google/wiki40b huggingface dataset:
Rīgas Vissvētās Dievmātes Pasludināšanas baznīca

Vēsture

Bieži tiek dēvēta par Svētā Nikolaja Brīnumdarītāja baznīcu. Nikolaja baznīca, kas bija mūra celtne ar koka šķindeļu jumtu, pirmoreiz Rīgas rātes dokumentos bijusi pieminēta 1453. gadā, tomēr uzcelta tā tika daudz agrāk, baznīca bijusi pakļauta Polockas metropolītam. 16. gadsimtā reformācijas laikā Svētā Nikolaja baznīca tikusi izlaupīta. 1582. gadā baznīca tika slēgta, no tās divi zvani tika pārnesti uz Sv. Jāņa baznīcu, savukārt no bronzas priekšmetiem tika ieliets jauns kroņlukturis Jāņa baznīcai. Iespējams, baznīcas ēka saglabājusies līdz 1677. gadam.
No 1710. līdz 1715. gadam tikusi uzcelta Vissvētās Dievmātes Pasludināšanas koka baznīca, kas eksistēja līdz 1773. gadam, kad to un blakus esošo Svētā Nikolaja baznīcu nojauca, no kuras materiāliem tika uzcelta Visu Svēto kapela. No 1774. līdz 1778. gadam tika uzcelta vēl viena Vissvētās Dievmātes Pasludināšanas koka baznīca. 1812. gada kara laikā baznīca tika nodedzināta kopā ar daudzām Rīgas priekšpilsētām.
Jaunās baznīcas projekts, kura autors bija Rīgas pilsētas būvmeistars Teodors Gotfrīds Šulcs, tika apstiprināts 1813. gada 30. maijā. Baznīcas pamatakmens tika likts 1814. gada 10. jūnijā. Baznīca tika uzcelta no saziedotajiem līdzekļiem un valdības piešķirtajiem līdzekļiem. Vissvētās Dievmātes Pasludināšanas baznīcas celtniecība tika pabeigta 1818. gadā, kad to iesvētīja Pleskavas, Vidzemes un Kurzemes bīskaps Jevgeņijs. Šis bija lielākais no koka celtais pareizticīgo dievnams Rīgā. Ēka tika celta kā guļbūve (no priežu baļķiem). Šī ir taisnstūrveida garenbūve, kurai ir nošļaupti stūri, rietumu pusē virs priekštelpas ir piebūvēts zvanu tornis. Šajā baznīcā ir apvienotas divas baznīcas: Vissvētās Dievmātes Pasludināšanas baznīca (celtnes centrālā daļa; noslēdzas ar altāri) un Svētā Nikolaja baznīca (priekšbaznīca, piebūvēta centrālajai celtnei). Faktiski baznīcā ir trīs altāri: galvenais — centrālais, iesvētīts par godu Vissvētās Dievmātes pasludināšanai, un divi altāri priekšbaznīcā (faktiski ir divi sānu altāri, kas dala vienotu būves daļu) — pa labi Sv. Nikolaja Brīnumdarītāja altāris, kurā parasti notiek dievkalpojumi darba dienu laikā un agrā Dievišķā Liturģija svētdienās un lielo svētku dienās, bet pa kreisi — Sv. Sirdsskaidrā Radoņežas Sergija altāris, kurā dievkalpojumi notiek parasti tikai altārsvētkos.
Vissvētās Dievmātes Pasludināšanas baznīcai sākumā nebija krāsns (apkure tika ierīkota 1858. gadā), tādēļ tā darbojās vienīgi siltajā laikā, savukārt Nikolaja baznīca bija apkurināma un darbojās visu gadu. Vissvētās Dievmātes Pasludināšanas baznīca tikusi iesvētīta 1818. gada 14. maijā, savukārt pēc divām dienām tika iesvētīta Svētā Nikolaja baznīca.
19. un 20. gadsimtā tika veikti dažādi pārbūves un remonta darbi. 1839. gadā tika uzcelts koka žogs ap baznīcu, 1886. gadā nomainīja vēl joprojām esošais metāla žogs.
Ceļojums uz Mēnesi

