google/wiki40b huggingface dataset:
Mangaļu jūrskola

Mangaļu jūrskola (krievu: Магнусгофское мореходное училище дальнего плавания) bija jūrskola, kas no 1876. līdz 1915. gadam darbojās Mangaļu pagasta Rīnūžos. Pēc audzēkņu skaita Mangaļu jūrskola bija lielākā jūrskola Krievijas impērijā. Jūrskolas priekšnieki bija Jānis Breikšs un Alfrēds Žagers.

Vēsture

Jūrskola dibināta 1876. gadā blakus Daugavgrīvas Baltajai baznīcai pēc Krišjāņa Valdemāra ierosinājuma, kas tolaik bija Krievijas impērijas jūrniecības attīstības biedrības sekretārs. Par šo notikumu Krišjāns Valdemārs rakstīja laikrakstā "Baltijas vēstnesis": "19. martā š. g. no Visaugstākā Kunga un Ķeizara ir apstiprināta jauna jūrasskola Mangaļmuižas draudzē Rīnužciemā, pretī Dinamindei, Daugavas malā. Šī jau priekš trīs gadiem sadomātā un tagad apstiprinātā skola dabūs ikgadus 1000 rubļus no kroņa - priekš lones grāmatām un instrumentiem. Mangaļmuižas pagasts gādās par korteli, siltumu utt. Mācība skolniekiem taps dota bez maksas; jūras ziņas taps mācītas latviešu un vācu valodā, skatot pēc tam, kuru valodu saprot. Virsskolmeistaram ir jāprot gruntīgi abas šīs valodas. No minētiem 1000 rubļiem nodomāti līdz 300 rubļu priekš īpašām stundām, lai skolnieki cik necik iepazītos ar angļu un krievu valodām. Skološana notiks tikai ziemas laikā un tādā pašā vīzē kā Ainažos, kur latvieši un igauņi vien mācās un par slavētiem jūrniekiem top. Ainažos skolnieku skaitlis nereti līdz piecdesmit cilvēku, lai gan mazā ciemiņā Ainažos maz ļaužu dzīvo. Tad nu jācerē, ka Rīnužciemā skolnieku skaits nebūs mazāks, un Mangaļmuižas pagasts neliegsies iegādāt priekš skolas labas rūmes." Pēc Valdemāra ieteikuma par skolas vadītāju tika apstiprināts Jānis Breikšs.
1891. gadā to pārveidoja par 3. kategorijas jūrskolu un sagatavoja tālbraucējus kapteiņus. Pēc 1902. gada Mangaļu jūrskola darbojās kā tālbraucēju jūrskola ar pievienotu sagatavošanas jūrskolu.
Sākoties Pirmajam pasaules karam, jūrskolu 1915. gadā evakuēja uz Rostovu pie Donas, tad uz Gelendžiku, kur Krievijas pilsoņu kara laikā 1920. gadā to slēdza. Jūrskolas ēka nodegusi kara laikā.

Skolotāji (1907)

Jānis Breikšs, Andrejs Verners, Alfreds Žagars, Ēriks Breikšs, Kārlis Rudze, Ernests Kalniņš, Boriss Vītoliņš.
Jānis Šilfs

Dzīvesgājums

Dzimis 1881. gada 20. septembrī Rīgā. Pēc 1905. gada revolūcijas iestājās LSDSP (1908) un darbojās Latvijas Sociāldemokrātijas Rīgas organizācijā, vēlāk Madlienas-Gaismas organizācijā (1912-1913). Bija LSD propagandistu kolēģijas loceklis un nelegālo tipogrāfiju veidotājs.
1919. gadā Jānis Šilfs bija LSPR valdības sekretārs, pēc Rīgas krišanas 1919. gada 22. maijā turpināja vadīt nelegālo Latvijas Komunistisko partiju Rīgā, bija tās Centrālkomitejas sekretārs un laikraksta "Cīņa" redaktors.
1921. gada maijā viņu apcietināja un ar Latvijas lauka karatiesas lēmumu piesprieda nāves sodu, kas izpildīts 1921. gada 11. jūnijā Rīgā.
Gramzdas draudzes novads

