google/wiki40b huggingface dataset:
Obuhiva

Vēsture

Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1362. gadā kā Lukavicja (Лукавиця). Pilsētas tagadējais nosaukums radies 16. gadsimta beigās, kad ciemu nomāja kāds Obuhovs. 1649. gadā Obuhiva kļuva par kazaku sotņas miestu. 18. gadsimta beigās ciems nokļuva Berdjajevu dzimtas īpašumā un te bērnību pavadījuši dzejnieks Sergejs Berdjajevs un filosofs Nikolajs Berdjajevs. 1834. gadā Obuhivai piešķirtas miesta tiesības un tā kļuva par ievērojamu amatnieku un gadatirgus vietu un 20. gadsimta sākumā tika dēvēta par «podnieku galvaspilsētu». 1979. gadā tai piešķirtas pilsētas tiesības.
Milzu īssejas lācis

Ieradumi

Izpētot milzu īssejas lāča fosilos kaulus, ir konstatēts, ka tajos ir augsta slāpekļa-15 koncentrācija, kas liecina, ka lācis ir bijis izteikts gaļēdājs un uzturā nav lietojis neko veģetāru. Tas katru dienu ir apēdis apmēram 35 kg gaļas. 
Valda uzskats, ka milzu īssejas lācis, pateicoties savam lielajam augumam un spēkam, ir bijis plēsēju valdnieks pleistocēna mežos. Tomēr šim apgalvojumam varētu arī iebilst, jo lāča kaulu uzbūve ir salīdzinoši viegla un gracioza. Lai valdītu pār pārējiem plēsoņām, skeleta uzbūvei būtu bijis jābūt smagākai un spēcīgākai. Garās lāča kājas ļāva tam ātri skriet, un ir daļa zinātnieku, kas uzskata, ka milzu īssejas lācis tāpat kā mūsdienās gepards spēja noskriet pleistocēna mazā auguma zirgus un antilopes. Tomēr pie tik lieliem ātrumiem lāča lielā masa varētu būt traucējošs faktors. Skeleta uzbūve norāda uz to, ka lācis nespēja veikt veiklus un asus manevrus skriešanas brīdī, kas ir svarīga spēja plēsējiem, kas savu medījumu nogalina skrienot. Zinātnieks Pauls Metjus (Paul Matheus) no Aļaskas universitātes norāda, ka īssejas lācis ir skrējis aida solī līdzīgi tam, kā mūsdienās skrien kamielis un daži zirgi, šāds solis ir piemērots ilgai skriešanai nevis ātrai skriešanai. Tādēļ ir zinātnieki, kas uzskata, ka milzu īssejas lācis drīzāk nevis medīja pats, bet, izmantojot savu lielo augumu, atņēma medījumu pleistocēna briesmīgajam vilkam, pumām un citiem Amerikas senajiem plēsējiem. Paši tie medīja tikai lēnos medījumus, tādus kā "lielos zvērus" (Megatherium), kurš, lai arī bija veģetārietis, sava lielā auguma dēļ bija milzu īssejas lāča lielākais un spēcīgākais pretinieks.

Izmiršana

Milzu īssejas lācis izmira pirms apmēram 12 500 gadiem. Zinātnieki uzskata, ka tas notika tādēļ, ka īsi pirms tam izmira lielie medījamie dzīvnieki, un saasinājās konkurence ar mazākiem, bet veiklākiem plēsējiem - brūnajiem lāčiem, kas ieceļoja Ziemeļamerikā no Eirāzijas. Lāča izmiršanu veicināja arī cilvēka medību ieroču attīstība, dodot iespēju nogalināt arvien lielākus dzīvniekus.
Elvenking

