānu. Kontroles ietver analogo džoistiku ekrāna kreisajā malā, lai pārvietotos, un vairākus taustiņus labajā malā, lai izmantotu ieročus un veiktu dažādas darbības. Shadowgun arī piedāvā iespēju izmantot aizsegus, dodot iespēju Sleidam paslēpties un izvairīties no pretinieku lodēm.

Stāsts

Spēles darbība norisinās 2350. gadā, kad varu pasaulē ir pārņēmušas ļaunas starpgalaktiskas korporācijas, nolīgstot algotņus, kuri seko viņu pavēlēm. Labākie no šiem algotņiem tiek saukti par Shadowguns. Džonam Sleidam, vienam no viņiem, ir jāatrod doktors, kurš veic eksperimentus ar apkārtējiem iedzīvotājiem, radot mutantus.

Atsauksmes

Shadowgun ir saņēmis dažādus vērtējumus. Recenziju mājaslapas GameRankings un Metacritic vērtēja spēles iOS versiju ar attiecīgi 77% un 72/100. IGN novērtēja spēli ar 7.5/10, bet Edge Magazine - 4/10, slavējot spēles detalizēto grafiku un animāciju, bet kritizējot līmeņu un ieroču dizainu. PocketGamer, dodot 8/10, slavēja grafiku, kontroles un skaņas efektus. Touchgen spēlei dod 8/10, salīdzinot to ar Gears of War 3.
Algonkinu tautas

Algonkinu tautas ir Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju (indiāņu) grupa, kuras pārstāvji runā radniecīgās algonkinu valodu saimei piederošās valodās. Šī ir viena no izplatītākajām un daudzskaitlīgākajām indiāņu grupām Ziemeļamerikā, kurai eiropiešu kolonizācijas sākumposmā piederēja vairāki simti cilšu.

Izplatība

Sākotnēji algonkini apdzīvoja Lielo Ezeru apkārtni Ontārio provincē Kanādā. No šejienes tie izplatījās plašā teritorijā: Kvebekas un Manitobas provincēs Kanādā, Minesotas, Mičiganas, Ziemeļdakotas, Montānas štatos Amerikas Savienotajās Valstīs.

Jaunanglija

Pie Jaunanglijas ciltīm piederēja mohegani, pekoti, naraganseti, vampanoagi, masačūsetsi, nipmuki, penakuki, pasamakodi, kuinapi. Mainu un Austrumkvebeku apdzīvoja abenaki. Šo cilšu pamatnodarbošanās bija lauksaimniecība. Malesītu un mikmaku mājvieta bija Kanādas Piejūras provinces Maina un Kvebeka. Šo cilšu galvenais iztikas avots bija zvejniecība. Tālāk uz ziemeļiem dzīvoja atikamekvi, algonkini, montanji/naskapi (ini). Pastāv pieņēmums, ka arī Ņūfaundlendas beotuki runāja algonkinu saimei piederoša valodā, taču pēdējā zināmā beotuku valodas pratēja nomira 1829. gadā.

Augšējie rietumi

Minesota, Viskonsina, Augšējā Mičigana, Ontārio rietumi un Kanādas prērijas bija odžibvu (čipevu), otavu, potavatomi un dažādu krī grupu dzimtene. Lielos Līdzenumus apdzīvoja arapahi, šaijeni, blekfūti (melnkājainie jeb siksiki).

Vidusrietumi

Tagadējā ASV vidusrietumu daļā dzīvoja šoini, iliniveki (ilinoisi), kikapi, menomini, maiami, saki/foksi (meskvaki). Lielu daļu šo cilšu varmācīgi piespieda pārcelties uz rietumiem no Misisipi upes uz tagadējo Oklahomu.

Vidusatlantija un Dienvidatlantija

Pouhatanu jeb Virdžīnijas indiāņu konfederācijas 30 ciltis (pamunki, čikahomini, vikokomiki, mataponi, rapahanoki u.c.) un nantikoki bija vistālāk uz dienvidiem dzīvojošie algonkini. Vidusatlantijas apgabalos mita daudzās lenapu (delavaru) ciltis un mohikāņi.

