google/wiki40b huggingface dataset:
Rīgas Debesbraukšanas baznīca

Vēsture

Līdz 1845. gadam pareizticībā bija pārgājuši ap 120 latviešu, tādēļ no savam mājām Madlienā padzītais Rīgas brāļu draudzes sludinātājs Dāvids Balodis (1809-1864) vērsās pie Rīgas pareizticīgo bīskapa Filareta ar lūgumu nodot latviešu pareizticīgo draudzes rīcībā kādu baznīcu. Šo lūgumu izskatīja Krievijas pareizticīgo baznīcas Svētā sinode un nolēma atļaut dievkalpojumu noturēšanu latviešu valodā Rīgas Dievmātes patvēruma (Pokrova) kapsētas baznīcā. Pirmo dievkalpojumu latviešu valodā noturēja 1845. gada 29. aprīlī priestera Jēkaba Mihailova (Яков Михайлов) un diakona Pētera Popova (Петр Попов) vadībā. Jēkabs Mihailovs pirms tam bija vadījis pareizticīgo baznīcas grāmatu latviskošanu. 1858. gadā apvienoja Pokrova kapsētas baznīcas latviešu un krievu draudzes un dievkalpojumus sāka noturēt jauktā baznīcslāvu un latviešu valodā. Apvienotās draudzes locekļu skaits sasniedza 1200 cilvēku.
1867. gadā Pokrova kapos uzbūvēja otru kapsētas baznīcu — Debesbraukšanas pareizticīgo baznīcu. Kad 1875. gada 18. decembrī nodega vecā Pokrova kapsētas baznīca, tās vietā līdz 1879. gadam uzcēla jaunu baznīcu, uz kuru pārgāja krievu draudze, bet Debesbraukšanas baznīcā palika vienīgi latviešu draudze. Tajā par draudzes priesteri apstiprināja Andreju Kangeru, kas kalpoja šajā amatā līdz 1909. gadam. 1892. gadā arhitekts Konstantīns Pēkšēns pēc draudzes vēlēšanās izstrādāja baznīcas pārbūves projektu, tomēr konsistorija Pēkšēna projektu neapstiprināja un pārbūve tika veikta pēc eparhijas arhitekta V. Lunska plāna. 1902. gadā iesvētīja mazo altāri, bet 1903. gadā galveno altāri. Pēc A. Kangera nāves 1909. gadā Rīgas Debesbraukšanas latviešu pareizticīgo baznīcā kā priesteri kalpoja Jānis Bormanis, Jānis Jansons, Pēteris Balodis, Kirils Blodons, Aleksandrs Lismanis, Pēteris Bērziņš.
Pēc Otrā pasaules kara, pateicoties regulārajiem dievkalpojumiem, padomju varas iestādes baznīcu neslēdza. Līdz 1995. gadam kā draudzes priesteris kalpoja Vladimirs Merkuļjevs (Владимир Меркульев), pēc tam Nils Druvaskalns.
Baznīcas augstums, neieskaitot krustu garumus, ir 26,6 metri, ieskaitot centrālo krustu garumu, celtnes augstums sasniedz vismaz 29 metrus. Centrālo krustu garums ir 3 metri, mazāko krustu garums — 1,5 — 2 metri.
Ritmblūzs

Ritmblūzs, arī ritmendblūzs (angļu: rhythm and blues) vai R&B, pazīstams arī kā R'n'B vai RnB, ir populārās mūzikas žanrs, kas apvieno džeza, gospeļa un blūza elementus. Tā pamatā ir mainīgs ritms un interesanta melodija. Tēmas mēdz atkārtoties, ar tām variē.
Aleksandrs Mogiļnijs