Vēsture

Grupa tiek izveidota 1997. gada oktobrī kopā sanākot diviem draugiem-ģitāristiem Aydan un Jarpen, kurus abus vieno kaisle pret smagā metāla mūziku un folkloru. Grupai vēlāk pievienojas basģitārists Sargon, tomēr vien 1998. gadā grupas sastāvs tiek pilnībā nokomplektēts, martā tai pievienojoties vokālistam Damnagoras un septembrī — bundziniekam Zender.
2000. gadā grupa izdod demo ierakstu To Oak Woods Bestowed, kurā apvieno folkmetālu un pauermetālu. Tas ir gana veiksmīgs, lai grupai izdotos noslēgt līgumu ar Vācijas ierakstu kompāniju AFM Records. Tad grupu pamet Sargon un viņa vietā nāk Gorlan.
Grupa savu pirmo pilna garuma studijas albumu Heathenreel izdod 2001. gada 23. jūlijā, saņemot pozitīvas fanu un kritiķu atsauksmes.
2002. gadā grupu radušos veselības problēmu dēļ pamet tās vokālists Damnagoras. Grupa nolīgst Kleid kā jauno tās vokālistu. Neilgi pēc tam grupai pievienojas arī vijolnieks un klaviernieks Elyghen. Atjaunojusi pilnu sastāvu, grupa sāk jaunā albuma Wyrd ierakstīšanu, kas tiek izdots 2004. gada 19. aprīlī.
2004. gada nogalē, ieņemot Kleid vietu, grupā atgriežas vokālists Damnagoras un tā sāk ierakstīt 3. studijas albumu ar nosaukumu The Winter Wake. 2005. gada 4. februārī grupu pamet viens no tās dibinošajiem ģitāristiem Jarpen. 2006. gada 11. martā veikalu plauktos nonāk The Winter Wake.
2006. gada 3. novembrī grupas oficiālajā mājaslapā tiek paziņots par jauna albuma ierakstīšanu. Tas ir konceptuāls albums par nāvi ar nosaukumu The Scythe, kas tiek izdots 2007. gada 14. septembrī.
2008. gada 14. aprīlī grupa paziņo par pilnībā akustiska albuma ierakstīšanas sākšanu. 2009. gada 14. janvārī grupai pievienojas jauns ģitārists — Rafaelo „Rafahel” Indri, kurš jau pēdējo gadu bija uzstājies kopā ar grupu.
Māris Bērziņš

Biogrāfija

M. Bērziņš beidzis 59. vidusskolu, Latvijas Universitātes Ekonomikas fakultāti. Strādājis par ekonomistu privātos uzņēmumos un valsts iestādēs. 1998. gadā viņš kļūst par Valsts kultūrkapitāla fonda direktoru, taču vēlāk pievēršas rakstniecībai. 2003. gadā izdota pirmā grāmata — romāns "Ērika Trauma sapnis". Kopš 2007. gada viņš ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs.
2007. gadā klajā nāk īsprozas krājums „Gūtenmorgens”, kas ieturēts absurda tradīcijā, tas piedzīvojis atkārtotu izdevumu 2009. gadā, papildinātu ar Māra Bišofa ilustrācijām un trīs jauniem stāstiem. Pēc stāsta „Gūtenmorgens un laika mašīna” Elīna Lihačeva 2009. gadā uzņēmusi īsfilmu ar tādu pašu nosaukumu. 2008. gadā nāk klajā bērnu grāmata "Resnais svešinieks". M. Bērziņš rakstījis arī lugas, no kurām divas iestudētas amatierteātrī. Lugas „Pirmā reize”, „Iztēlojies”, „Bezcerīgs gadījums” un „Kabineta suns” saņēmušas veicināšanas prēmijas Nacionālajā lugu konkursā 2006. un 2008. gadā. 2009. gadā izdota grāmata „Iztēlojies. Trīs lugas”, kas ieguva Literatūras gada balvu kā gada labākais sniegums dramaturģijā.
21. gadsimta otrajā desmitgadē M. Bērziņš raksta galvenokārt romānus — 2011. gadā nāk klajā romāns "Titāna skrūves", 2013. gadā — "Sveiks, Dzintar Mihail!", 2015. gadā vēsturisko romānu sērijā nāk klajā romāns "Svina garša", kas vēsta par nacistiskās okupācijas laiku Latvijā. 2015. gadā M. Bērziņš par šo romānu ieguvis Dzintara Soduma balvu, vēlāk arī Literatūras gada balvu par labāko prozas darbu.
2015. gadā saņēmis Baltijas Asamblejas balvu literatūrā.
Kārlis Greiškalns