Sižets

Astronomu kluba sanāksmē tās prezidents (profesors) uzstājas ar runu, kurā aicina organizēt ekspedīciju uz Mēnesi. Pēc nelielas diskusijas pieci vīri piesakās kopā ar prezidentu piedalīties ekspedīcijā. Tiek uzbūvēta kapsula šāviņa formā un milzīgs lielgabals, ar ko kapsulu izšaut kosmosā. Seši ekspedīcijas dalībnieki iekāpj kapsulā, un tā tiek izšauta. Mēness attēlots kā cilvēka seja ar acīm. Mēness vēro kapsulas tuvošanos, līdz tā ietriecas tam acī.
Ceļotāji veiksmīgi nokļūst uz Mēness, izkāpj no kapsulas un vēro Zemes pacelšanos virs horizonta. Tad viņi sasedzas un pārlaiž nakti. Debesīs parādās dažādi tēli. Pēc kāda laika sāk snigt, un ceļinieki pamostas. Glābdamies no aukstuma, viņi dodas iekšā alā, kur atrod gigantiskas sēnes. Parādās kukaiņveidīgi Mēness iedzīvotāji. Ceļotāji aizsargājas, dažus nogalina, bet tad tiek saņemti gūstā un aizvesti uz pili pie valdnieka. Tomēr ceļotājiem izdotas aizbēgt. Pieci no viņiem iesēžas kapsulā, bet profesors aiz virves novelk kapsulu no kraujas un tā aizlido kosmosā. Viens Mēness iedzīvotājs (Selenīts) pēdējā brīdī pieķēries aizlido līdzi.
Kapsula kopā ar profesoru virvē un Selenītu iekrīt okeānā, visi tiek izglābti un kapsula tauvā vesta uz krastu (tālāk iztrūkst dažu kadru). Filma beidzas ar parādi par godu ekspedīcijas dalībniekiem. Redzams arī sagūstītais Selenīts. Tiek atklāta piemiņas statuja ar uzrakstu latīņu valodā Labor omnia vincit ("Darbs uzvar visu").
Barencburga

Vēsture

Barencburgu 1920. gadā dibināja Nīderlandes kompānija Nederlandsche Spitsbergen Companie akmeņogļu raktuvju ekspluatēšanai un nodēvēja to par godu arhipelāga pirmatklājējam Villemam Barencam. 1932. gadā ogļu ieguves koncesiju pārpirka PSRS trests Arktikugol. Mūsdienās raktuves iegūst ap 120 000 tonnu ogļu gadā, kas lielākoties tiek piegādātas patērētājiem Eiropā.
Kopš 2007. gada, kad samazinājās ogļu ieguves apjoms, Barencburgas darbība tiek diversificēta. Tiek attīstīts tūrisms un zinātniskā un pētnieciskā darbība. Pastāvīgi darbojas hidrometeoroloģiskā observatorija un Polārās ģeofizikas institūta observatorija. Kopš 2013. gada darbojas Krievijas zinātniskais centrs Špicbergenā.
Varbūtība

Varbūtība zinātnē ir ticamu un nejaušu notikumu iespējamība. Tas tiek izteikts kā skaitlis, kā lielums, kas izsaka labvēlīgā gadījuma notikuma iestāšanās biežumu attiecībā pret citiem iespējamajiem notikumiem. Bieži vien varbūtība tiek izteikta procentos. Matemātikas nozari, kas pēta un analizē varbūtību, sauc par varbūtību teoriju. Varbūtība ir cieši saistīta ar statistiku. Vēl varbūtība tiek apskatīta arī citās zinātnēs, kā arī filozofijā.
Varbūtības skaitliskā vērtība dažos gadījumos tiek iegūta no “klasiskās” definīcijas, tas ir, labvēlīgo notikumu skaits pret visu iespējamo notikumu skaitu. Piemēram, ja loterijā laimestu iegūst viens no 1000, tad tāda arī ir varbūtība, tas ir, 1:1000. Citos, sarežģītākos gadījumos, varbūtības noteikšanai ir nepieciešama statistiskā pieeja, piemēram, simts reizes metot basketbola bumbu grozā, tajā trāpa 61 reizi, tad tas liek domāt, ka varbūtība iemest bumbu ir 61:100.

