google/wiki40b huggingface dataset:
Tiimari

Vēsture

1975. gadā Kari Sulkanens (Kari Sulkanen) dibināja uzņēmumu Tiimari un atvēra kancelejas un citu preču veikalu. 1985. gadā uzņēmumam jau bija 50 veikali Somijā. 1988. gadā Tiimari akcijas sāka kotēt Helsinku biržā. 1991. gadā Tiimari tika pārdots tirdzniecības uzņēmumam Rautakirja un veikalu skaits pārsniedza 100. 1998. gadā uzņēmumu nopirka privāto investīciju grupa Capman. 2001. gadā atvērti pirmie Tiimari veikali Latvijā un Igaunijā. 2006. gada oktobrī Tiimari mātes uzņēmumu Maritii Oy iegādājās dāvanu, kancelejas un saimniecības preču ražotājs Leo Longlife. 2007. gadā Tiimari nopirka Zviedrijas veikalu ķēdi Gallerix, kuru 2012. gadā izpirka Gallerix vadība.
2012. gadā palielinājās uzņēmuma zaudējumi. 2013. gada jūlijā tika paziņots, ka Tiimari Somijā slēgs 24 veikalus. 2013. gada 18. septembrī Tiimari iesniedza bankrota pieteikumu. 20. septembrī atzina uzņēmumu Tiimari Oyj Abp un Tiimari Retail Oy bankrotu. Tiimari dibinātājs Kari Sulkanens uzskata, ka uzņēmumu pazudināja koncentrēšanās uz dāvanu precēm. Tika meklēti potenciālie pircēji, bet neviens nenopirka veikalu ķēdi. 2013. gada 9. oktobrī pārtraukta Tiimari akciju kotēšana biržā NASDAQ OMX Helsinki. 2014. gada sākumā pēdējie Tiimari veikali tika slēgti. Martā paziņots, ka kāds Somijas uzņēmējs iegādājies Tiimari zīmolu.

Tiimari Latvijā

2001. gada 30. augustā reģistrēts Tiimari Retail Oy meitas uzņēmums SIA Tiimari Latvia. Tam piederēja seši veikali lielākajos tirdzniecības centros Rīgā.
2014. gada 1. maijā slēgti visi Tiimari veikali. 13. maijā sākts Tiimari Latvia likvidācijas process, bet 27. maijā mainīts uzņēmuma nosaukums uz SIA VLTN Latvia. 2015. gada 24. februārī uzņēmums SIA VLTN Latvia likvidēts.
Beļģijas eiro monētas

Beļģijas eiro monētas ir eiro monētas, kuras izdevusi Beļģija.

2 eiro apgrozības piemiņas monētas

Beļģija 2 eiro piemiņas monētas izdod kopš 2005. gada. Beļģija ir izdevusi ne tikai individuāli izvēlētas tematikas monētas, bet arī trīs Eiropas ekonomiskajai vienotībai veltītas monētas, kuras izdeva visas eirozonas valstis kopā. Turklāt Beļģija ir izdevusi vairākas zelta un sudraba piemiņas monētas, kas nav paredzētas apgrozībai.

Īpašas iezīmes

Uz Beļģijas monētām ir kaltuves zīme un meistara zīme. Kaltuves zīme ir Briseles aizstāvja erceņģeļa Miķeļa galva. Meistara zīme ir svari, tā pieder Romēnam Koenam. Uz standarta apgrozības monētām šīs zīmes parādās tikai kopš 2008. gada. Uz 2005. gada 2 eiro apgrozības piemiņas monētas ir stilizēti tās dizaina autora Lika Lijksa iniciāļi.
Osips Digamels

Dzīves stāsts

Dzimis Varšavā. No 1776. gada Krievijas militārajā dienestā. 1788. gadā kapteiņa dienesta pakāpē piedalījās krievu-zviedru karā. Kā sekundmajors piedalījās Koscjuško sacelšanās apspiešanā, sagūstīts. Atbrīvots pēc Suvorova Varšavas ieņemšanas.
No 1797. gada - valsts dienestā. Bija Kurzemes guberņas pārvaldes padomnieks. No 1806. gada - Vidzemes vicegubernators, bet no 1811. līdz 1827. gadam - gubernators. 1821. gadā un 1825. gadā uz laiku pildīja arī ģenerālgubernatora amata pienākumus. No 1827. gada - senators un slepenpadomnieks.
Artēmijs Stabiņš