Gramzdas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Gramsden) bija administratīva vienība Kuldīgas virspilskunga iecirknī, pēc 1818. gada Kurzemes guberņas Aizputes pilskunga iecirknī, vēlāk Aizputes apriņķī, pēc tam Liepājas apriņķī.
Mūsdienās Gramzdas draudzes novada teritorija iekļauta Priekules novada Gramzdas, Kalētu un Virgas pagastā.
Tirāniņu dzimta

Izskats

Kā lielai dzīvnieku grupai raksturīgi, tirāniņu dzimtas putni ārēji ir ļoti daudzveidīgi, gan lielumā, gan krāsās, gan dažādās detaļās, bet lielākā daļa sugu ir neuzkrītošas, brūnganas vai pelēcīgas, lai gan daudzas sugas ir ļoti košas un krāsainas. Vienas no košākajām sugām ir rubīna tirāniņš (Pyrocephalus rubinus) un daudzkrāsu tirāniņš (Tachuris rubrigastra). Daudzām sugam ir koši dzelteni vēderi ar tumšām mugurām, piemēram, lielais kiskadī (Pitangus sulphuratus) un parastais tirānmušķērājs (Todirostrum cinereum). Daudzām sugām ir cekuli, piemēram, karaliskajiem tirānmušķērājiem (Onychorhynchus). Dažas sugas ārēji atgādina Vecās Pasaules mušķērājus, tādēļ tās tā tiek sauktas, lai gan nav radniecīgas mušķērājiem. Vairāku ģinšu sugas ārēji ir ļoti līdzīgas un savvaļā ļoti grūti atšķiramas, izmantojot apspalvojuma pazīmes. Vieglāk tās atšķirt, dzirdot putnu balsis.
Mazākie dzimtā ir savstarpēji tuvu radniecīgie īsastes pundurtirāniņš (Myiornis ecaudatus) un melngalvas pundurtirāniņš (Myiornis atricapillus), kas abi ir izteikti mazāki kā vidēja lieluma tirāniņi. Abu sugu ķermeņa garums ir apmēram 6—7 cm, svars 4—5 g, un tā kā to astītes ir ļoti īsas, tie atgādina nelielas bumbiņas vai lielus kukaiņus. Abas sugas ir ne tikai mazākās tirāniņu dzimtā, bet tās ir arī mazākās visā zvirbuļveidīgo putnu kārtā. Lielākais tirāniņu dzimtā ir lielais čakstutirāniņš (Agriornis lividus), kura ķermeņa garums sasniedz 31 cm, svars apmēram 100 g. Vairākām sugām, piemēram, vimpeļastes tirāniņam (Gubernetes yetapa), bezdelīgastes tirāniņam (Tyrannus forficatus) un dakšastes tirāniņam (Tyrannus savana) dēļ to garās astes ir garākais kopējais ķermeņa garums, apmēram 41 cm. Visagarākā aste ir dakšastes tirāniņam.

Uzvedība

Dzimtas putnu uzvedība un ieradumi arī ir ļoti atšķirīgi. Mazāka auguma sugas, piemēram, lāpstknābja tirāniņi (Platyrinchus) ir bailīgākas un kautrīgākas, dzīvo biezos mežos, bet, piemēram, tirāniņu ģints (Tyrannus) sugas, kuras ir lielākas un drosmīgākas, var bieži novērot apdzīvoto vietu tuvumā. Tirāniņu dzimtas sugas galvenokārt barojas ar kukaiņiem, ķerot gan lidojošos, gan koku lapotnē dzīvojošos kukaiņus un to kāpurus. Tomēr dažas sugas barojas arī ar augļiem vai nelieliem mugurkaulniekiem (vardēm un citiem), piemēram, lielais kiskadī. Ziemeļamerikā dzīvojošās sugas galvenokārt medī, noskatot kukaini no zara, paceļoties spārnos, to noķerot un atgriežoties vērošanas postenī. Tropos dzīvojošās sugas toties visbiežāk ložņā pa koku lapotni un zariem, meklējot tur paslēpušos kukaiņus gan uz lapām, gan mizas rievās. Tropu sugas var samērā bieži novērot jauktu sugu baros, kas kopīgi barojas lapotnē.
Liene Šomase