Gadījuma notikums un gadījuma lielums

Notikumus iedala droši sagaidāmajaos notikumos, gadījuma notikumos un neiespējamajos notikumos. Droši sagaidāmie notikumi ir tie, kas pie noteiktiem apstākļiem vienmēr izpildās; tādi parasti ir zinātnēs. Savukārt neiespējamie notikumi ir tādi, kuri pie noteiktiem apstākļiem nav iespējami.
Gadījuma notikums A var notikt un var nenotikt. Kā piemērus var minēt metamo kauliņu, tas ir, var uzmest, piemēram, divnieku un var neuzmest to, vai, nopērkot loterijas biļeti, varat iegūt laimestu vai nevarat. Gadījuma notikumam ir kvalitatīva daba. Savukārt gadījuma lielumam ir kvantitatīva daba, tas ir, dažādos mēģinājumos var iegūt noteiktas vērtības, bet katrā atsevišķā mēģinājumā tikai vienu konkrētu vērtību. Gadījuma lieluma vērtība katrā mēģinājumā var būt atšķirīga.
Latvijas Rallija čempionāts

Latvijas Rallija čempionāts ir Latvijas autorallija čempionāts. 2010. gadā čempiona tituli tika izcīnīti trīs klasēs. 2011. gadā Latvijas Rallija čempionāts risinājās septiņos posmos, viens no kuriem notika Lietuvā, bet pārējie seši Latvijā. Čempioni tika noskaidroti klasēs N4, A+ un 2WD.
Bahreina

Valsts pārvalde

Valstī kopš 1783. gada valda al Halifu dinastija. 2001. gada referenduma rezultātā Bahreina no emirāta pārtapa konstitucionālā monarhijā. 2002. gadā valstī notika pirmās parlamenta vēlēšanas. Parlaments sastāv no 40 deputātiem ar padomdevēja tiesībām. Valsts galva kopš 1975. gada ir karalis Hamads, kurš ieceļ premjerministru (kopš 1971. gada premjerministrs ir karaļa tēvocis kroņprincis Salamans bin Hamads al Halifa) un apstiprina tā izvēlētos Ministru kabineta locekļus.

Ārpolitika

Kopš 1981. gada Bahreina ir Līča Sadarbības padomes (Gulf Cooperation Council) dalībvalsts, NATO ārējais partneris un sabiedrotais.
Bahreinā atrodas ASV jūras kara spēku Piektās flotes bāze.

Iekšpolitika

Valsts vara koncentrējas sunnītu elites rokās. Politiskā opozīcija koncentrējas ap šiītu Islāma nacionālās vienošanās asociāciju (vadītājs šeihs Ali Salmans), kam parlamentā ir 18 deputātu mandāti. 2011. gada pavasarī notikusī tautas sacelšanās, pieprasot valsts pārvaldes demokratizāciju un reālas konstitucionālās monarhijas ieviešanu, tika apspiesta ar policijas un Saūda Arābijas un Apvienoto Arābu Emirātu iejaukšanos.

Iedzīvotāji

Pēc 2010. gada datiem Bahreinā dzīvoja aptuveni 1 234 571 iedzīvotāju, no kuriem 46% (568 399) bija pilsoņi un 54% (666 172) nepilsoņi.
Vēl arvien iedzīvotāji pārsvarā ir arābi, tomēr vairāk kā 300 000 imigrantu bija no Indijas. Pēc reliģiskās piederības 90% iedzīvotāju ir musulmaņi (šiīti - 65%, sunnīti - 35%).