Kultūra

Daudzās algonkinu tautas dzīvoja atšķirīgos klimatiskos un apkārtējās vides apstākļos, tāpēc tām bija atšķirīgs dzīvesveids. Taču visiem algonkiniem pamatnodarbošanās bija medniecība un zvejniecība. Lielākā daļa cilšu audzēja kukurūzu, ķirbjus un pupas, tā sauktās "trīs māsas". Daļa Lielo Ezeru apkārtnē mītošie algonkinu indiāņi (gk. odžibvi) ievāca savvaļas rīsus vai tecināja kļavu sulu.
Gar Atlantijas piekrasti mītošas ciltis ievāca vampumu, - no gliemežnīcām gatavotas pērles, kas kļuva par naudas ekvivalentu maiņas tirdzniecībā. Ļoti izplatītas bija bērzu tāss kanoe.
Subarktiskajā joslā dzīvojošās ciltis (mikmaki, odžibvi, montanji/naskapi (ini) u.c.) medīja ziemeļbriežus, alņus u.c., lasīja ogas un zvejoja. Apģērbu un apavus gatavoja no ādām, rotājumus izšuva no dzeloņcūkas adatām, vēlāk arī pērlītēm. Dzīvoja ar ādām vai mizu pārklātos vigvamos. Ziemā pārvietojās ragavās un sniega kurpēs.
Gaujas koridors

Gaujas koridors bija Livonijas ordeņa zemju josla Gaujas baseina vidustecē, pa kuru gāja Rīgas-Pleskavas tirdzniecības maģistrāles svarīgākie maršruti. Tas atdalīja Rīgas arhibīskapijas Līvu galu no Letu gala.

Mūsdienās

Mūsdienās bijušās Livonijas ordeņa valsts Gaujas koridora teritorijā atrodas Garkalnes, Ropažu, Mālpils, Inčukalna, Siguldas, Līgatnes, Amatas, Cēsu, Priekuļu, Beverīnas, Kocēnu (daļēji), Burtnieku, Strenču, Valkas novads un Valmieras pilsēta.
Marija monolīts

Marija monolīts (angļu: Murray Monolith) ir ap 2,5 km garš un 0,5 km plats ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā vērsts klinšu atsegums Austrumantarktīdā, daļa no Torlina kalniem Maka Robertsona Zemes piekrastē. Klints platība ir ap 0,9 km² un augstums ir līdz 395 m vjl. Klints nogāzes ir stāvas (70°—80° jūras pusē). Klinti 1931. gada 13. februārī atklāja BANZARE ekspedīcija Daglasa Mosona vadībā un nosauca par godu Adelaidas universitātes rektora un ekspedīcijas aizbildņa Džordža Marija (Sir George Murray) vārdā.
Marija monolīts kopā ar 6,5 km uz rietumiem esošo Skalina monolītu iekļauts speciāli aizsargātā teritorijā. Tā kā šie klinšu atsegumi ir viena no retajām no ledus brīvajām teritorijā plašā apvidū, tajos izveidojušās līdz pat 160 000 pāru liela Antarktīdas vētrasputnu ligzdošanas kolonija, kā arī ap 20 000 pāru liela Adelijas pingvīnu kolonija.
Elektrība

Elektrība (latīņu: electricitas) ir procesu kopums, kura pamatā ir elektrisko lādiņu vai elektrizētu ķermeņu kustība un mijiedarbība. Bieži ar vārdu "elektrība" saprot elektrisko stāvu vai elektroenerģiju, kas pārsvarā tiek izmantota, lai nodrošinātu gaismu, siltumu un darbinātu elektroierīces mājsaimniecībās, uzņēmumos un citur. Ar terminu "elektrība" dažreiz arī apzīmē elektriskos lādiņus, elektrisko lauku un elektriskā lauka potenciālu. Elektrība tiek izmantota arī kā alternatīva degviela elektromobiļos.
Zinātni, kurā tiek pētīta elektrība, elektriskās strāvas kustības un mijiedarbības likumi, sauc par elektrodinamiku, bet zinātni, kurā tiek pētīta elektrības un magnētisma ciešā saistība, sauc par elektromagnētismu.