Biogrāfija

1927. gadā beidzis Rīgas 1. ģimnāziju. No 1927. līdz 1937. gadam studējis ekonomiku Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē. 1939. gadā iecelts par Latvijas tirdzniecības un rūpniecības kameras zvērināto revidentu. 1944. gada rudenī devies bēgļu gaitās uz Vāciju.
Artēmijs Stabiņš bijis arī labs šahists. 1938. gadā sastādītajā Latvijas šahistu ranga tabulā ierindots 30. vietā. Bijis 1929. gada Rīgas Šaha kluba meistarības turnīra uzvarētājs. Piedalījies 1936. gada Rīgas meistarības turnīrā un 7. Latvijas Šaha kongresā (1938). Pēckara periodā piedalījies vairākos šaha turnīros Vācijā.
Teniss

Tenisa korts

Teniss tiek spēlēts uz gludas, taisnstūra formas virsmas. Korts ir 23.77 m garš un 8.2 m plats vienspēlēs un 11 m plats dubultspēlēs. Korta vidū paralēli serves līnijai novilkts tīkls, kurš sadala laukumu divās vienādās daļās. Tā augstums stiprinājuma vietās ir 1.07 m un 0.91 m vidū. Serves līnija atrodas 6.4 m no tīkla. Apkārt spēles laukumam nepieciešama brīva vieta 18 metru platumā un 37 metru garumā, lai spēlētāji spētu atsist atlēkušās bumbiņas.
Ir dažāda veida korta segumi, populārākie no tiem ir māla segums, zālājs, cietais segums un paklājs.
Ķīniešu hieroglifi

"Ķīnzīmes"

Latvijas Universitātes Āzijas studiju nodaļas lektors Kaspars Eihmanis popularizē dzejnieka Ulda Bērziņa veidoto vārdu ķīnzīmes kā semantiski precīzāku alternatīvu vārdam "hieroglifi".
Foto Kvartāls

Foto Kvartāls (šobrīd zināms kā FK) ir mākslas žurnāls (iznāca līdz 2010. gadam) un portāls/interneta žurnāls (kopš 2011. gada), kurā tiek apkopotas ziņas un jaunumi par fotogrāfiju, vizuālo kultūru un ar to saistītie temati Latvijā, Baltijas valstīs, Austrumeiropā un pasaulē.,
Foto Kvartāls no 2006. līdz 2010.gadam iznāca izdevniecībā SIA Neputns, tā redaktore bija Alise Tīfentāle. 2010. gada beigās žurnāla izdošana tiek nodota biedrības KultKom pārziņā un par galveno redaktoru kļūst Arnis Balčus, kurš 2011. gada janvārī Foto Kvartālu sāk veidot internetā. Reizi gadā FK izdod arī Latvijas fotogrāfijas gadagrāmatu.

Žurnāls "Foto Kvartāls" (2006. — 2010. gads)

Žurnāls "Foto Kvartāls" iznāca 5 gadus, kopš 2006. līdz 2010.gadam izdevniecībā SIA Neputns. 2006. un 2007. gadā žurnāls iznāk reizi trīs mēnešos:
martā, jūnijā, septembrī, decembrī jeb četras reizes gadā.
No 2008. līdz 2010. gadam žurnāls iznāk reizi divos mēnešos: februārī, aprīlī, jūnijā, augustā, oktobrī, decembrī jeb sešas reizes gadā. Kopumā iznākuši 26 žurnāla numuri. 2010. gadā, finansējuma trūkuma dēļ, tiek pārtraukta žurnāla izdošana. No 2011. gada interneta žurnāls www.fotokvartals.lv jeb FK turpina vienreiz gadā izdot fotogrāfijas un vizuālās mākslas žurnālu — gadagrāmatu ar nosaukumu "FK".