Spēlētāja karjera

Spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis PSRS līgas klubu Maskavas CSKA, kā arī NHL klubus Bufalo "Sabres", Vankūveras "Canucks", Ņūdžersijas "Devils" un Toronto "Maple Leafs". 1988. gada NHL draftā viņu "Sabres" izraudzījās ar kopējo 89. kārtas numuru. 2000. gadā "Devils" sastāvā izcīnīja Stenlija kausu. 1992.—1993. gada sezonā A. Mogiļnijs kopā ar Tēmu Selenni bija līgas līderis gūtajos vārtos. 2002.—2003. gada sezonā viņš saņēma Lēdijas Bingas balvu kā korektākais spēlētājs attiecīgajā sezonā. NHL karjeras laikā piedalījies četrās Visu zvaigžņu spēlēs (1992, 1993, 1994, 1996), tāpat divas reizes spēlētājs tika iekļauts līgas simboliskajā otrajā izlasē.
PSRS hokeja izlases sastāvā izcīnījis zelta medaļu 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs un 1989. gada Pasaules čempionātā.
Sigismunds II Augusts

Pilns tituls

Kā Polijas karalis Sigismunds svarīgākos valsts dokumentus cita starpā parakstīja kā "Livonijas kungs un mantinieks", kas norādīja uz to, ka pēc Livonijas iekarošanas viņam bija tiesības uz tās valdnieka pārmantojamo titulu:
"Sigismunds Augusts, no Dieva žēlastības karalis Polijai, lielhercogs Lietuvai, tāpat Krakovijas, Sandomirijas, Siradijas, Lančicijas, Kujāvijas, Kijevijas, Rutēnijas, Volīnijas, Prūsijas, Mazovijas, Podlēzijas, Kulmas, Elbingas, Pomerānijas, Žemaitijas, Livonijas u.c. kungs un mantinieks." 
(Sigismundus Augustus Dei gratia rex Poloniae, magnus dux Lithuaniae, nec non terrarum Cracoviae, Sandomiriae, Siradiae, Lanciciae, Cuiaviae, Kijoviae, Russiae, Woliniae, Prussiae, Masoviae, Podlachiae, Culmensis, Elbingensis, Pomeraniae, Samogitiae, Livoniae etc. dominus et haeres).

Dzīves gājums un svarīgākie notikumi

Sigismunds II Augusts bija Lietuvas dižkunga un Polijas karaļa Jagaiļa mazmazdēls. Par karali viņš kļuva pēc sava tēva Sigismunda I nāves. 
Viņa valdīšanas laikā 1561. gadā parakstīja Viļņas ūniju, saskaņā ar kuru Livonijas konfederācija nonāca Sigismunda II Augusta pakļautībā, bet Gothards Ketlers saņēma valdījuma daļu Livonijas - Kurzemi un Zemgali, kuru pārvaldīja kā Polijas karaļa vasalis. No 1566. gada 26. augusta līdz 26. decembrim Grodņā notika Lietuvas Seims, kurā tika noslēgta Livonijas un Lietuvas reālūnija (latīņu: Privilegium Unionis cum Magno Ducatu Lithuania). Pēc reālūnijas nosacījumiem Lietuvas dižkunigaitis Sigismunds II Augusts kļuva par pirmo Livonijas hercogu.
1569. gadā tika noslēgta Ļubļinas ūnija un Polijas karaliste ar Lietuvas lielkņazisti kļuva vienota valsts.
Sigismunds II Augusts bija trīsreiz precējies, tomēr viņam nebija bērnu, tādēļ pēc karaļa nāves izbeidzās Jagellonu dinastija, Polijas kronis kļuva vakants un karaliste kļuva par federālu monarhiju, kurā karalis tiek ievēlēts.
Dzelzceļa līnija Zemitāni—Šķirotava

Dzelzceļa līnija Zemitāni—Šķirotava ir dzelzceļa līnija Latvijā, Rīgā, kas savieno Zemitānu un Jāņavārtu (Šķirotavas stacijas J parks) stacijas (vienīgās stacijas līnijā). Līnijas garums ir 4 km, tajā ir 2 sliežu ceļi, kuri abi ir elektrificēti, bet elektrovilcienu kustība līnijā nenotiek. Salīdzinot ar citām dzelzceļa līnijām, šajā līnijā kursē visvairāk kravas vilcienu diennaktī — 45 vilcieni abos virzienos (pēc 2013./2014. gada grafika). Maksimālais vilcienu kustības ātrums līnijā ir 40 km/h.