Biogrāfija

Piedalījusies tādos pasākumos kā "Olgas disenīte", "Aprīļa pilieni", "Cālis" un "Jaunās zvaigznes". Kļuva populāra pēc piedalīšanās TV šovā "Talantu fabrika 4" 2004. gadā ar pseidonīmu Lenii.
2006. gadā ieguva pirmo vietu Latvijas Šlāgeraptaujā ar dziesmu Ugunskurs. Ziemassvētkos piedalījās mūziklā "Mūsdienu pasaka par Pelnrušķīti", kurā attēloja skolotāju. 2007. gada Eirodziesmā ieguva pirmo vietu savā pusfinālā un 4. vietu finālā, izpildot Laura Reinika sacerēto dziesmu Take Off Your Mask”.
Kopā ar Jāni Moiseju vēlāk izdeva kopīgu albumu Pasaule ir skaista, kurā tika iekļautas Raimonda Paula kompozīcijas. Šis albums ieguva zelta disku par pārdotām 5000 albuma kopijām.
Filmējusies LNT seriālā "Svešā dzīve", kurā attēloja Lauru, kā arī Rolanda Kalniņa filmā "Rūgtais vīns", kurā atveidoja ielu muzikanti — saksofonisti Ievu. 2007. gada rudenī kopā ar motosportistu Jāni Vinteru izcīnīja uzvaru TV3 šovā "Dziedi ar zvaigzni".
2008. gada 8. martā L. Šomase kopā ar Jāni Moiseju ieguva Gada balvu nominācijā "Labākais šlāgeris vai kantri dziesma" ar dziesmu Neskaties pulkstenī. Pretendēja arī nominācijā "Labākais šlāgeru vai kantrimūzikas albums" ar kopīgo albumu Pasaule ir skaista. 2008. gada jūnijā izdeva debijas soloalbumu Vārdos nepateiktais.
Rudenī TV3 šovā "Koru kari" uzstājās kā viesmāksliniece kopā ar Daugavpils oranžo kori, izpildot Ata Auzāna sacerēto dziesmu Ar tavu vārdu. Tā paša gada rudenī uzsāka sava albuma Vārdos nepateiktais koncerttūri, ko noslēdza ar koncertu Kongresu namā 2009. gada 4. februārī. Ziemassvētkos kopā ar Andri Ērgli, Zigfrīdu Muktupāvelu, Juri Vizbuli, Uģi Rozi un Sigitu Jevgļevsku sniedza koncertus Ķīpsalas hallē. Izdevusi 2009. gada kalendāru.
2009. gada janvārī viņa piedalījās Latvijas Radio 2 un SEB Unibankas kopīgi rīkotajā pasākumā "Muzikālā banka", kur viņas izpildītā dziesma Klauns (Tava dzīve nav rožu lauks) ieguva 13. vietu. 2009. gada 14. februārī LNT un LMK kopīgajā šovā "Cīņas klubs" Liene startēja ar dziesmu Jauna diena. Savā duelī viņa pārliecinoši uzvarēja grupu Vostoc. Finālā beigās iegūstot lielu balsu pārsvaru, uzvarēja arī Aishu. Finālā, kas notika 2009. gada 21. februārī, ieguva 2. vietu, zaudējot vienīgi Intaram Busulim. 2009. gada vasarā izveido savu Valmieras dzelteno Saules kori. Ar šo kori piedalījās TV3 šovā "Koru kari 2".