Interneta žurnāls "Foto Kvartāls"

2010. gada nogalē un 2011. gada sākumā, pārņemot zīmolu Foto Kvartāls, tiek izveidots interneta žurnāls fotokvartāls.lv un zīmola nosaukums tiek saīsināts un pārsaukts par FK. Interneta žurnāla galvenais redaktors ir Arnis Balčus. Portāls informē par aktualitātēm un skar tematus, kas saistīti ar fotogrāfiju un vizuālo mākslu Latvijā un pasaulē. Reizi gadā tiek izdota fotogrāfijas gadagrāmata ar nosaukumu FK. Portāls apmeklētājiem piedāvā dažādas sadaļas, t.i. blogu sadaļu, mākslinieku portfolio, intervijas, recenzijas, foto stāstus, lasīt aktuālākās ziņas un iegādāties FK gada izdevumu, kā arī piedalīties konkursos.
Pavadoņpilsēta

Pavadoņpilsēta (arī satelītpilsēta) ir lielpilsētas aglomerācijā esošas apdzīvotas vieta, kas ir saistīta ar lielpilsētas transportu, iedzīvotāju svārstmigrāciju. Nereti pavadoņpilsētām ar lielpilsētu ir kopīga ekonomiskā un demogrāfiskā sistēma, bet tās parasti ir vismaz daļēji ekonomiski un sociāli neatkarīgas no lielpilsētas. Pavadoņpilsētas atrodas aptuveni 30—50 km attālumā no lielpilsētas, bet, ja lielpilsēta ir salīdzinoši maza, tās satelītpilsētas var atrasties pat līdz 100 km tālu no lielpilsētas. Pavadoņpilsētas bieži ir izveidojušās vēlāk nekā lielpilsēta un šo pilsētu veidošanās ap noteiktu centru noved pie pilsētas aglomerācijas rašanās.
Reizēm aglomerācijas centrā atrodas divas pilsētas, kuras tad sauc par dvīņu pilsētām. Dvīņu pilsētas no pavadoņpilsētām atšķiras ar to, ka pavadoņpilsētas savstarpēji atdala kāda lauku teritorija. Piemēram, Fortvērta un Dalasa Teksasā, ASV ir dvīņu pilsētas, jo, lai gan Fortsvērta ir mazāka par Dalasu, tās ir integrētas viena otrā.
Latvijā satelītpilsētas ir izplatītas, piemēram, Rīgas aglomerācijas apkārtnē. Rīgas aglomerācijā par pavadoņpilsētām uzskatāmas Tukums, Jūrmala, Jelgava, Olaine, Baloži, Baldone, Salaspils, Ikšķile, Ogre, Ķegums, Lielvārde, Aizkraukle, Saulkrasti, Vangaži un Sigulda.
Dziedniecības lakacis

Raksturojums

Augums neliels, līdz 25 cm. Saknenis melns ar garām piesaknēm. Stumbrs stāvs, zarojas, klāts ar matiņiem. Apakšējās lapas ar kātu, lapas plātne - olveida. Augšējās lapas sēdošas. Ziedi sārti, vēlāk kļūst zili, sakārtoti ritulī. Zied aprīlī, maijā. Augļi — riekstiņi.

Izplatība

Suga izplatīta Eiropā. Latvijā ir sastopams visā teritorijā. Aug lapu koku un jauktos mežos, krūmājos.