Vēsture

Elektriskās parādības pirmo reizi aprakstīja senie grieķi. Taless 6. gadsimtā p.m.ē. novēroja, ka dzintars rada statisko strāvu, paberzējot to pret kaķa spalvu. No tā arī radies nosaukums "elektrība" (grieķu: ήλεκτρον, élektron — "dzintars"). Šīs zināšanas saglabājās līdz pat 16. gadsimtam.
1650. gadā vācu zinātnieks Oto fon Gērike izgudroja pirmo elektrostatisko mašīnu.
1771. gadā itāliešu ārsts Luidži Galvāni eksperimenta laikā novēroja, ka vardei raustās kāja, kad uz to pārlec elektriskā dzirkstele. 1790. gadā viņš to pašu novēroja, kad pieskārās vardei ar nazi. Balstoties uz Galvāni eksperimentiem ar vardi un iedziļinoties tajos, 1800. gadā Alesandro Volta izveidoja pirmo elektrisko bateriju.
1820. gadā Andrē Marī Ampērs formulēja likumu, kas nosaka strāvas magnētiskā lauka iedarbības virzienu uz magnētadatu (Ampēra likumu).
1826. gadā vācu zinātnieks Georgs Simons Oms formulēja sakarību starp elektrisko spriegumu, strāvas stiprumu un elektrisko pretestību (Oma likums).
1831. gadā Maikls Faradejs veica savu svarīgāko ieguldījumu zinātnē — atklāja elektromagnētisko indukciju.
Kvieši

Kviešu vēsture

Kviešu izcelsme ir meklējama "Auglīgajā pusmēnesī" Tuvajos Austrumos. Tā ir viena no vecākajām graudaugu kultūrām pasaulē. Tie Eifratas ielejā ir kultivēti 9000 gadus pirms mūsdienām. Arī Senās Ēģiptes faraoni ir apglabāti kopā ar kviešiem, kuri tika ņemti līdzi aizkapa dzīvē.
Kviešus audzēt iemācījās arī Senajā Grieķijā un Senajā Romā. Tie izplatījās arī uz Centrālāzijas zemēm un Ķīnu. Tiek lēsts, ka šajās zemēs kviešus audzē aptuveni 5000 gadus. Pēc Jaunās pasaules atklāšanas kvieši tika ievesti audzēšanai arī Ziemeļamerikā.
1990. gadā visvairāk kviešu tika izaudzēts Padomju Savienībā, bet mūsdienās, 2010. gadā, visvairāk kviešu tika izaudzēts Ķīnā (115,2 miljoni tonnu). Nākamās valstis ir Indija, Amerikas Savienotās Valstis, Krievija un Francija.

Mīkstie kvieši

Mīkstie kvieši (Triticum aestivum L.) ir viens no senākajiem un visvairāk audzētajiem pārtikas kultūraugiem. Pasaulē šobrīd tiek audzētas apmēram 4500 mīksto kviešu šķirnes, taču aizvien notiek darbs pie jaunu šķirņu izveides, kas ir vairāk piemērotas biotiskā un abiotiskā stresa apstākļiem, augstāku ražību un graudu kvalitāti.
Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas skola

Vēsture

Skolas pirmsākumi meklējami 1896. gadā, kad tika dibināta Rīgas Latviešu daiļkrāsotāju palīdzības un veicināšanas biedrības zīmēšanas un daiļkrāsošanas vakara skola. 
1928. gadā to pārdēvēja par Latvijas daiļkrāsotāju amatniecības veicināšanas un palīdzības biedrības aroda skolu.
1946. gadā skolai piešķīra Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskolas nosaukumu un tā atradās Latvijas Mākslas akadēmijas paspārnē. 1998. gadā to pārdēvēja par Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas koledžu, bet 1999. gadā pārcēla uz Hāmaņa ielu Pārdaugavā. 2002. gadā tā atguva iepriekšējo nosaukumu. Kopš 2016. gada tā ir Profesionālās izglītības kompetences centra "Nacionālā Mākslu vidusskola" struktūrvienība.
Ford-Vairogs V8 Standart

Ford-Vairogs V8 Standart ir automobilis, ko no 1939. līdz 1940. gadam ražoja Rīgā, fabrikā Ford-Vairogs. Tas bija bāzēts uz amerikāņu Ford-V8 92A modeli.
Suntažu draudzes novads