Privātā dzīve

Lienei ir 2 māsas un 3 audžubrāļi. Lienes māsa Kristīne Šomase ir piedalījusies LNT veidotajā šovā "Latvijas Zelta talanti" 2008. gada nogalē.
Mācījusies Strenču vidusskolā un pabeigusi Valmieras Viestura vidusskolu. Mācījusies Jāzepa Vītola Valmieras mūzikas skolā, apgūstot saksofona spēli. Pašlaik mācās Latvijas kultūras koledžā, apgūstot mūzikas menedžmentu.
2009. gadā iepazinās ar Mārtiņu Samuli. 2010. gada 17. jūnijā viņiem piedzima meita Gabriela, savukārt 2011. gada vasarā pāris izšķīrās.
Frensa Galla

Bērnība

Galla ir dzimusi Parīzē. Viņas tēvs bija komponists Roberts Galls, un viņas māte, Cecīlija Bertīra, bija meita Paulam Bertīram, Petits Chanteurs à la Croix de Bois līdzdibinātājam. (Tas padarīja viņas brālēnus par ģitāristu (Deniss Leibls) un komponistu (Vincents Bertīrs de Lionkorts)). Frensa bija vienīgā meita viņas ģimenē, viņai bija divi brāļi, Patriks un Klods.
1963. gada pavasarī, Roberts Galls mudināja savu meitu, lai viņa ierakstītu dziesmas un nosūtītu paraugus mūzikas izdevējam Denisam Buržuā. Jūlijā viņa ieradās pie Buržuā, kura ierakstu studija atradās Théâtre des Champs-Elysées, Parīzē, pēc šīs vizītes Buržuā vēlējās nekavējoties parakstīt līgumu ar viņu. Frensa pēc tam parakstīja līgumu ar Philips Records.
Deniss Buržuā mudināja Frensu Gallu ierakstīt četras dziesmas ar Francijas džeza mūziķi, aranžētāju un komponistu Alanu Goražū.

Karjeras sākums

Pirmais Frensas singls "Ne sois pas si bête" ("Neesi tik stulbs") tika izlaists uz viņas 16. dzimšanas dienu. Šis singls uzreiz kļuva par hītu, tika pārdoti 200 tūkstoši kopiju. "N'écoute pas les idoles" kļuva par Frensas otro singlu, 1964. gada martā sasniedzot Francijas mūzikas topu virsotni, singls noturējās topu virsotnē trīs nedēlas.
Strazdi

Kopīgās īpašības

Strazdi ir labi piemērojušies dzīvei uz zemes. Tie labprātāk staigā, nevis lec, un to galvaskauss un galvas muskuļi ir piemēroti, lai ar atvērtu knābi varētu zondēt irdenu augsni. Strazdi ir visēdāji un galvenokārt barojas, barību meklējot augsnes virskārtā. Kad kāpurs vai cits bezmugurkaulnieks zemē ir sataustīts, strazds aizcērt knābi ciet. Strazdi ligzdo koku dobumos vai ēku konstrukciju iedobēs. 
Strazdu apspalvojums ir melns, tikai vienmuļajam strazdam (Sturnus unicolor), atšķirībā no mājas strazda, uz spalviņām nav dekoratīvā raibumojuma. Spārniem ir trīsstūrveida forma.

Sistemātikas izmaiņas

Līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem, ir mainījusies strazdu dzimtas sistemātika. Lielākā daļa kādreizējās strazdu ģints sugu ir izdalītas jaunās ģintīs vai pievienotas citām esošajām ģintīm: Kambodžas strazds (Acridotheres burmannicus), melnspārnu strazds (Acridotheres melanopterus), bērvaigu strazds (Agropsar philippensis), mantijas strazds (Agropsar sturninus), Āzijas raibais strazds (Gracupica contra), melnkakla strazds (Gracupica nigricollis), sārtais strazds (Pastor roseus), baltvaigu strazds (Spodiopsar cineraceus), sarkanknābja strazds (Spodiopsar sericeus), baltplecu strazds (Sturnia sinensis),  baltgalvas strazds (Sturnia erythropygius), brahmaņu strazds (Sturnia pagodarum), pelēkgalvas strazds (Sturnia malabarica) un baltsejas strazds (Sturnornus albofrontatus).
Feimanka

Upes raksturojums

Iztek no Feimaņu ezera ziemeļrietumu daļas. Izteka tiek regulēta ar slūžām. Tek pa Feimaņu pauguraine un Jersikas līdzenumu. Pie Šķilteriem augšpus Preiļupes ietekas Feimankas ūdenskrātuve (11,5 ha). Ietek Dubnā pie Rožupes.
Inguna Daukste-Silasproģe