Biogrāfija

Dzimis 1942. gada 20. decembrī, Viesītē. 1961. gadā pabeidza Viesītes vidusskolu. Mācības turpināja Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā. No 1999. līdz 2002. gadam studēja Latvijas Lauksaimniecības universitātes maģistratūras sociālajās zinātnēs.
No 1966. līdz 1971. gadam strādāja par skolotāju Cēsu rajona Vecpiebalgas vidusskolā. No 1972. līdz 1981. gadam bija sporta biedrības "Vārpa" Valmieras rajona padomes priekšsēdētājs. No 1982. līdz 1984. gadam bija Valmieras Viestura 3. vidusskolas direktors. No 1984. līdz 1994. gadam bija Valmieras rajona izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieks.
No 1994. līdz 1998. gadam bija Valmieras rajona padomes priekšsēdētājs. No 1997. līdz 1998. gadam bija Valmieras pilsētas domes priekšsēdētājs. No 1998. līdz 2000. gadam bija 7. Saeimas deputāts. No 2000. līdz 2002. Latvijas Izglītības un Zinātnes ministrs. No 2003. gada Vidzemes profesionālās izglītības centra izpilddirektors

Politiskās partijas

Tautas partijā ieņēmis ģenerālsekretāra amatu, no TP saraksta iekļuvis Saeimā 7. Saeimas vēlēšanās, bet 8. Saeimas vēlēšanās izbalsots. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās startējis no LPP, "Vidzemes apvienība" saraksta un ievēlēts par Valmieras pilsētas Domes deputātu. 9. Saeimas vēlēšanās netika ievēlēts no Latvijas Pirmās partijas un partijas "Latvijas Ceļš" vēlēšanu apvienības saraksta.

Nozīmīgākie ieņemamie amati

2009. gada februārī Greiškalns ieņēma šādus amatus: padomes priekšsēdētājs Valsts akciju sabiedrībā "Latvijas Loto" , padomes loceklis Valsts akciju sabiedrībā "Latvijas dzelzceļš" , direktors Vidzemes profesionālās izglītības centrā  
No 2012. gada oktobrim līdz nākamā gada janvārim ieņēmis Burtnieku novada domes priekšsēdētāja amatu.
Pjotrs Čardiņins

Biogrāfija

Mācījies Maskavas filharmoniskās biedrības Muzikāli dramatiskajā skolā Vladimira Ņemiroviča-Dančenko klasē. 1909. gadā sāka darbu kino režijā. Krievijā uzņēmis ap 200 filmu, galvenokārt melodrāmas un literāru darbu ekranizācijas. Strādājis A.Kanžonkova filmu kompānijā. Neizturot nopietnu konkurenci, Čardiņins pameta Kanžonkova filmu kompāniju. 1916. gadā kopā ar Veru Holodnaju un dažiem citiem aktieriem pievienojas Dmitrija Haritonova filmu studijai Odesā. 1920. gadā emigrē no Padomju Krievijas uz Latviju. Piedalījies a/s "Latvju Filma" darbā. Režisors filmai "Laiku viesulī" (1921). Režisors un scenārists filmām "Fricītis jūrmalā" (1921), "Psihe" (1922), "Vilkiem mests laupījums" (1922). Vadījis kinomākslas kursus. 1923. gadā repatriējās un līdz 1930. gadam veidojis filmas Ukrainā. 1934. gadā miris no aknu vēža.
Latvijas Muzikālā līga