Vēsture

Dzelzceļa līnija tika uzbūvēta 1902. gadā, pēc A. V. Verhovskoja izstrādātā Rīgas dzelzceļa mezgla izbūves (rekonstrukcijas) projekta.
Padomju laikos un līdz 2000. gadam līnijā regulāri kursēja elektrovilcieni maršrutos Ogre—Salaspils—Vecāķi (kādreiz līdz pat Carnikavai), neiebraucot Rīgas pasažieru stacijā. 2001. un 2002. gadā elektrovilcieni nekursēja, bet 2003. gadā kursēja pēc atsevišķa rīkojuma. Pēc 2003. gada elektrovilcieni vairs nekursē. Bija plānots, ka elektrovilcieni kursēs 2012. gadā, bet neviens reiss tā arī netika norīkots.
2008. gadā līnijā samazināts kustības ātrums no 80 km/h uz 40 km/h.
Minerālu uzskaitījums no R līdz S

Pēdējoreiz atjaunots 2006. gada 15. septembrī.
Nav iespējams sastādīt precīzu un nekļūdīgu "pasaules minerālu sarakstu". Ar jaunu minerālu reģistrāciju, aprakstīšanu un nosaukumu došanu nodarbojas Starptautiskā Mineraloģijas asociācija. Tomēr pirms 1959. gada atklātie minerāli nav izgājuši mūsdienās pieņemto oficiālo nosaukuma došanas procedūru - kopš šī laika daļa no šiem agrāk atklātajiem minerāliem ir apstiprināti kā atsevišķi minerāli, toties citi vairs netiek uzskatīti par atsevišķu minerāla veidu. Šajā sarakstā iekļauti dažādi minerālu nosaukumi - gan tie, kas apstiprināti pēc 1959. gada, gan arī agrāk aprakstītie minerāli, par kuriem joprojām pastāv uzskats, ka tie ir atsevišķi minerāli. Ja Jūs šeit neatrodat kādu literatūras avotā minētu minerālu, tas visdrīzāk ir ieguvis citu nosaukumu, sadalīts vairākos minerālos vai atzīts par neesošu.
Tā kā šis saraksta izmērs pārsniedz ērta Vikipēdijas saraksta izmērus, tas sadalīts alfabēta grupās. Minerāli ir grupēti pēc nosaukumiem šādā veidā:
A-C - Č-G - Ģ-J - K-Ļ - M-P - R-S - Š-Ž.
Minerāli sakārtoti pēc to nosaukumiem latviešu valodas alfabēta secībā.
Jaremče

Vēsture

Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā teritorija iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām. Rakstos Jaremče pirmoreiz minēta 1787. gadā.
Pēc Pirmā pasaules kara Jaremče iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī, un attīstījās kā kūrorts. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Jaremče tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada līdz 1944. gada atradās vācu okupācijā. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Traķu pils

Vēsture

Galves ezera krastā jau kopš Ģedimina laikiem atradās Vecā Traķu pils.
Pils būvniecība notika vairākos posmos. Pirmais posms noritēja 14. gadsimta otrajā pusē, kad Ķēstutis sāka būvēt pili uz lielākās no trim Galves ezera salām. Šajā pilī valdnieks pavadīja mūža nogali. 1377. gadā pils pārcieta Teitoņu ordeņa bruņinieku uzbrukumu. Pie pils notika kauja starp Jagaili un Vītautu Dižo. Drīz pēc šīs cīņas tika uzsākts pils būvniecības otrais posms, kas ilga līdz 1409. gadam.
16. gadsimta beigās Traķi savu nozīmi bija zaudējuši un no 17. gadsimta senā pils pamazām sāka sabrukt. Laiku pa laikam bija mēģinājumi to atjaunot un uzturēt, tomēr īsta konservācija sākās tikai 20. gadsimta sākumā, bet īsti restaurācijas darbi sākās 20. gadsimta 30. gados. Tie turpinājās arī pēc Otrā pasaules kara un galvenie atjaunošanas darbi noslēdzās 1961. gadā. Kopš 1962. gada pilī atrodas vēstures muzejs.
Veļikije Luki