Biogrāfija

Beigusi Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti (1992). Dr. philol. (1997). Kopš 1992 viņas darbavieta ir LU Literatūras, folkloras un mākslas institūts, viņa ir Literatūras nodaļas vadošā pētniece. Pētnieciskās intereses saistītas ar latviešu trimdas literatūru un salīdzinošo literatūrzinātni, Baltijas reģiona literatūru. 
2003. gadā ar Latvijas Zinātņu akadēmijas Senāta lēmumu piešķirta Latvijas Zinātņu akadēmijas Viļa Plūdoņa balva literatūrzinātnē par pētījumu "Latviešu literārā dzīve literatūra bēgļu gados Vācijā (1944–1950)".
Ar Ministru kabineta rīkojumu iecelta darbam Latvijas valdības izveidotajā LPSR VDK zinātniskās izpētes komisijā.
2015. gadā saņēmusi Ērika Raistera fonda balvu par monogrāfiju "Tāla zeme, tuvi ļaudis". 2019. gadā saņēmusi Egona Līva piemiņas balvu "Krasta ļaudis" par monogrāfiju "Gaidot laivu".
Līdzautore kolektīvajām monogrāfijām "Vācu literatūra un Latvija" (2005) un "Latvieši, igauņi un lietuvieši: literārie un kultūras kontakti" (2008). Sastādījusi skandināvu rakstniekiem veltītu rakstu krājumu "Ziemeļu zvaigznājs" (2002), rakstu krājumu "Meklējumi un atradumi" (2004, 2005), krājumu "Materiāli par latviešu un cittautu kultūru Latvijā" (2003).
Itālijas reģioni

Itālijas reģioniem tika piešķirtas reģionālās autonomijas tiesības 1948. gada konstitūcijā, kurā tiek noteikts, ka tās konstitūcijas loma ir atzīt, aizsargāt un atbalstīt lokālo autonomiju, nodrošināt, lai valsts līmenis būtu pēc iespējas decentralizētāks, kā arī īstenot principus un likumus, veidojot autonomiju un decentralizāciju.
Pieciem reģioniem (Friuli-Venēcijai Džūlijai, Sardīnijai, Sicīlijai, Trentino-Alto Adidžei un Valle d'Aostai) ir piešķirts īpašs autonomijas statuss, kas atļauj tiem regulēt reģionālo likumdošanu un specifisku lokālo politiku kultūras jomā, kā arī ģeogrāfiskās atrašanās īpatnības un minoritāšu pastāvēšanas dēļ. Pārējie 15 reģioni tika izveidoti tikai 1970to gadu sākumā.
2017. gada oktobrī arī Lombardijas un Veneto (Venēcijas) reģioni rīkoja referendumu par plašākām vietējās varas pilnvarām drošības, migrācijas, vides un izglītības jautājumu risināšanā.
Jaroslavs Obšuts

Spēlētāja karjera

1995. gada NHL draftā Obšutu izvēlējās Vinipegas "Jets" vienība, taču tā vietā, lai spēlētu NHL vai AHL, jaunais slovāku aizsargs vēl nākamās divas sezonas aizvadīja Rietumu hokeja līgā. Nacionālajā hokeja līgā Obšuts debitēja vien 2000.—01. sezonā, aizvadot četras spēles Sentluisas "Blues" rindās. Nākamajā sezonā Obšuts nospēlēja četras spēles Kolorādo "Avalanche" vienības sastāvā. No 2002. līdz 2004. gadam Obšuts spēlēja AHL klubā Manitobas "Moose", taču tad atgriezās Eiropā.
2004. gada vasarā Obšuts pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam HK Luleo, tā sastāvā aizvadot nākamās piecas sezonas. 2009. gadā Obšuts pievienojās Kontinentālās hokeja līgas klubam Maskavas "Spartak". Sezonas gaitā viņš pat tika izvēlēts dalībai 2010. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlei, taču tajā traumas dēļ nepiedalījās. 2010.—11. sezonas gaitā Jaroslavs no "Spartak" rindām tika atlaists un pievienojās Mitišču "Atlant" vienībai.
2012. gada vasarā hokejists pievienojās Doņeckas "Donbass" sastāvam. Turpmākajās sezonās spēlēja dažādos Slovākijas un Rumānijas klubos, līdz 2018. gadā noslēdza karjeru.
Slovākijas izlasē Obšuts debitēja 2002. gada Olimpiskajās spēlēs. Ir piedalījies arī 2005. un 2009. gada Pasaules čempionātos.
Sīnāja pussala