Noteikumi

Latvijas Muzikālajā līgā iekļūst katra mēneša Radio SWH Top 20 četras populārākās dziesmas. Tālāk LNT un LMK tiešraidē demonstrē "Cīņas kluba" raidījumos. Katrā raidījumā sacenšas 4 dalībnieki, no kuriem 2 iekļūst raidījuma finālā. Tad katrs no 2 dalībniekiem izpilda savu un arī pretinieka dziesmu. Uzvarētājs iekļūst superfinālā. 2007. gadā uzvarētājus noteica tikai TV skatītāju telefonbalsojums, savukārt 2008. gadā rezultātu ietekmē 3 komponenti - TV skatītāju balsojums, draugiem.lv lietotāju balsojums, kā arī raidījuma žūrijas vērtējums.
Togo administratīvais iedalījums

Togo administratīvo iedalījumu veido 5 reģioni. Reģioni sīkāk iedalās 30 prefektūrās un 1 komūnā.
Labializācija

Labializācija, labializēšana, noapaļotība jeb noapaļošana valodniecībā ir īpašība, kas var piemist patskaņiem, vai arī darbība, kas tiek veikta šo patskaņu realizācijas procesā, kas izpaužas kā lūpu savilkšana "taurītē".

Delabializēšanās lībiešu valodā

Līdz 20. gadsimta sākumam lībiešu valodā delabializējās priekšējās rindas labiālie patskaņi ⟨ü⟩ > ⟨i⟩, ⟨ö⟩ > ⟨e⟩, piemēram, tǖö > tīe "darbs".
Kaut arī sākot no 20. gadsimta noapaļotais patskanis /y/ bija izzudis, Pirmās republikas laikā, pieaugot centieniem attīstīt lībiešu rakstu valodu, tika pieņemts lēmums turpināt atspoguļot šo izzudušo noapaļoto patskani ortogrāfijā kā ⟨y⟩, piemēram, rakstot vārdu ikš "viens" (mūsdienu ortogrāfijā) kā ykš (sal. ükš līdz 20. gs. sākumam). Piemēram, 30. gados publicētā laikrakstā ykš vana mīez nimtõt Jaņi Pālkali, voļ sūr statistik kuoŗŗiji "viens vecs vīrs vārdā Jānis Pālkalis bija liels statistikas vācējs".
Automated Transfer Vehicle

Saslēgšanās sistēma

ICC hermētiskā nodalījuma priekšgalā atrodas saslēgšanās mezgls un dažādi tuvošanās sensori. Saslēgšanās sistēma izgatavota Krievijā, un ir identiska ar tām, ko izmanto kosmosa kuģos Sojuz un Progress. Tā nodrošina fizisko sakabināšanos, elektriskos un degvielas savienojumus ar staciju. Tajā ir 80 cm diametra lūka apkalpes iekļūšanai kosmosa kuģī.
Tuvošanās sistēmas KURS antena piemontēta pie servisa moduļa.

ATV servisa modulis

Servisa modulis nav hermētiski noslēgts. Avionikas daļa ir cilindriska 1,36 m augsta, un atrodas servisa nodalījuma augšpusē. Tajā ir izvietoti vadības datori, žiroskopi, navigācijas, sakaru un citas sistēmas.
Dzinējsistēmas nodalījuma atrodas zem avionikas daļas. Tā sastāv no četriem galvenajiem dzinējiem (490 N ) un 28 mazākiem dzinējiem (220 N katrs). Dzinēji darbojas ar degvielu monometilhidrazīnu (MMH) un oksidētāju slāpekļa tetroksīdu (N₂O4). Degvielas tvertnes paša kuģa vajadzībām izvietotas starp galvenajiem dzinējiem un avionikas nodalījuma. Degvielai ir astoņas titāna tvertnes un divas hēlija tvertnes spiediena nodrošināšanai dzinējsistēmā. Tvertnēs var uzpildīt līdz septiņām tonnām šķidrās degvielas, no kuras daļu (līdz 4,7 t) izmantos stacijas stāvokļa un orbītas augstuma nodrošināšanai.
Energosistēmu nodrošina četri silīcija saules bateriju paneļi, kas izvērstā stāvoklī no viena gala līdz otram ir 22,32 m platumā un ar kopējo laukumu 33,6 m². Tie var ražot vidēji 4800 W elektroenerģijas. Paneļi ir piemontēti servisa moduļa sānos, un tos var pagriezt neatkarīgi vienu no otra, lai iegūtu optimālo orientāciju pret Sauli. Saražotā elektroenerģija tiek uzglabāta vairākās uzlādējamās akumulatoru baterijās.
2014. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — CONMEBOL zona