Suntažu draudzes novads (vācu: Kirchspiel Sunzel) bija viens no 25 Vidzemes guberņas Rīgas apriņķa draudzes novadiem.
Žanis Spure

Biogrāfija

Dzimis 1901. gada 23. (10.) septembrī Rīgā. Strādājis Jelgavas policijā, 1920. gadā iestājies nelegālajā Latvijas Komunistiskajā partijā, bijis LKP Zemgales apgabala komitejas loceklis. 1922. gadā apcietināts par komunistisko darbību un 1923. gadā apmainīts pret latviešu gūstekņiem PSRS. 
No 1923. gada dzīvoja Maskavā un darbojās Profinternes — komunistisko arodbiedrību starptautiskā organizācija — nodaļā par sekretāru, kas gatavoja slepenos aģentus nosūtīšanai uz ārzemēm (1925-1932). 1929. gada janvārī Maskavā uz ielas nošāvis kādu Krupenkovu, par ko maigi sodīts tikai ar gadu spaidu darbu, jo jau 1930. gadā Spurem tika atjaunots partijas biedra statuss. 
1935. gadā pirmo reizi uz īsu laiku nelegāli iesūtīts Latvijā, pēc atgriešanās Maskavā 1936. gadā absolvējis Rietumtautu komunistisko universitāti. 
Pēc Molotova—Ribentropa pakta noslēgšanas 1939. gadā kopā ar Kalnbērziņu un Deglavu nozīmēti nosūtīšanai uz Latviju, gatavojoties LKP legalizācijai. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā — Latvijas Komunistiskās partijas Centrālkomitejas sekretārs, Tautas Saeimas un vēlāk Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāts. 
Otrā pasaules kara laikā Sarkanās armijas politdarbinieks (bataljona komisārs), frontes laikraksta "Par Padomju Latviju" redaktors. Sakarā ar NKVD izmeklēšanu pret viņu izdarījis pašnāvību, oficiāli paziņots, ka kritis kaujās Valdaja augstienē 1943. gada 23. maijā.
Andrejs Lobusovs

Šaha kompozīcija

Pirmo uzdevumu publicējis 1962. gadā. Kopš tā laika publicējis 240 uzdevumus, galvenokārt divvilčus un trīsvilčus. Sastādīšanas konkursos ieguvis vairāk nekā 200 atzinības, tai skaitā 95 godalgas (42 — pirmās). Bijis septiņu PSRS individuālo šaha kompozīcijas čempionātu (1973—1987) finālists. PSRS (1983) un Maskavas (1977—1978) čempions trīsvilču grupā.
No 1987. gada starptautiskais tiesnesis un no 1993. gada Starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā. 
Ieguvis 89,33 FIDE albumu punktus.
Kristaps Janičenoks

Klubu karjera

Kristaps Janičenoks savu profesionālā basketbolista karjeru uzsāka 16 gadu vecumā "Brocēni/LMT" komandā. Šajā klubā viņš spēlēja no 1999. līdz 2001. gadam (kopš 2000. gada komandas nosaukums bija BK LMT). Nākamās divas sezonas K. Janičenoks pavadīja Rīgas "Skonto" sastāvā. Spēlējot šajās divās LBL komandās, viņš kļuva par četrkārtēju Latvijas vicečempionu.
Uz savu pirmo ārvalstu komandu K. Janičenoks devās 2003. gadā, kad pievienojās Beļģijas komandai Lježas "Basket", kurā viņš pavadīja vienu sezonu. 2004.—2011.2005. gada sezonā pārstāvēja Vācijas klubu Bonnas "Telekom Baskets", taču sākot ar nākamo sezonu viņš spēlēja Itālijā. Šajā laikā K. Janičenoks ir pārstāvēja Kapo d'Orlando "Orlandina Basket", Boloņas "Climamio" un "Teramo Basket". 2007. gadā viņš atgriezās Boloņas komandā "Upim" (agrāk "Climamio"). 2008. gada oktobrī K. Janičenoks pēc piecu gadu pārtraukuma atgriezās Latvijas komandā, pievienojoties "Barons/LMT" komandai. Pēc dažām spēlēm "Barona" sastāvā atstāja komandu. 2008. gada 11. decembrī viņš pievienojās Venēcijas klubam "Umana", kas spēlēja Itālijas A2 (pēc spēka valsts otrajā) līgā.
No 2010.—2011. gada sezonas pārstāvēja Rīgas VEF, kā sastāvā izcīnīja trīs LBL čempiona titulus (2011, 2012, 2013), sudraba un bronzas medaļas BBL, kā arī divreiz sasniedza Eirokausa labāko 16 komandu skaitu. 2014. gada novembrī pievienojās BK Ventspils un palīdzēja iekļūt Baltijas līgas finālā.
2017. gadā atgriezās Rīgas VEF, kur arī noslēdza spēlētāja karjeru ar uzvaru 2018.—2019. LBL čempionātā, izcīnot savu ceturto čempionu kausu.