Izmantošana

Izmanto tautas medicīnā pret klepu, aizsmakumu, elpošanas ceļu iekaisumiem un caureju. Lakaču sulu lieto noberzumu un ievainojumu apmazgāšanai, kakla skalošanai .
Novodņistrovska

Vēsture

Pilsēta dibināta 1973. gadā sakarā ar Dņestras hidromezgla būvniecību. 1975. gadā celtnieku ciematam tika piešķirts Novodņistrovskas nosaukums un pilsētciemata statuss. 1984. gadā tika izstrādās Eiropā lielākās Dņestras hidroakumulācijas elektrostacijas projekts, bet tās celtniecība sākta tikai 2006. gadā, bet pirmā kārta nodota ekspluatācijā 2008. gadā. 1993. gadā Novodņistrovskai piešķirtas pilsētas tiesības.
Pēc 2001. gada tautas skaitīšanas datiem pilsētas iedzīvotāji etniski ir ukraiņi (87,1 %) un krievi (10,2 %).
Pelē (vulkāns)

Izvirdums

Tā nāvējošākais izvirdums tika fiksēts 1902. gada 8. maijā, tā laikā tika izpostīta Senpjēras pilsēta. Bojā gāja apmēram 30 000 cilvēku, jeb 15% Martinikas iedzīvotāju. Vulkāna izvirdumā izdzīvoja tikai divi cilvēki. Tā paša gada oktobrī pēc postošā izvirduma vulkāns izveidoja diatrīmu, lavas un pelnu maisījumu zināmu arī kā "lavas mugurkaulu" vai "vulkānisko mugurkaulu" . Šā veidojuma diametrs sasniedza 100—150 metrus un augstums — 300 metrus. Tas tika saukts par "Monpelē adatu" vai "Monpelē torni". "Monpelē adata" auga ar ātrumu 15 m dienā, divreiz izmērā pārspējot Vašingtona monumentu, sasniedzot Ēģiptes piramīdu izmērus. Divdesmit dienu laikā diatrīma sasniedza 230 metru augstumu. Pēdējā vulkāna aktivitāte konstatēta 1929. gadā.

Mūsdienas

Mūsdienās Martinika un, līdz ar to, Pelē ir tūristu iecienīts galamērķis. Pelē joprojām tiek uzskatīts par vienu no bīstamākajiem Rietumindijas vulkāniem ar iespēju, ka tas kādu dienu atkal izvirdīs. Kalnu pastāvīgi novēro gan ģeologi, gan vulkanologi. Kaut arī daži ciematiņi ap Senpjēru atjaunojās, pati pilsēta nekad vairs nesasniedza tos apmērus, kurus pirms vulkāna izvirduma. Senpjēras un tā apkārtnes iedzīvotāju skaits šobrīd varētu sasniegt ap 4500 iedzīvotāju.
Infims

Infims ir vislielākais no tādiem skaitļiem, kuri ir mazāki vai vienādi par jebkuru kādas skaitļu kopas elementiem. Piemēram, skaitļu kopas {3, 5, 6} infims ir skaitlis 3, intervāla [2; 4] infims ir 2 utt.
Helmūts Kols

Biogrāfija

Dzimis 1930. gada 3. aprīlī Ludvigshāfenē, Hansa un Cecīlijas Kolu ģimenē. 1950. gadā sācis studēt jurisprudenci Frankfurtes Universitātē, bet pēc gada mainīja augstskolu, uzsākdams sociālo zinātņu studijas Heidelbergas Universitātē. 1958. gadā ieguva maģistra grādu un sāka strādāt par Ludvigshāfenes tēraudliešanas rūpnīcas direktora asistentu. No 1959. gada referents "Ķīmijas rūpniecības savienībā". 1960. gadā apprecējās ar tulku Hannelori Renneri. Ģimenē divi dēli. 2001. gada jūlijā viņa sieva Hannelore izdarīja pašnāvību, nespējot cīnīties ar neārstējamu ādas slimību — penicilīna izraisītu alerģiju pret saules gaismu. 2008. gada 8. maijā Heidelbergā Helmūts apprecējās otrreiz, ar 43 gadus veco Maiki Rihteri.