2014. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas CONMEBOL zonas kvalifikācijas turnīrs noteiks tās 4 vai 5 Dienvidamerikas valstu komandas, kuras dosies uz finālturnīru Brazīlijā. Kvalifikācija norit 2 kārtās.
Drāma

Drāma ir luga, daiļliteratūras žanrs, kurā attēlots sarežģīts, nopietns konflikts, sasprindzināta cīņa. Drāmā aplūkoti nozīmīgi sižeti, taču tie tuvināti reālajai īstenībai. Drāmā netiek tēloti asi kontrasti, izcili raksturi un bezizejas situācijas. Drāma radusies romantisma laikā, bet kopš 18. gs. otrās puses drāma sazarojas vairākos paveidos: šķir psiholoģisko drāmu, romantisko drāmu, lirisko drāmu, pilsonisko drāmu u.c.
Psiholoģiskā drāma atveido tēlu iekšējo dzīvi, raksturu attīstību un kaislības. Šeit redzama tēlu savstarpējo attieksmju sarežģītība, cilvēku tuvināšanās un atsvešināšanās, ilgas pēc sapratnes.
Romantiskās drāmas centrā ir neikdienišķs cilvēks, kas protestē pret utilitāru dzīvi un dvēseles noplicinātību. Galvenais varonis nesamierinās ar pasaules nepilnībām. Viņam raksturīgs maksimāls jūtīgums, noslēgšanās sevī.
Liriskajā drāmā atveidota emocionāla pasaules izjūta, cilvēka tieksme pēc neparastā - skaistuma, laimes. Šeit valda dvēseliskums. Liriskā drāma ir savdabīga, intīma saruna īpašā atmosfērā un tēlainā valodā.
Klods Lemjē

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Lemjē uzsāka 1983.—84. gada sezonā, kad aizvadīja astoņas spēles NHL kluba Monreālas "Canadiens" sastāvā. "Canadiens" rindās nostiprināties uzbrucējam gan izdevās vien 1986.—87. gada sezonā, lai gan sezonu iepriekš Klods bija izcīnījis savu pirmo Stenlija kausa titulu.
Īsi pirms 1990.—91. gada sezonas sākuma Lemjē tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils" vienību, kluba rindās aizvadot nākamās piecas sezonas. 1994.—95. gada sezonā viņš kopā ar "Devils" izcīnīja Stenlija kausu, Lemjē iegūstot arī Kona Smita balvu kā izslēgšanas kārtas vērtīgākajam spēlētājam.
1995.—96. gada sezonā Lemjē spēlēja Kolorādo "Avalanche" sastāvā, izcīnot jau savu trešo Stenlija kausa titulu karjerā. "Avalanche" rindās hokejists spēlēja līdz pat 1999.—2000. gada sezonai, kuras pirmajā pusē tika aizmainīts atpakaļ uz Ņūdžersijas "Devils", kopā ar "Devils" izcīnot ceturto Stenlija kausa titulu.
2000. gada vasarā Lemjē noslēdza līgumu ar Fīniksas "Coyotes" vienību, taču 2003. gadā viņš tika aizmainīts uz Dalasas "Stars" rindām.
2003.—04. gada sezonu Lemjē pavadīja Eiropā, spēlējot Šveices hokeja līgas kluba EV Zug sastāvā, pēc sezonas beigām beidzot savu karjeru. 2008.—09. gada sezonā Lemjē atgriezās hokejā, aizvadot 18 spēles Sanhosē "Sharks" rindās.
Lingula