Latvijas izlase

Kristaps Janičenoks ir pārstāvējis visu vecumu jauniešu Latvijas basketbola izlases. 1999. gadā viņš kopā ar Latvijas U-16 izlasi izcīnīja 5. vietu Eiropas čempionātā, kļūstot par izlases līderi un visa turnīra 2. rezultatīvāko spēlētāju (vidēji spēlē 23,5 punkti). Lai arī Janičenoks ir spēlējis Latvijas U-18 izlasē, taču Eiropas čempionātos šīs vecuma grupas izlases sastāvā nav piedalījies, jo jau 17 gadu vecumā spēlēja U-20 izlasē. Kopā ar U-20 izlasi 2000. gadā viņš nekvalificējās Eiropas čempionāta finālturnīram. Arī divus gadus vēlāk 2002. gadā Latvijas U—20 izlasei neizdevās kvalificēties finālturnīram, taču šoreiz jau Janičenoks ar vidēji spēlē gūtajiem 13,6 punktiem bija viens no izlases līderiem.
Latvijas pieaugušo izlases sastāvā K. Janičenoks ir piedalījies sešos Eiropas čempionāta finālturnīros. 2005. gada Eiropas čempionātā viņš kopā ar izlasi turnīrā izcīnīja 14. vietu, ar vidēji spēlē gūtiem 13,3 punktiem kļūdams par izlases otru rezultatīvāko spēlētāju. Divus gadus vēlāk 2007. gada Eiropas čempionātā Latvijas izlase ar K. Janičenoku ieguva 13. vietu Eiropā, šajā turnīrā viņš ar 15,5 punktiem jau bija izlases rezultatīvākais spēlētājs. 2009. gada Eiropas čempionātā Polijā Latvijas izlase parādīja diezgan vāju sniegumu, taču K. Janičenoka rezultativitāti tas neietekmēja: caurmērā gūstot 13,3 viņš kļuva par otru rezultatīvāko Latvijas izlasē. Pārstāvēja izlasi arī 2013., 2015. un 2017. gada Eiropas čempionātā.
2017. gadā noslēdza karjeru Latvijas izlasē.
Zirņu pagasts

Upes

Akmeņvalks, Bišu valks, Bukupe, Daku upe, Jāņupīte, Krimelde, Kūrīsas valks, Lapsaišu valks, Naša, Paksīte, Pišķupe, Rugājvalks, Tilgāļu valks.

Vēsture

1945. gadā Skrundas pagastā izveidoja Zirņu ciema padomi. 1954. gadā Zirņu ciemam pievienoja Airītes ciemu, 1966. gadā — daļu Sātiņu ciema, 1977. gadā — daļu Lutriņu un Saldus ciemu teritorijas. 1990. gadā ciems pārdēvēts par pagastu. 2009. gadā pagasts kā administratīva teritorija iekļauts Saldus novadā.
Interneta medija tips