Politiskā karjera

1946. gadā iestājies Kristīgo demokrātu apvienībā. Politisko karjeru viņš uzsāka reģionālā līmenī, 1954. gadā kļūdams par Reinlandes-Pfalcas federālās zemes KDS jaunatnes organizācijas priekšsēdētāja vietnieku. 1969. gadā kļuva par KDS priekšsēdētāja vietnieku un Reinlandes-Pfalcas federālās zemes premjerministru (1969—1976). Kopš 1973. gada bija KDS priekšsēdētājs. 1982. gadā tika ievēlēts par Rietumvācijas kancleru. 1990. gadā kļuva par pirmo pēckara apvienotās Vācijas kancleru. 1998. gadā Kols vēlēšanās zaudēja sociāldemokrātam Gerhardam Šrēderam. Kopš tā laika viņu un Kristīgo Demokrātu apvienību sāka vainot skandālos, kas saistīti ar nelikumīgu naudas pieņemšanu vēlēšanu fonda vajadzībām. Kols ziedojumu pieņemšanu partijai atzina par kļūdu, tomēr atteicās izpaust ziedotāju vārdus. Tika noskaidrots, ka Kols nebija guvis personīgu labumu.
2002. gadā Kols pameta Bundestāgu un aizgāja no aktīvas darbības politikā. Vēlāk tomēr viņa partija Kolu daļēji reabilitēja attiecībā uz skandālu par agrākajiem neskaidrajiem finansējuma darījumiem. Kols sarakstīja memuārus par savu darbību politikā — 2004. gadā publicēja pirmo daļu par laika posmu 1930–1982, bet 2005. gadā – par periodu 1982–1990. Kols bija Madrides kluba biedrs.

Nāve

2008. gada februārī Kolam bija insults, viņš nokrita un guva smagu galvas traumu. Rezultātā Kols palika daļēji paralizēts, ar ierobežotām runas spējām un piesaistīts ratiņkrēslam. Vēl būdams slimnīcā, 2008. gada maijā Kols apprecējās ar savu 43 gadus veco partneri Maiki Rihteri. Vēlāk 2010. un 2012. gadā Kolam veica operācijas. Tomēr 2015. gadā tika ziņots par Kola kritisko veselības stāvokli.
Kols nomira 2017. gada 16. jūnijā, 87 gadu vecumā, savās mājās Ludvigshāfenē. Daudzi pasaules valstu līderi, pieminot Kolu, atzīmēja viņa nopelnus Vācijas apvienošanā un Eiropas vienotības stiprināšanā.
Aglonas novads

Zemes lietojums

No visas novada platības, 392,7 km², lielākā daļa tiek izmantota lauksaimniecībā, tie ir 16938,6 ha. 87,3 ha tiek izmantoti dzīvojamajai platībai, bet 4,1 ha komercdarbībai.
Namiba tuksnesis

Namiba tuksnesis ir piekrastes tuksnesis Dienvidu Āfrikā. Namiba tuksnesis plešas aptuveni 2000 km garumā un 40 km platumā gar Atlantijas okeāna krastu Angolas, Namībijas un Dienvidāfrikas teritorijās. Dziļāk kontinentā atrodas Kalahari — liela beznoteces ieplaka. Tiek lēsts, ka Namiba tuksnesī sauss klimats valda 55–80 miljonus gadu, un līdz ar to tas varētu būt vecākais tuksnesis pasaulē.
Tuksneša teritorijā atrodas Jonas, Skeletu krasta un Namiba-Noukleftu nacionālais parks.
Nikolajs Dūze