Morfoloģija

Šīs ģints pārstāvjiem ir dažāda izmēra saplacinātas, ovālas, reizēm gandrīz taisnstūrainas vai trīsstūrainas formas čaulas. Abi čaulas vāciņi ir vienāda izmēra. Čaulas virsma ar augšanas joslām, reizēm ar radiālu sīku krokojumu, retos gadījumos gandrīz pilnīgi gludas. Abu vāciņu galotnes vāji izbīdītas, atrodas vāciņu malā. Neīstās arejas ir mazas, ar garenisku švīkājumu; vēdera areja ar padziļinājumu kājas atverei. Lingulām ir seši muskuļu pāri. Daļai no tiem piestiprināšanās vietas ir apvienotas kopā. Kājas pamatne apliec nesadalītu aizmugurējo aizvērēju. Kāja ir labi attīstīta, izveidojusies par racējorgānu. Mantijas galā ir sariņi, kas veido it kā trīs atveres, no kurām vidējā kalpo ūdens izvadīšanai no mantijas dobuma, bet pa malējām ūdens ieplūst.

Ekoloģija

Lingulas izplatītas dienvidu jūru litorālajā zonā. Tās dzīvo izveidotās vertikālās alās. Ārpusē atrodas tikai pleckāja čaulas daļa. Briesmu gadījumos kāja strauji saraujas un čaula ievelkas alā.
Darba resursi

Darba resursi ir kādas vietas darbaspējīgie cilvēki. Visus kādas konkrētas vietas iedzīvotājus var iedalīt divās lielās daļās kā ekonomiski neaktīvie iedzīvotāji - cilvēki, kurus neieskaita darbaspēka resursos un ekonomiski aktīvie iedzīvotāji jeb darbaspēks - darbaspējīgo iedzīvotāju daļa, kuri piedāvā savu darbaspēku preču un pakalpojumu ražošanai.
Pie ekonomiski neaktīvajiem iedzīvotājiem var pieskaitīt pirmsskolas vecuma bērnus, skolēnus un studentus, kuri nestrādā algotu darbu un pensionāri. Cilvēki, kas vada mājas saimniecību tajā skaitā aprūpē bērnus, slimos ģimenes locekļus un citus. Cilvēki, kuri jau zaudējuši cerību atrast darbu un cilvēki, kuriem nav nepieciešamības strādāt algotu darbu.
Pie ekonomiski aktīvajiem iedzīvotājiem var pieskaitīt nodarbinātos cilvēkus vecumā no 16 gadiem līdz pensijas vecumam, reizēm arī vecākus. Bezdarbniekus no 15 gadiem līdz pensijas vecumam, kuriem nav darba un kuri meklē darbu un ir reģistrējusies Nodarbinātības valsts dienestā.
Gviāna

Etimoloģija

Vārds Gviāna ir atvasināts no vietējo iedzīvotāju runātā dialekta guanao, kurā GUAI nozīmē "vārds", bet YANA ir noliegums, tādējādi Gviāna nozīmē "bez vārda", "tas, ko nevar nosaukt". Citi skaidrojumi ir "tas, ko neuzdrīkstas nosaukt", "svētā zeme".