Ekonomika

Bahreinas ekonomika pārsvarā balstās uz naftas un gāzes ieguvi, taču, izsīkstot izrakteņu atradnēm, pēdējos gados attīstās arī citas nozares. Tā ir pirmā Persijas līča valsts, kuras naftas krājumi ir praktiski beigušies. Bezdarbs ir aptuveni 15%, kas ir augstākais rādītājs līča valstu vidū. Valstī ir izveidota viena no reģionā labākajām izglītības un veselības aizsardzības sistēmām.
Pēdējos gados Bahreinā ir attīstījies tūrisms, jau vairākus gadus notiek F1 sacensības (Bahreinas Grand Prix). Populārākie tūrisma objekti ir Manāmas tirgus, Al-Kamisas mošeja, Bahreinas forts, Pērļu zvejas muzejs, Aradas forts, Karaļa Fahada dambis, Naftas urbums Nr.1, Naftas muzejs.
Plašas investīcijas te veic Igaunijas investīciju fonds LHV Persian Gulf Fund.
Oktobra manifests

Oktobra manifests (krievu: Октябрьский манифест) bija 1905. gada 30. oktobrī Krievijas imperatora Nikolaja II izsludināts manifests, kas pasludināja tautai pilsoniskās — vārda, preses, sapulču, biedrošanās brīvības, solīja sasaukt Valsts Domi, kuras vēlēšanās piedalītos arī strādnieki un pilsētu inteliģence. Domei bija paredzētas likumdošanas tiesības. Manifests bija kā atbilde uz 1905. gada revolūcijas eskalēšanos.
1905. gada oktobrī Maskavā sākās plašs streiks, kas tuvākajās dienās aptvēra visu valsti. Streikam plešoties plašumā tajā iesaistījās vairāk kā 2 miljoni cilvēku. Tā kā streiks radīja jūtamas problēmas valsts ekonomikai, tad imperators nolēma piekāpties revolucionāru priekšā, izdodot Oktobra manifestu. Manifestu izstrādātājs bija Sergejs Vite. Kopā ar augustā izdoto manifestu Oktobra manifests paredzēja sasaukt pirmo parlamentu Krievijas vēsturē. Reizē gan imperators paturēja veto tiesības pret parlamenta pieņemtajiem likumprojektiem, kā arī paredzēja iespēju atlaist parlamentu. Pilsonisko brīvību pasludināšana ļāva veidot partijas un biedrības, rīkot mītiņus, kā arī veikt citas politiskās darbības, kas līdz tam bija noliegtas.
Harijs Spanovskis

Biogrāfija

Dzimis 1958. gada 28. februārī Rīgā, mācījās Rīgas 50. vidusskolā, pēc tās beigšanas iestājās Latvijas Valsts Universitātes Juridiskajā fakultātē, paralēli mācījās Rīgas kinostudijas Tautas kinoaktieru studijā. Pēc otrā kursa no Juridiskās fakultātes aizgāja un iestājas Dailes teātra 7. studijā, ko beidza 1982. gadā, vienlaicīgi iegūstot arī Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātes augstāko izglītību specialitātē "Dramatiskā teātra un kino aktieris". Dailes teātra izrādēs piedalījies jau no 1974. gada. H. Spanovskis spēlēja ne vien teātrī, viņam bija lomas arī kino un TV.
Piedalījies mūziklu izrādēs, sniedzis koncertus kopā ar aktieri Jāni Paukštello. Ierunājis latviešu tulkojumu seriālam "Hameleonu rotaļas".
No pirmās laulības, kad pēc gada kopdzīves nomira sieva, viņam palika meita Laura. 20 gadus ilgušajā kopdzīvē ar Maiju Ķirsi piedzima meita Anna (1983) un dēls Kristaps (1990). Vēlāk, attiecībās ar Ievu Grasi piedzima meita Sofija (2003).
Benoni aizsardzība

Vēsture

Terminu "Ben-Oni" ieviesis vācu šahists A. Rainganums grāmatā "Ben-Oni, vai Aizsardzība pret gambīta gājieniem šahā" (1825). Pirmoreiz spēlēta partijās V. Ganšteins — T. Laza (Berlīne, 1841) un H. Stauntons — P. Sentamāns (mačs, 1843).