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1166. gadā. Ietilpa Novgorodas zemes sastāvā līdz 1478. gadam, kad Ivans Bargais iekļāva Veļikije Lukus Maskavijā. 20. gadsimta sākumā pilsētas attīstību paātrināja dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava izbūve. 
Otrā pasaules kara laikā pilsēta bija Vācijas okupācijā no 1941. gada 19. līdz 21. jūlijam un no 1941. gada 25. augusta līdz 1943. gada 17. janvārim. Pilsētas apkārtnē notika sīvas kaujas, un pilsēta tika smagi nopostīta, sevišķi Veļikije Luku operācijas laikā no 1942. gada 19. novembra līdz 1943. gada 16. janvārim.

Sports

Kopš 1996. gada pilsētā notiek tradicionālas gaisa balonu sacensības.

Cilvēki

Pilsētā apglabāts Otrā pasaules kara varonis Aleksandrs Matrosovs (Александр Матвеевич Матросов, 1924-1943).
Karvina

Vēsture

Līdz 19. gadsimtam Karvina bija neliels ciematiņš pie Frištātas (čehu: Fryštát) pilsētas. Atklājot ogļu atradnes Karvina strauji auga un 1923. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības. Pēc 1938. gada Minhenes vienošanās, pilsētu ieņēma poļu karaspēks, bet pēc Otrā pasaules kara sākuma – vācieši. Pēc kara, pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. 1948. gadā Frīstāta tika pievienota Karvinai kā pilsētas rajons. Kopš 1993. gada – Čehijas sastāvā.

Cilvēki

Pilsētā 8,5 % iedzīvotāju ir slovāki, bet 8 % - poļi.
Karvina ir augstlēcēja Jaroslava Bābas (Jaroslav Bába, 1984), trīssoļlēcējas Šārkas Kašpārkovas (Šárka Kašpárková, 1971), modeles Petra Nemcovas (Petra Němcová, 1979), tenisista Radeka Štepāneka (Radek Štěpánek, 1978) un šķepmetējas Danas Zātopkovas (Dana Zátopková, 1922) dzimtā pilsēta.
Stoļerovas pagasts

Vēsture

1945. gadā Rēzeknes apriņķa Rēznas pagastā izveidoja Stoļerovas ciema padomi. Rēzeknes rajona Stoļerovas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Auziņu ciemu, 1962. gadā kolhoza «Zarja» teritoriju pievienoja Goveikas ciemam, 1963. gadā Stoļerovas ciemam pievienoja daļu likvidētā Višu ciema un Kaunatas ciema kolhoza «30 ļet Oktjabrja» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Stoļerovas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Meža prospekts (Jūrmala)

Iestādes

Meža prospektā 36 atrodas Bulduru pasta nodaļa. Tāpat uz Meža prospekta atrodas viesnīcas, pārtikas veikals un ēdināšanas iestādes.