Dzīvesgājums

Dzimis 1891. gada 1. augustā Rīgā amatnieka ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā, pēc kuras beigšanas dienēja Krievijas impērijas armijas 27. artilērijas brigādē Viļņā (1911-1912), nokārtoja rezerves praporšcika pārbaudījumu (1913). Pirmā pasaules kara laikā kā virsnieks piedalījās kaujās Galīcijā un Karpatos, kur divas reizes ievainots un paaugstināts līdz kapteiņa dienesta pakāpei. 1918. gada martā iestājās Ukrainas hetmaņa armijas Kijevas virsnieku instruktoru skolā.
No 1919. gada jūnija kā kapteinis piedalījās Brīvības cīņās, jūlijā iecelts par Liepājas karaskolas priekšnieku, oktobrī par Rīgas Instruktoru bataljona komandieri, novembrī piedalījās kaujās pret bermontiešiem Vents­pils apriņķī, decembrī iecelts par Grobiņas kājnieku pulka komandieri. 1920. gadā viņu paaugstināja par pulkvežleitnantu, 1924. gadā N. Dūze beidza vecāko virsnieku kursus un 1925. gadā tika paaugstināts par pulkvedi.
1929. gadā beidza Kara akadēmiskos kursus, 1936. gadā paaugstināts par ģenerāli un iecelts par Zemgales divīzijas komandiera palīgu, bet 1939. gadā par Kurzemes divīzijas komandiera palīgu. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada oktobrī atvaļināts no bruņotajiem spēkiem. 
Vācu okupācijas laikā ģenerālis Dūze bija Latvijas invalīdu koope­rācijas savienības priekšnieks.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1945. gada vasarā no PSRS okupētās Čehoslovākijas atgriezās Latvijā. 1946. gada janvārī viņu apcietināja un piesprieda 6 gadu cietumsodu, taču 1946. gada decembrī attaisnoja pēc sprieduma pārsūdzēšanas Maskavā. Pēc atbrīvošanas strādāja par grāmatvedi Rīgā. Miris 1951. gada 14. decembrī, apbedīts Rīgas II Meža kapos.
2. Kurzemes latviešu brīvprātīgo policijas pulks

Izveidošana

3. Cēsu latviešu brīvprātīgo policijas pulku pēc 1944. gada 16. septembrī Rīgā saformēja pulkvežleitnants Nikolajs Rusmanis no iesauktajiem savrupdienesta policijas un aizsargiem. Jau 21. septembrī devās no Rīgas uz apmācību vietu pie Dundagas, kur jau atradās 1. Rīgas policijas pulks. Kad tapa zināms, ka pulku nosūtīs uz Vāciju, par izplatītu problēmu kļuva dezertēšana.

Dienesta gaitas

26. septembrī pulks sasniedza Dundagu, taču jau 3. oktobrī to pārcēla uz Mazirbi, 9. oktobrī pulks saņēma pavēli pārvietoties uz Ventspili lai tālāk dotos uz Vāciju. Pulks Ventspilī ieradās ap 2500 vīru sastāvā, pirms iekāpšanas kuģī tika atbruņots un devās ceļā uz Dancigu.
No Dancigas pulku nosūtīja uz Tornu, kur to kopā ar 1. Rīgas pulku nodarbināja nocietinājumu izbūves darbos. No 15. oktobra pulks bija 15. ieroču SS grenadieru divīzijas pakļautībā, 26. novembrī tika pārsaukts par Ieroču SS grenadieru pulku "Kurzeme" (vācu: Waffen Grenadier Regiment der SS 2 "Kurland").
Vilis Skārds

Dzīves gājums

Dzimis 1894. gada 3. martā Sērenes pagasta "Lieljakšānu" saimnieka Jāņa Skārda un Mades ģimenē. Mācījās Sērenes pagasta skolā, Jaunjelgavas pilsētas skolā (līdz 1909), 1913. gadā — Ata Ķeniņa privātskolā Rīgā. Studēja Rīgas politehniskā institūta būvinženieru nodaļā (1913—1916, 1915. gadā institūtu evakuēja uz Maskavu), bija hidrotehniķis Sibīrijā (1916—1917). Pirmā pasaules kara beigās bija 22. inženieru pulka podporučiks Galīcijas frontē (1917—1918).
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada jūnijā pārgāja Latvijas armijā, iedalīts Sapieru rotā, no 1920. gada janvāra bija Armijas Galvenās tehniskās noliktavas priekšnieka palīgs, 1920. gada oktobrī demobilizēts. Pabeidza studijas Latvijas Universitātes Inženierzinātņu fakultātē (1920—1922), pēc tam strādāja LU kā jaunākais asistents (1922), asistents (1924), vecākais asistents (1927), privātdocents (1930), docents (1934), Inženierzinātņu fakultātes dekāns (1937-1939) un ārkārtas profesors. 1939. gada maijā ieguva inženierzinātņu doktora grādu un ievēlēts par profesoru inženierzinātņu fakultātē (1939).
Pēc Otrā pasaules kara bija LVU (1945—1947) un LLA profesors (no 1952. gada). 
Miris 1980. gada 19. jūlijā Rīgā, apglabāts Meža kapos.
Rusova iela

Vēsture

Ierīkota Rīgas ārpilsētas novadā no Pletenberga (tag. Ķīšezera) ielas līdz Meinharda (tag. Gaujas) ielai, 1902. gadā nosaukta hronista Baltazara Rusova vārdā.