Stratēģiskā ideja

Melnie labprātīgi atdod baltajiem telpas pārsvaru, cenšoties panākt aktīvu pretspēli, kombinējot flangu operācijas ar spiedienu uz balto centru.
Tripole

Vēsture

Dibinot pilsētu, Feniķieši tai deva vārdu Oea, pamatojot, ka pilsēta jābūvē vietā, kur jau kādreiz ir atradusies vietējo cilšu apmetne. Feniķiešus arī ļoti piesaistīja dabiski veidotā osta rietumu krastā, kas bija kā viegli aizsargājama pussala, uz kuras sākās kolonijas attīstība.
Vēlāk tā kļuva par grieķu koloniju, tad romiešu, kuru vienīgā saglabājusies celtne ir Markam Aurēlijam veltītā arka. Vēlāk pēc Romas impērijas sabrukuma Tripole nonāk musulmaņu un pēc tam Ēģiptes pārvaldībā. No 16. līdz 19. gadsimtam tā ir Otomāņu impērijas sastāvā.
Pēc Otomaņu impērijas sakāves, Tripoli okupē Itālija un tā faktiski kļūst par tās koloniju. Itālijas kontrolē Tripole ir līdz 1943. gadam, kad līdz pat 1951. gada neatkarības pasludināšanai pārvaldi pārņem briti. Pēc 1947. gada miera līguma Tripole tiek atdota Lībijai.

Saimniecība

Tripoles galvenās rūpniecības nozares aptuveni līdzīgās daļās ir mašīnbūve, metālapstrāde, ķīmiskā, rūpniecība vieglā rūpniecība, cementa ražošana, un pārtikas rūpniecība. Uz rietumiem, tuvējā Zāvijas pilsēta ir liels naftas pārstrādes uzņēmums. Tripoles pievārtē var redzēt ganāmies aitas, bet lielāko daļu piepilsētas klāj tuksneša smiltis. Nozīmīgu lomu Tripoles tautsaimniecībā ieņem tūrisms, kas veido arī daļu no Lībijas iekšzemes kopprodukta.

Transports

Tripolei ir aktīva gaisa satiksme un nesen uzbūvēta iespaidīga mēroga lidosta. Pilsētā kursē sabiedriskais transports, ir attīstīta dzelzceļa satiksme un sevišķi nozīmīga ir jūras satiksme. Tripoles osta nodrošina Lībijas eksportu uz ārvalstīm. Pēdējos gados modernizēti autoceļi un pilsētu apvij platas autostrādes. Kad pilsēta atradās Itālijas okupācijā, tajā kursēja viens no pirmajiem FIAT vilcieniem.

Sports

Futbols ir populārākais sporta veids Tripolē. Lībijas galvaspilsētā ir labākie futbola klubi valstī - Al Madina, Al Ahly Tripoli un Al Ittihad Tripoli, kā arī pārējie futbola klubi - Al Wahda Tripoli un Addahra.
Birgita Ingeborga Alise

Darbība

Viņa nodarbojas ar golfu un labdarību, viņa ir nodibinājusi golfa sacensības, kuras ir nosauktas viņas vārdā. Ir beigusi studijas sporta programmā un kļuvusi par vingrošanas direktori. Tradicionāli katru gadu Maljorkā piedalās Zviedrijas Nacionālās dienas un Lūcijas dienas svinībās.
Sojuz TMA-04M

Pirmsstarta sagatavošana

Sākotnēji Sojuz TMA-04M bija plānots palaist orbītā 2012. gada 29. martā. Janvāra beigās, veicot nolaižamā aparāta hermētiskuma pārbaudes, tika atklāta nepieļaujama deformācija. Lai sagatavotu rezerves nolaižamo aparātu tā vietā, starts tika pārcelts par 1,5 mēnešiem.