Sabiedriskais transports

Pa Meža prospektu kursē 1. mikroautobusu maršruts, 7. mikroautobusu maršruts un 4. autobusu maršruts.
Latvijas dabas parki

Dabas parki ir aizsargājamas dabas teritorijas. Saskaņā ar Latvijas likumdošanu dabas parki ir teritorijas, kas pārstāv noteikta apvidus dabas un kultūrvēsturiskās vērtības un kas ir piemērotas sabiedrības atpūtai, izglītošanai un audzināšanai.
Edvīns Bārda

Biogrāfija

Dzimis tirgotāja Ernesta Bārdas un viņa sievas Marijas Elizabetes dzimušas Hazenfusas ģimenē.
Edvīns Bārda sāka savu futbolista karjeru 1921. gadā, kad viņš pievienojās JKS Riga — tā laika stiprākajam Latvijas futbola klubam. Komandā viņš nospēlēja no 1921. līdz 1922. gadam. 1922. gadā viņš kļuva par komandas treneri. Kopā ar brāli Arvīdu viņu iekļāva Latvijas izlasē tās pirmajā starptautiskajā spēlē pret Igauniju, kas notika 24. septembrī. Divas minūtes pēc draudzības spēles sākuma Edvīns Bārda iesita pirmos vārtus Latvijas futbola izlases vēsturē. No 1922. līdz 1925. gadam Edvīns Bārda Latvijas izlases sastāvā spēlēja astoņās starptautiskajās spēlēs, iesitot piecus vārtus, kā arī piedalījās 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Edvīns Bārda nomira Liverpūlē 47 gadu vecumā.
Kalifornijas jūras pīle

Izmiršana

Arheoloģiskie atradumi 14 senajās apmetnēs Kalifornijas piekrastē liecina, ka cilvēki medījuši un izmantojuši pārtikai Kalifornijas jūras pīles vismaz 8000 gadus. Jaunākās putna kaulu fosilijas, kas atrastas Kalifornijas Venturas apgabalā, ir saglabājušās no 770.—400. gadiem pirms mūsu ēras. Arī šīs fosilijas tika atrastas senā cilvēku apmetnē. 
Visticamākais, suga izmira pārāk intensīvu medību dēļ, taču izdzīvošanas spējas ietekmēja arī vides izmaiņas. Pīles tūkstošiem gadu lieliski jutās neapdzīvotajās Čenela salās, kurās nebija arī sauszemes plēsēju. Cilvēku ierašanās un apmešanās salās pirms 13 000 gadiem izmainīja drošo vidi. Ne tikai  uzsākās nekontrolētas medības, bet līdz ar cilvēkiem ieradās plēsēji. Putni bija spiesti pamest vecās, drošās ligzdošanas vietas un apmesties mazākās salās.

Izskats un īpašības

Kalifornijas jūras pīle ir bijis liels ūdensputns. To augumā var salīdzināt ar Kanādas zosi, kuras ķermeņa garums var sasniegt 110 cm, svars 5,5 kg. Tipiska zoss ļoti labi jūtas uz sauszemes un labi staigā, bet slikti nirst. Tai ir slaida ķermeņa uzbūve un gurnu anatomija ļauj tai nostāties samērā vertikāli, uzlabojot spējas staigāt. Tomēr Kalifornijas jūras pīlei ir atšķirīga anatomija, līdzīga jūras pīlēm, kas liecina par lieliskām niršanas spējām. Tādēļ šo sugu sauc arī par nirējzosi.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Aknīstes novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Aknīstes novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Als Pačīno