Vēsture

1499. gadā Gviānas krastos piestāja pirmie eiropieši — spāņi. Viņiem šī zeme neieinteresēja. 1604. gadā Gviānas teritorijā apmetās pirmie franču kolonisti. 17. un 18. gadsimtā teritoriju vairākkārt mēģināja pakļaut Nīderlande un Lielbritānijas Karaliste. Kopš 1817. gadā Gviāna ir Francijas pakļautībā.
17. gadsimta beigās franči Gviānā masveidā ieveda vergus no Āfrikas, kas strādāja plantācijās. Vietējie iedzīvotāji bija atteikušies strādāt franču labā. 1848. gadā Gviānā tika aizliegts izmantot vergus. No 1852. gada līdz Otrā pasaules kara beigām uz turieni no Francijas trimdā nosūtīja valstij nevēlamus cilvēkus un noziedzniekus. 1855. gadā Gviānā tika atrasts zelts, kas izraisīja strīdus par aizjūras reģiona robežām ar Nīderlandei piederošajām teritorijām (mūsdienās Surinama) un Brazīliju. Kādu laiku Gviānā valdīja anarhija un no 1886. līdz 1891. gadam pastāvēja pat pašpasludināta valsts — Neatkarīgā Gviānas republika.
1949. gada 19. martā Gviāna tika pasludināta par Francijas aizjūras departamentu. 1964. gadā Gviāna, jo atrodas tuvu ekvatoram, tika izvēlēta kā vieta, kur būvēt kosmodromu — Gviānas kosmisko centru.
Antropocēns

Antropocēns ir termins, kuru daži zinātnieki izmanto, lai raksturotu pašreizējo periodu Zemes vēsturē, kad cilvēka darbība ir būtiski ietekmējusi Zemes ekosistēmu. Terminu tā pašreizējā nozīmē kopš 1995. gada popularizē Nobela prēmijas laureāts ķīmijā Pauls Krutzens. 2016. gada janvārī akadēmiskais žurnāls "Science" publicēja rakstu ar apgalvojumu, ka kopš 20. gs. vidus cilvēku ietekme uz Zemes sistēmām ir pietiekami nozīmīga, lai varētu runāt par pleistocēna beigām jaunas ģeoloģiskās ēras iestāšanos.
Mārtiņš Vācietis

Biogrāfija

Dzimis Lēdurgas pagastā. Pirmo izglītību ieguvis Ģertrudas draudzes skolā. Pēc Rīgas pilsētas reālskolas pabeigšanas, 1891. gadā, kā pirmās šķiras savvaļnieks, iestājās Krievijas impērijas armijā, kur sākotnēji dienēja 99. Ivangorodas kājnieku pulkā. No 1892. līdz 1894. gadam mācījās Maskavas junkurskolā, kuru pabeidza podporučika dienesta pakāpē. Pēc tam ieskaitīts 41. artilērijas brigādē, bet no 1895. gada 41. artilērijas parkā. 1897. gadā komandēts uz 25. artilērijas brigādi. Nākamajā gadā paaugstināts par poručiku. 1900. gadā tika iecelts par 16. armijas korpusa artilērijas vecāko adjutantu. 1901. gadā paaugstināts par štābskapitānu. Piedalījās Krievijas—Japānas karā 15. armijas korpusa sastāvā. 1906. gadā paaugstināts par kapitānu, virsnieks 25. artilērijas brigādē. 1913. gadā pabeidza artilērijas virsnieku skolu, paaugstināts par apakšpulkvedi. 
Piedalījās Pirmajā pasaules karā. Sākoties kara, 1914. gada jūlijā, tika iecelts par brigādes komandieri. 1916. gada novembrī tika evakuēts no frontes uz Petrogradu, jo bija saslimis. Tā paša gada decembrī tika pārvests uz Kislovodsku. 1917. gadā tika ieskaitīts Kijevas kara apgabala virsnieku rezervē. Tā paša gada augustā atvaļināts slimības dēļ. Pēc tam neilgu laiku dzīvoja Tambovas apriņķī, bet 1918. gada augustā atgriezās Rīgā.
1918. gada 11. decembrī iestājās Latvijas Pagaidu valdības Apsardzības ministrijas dienestā. Dienestā ieskaitīts pulkveža-leitnanta pakāpē. 1919. gada 2. janvārī ienākot Sarkanajai armijai Rīgā palika pilsētā. Aprīlī tika mobilizēts Sarkanajā armijā. Šajā laikā bija arī bankas kontroliera palīgs. 22. maijā dezertēja no Sarkanās armijas un 12. jūlijā iestājās atkārtoti nu jau Latvijas armijas dienestā. Tika iecelts par Apsardzības ministrijas ieroču apgādes pārzini, bet no 20. jūlija bija Artilērijas rezerves priekšnieks. No 1919. gada Galvenās artilērijas pārvaldes priekšnieka palīgs, decembrī paaugstināts par pulkvedi. 1922. gada martā atvaļinājās no dienesta. 1924. gada martā atkal Latvijas armijas dienestā. Bija artilērijas inspektora palīgs. 1926. gadā paaugstināts par ģenerāli. 1929. gada septembrī atvaļināts no dienesta štatu samazināšanas dēļ. No 1929. gada 20. decembra līdz 1931. gada 26. martam bija Latvijas Kara ministrs. Dienesta laikā Latvijas armija bija arī pasniedzējs kara zinībās saistībā ar artilērijas jautājumiem.
Bija viens no Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. 1945. gada 19. martā miris Rīgā. Zemes klēpī guldīts Carnikavas pagasta Carnikavas (Siguļu) kapos.
Embūte