Lidojuma gaita

Starts notika 2012. gada 15. maijā 03:01:23 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas.
Ar SKS kosmosa kuģis saslēdzās 17. maijā 04:35:56 UTC pie Poisk moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās operācijas notika automātiskā režīmā.
2012. gada 16. septembrī 23:09 UTC Sojuz TMA-04M atvienojās no stacijas. 17. septembrī 02:52:53 UTC kosmosa kuģa nolaižamais aparāts nolaidās Kazahstānas stepē.
Čečenijas-Ingušijas APSR

Čečenijas-Ingušijas APSR (čečenu: Нохч-ГІалгІайн Автономнин Советски Социалистически Республика; krievu: Чече́но-Ингу́шская Автономная Советская Социалистическая Республика) bija viena no Krievijas PFSR autonomajām republikām Ziemeļkaukāzā. Tā robežojās ar Gruzijas PSR dienvidos, Krievijas PFSR Stavropoles novadu ziemeļos, Dagestānas APSR austrumos un Ziemeļosetijas APSR rietumos.
Nu ar Dievu, Vidzemīte

Nu ar Dievu, Vidzemīte ir latviešu tautasdziesma Jāņa Cimzes apdarē, kas izdota dziesmu krājuma "Dziesmu rota" otrajā burtnīcā ar nosaukumu “Lauka puķes” 1872. gadā.
Pēc latviešu dziesmusvētku pētnieka Valentīna Bērzkalna domām, šī karavīru atvadu dziesma pieder pie autora labākajiem tautasdziesmu apdares paraugiem.

Vēsture

J. Cimzes latviešu karavīru dziesmu "Nu ar Dievu, Vidzemīte" dziesmu svētkos dziedāja Pirmo Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku laicīgo dziesmu koncertā. Otrajos Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas svētkos to programmā ierakstīja kā "Nu ar Dievu, Vid(Kur)zemīte", kuru varēja dziedāt gan vidzemnieki, gan kurzemnieki, bet Trešajos Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas svētkos atkal kā "Nu ar Dievu, Vidzemīte".
Slāpekļa(III) oksīds

Molekulas uzbūve

Infrasarkanās spektroskopijas dati liecina, ka N₂O₃ kristāliskā formā pastāv divās modifikācijās: stabilajā O=N−NO₂ un nestabilajā O=N−O−N=O. Stabilās modifikācijas molekula ir planāra, saite starp slāpekļa atomiem ir līdzīga analoģiskai saitei hidrazīna molekulā.

Izmantošana

Laboratorijās lieto tīras slāpekļpaskābes un nitrītu iegūšanai.
Valdis Rūja

Valdis Rūja, īstajā vārdā Valdis Kriķis (1928) ir latviešu dzejnieks. Rakstnieku Savienības biedrs (1956).

Dzīvesgājums

Dzimis 1928. gada 9. janvārī Rūjienā strādnieka ģimenē. Mācījās Rūjienas vidusskolā, pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā laikrakstā "Padomju Jaunatne" publicēja dzejoli "Dziesma mātei". Pēc skolas beigšanas pārcēlās uz Rīgu un 1947. gadā iestājās Dailes teātra dramatiskajā studijā, bija Dailes teātra aktieris (1947-1951).
1951. gadā sāka strādāt par Radiokomitejas redaktoru. 1955. gadā iznāca viņa pirmais dzejoļu krājums "Lāstekas krīt", 1958. gadā "Viršu vainags", 1960. gadā viņš kļuva par žurnāla "Karogs" literāro līdzstrādnieku. 
1962. gadā Valdi Rūju iecēla par Drāmas teātra direktoru, 1965. gadā par Operas un baleta teātra direktoru, 1967. gadā par kultūras nama "Ziemeļblāzma" direktoru. No 1969. līdz 1988. gadam viņš bija izdevniecības "Liesma" redaktors. 
Pēc 2000. gada izdeva memuāru grāmatas "Kas to Rīgu dimdināja?" (2000) un "Ozoli vēl Latvijā" (2001).