Dzīves sākums un izglītība

Als Pačīno ir dzimis Īsthārlemā, Manhetenā, Ņujorkā. Viņa vecāki bija italoamerikāņi Rouza (meitas uzvārds Džerardi) un Salvatore Alfrēds Pačīno, kuri izšķīrās, kad Alam Pačīno bija tikai divi gadi. Brāļu un māsu Pačīno nebija. Pēc tam viņa māte, lai nopelnītu naudu dzīvošanai, pārcēlās uz nabadzīgo Bronksas dienvidu daļu un dzīvoja kopā ar saviem vecākiem Keitu un Džeimsu Džerardiem, kuri savukārt bija ieceļojuši Savienotajās Valstīs no Korleones mazpilsētas Sicīlijā. A. Pačīno tēvs pārcēlās uz Kovinu, Kalifornijā, kur strādāja par apdrošināšanas aģentu un bija īpašnieks restorānam "Pacino's Lounge", kuru slēdza 1992. gadā.
A. Pačīno apmeklēja Dramatiskās mākslas skolu (High School of Performing Arts) Ņujorkā. Viņam nepadevās neviens priekšmets, izņemot angļu valodu, tādēļ viņš izstājās no skolas 17 gadu vecumā. Māte nebija apmierina ar šādu dēla lēmumu, tādēļ A. Pačīno pameta mājas. Viņš strādāja vairākos maz apmaksātos darbos, kādu laiku strādāja teātrī par sargu, biļešu pārdevēju un apkopēju vienlaicīgi, bet paralēli darbam viņš apmeklēja arī aktiermeistarības privātstundas.

Karjera

Als Pačīno aktiera karjeru uzsāka Ņujorkas teātros. Viņš iesaistījās Herberta Berghofa studijā (HB Studio), kur apguva aktiermākslas pamatus. Vēlāk, 1966. gadā Pačīno kļuva par Lī Strāsberga aktieru studijas dalībnieku. Pačīno savās intervijās ir uzsvēris Lī Strāsberga nozīmīgo ietekmi savas aktiermākslas attīstībā.
Debiju kino piedzīvojis 1969. gadā, A. Pačīno tikai dažus gadus vēlāk nofilmējās savas karjeras nozīmīgākajā Maikla Korleones lomā filmā "Krusttēvs" (1972. gadā), par šo spoži nospēlēto lomu pirmo reizi tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais otrā plāna aktieris. Par šo pašu lomu filmas turpinājumā "Krusttēvs 2" viņš tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris 1974. gadā. bet par lomu filmā "Krusttēvs 3" 1990. gadā Pačīno tika nominēts Zelta Globusa balvai kā labākais aktieris dramatiskā filmā.
Als Pačīno saņēmis divas Britu Kinoakadēmijas balvas kā labākais aktieris galvenajā lomā filmās "Krusttēvs 2" un "Karstākais dienas laiks".
1992. gadā Als Pačīno par akla atvaļināta ASV armijas pulkvežleitnanta lomu filmā "Sievietes smarža" saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris.
Als Pačīno darbojies arī kā režisors (četrās filmās), scenārija autors (2 filmās) un producents (3 filmās). Par savu vispersonīgāko projektu Pačīno nosauc 2011. gadā uzņemto filmu Wilde Salome, kurā viņš ir gan scenārija autors un režisors, gan aktieris.
Džeikobs Truba

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Truba sāka 2013.—14. gada sezonā, spēlējot NHL kluba Vinipegas "Jets" rindās. 2018.—19. gada sezonā ar 50 rezultativitātes punktiem Truba bija komandas rezultatīvākais aizsargs. 2019. gada jūnijā tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers".
ASV hokeja izlases sastāvā izcīnījis bronzas medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā, kā arī spēlējis 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem, tajā tiekot atzīts par turnīra labāko aizsargu.
ASV hokeja izlases sastāvā spēlējis 2013. gada Pasaules čempionātā, 2014. gada Pasaules čempionātā un 2017. gada Pasaules čempionātā.
Progress MS-02

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2 425 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (540 kg), skābeklis (24 kg), gaiss (23 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1 418 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.