Sīnāja pussala (arābu: شبه جزيرة سيناء, Shibh Jazīrat Sīnāʾ) ir pussala Ēģiptes ziemeļaustrumos. Pussala atrodas Sarkanās jūras ziemeļos; rietumos to apskalo Suecas līcis, bet austrumos — Akabas līcis. Sīnāja pussalas aptuvenā platība ir 60 000 km². Pussalas dienvidu reģioni ir kalnaini, un tur atrodas arī Sīnāja kalns, kura vārdā nosaukta pussala. Savukārt pussalas ziemeļu reģionos aptuveni divas trešdaļas no teritorijas ir tuksneši.
Gadsimtiem ilgi caur pussalas ziemeļiem ir gājis tirdzniecības ceļš no Ēģiptes uz Palestīnu un atpakaļ. No 2. gadsimta p.m.ē. līdz 7. gadsimtam Sīnāja pussala bija Senās Romas un Bizantijas pakļautībā. Līdz 16. gadsimtam pussalu ir pārvaldījušās dažādas musulmaņu dinastijas, bet pēc tam tā bija daļa no Osmaņu impērijas. 1918. gadā pussala kļuva par ēģiptiešu kontrolētu teritoriju. Kopš 1948. gada Sīnāja ir bijusi stratēģisks kaujaslauks arābu un izraēliešu konfliktiem: 1956. gadā šeit norisinājās Suecas krīze, 1967. gadā — Sešu dienu karš, bet 1973. gadā — Salīdzināšanas dienas karš. No 1967. līdz 1982. gadam Sīnāja pussalu kontrolēja Izraēla, bet pēc tam to atkal atguva Ēģipte.
Gandrīz pussalas pašos dienvidos atrodas Šarm eš Šeihas pilsēta, kas ir viena no slavenākajām Ēģiptes kūrortpilsētām.
Atstarotājspēja

Atstarotājspēja apraksta, cik daudz no krītošā starojuma virsma atstaro. Teorētiski atstarotājspēja ir atkarīga gan no krītošā starojuma virziena, gan no viļņa garuma, gan atstarotā starojuma virziena, bet bieži vien tiek apskatīta vidējā vērtība neatkarīgi no šiem lielumiem:
\rho = \frac{G_{\mathrm{atst}}}{G_{\mathrm{krit}}}
kur G ir starojuma intensitāte. Vai ņem vērā tikai viļņa garumu:
\rho(\lambda) = \frac{G_{\mathrm{atst}}(\lambda)}{G_{\mathrm{krit}}(\lambda)}
Santjago

Vēsture

Santjago 1541. gada 12. februārī dibināja konkistadors Pedro de Valdīvija, nosaucot par Santiago de Nueva Extremadura. Pilsēta nedaudz cieta Čīles Neatkarības kara laikā no 1810. līdz 1818. gadam. 1818. gada 5. aprīlī pilsētas pievārtē tika izcīnīta Maipū kauja, kurā Hosē de Sanmartina vadītie neatkarības aizstāvji sakāva spāņu lojālistus.
1818. gadā Santjago kļuva par Čīles galvaspilsētu. XIX gadsimta pirmajā pusē pilsēta attīstījās lēni, tomēr gadsimta beigās, līdz ar salpetra atradņu izmantošanas sākumu, uzplauka Čīles ekonomika, un līdz ar to arī tās galvaspilsēta.
Augusto Pinočeta puča laikā kara aviācija bombardēja toreizējā Čīles prezidenta Salvadora Aljendes pili (La Moneda).
Korejiešu īpašvārdu atveidošana