Darbi

Izdotas vairāk nekā 40 Valda Rūjas grāmatu, galvenokārt dzejoļu krājumi. Viņa ienākšana literatūrā Staļina laikā notika dzejas attīstībai nelabvēlīgā laikā, kad tika noliegta cilvēka subjektīvo pārdzīvojumu atklāsme, dominēja prasība pēc padomju pozitīvisma, optimistiska dzīves attēlojuma. Šī dogma noteica arī Rūjas dzejas patētiski abstrakto raksturu. Īpaša vieta Rūjas daiļradē ir latviešu strēlnieku tēmai.

Piemiņa

Pie Valda Kriķa tēva celtā nama Rīgas ielā 40 Rūjienā atklāta informācijas plāksne "šajā mājā 1928. gada 9. janvārī dzimis dzejnieks un aktieris Valdis Rūja."
Mehāniskais transportlīdzeklis

Mehāniskais transportlīdzeklis ir pašgājējs transportlīdzeklis, kas pārvietojas pa ceļu ar savu enerģiju, tajā skaitā arī traktortehnika un trolejbusi. Pie mehāniskajiem transportlīdzekļiem nepieskaita sliežu transportlīdzekļus (vilcienus un tramvajus).
Mehāniskā transportlīdzekļa dzinējspēku nodrošina dzinējs, parasti iekšdedzes dzinējs vai elektrodzinējs, vai divu dzinēju kombinācija, tādi kā elektriskais hibrīddzinējs un elektriski uzlādējamiem hibrīddzinējs. Juridisku iemeslu dēļ mehāniskos transportlīdzekļus klasificē vairākās transportlīdzekļu klasēs, tajā skaitā vieglajās automašīnās, autobusos, motociklos, bezceļu transportlīdzekļos, vieglajās kravas automašīnās un kravas automašīnās.  Šī klasifikācija var atšķirties atkarībā no katras valsts tiesību aktiem. ISO 3833: 1977 ir standarts autotransporta līdzekļu tipiem, terminiem un definīcijām. Lai izvairītos no tā, ka cilvēkiem ar kustību ierobežojumiem būtu nepieciešama vadītāja apliecība, īpašas atzīmes un apdrošināšana, elektriskie ratiņkrēsli netiek uzskatīti par mehānisko transportlīdzekli.
Liepājas jūrskola

Liepājas jūrskola bija 1843. gadā dibināta privāta mācību iestāde.

Vēsture

Jūrskola dibināta 1843. gadā kā privāta jūrskola kur mācības notika vācu valodā. Darbojusies līdz 1861. gadam kad pārveidota par navigācijas klasi Liepājas proģimnāzijas sastāvā. Līdz 1876. gadam klasi beidza 130 audzēkņi. 1876. gadā navigācijas klase, balstoties uz 1867. gada jūrskolu likuma, pārveidota par I (zemākās) kategorijas jūrskolu. 1880. gadā pārveidota par III (augstākās) kategorijas jūrskolu. Līdz 1897. gadam skolā bija mācījušies 1250 skolnieki un diplomus ieguvuši: 97 tālbraucēju kapteiņi, 131 tuvbraucēju kapteinis un tālbraucēju stūrmanis un 67 tuvbraucēju kapteiņi.
Pēc 1902. gada jūrskolu likumdošanas izmaiņām Liepājas jūrskola bija I (augstākās) kategorijas jūrskola kurā sagatavoja 1. un 2. šķiras stūrmaņus. Jūrskola darbojās līdz Pirmajam pasaules karam kad to evakuēja uz Krieviju.

Vēsture Latvijas republikā

1929. gadā Liepājā tika atvērta jūrskola ar kuģu vadītāju, kuģu mehāniķu un zvejniecības nodaļu. Jūrskolā mācījās 131 audzēknis. Sākoties ekonomiskajai krīzei samazinājās pieprasījums pēc diplomētiem jūrniekiem un jūrskolu 1936. gadā pārdēvēja par Valsts zvejniecības un zivkopības skolu ar mācību ilgumu- 4 mēneši. Skolas darbojusies līdz 2. pasaules karam.
Briežvaboļu dzimta

Ekoloģija

Šīs vaboles dzīvo mežos, galvenokārt ir aktīvas, naktij tuvojoties. Barojas ar sulu, kas iztek no bojāta koka stumbra vai zara. Kāpuri attīstās vecu koku koksnē.
Horhe Kori