Ielas raksturojums

Rusova iela ir 0,715 km gara vietējas nozīmes iela Čiekurkalna apkaimes ziemeļos. Tā sākas krustojumā ar Ķīšezera ielu un virzās dienvidu virzienā kā asfaltēts ceļš. Iela krustojas ar Ungura, Gaujas ielu un Čiekurkalna 4. šķērslīniju. Pēc tam tā savienojas ar Čiekurkalna 5. šķērslīniju un beidzas krustojumā ar Čiekurkalna 6. šķērslīniju, kur tālāk iela turpinās kā Stienes iela.
Bulduru prospekts

Sabiedriskais transports

Pa Bulduru prospektu kursē 1. mikroautobuss.
Normunds Vilnītis

Izglītība

1987. gadā pabeidzis Valkas rajona Blomes astoņgadīgo skolu un ieguvis pamata izglītību, bet 1991. gadā beidzis Murjāņu sporta internātskolu un ieguvis vidējo izglītību. No 1991. līdz 1996. gadam Vilnītis studēja Latvijas Policijas akadēmijā. No 2001. līdz 2003. gadam mācījās šīs pašas iestādes maģistrantūrā, ieguvis jurista izglītību. 2007. gadā sācis studēt M. Lomonosova Maskavas Valsts universitātes aspirantūrā.

Darba pieredze

No 1994. līdz 1997. gadam Normunds Vilnītis bija LR Iekšlietu ministrijas Organizētās noziedzības apkarošanas biroja sevišķi svarīgu lietu inspektors un galvenais inspektors. No 1997. līdz 1999. gadam strādājis Iekšlietu ministrijas Personu aizsardzības dienestā, bijis nodaļas priekšnieks. Tad līdz 2003. gadam bija Narkotiku apkarošanas biroja priekšnieka vietnieks. No 2002. līdz 2005. gadam bijis Juridiskās koledžas lektors, savukārt no 2003. līdz 2009. gadam bija Latvijas Policijas akadēmijas Civiltiesību zinātņu katedras lektors.

KNAB vadīšana

2009. gada 12. martā Saeima KNAB priekšnieka amatā iecēla Normundu Vilnīti. Līdz ar kļūšanu par KNAB priekšnieku Vilnītis izstājās no LSDSP. 2011. gada 16. jūnijā Vilnīti atstādināja no amata. Tas notika dienu pēc tam, kad ģenerālprokurora Ērika Kalnmeiera vadīta komisija ieteica Vilnīša atlaišanu.

Privātā dzīve

Normunds Vilnītis ir dzimis 1973. gada 24. februārī. Viņš ir precējies. Bez dzimtās latviešu valodas runā arī krieviski un vāciski.
Kārlis Dāvids Justs Muiželis