Korejiešu valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa. Korejiešu valodas hangila burti tiek pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā pēc to formālās vērtības, pakļaujot vārdus gramatizācijai.
Pēc šiem noteikumiem atveidojami Ziemeļkorejas un Dienvidkorejas cilvēku personvārdi un ģeogrāfiskie nosaukumi. Korejiešu izcelsmes personvārdi sastopami arī ASV, Kanādā, Austrālijā, Krievijā, Ķīnā, Japānā, retāk citur pasaulē. Atveidojot citu pasaules reģionu korejiešu izcelsmes personu vārdus, jāņem vērā šajā zemē pieņemtā izrunas prakse un vārdu pierakstu sistēmas.

Praktiskā atveidošana

Praktiski korejiešu īpašvārdu atveidošanu ir iespējams veikt vai nu no kādas no oficiālajām transliterācijas sistēmām, vai no hangila rakstības.

Atveidošana no transliterācijas

Divas visbiežāk lietotās korejiešu valodas transliterācijas sistēmas ir Makkūna-Reishauera transliterācija (tiek lietota galvenokārt Ziemeļkorejā) un jaunā (revidētā) transliterācija (tiek lietota galvenokārt Dienvidkorejā). Abas transliterācijas sistēmas ir pilnībā fonētiskas, bet ērtāk ir lietot Makkūna-Reishauera sistēmu, jo tajā viennozīmīgi ir apzīmēts balsīgo/nebalsīgo līdzskaņu pozicionālais lietojums, aspirēto līdzskaņu lietojums un patskaņu lietojums. Jaunajā sistēmā šie aspekti ir jāatceras un neskaidrību gadījumā jāpiesaista nosaukuma hangila forma. Neviena no nosauktajām transliterācijas sistēmām neataino garo paskaņu lietojumu, tādēļ garie patskaņi latviski netiek atveidoti.
Televīzijā, presē un internetā korejiešu vārdi bieži tiek pierakstīti pēc shēmas, kas paredzēta vārdu pēc iespējas tuvākai izrunai angļu valodā pēc angļu ortogrāfijas normām. Šādas vārdu formas pareizi latviskot praktiski nav iespējams. Piemēram, korejiešu uzvārdu 박 šajā sistēmā pieraksta Park (Makkūna-Reishauera Pak, jaunajā sistēmā Bak), lai angliski tas tiktu izrunāts [paːk], nevis [pæk] vai [bæk].
Klasiskais Koipera joslas objekts

Orbīta un fizikālie parametri

Vairums kjubivano orbītu atrodas starp objektiem ar orbitālo rezonansi ar Neptūnu 2:3 (plutino) un 1:2. Piemēram, tipiskam kjubivano Kvavaram ir gandrīz riņķveida orbīta tuva ekliptikas plaknei, kamēr plutino pārvietojas pa izstieptākām orbītām. Pēc orbītu parametriem kjubivano nosacīti iedala divās grupās: „aukstā” (arī centrālā) populācija un „karstā” (arī halo) populācija. Pirmās grupas objektiem orbītas ir gandrīz riņķveida un tuvas ekliptikas plaknei, kamēr otras grupas orbītas ir slīpākas un izstieptākas. Abu grupu objektiem ir atšķirīgi arī fizikālie parametri. Tā aukstās populācijas objekti ir sarkanāki, kamēr otra grupa ir neviendabīgāki pēc izskata. Aukstajā populācijā atrodas arī vairāk dubultobjektu nekā otrā grupā.
Imperatora tamarīns