Biogrāfija

Šaha turnīros piedalās kopš 2002. gada. Kopš 2003. gada pārstāvējis Peru Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījis 2 zelta (2009. gadā U14 vecuma grupā, 2011. gadā U16 vecuma grupā) un bronzas (2012. gadā U18 vecuma grupā). Četras reizes uzvarējis Panamerikas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās (2005 - U10, 2006 - U12, 2008 - U14, 2009 - U18).
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā dalījis 2. vietu Buenosairesas turnīrā Simon Bolivar Copa (2009), dalījis 1. vietu Limas turnīrā III Open Jose Marca In Memoriam Premier (2010), dalījis 1. vietu Benasque Open (Spānija, 2014) un izcīnījis 2. vietu Iberoamerikas valstu šaha čempionātā (2014).
Pārstāvējis Peru komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (2010, 2014-2016). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (2018) un bronzas (2016) medaļas.
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Kori piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2010. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Personīgā dzīve

Horhes māsa Dejsi Kori arī ir šaha lielmeistare.
Autoceļš P53

Vēsture

2015. gada 9. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa P53 posma Viļķi-Lāde (8,5-18,4km) seguma atjaunošanu.
Ankaras kauja

Pirmsākumi

Turku-mongoļu vadonis Timurs bija kļuvis par varenāko mongoļu valdnieku kopš Čingishana laikiem. Viņš bija cēlies no kādas Turkistānas tjurku augstmaņu ģimenes atzara un pēc ilgas un nepārtrauktas karošanas bija atkal apvienojis sadrumstaloto Čingishana impēriju.
1390. gadā Timurs bija iekarojis Gruziju un Armēniju, kad par viņa kaimiņvalsti kļuva Osmaņu impērija. Abu valstu starpā izcēlās tieši militāri konflikti. Pēc tam, kad Bajezids I, piedraudot ar karu, pieprasīja no kāda turku emirāta atlīdzību par to, ka viņi bija pārgājuši Timura ietekmē, Timurs šādu rīcību uztvēra kā personīgu apvainojumu un 1400. gadā izlaupīja Osmaņu impērijā Sebastes pilsētu (tag. Sivasa). Bajezids bija ļoti saniknots un sapulcinājis savus spēkus, devās ar karaspēku stāties pretī Anatolijā iebrukušajam Timuram. Pirms konflikta abu valstu vadītāji apmainījās ar savstarpēju apvainojumu vēstulēm, kas vēl vairāk saasināja attiecības abu starpā.

Karaspēks

Interneta lapā  teikts: „Karaspēki bija pēc skaita aptuveni vienādi. Tomēr atsevišķu aculiecinieku teiktais norāda uz to, ka Timura karaspēkā bija vairāk par miljonu karavīru. Patiesais skaits visdrīzāk bija ap 200’000. Turklāt, Bajezida armija bija aptuveni tādā pašā skaitā kā Timuram, tomēr tie bija pārsvarā kājinieki, bet Timuram tie pārsvarā bija jātnieki un viņam pat esot bijuši daži indiešu ziloņu jātnieki.”

Kauja

Kauju sāka Osmaņu impērija ar vispārēju uzbrukumu, kuru atvairīja Timura kavalērijas strēlnieki. Tika nogalināti vairāki tūkstoši uzbrucēji, bet pārējie padevās Timuram. Čubukas upīte — abu armiju galvenais ūdens avots — jau pirms kaujas tika aizdambēta, lai Timura armijai būtu ūdens krātuve un tā rezultātā Osmaņu armija palika bez jebkādas ūdens apgādes. Pēdējā cīņa notika pie Čatala kalna. Osmaņu armija, kas bija nomocīta no slāpēm, tika sakauta, bet Bajezids I paguva ar dažiem tūkstošiem jātnieku atgriezties tuvējos kalnos. Tomēr Timurs jau bija paspējis kalnus aplenkt un drīz sagūstīja Bajezidu I.