Lidojuma gaita

Progress MS-02 tika palaists 2016. gada 31. martā 16:23:57 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a no Baikonuras kosmodroma.
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 2. aprīlī 17:58 UTC pie Zvezda moduļa.
2016. gada 14. oktobrī 09:37 UTC Progress MS-02 atvienojās no stacijas. Aptuveni 12:50 UTC sākts bremzēšanas manevrs, pēc kura kravas kuģis nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā. Nesadegušās daļas aptuveni 13:39 UTC iekrita Klusajā okeānā.
Elektriskā lauka cirkulācija

Secinājums

Darbs  nav atkarīgs no lādiņa ceļa, bet tikai no tā sākumpunkta un galapunkta koordinātām.
Pēteris Salkazanovs

PSKP un LTF

Salkazanovs ir dzimis Pededzes pagastā Alūksnes rajonā. Tēvs Mihails ir osetīns, māte Vilma ir latviete. Mihails Salkazanovs bija Tirzas pienotavas direktors, Vilma bija pārdevēja. Ģimenē bija četri dēli un divas meitas. P. Salkazanovs mācījās Tirzas astoņgadīgo skolā, vēlāk Lejasciema vidusskolā. Pēc vidējās izglītības iegušanas divus gadus dienējis armijā, tad iestājies Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā. 1983. gadā to pabedzis zemes ierīkotāja specialitātē.
Ticis ievēlēts par LLA komjaunatnes 2. sekretāru. Vēlāk strādājis Lauksaimniecības ministrijā, kā arī Jelgavas rajona kolhozā "Draudzība". 1987. gadā kļuvis par Sidrabenes pagasta priekšsēdētāju. Sācis aktīvi darboties Latvijas Tautas frontē, Sidrabenes pagasta padomē un Jelgavas rajona padomē. Viens no Latvijas pašvaldību savienības dibinātājiem, tās izglītības un kultūras komisijas vadītājiem.

LSDSP

5.Saeimas vēlēšanās kandidēja no "Republikas platformas" saraksta. Pēteris Salkazanovs LSDSP iestājās 1994. gadā. Ir bijis Jelgavas rajona padomes deputāts. Kandidējis 7. Saeimas vēlēšanās no LSDA saraksta (apvienotais LSDSP un LSDP saraksts). Sākotnēji nav ievēlēts, bet, 1999. gada 14. janvārī, pēc Kristapa Riekstiņa atteikšanās no mandāta, iekļuvis 7. Saeimā. 4. februārī apstiprināts par zemkopības ministru Krištopana valdībā. Šajā laikā viņu Saeimā aizvietoja Astrīda Mūrniece. Jūlijā, pēc valdības demisijas, amatu zaudējis.
2000. gada rudenī kandidējis uz LSDSP vadītāja amatu, kandidatūru atsaucis. Ir bijis LSDSP Jelgavas nodaļas vadītājs.

SDS

2002. gada sākumā LSDSP frakcija sašķēlās. Salkazanovs pievienojās jaunajai, Baldzēna veidotajai, Sociāldemokrātu savienības frakcijai. Pēteris Salkazanovs kļuva par frakcijas vadītāju. SDS partija tika dibināta 24. martā. Salkazanovs kandidējis 8. Saeimas vēlēšanās, nav ievēlēts. Vēlāk kļuvis par partijas priekšsēdētāju.
Darbojoties Saeimā ir bijis Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas, Pieprasījumu komisijas, Lauksaimniecības un mežsaimniecības apakškomisijas, Valsts pārvaldes reformas apakškomisijas, Latvijas-Armēnijas parlamentu sadarbības grupas, Latvijas-Gruzijas parlamentu sadarbības grupas, Latvijas-Komi parlamentu sadarbības grupas un Latvijas-Kuveitas parlamentu sadarbības grupas loceklis, kā arī Parlamentārās izmeklēšanas komisijas jautājumā par iespējamo valsts amatpersonu iesaisti kontrabandas darījumos Latvijā un Latvijas-Īslandes parlamentu sadarbības grupas priekšsēdētājs.

Jaunie Demokrāti

Salkazanovs kopā ar daļu SDS biedru 2005. gadā pievienojās Māra Gulbja veidotajai partijai "Jaunie Demokrāti". No JD saraksta kandidējis 9. Saeimas vēlēšanās Vidzemes un Zemgales apgabalos, nav ievēlēts. Partiju vēlāk pametis.