Interneta medija tips (angļu: Internet media type), sākotnēji saukts par MIME tipu (MIME type; pēc MIME), reizēm arī par satura tipu (Content-type; pēc galvenes nosaukuma, kurā tas tiek izmantots), ir divu daļu identifikators faila formātiem internetā. Identifikatori sākotnēji definēti RFC 2046 e-pasta sūtīšanai ar SMTP, bet vēlāk tiem rada pielietojumu arī citos protokolos, piemēram, HTTP un SIP.
Medija tips sastāv vismaz no divām daļām: tipa un apakštipa, kuri atdalīti ar slīpsvītru "/". Vēl var būt neobligāti papildu parametri. Piemēram, teksta tipa apakštipam var būt rakstzīmju kopas (charset) parametrs, kurš rāda simbolu kodējumu, un vairākdaļu tipa apakštipam visbiežāk norāda robežatdalītāju starp daļām.
Tipi vai apakštipi, kas sākas ar "x-", ir nestandarta — tie nav reģistrēti IANA. Apakštipi, kas sākas ar "vnd.", ir specifiski piegādātājam.
Eliakims Mangalā

Karjera

Mangalā profesionāļa karjeru sāka Beļģijas klubā Standard Liège. 2011. gada vasarā viņšpievienojās Portugāles Primeira Liga klubam FC Porto.
2014. gadā Mangalāa parakstīja piecu gadu līgumu ar Manchester City. 2016. gadā viņš tika izīrēts Spānijas La Liga klubam Valencia CF. Nākamajā sezonā tika izīrēts Everton. 2019. gadā Mangala atgriezās Valencia.
Francijas futbola izlasē bijis pieteikts 2014. gada FIFA Pasaules kausam, tomēr nevienu spēli tajā neaizvadīja.
Henrijs III Plantagenets

Biogrāfija

Tronī kāpa 9 gadu vecumā. Valsti līdz viņa pilngadībai pārvaldīja reģenti.
1250. gados, pēc konflikta ar baroniem un pāvestu Aleksandru IV, bija spiests parakstīt vienošanos par regulāra parlamenta sasaukšanu, kā arī apstiprināt Lielo hartu. 1262. gadā pāvests atbrīvoja viņu no šī zvēresta, un karalis ar spēku ķērās pie valsts centralizācijas īstenošanas.
1264. gada 14. maijā Lesteras grāfa Simona d'Monforta (Simon de Montfort) vadītie dumpinieku spēki sagrāva karaļa armiju kaujā pie Lives (battle of Lewes), saņemot gūstā pašu monarhu un viņa dēlu princi Edvardu. Varu valstī uzurpēja grāfs d'Monforts. 1265. gadā Edvardam izdevās bēgt no ieslodzījuma, savākt vasaļus un 4. augustā sagraut grāfa Simona d'Monforta armiju kaujā pie Ivšemas (battle of Evesham), atjaunojot Plantagenetu varu.
Južnoukrajinska

Vēsture

Pilsēta dibināta 1976. gadā sakarā ar Dienvidukrainas AES būvniecību un sākotnēji saukusies Kostjantiņivka-2 (Костянтинівка-2). 1987. gadā piešķirts tagadējais nosaukums un apgabala pakļautības pilsētas statuss.
Jānis Jansons (deputāts)

Biogrāfija

Jānis Jansons piedzima 1908. gada 19. aprīlī Elejas pagastā laukstrādnieku ģimenē. Beidzis Jelgavas Skolotāju institūtu. Līdz 1934. gada rudenim strādājis par skolotāju Rīgas pilsētas Amata mācekļu internātskolā. Septembrī par politisku darbību apcietināts, piespriesti 4 gadi spaidu darbos. Pēc soda izciešanas atbrīvots, bet 1940. gada aprīlī vēlreiz apcietināts. Amnestēts tā paša gada 21. jūnijā, neilgi pēc Latvijas okupācijas.
Jūlijā ticis iecelts par Skolu departamenta direktoru. Tajā pašā mēnesī kandidējis un ticis ievēlēts nedemokrātiskajās Tautas Saeimas vēlēšanās. Pēc Latvijas Republikas inkorporācijas PSRS, 1. oktobrī iecelts par Latvijas PSR Izglītības tautas komisāra vietnieku.
Kritis Otrā pasaules kara laikā, starp 1941. un 1944. gadu, pirms Latvijas PSR Augstākās padomes 1. sasaukuma (bijušās Tautas Saeimas) 3. sesijas sākuma.
2012. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācija

Play-off kārta

Otro vietu ieguvēji aizvadīja papildus play-off spēles par 4 atlikušajām finālturnīra vietām.
 Turcija 0-3  Horvātija (0-3;0-0)
 Igaunija 1-5  Īrija (0-4;1-1)
 Čehija 3-0  Melnkalne (2-0;1-0)
 Bosnija un Hercegovina 2-6  Portugāle (0-0;2-6)
Rīgas mākslinieku grupa

Rīgas mākslinieku grupa bija mākslinieku biedrība Latvijā, kas aktīvi darbojās Rīgā no 1920. līdz 1938. gadam. Tā bija viena no aktīvākajām Latvijas pirmās brīvvalsts laika mākslinieku grupām, kas vietējā mākslas dzīvē iedibināja modernisma tradīcijas. Ar Rīgas mākslinieku grupas praksi tiek saistīts arī skaļākais uzskatu un paaudžu konflikts Latvijas mākslas vēsturē.
Grupa izveidojās no jauno mākslinieku pulciņa "Zaļā puķe" (1914-1915). Grupas dalībnieki pievērsās Rietumeiropas modernās mākslas virzienu studijām. Pulciņa mākslinieki ar nosaukumu "Ekspresionistu grupa" 1919. gadā piedalījās retrospektīvajā izstādē Latviešu māksla, bet tā kā šis nosaukums pilnībā neatbilda grupas dalībnieku daiļrades ievirzei, 1920. gadā "Ekspresionistu grupa" tiek pārdēvēta par "Rīgas mākslinieku grupu".
Sākotnējā darbības fāzē grupas mākslinieki akcentēja impresionisma un dabas atdarināšanas kritiku, piedāvājot mākslinieka personības pašizpausmi, reālajā praksē orientējoties uz mērenām fovisma, kubisma, jaunās lietišķības variācijām, vēlākajā darbības fāzē darbība ievirzījās gleznieciskāka reālisma gultnē.
Rīgas mākslinieku grupas sastāvā ilgāku vai īsāku laika periodu darbojās māslinieki ar dažādu rokrakstu, bet vienas paaudzes cilvēki, kuri bija orientēti uz novatoriskiem meklējumiem. Viņu vidū minami tādi pazīstami Latvijas mākslinieki kā Romans Suta, Aleksandra Beļcova, Uga Skulme, Oto Skulme, Marta Skulme, Ģederts Eliass, Leo Svemps, Jānis Liepiņš, Emīls Melderis, Sigismunds Vidbergs, Konrāds Ubāns, Valdemārs Tone, Jāzeps Grosvalds, Jēkabs Kazaks, Niklāvs Strunke, Erasts Šveics, Jānis Cielavs un citi.
Grupas dalībniekiem lielākoties nebija akadēmiskās mākslas izglītības, studijas viņi bija uzsākuši Rīgā, vēlāk tās turpinot dažādās Krievijas privātās studijās un izglītības iestādēs. Pateicoties tam, mākslinieki spēja absorbēt daudzveidīgo ietekmju sfēru, kurās ietilpa arī avangarda elementi. Šī grupa pakāpeniski iekaroja noturīgu reputāciju, neskatoties uz Kasparsionādes skandālu un apvainojumiem nemākulībā darbības sākumposmā, kuru pamatā bija vecāko un akadēmiski ievirzīto kolēģu bailes par konkurenci. Rīgas mākslinieku grupas izstādes izpelnījās ievērību un atzinību, lai gan 1930. gadu otrajā pusē arī saņēmusi kritiku par aizraušanos ar krāsu un faktūru- formas kvalitātēm, pārāk nosacītu un brīvu figūru tēlojumu un klusās dabas dominanti.

Attēlos redzamie mākslinieki

Rīgas mākslinieku grupa 1923.gadā - no kreisās: Sigismunds Vidbergs, Aleksandra Beļcova, Erasts Šveics, Uga Skulme, Marta Skulme, Jānis Liepiņš, Konrāds Ubāns, Oto Skulme, Jānis Cielavs, Romans Suta, Leo Svemps. 
Rīgas mākslinieku grupa jubilejas izstādē 1930.gadā- priekšplānā sēž Jānis Liepiņš, Oto Skulme, stāv Niklāvs Strunke. 2. rindā no kreisās: Uga Skulme, Erasts Šveics, Konrāds Ubāns, Valdemārs Tone, Jānis Cielavs, Leo Svemps.