Dzīves gājums

Dzimis 1799. gada 22. februārī Pārdaugavā Rīgas tirgotāja Jāņa Heinriha Muižeļa un viņa sievas Annas Elizabetes 4 bērnu ģimenē kā trešais bērns. Cēlies no Daugavas pārcēlāju un koktirgotāju Muižeļu dzimtas. Viņa krusttēvs bija Rīgas farmaceits un zinātnieks Dāvids Hieronīms Grindelis (1776—1836). Viņa tēvam piederēja tirdzniecības nams Johann Heinrich Muischel & Co, bet sakarā ar 1798. gada kokmateriālu izvešanas aizlieguma izraisītajiem zaudējumiem viņš neilgi pēc dēla Kārļa piedzimšanas pārdeva savus Rīgas īpašumus un nopirka divas nelielas muižas tālaika Viļņas guberņā.
Kārlis Muiželis mācījās Tērbatas ģimnāzijā, pēc tam studēja Viļņas Universitātes Medicīnas fakultātes Veterinārmedicīnas institūtā. Pēc studiju beigšanas viņš 1823. gadā kļuva par universitātes anatomijas un ķirurģijas pasniedzēju, bet 1829. gadā aizstāvēja veterinārmedicīnas doktora disertāciju „Zirgu dzimtas muskuļu līdzības” (latīņu: Synonymiam myologicam equini generis). Pēc stažēšanās Eiropas augstskolās tika ievēlēts par Viļņas Universitātes Medicīnas fakultātes profesoru, pēc tās slēgšanas 1832. gadā par Viļņas Medicīnas un ķirurģijas akadēmijas profesoru.  
Publicēja vairākus darbus par veterinārās ķirurģijas jautājumiem, uzlaboja dažus ķirurģiskos instrumentus, bija vairāku zinātnisko biedrību biedrs.
1842. gadā pēc Viļņas Medicīnas un ķirurģijas akadēmijas slēgšanas profesors Muiželis tika atbrīvots no darba.
Miris 1843. gada 7. februārī savā Makņūnu muižā tagadējā Alītas rajona pašvaldībā.
Eķrems Konči

Biogrāfija

1960. un 1970. gados bijis viens no vadošajiem Albānijas šahistiem. Pēc profesijas bijis inženieris. 1965. gadā uzvarējis Tirānas starptautiskajā šaha turnīrā. 1967. gadā uzvarējis Albānijas šaha čempionātā. Pārstāvējis Albānijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1960-1962, 1970). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1970) medaļu. Sakarā ar to, ka Envera Hodžas valdīšanas laikā Albānijas politika bija vērsta uz starptautisku izolāciju, par Konči panākumu 1970. gada Pasaules šaha olimpiādē Albānijas sabiedrība netika informēta.
Rasmuss Dālīns

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Dālīns uzsāka jau 16 gadu vecumā, kad debitēja Zviedrijas hokeja līgas kluba Frölunda HC sastāvā. Pirmajā sezonā tās rindās viņš aizvadīja 26 spēles. 2018. gada NHL draftā Dalīnu ar kopējo pirmo numuru izvēlējās Bufalo "Sabres". Savā debijas sezonā "Sabres" rindās aizvadīja 82 spēles, tajās gūstot 44 rezultativitātes punktus.
Zviedrijas hokeja izlases rindās debitēja 2017.—18. gada sezonā un tika iekļauts komandas sastāvā startam 2018. gada olimpiskajās spēlēs.
Itālijas administratīvais iedalījums

Itālijas administratīvo iedalījumu veifo 20 reģioni (itāļu: regioni), no kuriem 5 ir piešķirts īpašs autonomijas statuss, kas atļauj tiem regulēt reģionālo likumdošanu un specifisku lokālo politiku, kultūras jomu, kā arī minoritāšu jautājumus. Reģioni ir sīkāk iedalīti 101 provincēs (itāļu: province) un 9 metrolopes pilsētās (itāļu: città metropolitane).
Mazie gārņi

Izskats un īpašības

Mazie garņi ir vidēji lieli putni, kuriem raksturīgi gari kakli, garas kājas un gari knābji. Vairākām mazo gārņu sugām ir balts apspalvojums vai, ja sugai ir raksturīgs krāsains apspalvojums, tai var būt indivīdi ar baltām spalvām. Piemēram, rudajam mazajam gārnim (Egretta rufescens) ir sastopami arī pilnīgi balti indivīdi, vai mazajam zilajam gārnim (Egretta caerulea) jaunie putni ir balti. Mazie gārņi ligzdo kolonijās, bieži kopā ar citām gārņu sugām. Ligzda tiek vīta kokā vai krūmos. Tāpat kā citi gārņu dzimtas putni tie barojas ar zivīm, vardēm, kukaiņiem un citiem ūdens dzīvniekiem.