Izskats un īpašības

Imperatora tamarīns ir samērā neliels zīdītājs. Tā garums ir 23 - 25,5 cm. Tā aste var būt gandrīz divas reizes garāka nekā pats - 35 - 42 cm. Imperatora tamarīna svars ir 300-400 g.
Imperatora tamarīnam ir biezs, pietiekami garš kažoks. Apmatojuma krāsa ir rūsgana un pelēka. Vēders dažkārt ir sudrabaini pelēks, kāju gali un galvas augšpuse-melni, aste-iesarkana. Šim, no piecām tamarīnu sugām ir visizteiksmīgākās ūsas. Pirkstu virsma ir pārveidojusies par nagiem, izņemot īkšķiem. Šie dzīvnieki ēd augļus, kukaiņus un nektāru. Imperatora tamarīni ir sabiedriski un nebrīvē dzīvo līdz 23 gadiem. Dzimumgatavība sākas 15-18 mēnešu vecumā. Pārošanās laiks - maijs-jūnijs. Grūtniecība ilgst 140-145 dienas.

Dzīvesveids

Imperatora tamarīni dzīvo Amazones ieplakas lietus mežos un sausās, mūžam zaļās audzēs augstākās teritorijās. Šie dzīvnieki aktīvi kļūst vēlu no rīta un barojas līdz pat pusdienlaikam. Viņi parasti uzturas biezu, ložņājošu augu virsotnēs, lai paslēptos no plēsīgajiem putniem. Tamarīnu barā parasti veido viena mātīte, tēviņš-barvedis un viens vai daži pakļauti tēviņi, un arī mazuļi.

Vairošanās

Pārošanās periodā tēviņi raida riesta kliedzienus. Mātīte parasti dzemdē divus mazuļus. Mātīte mazuļus parasti tikai pabaro ar pienu, bet par to rūpējas tēviņi kopā ar citiem grupas locekļiem.
Livonijas bīskapi

Livonijas bīskapi valdīja Livonijas bīskapijas teritorijā senajā Līvzemē, pakāpeniski pievienojot Letijas zemes, līdz 1255. gadā tika nodibināta Rīgas arhibīskapija.

Vēsture

1186. gadā Brēmenes virsbīskaps iecēla Zēgebergas klostera (pie Lībekas) mūku Meinardu par pirmo Ikšķiles bīskapu (episcopus Ixcolanensis). Otrais Ikšķiles bīskaps Bertolds mēģināja pakļaut visas Daugavas līvu zemes, taču tika nogalināts kaujā pie Rīgas kalna. 1201. gadā trešais Ikšķiles bīskaps Alberts pārcēla Livonijas bīskapijas centru uz Rīgu.
Pēc 2007. gada Līvzemes dalīšanas Livonijas bīskaps Alberts ieguva arī Turaidas un Metsepoles zemes, bet pēc 2009. gada Letijas dalīšanas bīskaps Alberts ieguva arī daļu no Jersikas ķēniņa Visvalža zemēm.
Pēc viņa ierosmes 1211. gadā krustnešu iekarotajā Ridalas zemē tika nodibināta Leales bīskapija.
1214. gada 20. februārī Romas pāvests Inocents III atbrīvoja Livonijas bīskapu Albertu no Brēmenes arhibīskapa uzraudzības. 1218. gadā tika nodibināta Sēlijas bīskapija. 1219. gadā bīskaps Alberts panāca sava brāļa Hermaņa apstiprināšanu Leales bīskapa amatā.
1222. gada jūnijā bīskapam Albertam Sāmsalas sarunās ar Dānijas karali Valdemāru II izdevās viņu pārliecināt atteikties no tiesībām uz Livoniju.
1224. gadā tika nodibināta Tērbatas bīskapija, par kuras pirmo bīskapu kļuva bīskapa Alberta brālis Hermanis. 
1225. gada 19. novembrī pāvests Honorijs III atļāva savam legātam Modenas Vilhelmam Livonijā nodibināt no Brēmenes arhibīskapa neatkarīgu katoļu baznīcas metropoli.
1225. gada 1. decembrī Vācijas karalis Heinrihs VII piešķīra bīskapam Albertam principātu pār Līvzemi, Letiju un Piejūras novadu ar tiesībām kalt naudu, dibināt pilsētas komūnu Rīgā (fundandi civitem in Riga) un arī citas tiesības, kādas ir zemes valdniekam. Tādējādi Livonijas bīskaps Alberts kļuva par Svētās Romas impērijas firstu.