Vēsture

Pirms Livonijas krusta kariem Embūte atradās kuršu Bandavas valsts dienvidu malā; caur to veda ceļš uz Cekļa zemēm. Kuršu pils Anbotens (vācu: Amboten) atradās tagadējā Embūtes pilskalnā pie bijušās Embūtes muižas Lankas upes labajā krastā. Te 26 m augstā zemesragā ar ļoti stāvām nogāzēm 50x60 m plakumā ierīkots nocietinājums, kas no pārējās teritorijas atdalīts ar diviem dziļiem grāvjiem un trim zemes vaļņiem.
Embūte vēstures avotos pirmo reizi minēta 1237. gadā, kad pāvesta legāts Modenas Vilhelms noteica robežas starp Līvzemes, Kurzemes un Zemgales diacēzēm (baznīcas teritorijām). Embūtes novads tika iekļauts Kursas diacēzē kopā ar citām kuršu apdzīvotām zemēm starp Ventu un Nemunu. 1243. gadā to iekaroja Livonijas ordeņa bruņinieki, kas bija apmetušies Kuldīgas pilī. 1244. gadā lietuvieši nesekmīgi mēģināja iekarot Embūtes pilskalnu, bet cieta sakāvi. 1253. gada vienošanās par Kursas sadali paredzēja, ka Embūtes zeme piekrīt Kurzemes bīskapam.
1260. gadā, pēc Livonijas ordeņa sakāves Durbes kaujā, kurši atkal sacēlās. Ap 1265.gadu kuršu sacelšanās apspiešanai tika uzcelta Kurzemes bīskapa mūra pils 0,5 km uz dienvidiem no kuršu pilskalna. Līdz 1538. gadam Embūtes draudzes novads (Amt Amboten) ietilpa Kursas bīskapijā.
1486. gadā pieminēts, ka Bakūzes muiža piederēja bīskapa vasalim Embūtes Tomam (Thomas von Amboten). 1537. gadā Embūti savā īpašumā ieguva Aizputes pilskungs Heikings. 1548. gadā pieminēta Embūtes mācītājmuiža, bet 1553. gadā baznīca.
1560. gadā Dānijas karalis Fridrihs II atpirka Kurzemes bīskapa tiesības uz Embūti par labu savam jaunākajam brālim Magnusam. Piltenes mantojuma kara laikā pie Embūtes pils notika izšķirošā kauja. 1585. gadā Dānija pilnībā atteicās no bijušās Kurzemes bīskapijas teritorijas par labu Polijai-Lietuvai. 1617. gadā Embūte nokļuva autonomajā Piltenes apgabalā Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. 1684. gadā iesvētīta Embūtes mūra baznīca.