Ārpus politikas

Pēteris Salkazanovs ir bijis Latvijas Zivrūpnieku savienības prezidents, kā arī Jelgavas autobusu parka valdes priekšsēdētājs. P. Salkazanovs ir arī Latvijas Pasažieru pārvadātāju asociācijas prezidents.
Indras iela (Jūrmala)

Sabiedriskais transports

Pa Indras ielu kursē 4. autobuss.
Pilas dzelzceļa depo

Pilas dzelzceļa depo (poļu: Parowozownia Pilska Okrąglak) ir Pilā no 1870. līdz 1874. gadam uzcelts dzelzceļa depo. Tā celtniecība ir saistīta ar intensīvu dzelzceļa attīstību Prūsijas zemēs. Depo ar savu netipisko arhitektūru kļuva par paraugobjektu vairākām tādām celtnēm Eiropā. Pēc daudzu gadu izmantošanas 20. gadsimta 90. gados depo pārstāja strādāt, kas bija arī par iemeslu, ka par to aizmirsa.
Redzot kādā stāvoklī atrodas depo, grupa no dažiem desmitiem Pilas iedzīvotājiem pieņēma lēmumu glābt šo vēsturisko objektu.
Raiņa kapa piemineklis

Pieminekļa tapšana

Pēc Raiņa nāves tika nodibināts Raiņa piemiņas fonds, kas vāca līdzekļus kapu pieminekļa celšanai. Drīz izdevās savākt 40 000 latu. Raiņa piemiņas pastmarkas ienesa 21 000 latu. 1931. gada 11. decembrī fonda valde izsludināja pieminekļa metu konkursu. No 35 iesniegtajiem projektiem tika izraudzīts kombinēts projekts no Pētera Ārenda un Kārļa Zemdega piedāvājuma — projektā bija iekļauta kolonāde (arhitektoniskā daļa) un figurāls veidojums (skulpturālā daļa). Kolonādes celšanas darbus par 16 000 latu veica Oto Dambekalns un tā celta no Raunas šūnakmeņa. Granīta pieminekļa izveidošanai tika atvēlēti 30 000 lati.
1932. gada 11. septembrī, Raiņa dzimšanas dienā, ar svinīgu mītiņu tika atklāta kolonāde. Atklāšanā uzrunu teica Saeimas priekšsēdētājs Pauls Kalniņš:
 Pirms 3 gadiem latvju tauta pavadīja šurp savu lielāko dzejnieku. Pamatšķira atvadījās no sava līdzcīnītāja, jaunatne skuma pēc sava iedvesmotāja, māksla bija zaudējusi cēlo dailes paudēju.
 —  Saeimas priekšsēdētājs Pauls Kalniņš
Tad runāja Raiņa dzīvesbiedre Aspazija, pēc kuras runas Reitera koris nodziedāja „Sirds tik grūta”. Tad runāja dzejnieks Kārlis Dziļleja, Kārlis Skalbe, deputāts Fēlikss Cielēns un izglītības ministrs Atis Ķeniņš, arodbiedrību un sociāldemokrātu organizāciju pārstāvji.
Pēc Ulmaņa apvērsuma jau pavisam klusi 1935. gadā tika uzstādīta skulpturālā daļa „Ģēnija pamošanās”. Jaunākās tēlniecības apskatā Uga Skulme kritizēja pieminekļa ansambļa nesakritību — monolītā granīta un vieglā šūnakmeņa kombinācijas neveiklumu.
Arī Aspazija neslēpa, ka Raiņa kapa piemineklis viņu neapmierina, jo tas neatstāj vietu viņai. Abu kopējo pieminekli viņa bija iedomājusies šādu — Rainis, kā Jāzeps no lugas pēdējā cēliena, aiziet tuksnesī, bet Aspazija, kā mirstošā Mirdza no Vaidelotes. „Tādējādi būtu akmenī tiešām panākts, ka gars ar garu savienojas.”