google/wiki40b huggingface dataset:
Niko Hišīrs

Spēlētāja karjera

Junioru vecumā Hišīrs spēlēja dažādās Šveices junioru līgās. 2015.—16. gada sezonā viņš debitēja Šveices hokeja līgas kluba SC Bern sastāvā, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku, 2016.—17. gada sezonu aizvadot QMJHL vienībā Halifaksas "Mooseheads". 2017. gada NHL draftā viņu ar kopējo pirmo numuru izvēlējās Ņūdžersijas "Devils". Nākamajā sezonā "Devils" rindās atzīmējās ar 52 rezultativitātes punktiem, tādējādi būdams otrs rezultatīvākais komandas spēlētājs aiz Teilora Hola.
Skaidrīte Sirsone

Dzīves gājums

Dzimusi 1920. gada 5. aprīlī Rīgā. Mācījās I Rīgas valsts ģimnāzijā. Studēja Latvijas Universitātē. No 1946. gada regulāri pirmdienās pulcējās aktieru Irmas un Arnolda Stubavu dzīvoklī Dzirnavu ielā. Apspriesta tika galvenokārt franču literatūra, katrs dalībnieks varēja ņemt līdzi arī savus domubiedrus.
Latvijas PSR Tautas drošības komisariāta darbinieki viņu izsekoja apcietināja kopā ar citiem t. s. "Franču grupas" locekļiem 1951. gadā, apsūdzot buržuāziskajā nacionālismā un dalībā pretpadomju sanāksmēs.
Citi apcietinātie grupas dalībnieki bija Mirdza Ersa, Milda Grīnfelde, Maija Silmale, Ieva Lase, Elza Stērste, Eleonora Sausne, Miervaldis Ozoliņš, Kurts Fridrihsons, Arnolds Stubavs, Irīna (Irma) Stubava, Alfrēds Sausne un Gustavs Bērziņš. Viņai piesprieda ieslodzījumu un izsūtījumu uz PSRS nometinājuma vietām. Pēc Staļina nāves viņu 1956. gadā atbrīvoja no lēģera.
Pēc atgriešanās dzimtenē nodarbojās ar literatūrkritiku. Darbojās Latvijas Rakstnieku savienībā. Mirusi 1998. gada 10. janvārī Rīgā. Latvijas Okupācijas muzeja pastāvīgajā ekspozīcijā ir ietvertas liecības par Skaidrīti Sirsoni.
Jānis Rukšāns

Jānis Rukšāns (dzimis 1946. gada 5. septembrī Rīgā) ir latviešu dārzkopis un selekcionārs. 15 gadus strādājis par žurnāla "Dārzs un Drava" redaktoru. Ir viens no pasaules vadošajiem jaunu krokusu sugu atklājējiem, atklājis un aprakstījis 35 krokusu sugas un 2017. gadā izdevis grāmatu "Krokusu pasaule" angliski. Izdevis arī grāmatas “Sīpolpuķu uzziedināšana” (1976, 1978), “Krokusi” (1981), “Narcises” (1979), “Pavasara puķu avīze” (2001). Strādā paša sīpolpuķu audzētavā, kurā aug pasaulē lielākā krokusu kolekcija. Kopš 2003. gada Latvijas Zinātņu akadēmijas bioloģijas zinātņu goda doktors.
1988. gadā bijis viens no Latvijas Tautas Frontes dibinātājiem un pirmais, kas no tās tribīnes izvirzīja neatkarības sasniegšanas mērķi.
J. Rukšāns stāstījis, ka 80. gados viņš laikos, kad no viņa redakcijas visus ņēmuši pratināt VDK, ar savām dārznieka zināšanām sakontaktējies ar VDK daļas vadītāju Dreijeru un daudz ko darījis tā lauku mājā, varbūt tādēļ iekļūdams VDK sarakstos, ar ko vēlāk viņu mēģinājuši izspiest no politikas. Viņš griezies Cēsu tiesā, kura apliecinājusi, ka nekādu dokumentālu pierādījumu viņa sadarbībai ar VDK nav, lai gan liecinieki no VDK sagādājuši pārdzīvojumus. To viņš aprakstījis 2006. gadā izdotajā grāmatā “Dārznieks un revolucionārs”.
Brīvajā laikā dzied Straupes korī.
Turkmenistāna

Vēsture

No 1077. līdz 1231. gadam tagadējā Turkmenistāna ietilpa Horezmas lielvalsts sastāvā. 1220. gadā to ieņēma Čingizhans, 1388. gadā Tamerlans. No 1598. gada tā bija Hivas hanistes sastāvā. 1869. gadā Krievijas impērijas karaspēks izsēdās Kaspijas jūras dienvidaustrumu krastā un Kyzyl-Su apmetnē nodibināja Krasnovodskas fortu, kuru izmantoja par vienu no militārajām bāzēm Krievijas Turkestānas iekarošanai. Tagadējās Turkmenistānas teritorija tika anektēta 1881. gadā. 
Krievijas pilsoņu kara laikā 1920. gada septembrī Turkestānu, kā arī Buhāras emirāta un Hivas hanistes teritorijas ieņēma Sarkanā armija, tika izveidota Turkestānas APSR, Buhāras Tautas Padomju Republika un Horezmas Tautas Padomju Republika. 1924. gada 14. oktobrī tās likvidēja un turkmēņu apdzīvotajā teritorijā izveidoja Turkmēnijas PSR.
Pēc PSRS sabrukuma 1991. gada 27 oktobrī Turkmenistāna pasludināja neatkarību. Valstī bija vienas partijas sistēma un līdz savai nāvei 2006. gada 21 .decembrī tajā valdīja prezidents Saparmurats Nijazovs jeb Turkmenbaši ("Visu turkmēņu tēvs'). 1999. gada 28. decembrī parlaments Nijazovu deklarēja par Turkmenistānas prezidentu uz mūžu, viņš tika pieņemts amatā nedēļu pirms vēlēšanām, kurās bija iekļauti tikai kandidāti, kurus izvēlējās Nijazovs. Opozīcijas kandidāti netika atļauti. Pēc Nijazova nāves 2007. gada 11. februārī notika jauna prezidenta vēlēšanas, kurās par uzvarētāju ar 89% vēlētāju atbalstu tika izziņots Gurbanguli Berdimuhamedovs. Prezidenta zvērestu viņš nodeva 2007. gada 14. februārī.

Politika

Turkmenistāna ir prezidentāla republika. Prezidents ir gan valsts galva, gan valdības vadītājs. Pēc Nijazova nāves 2006. gada decembrī par prezidentu kļuva Gurbanguli Berdimuhamedovs. 2008. gada septembrī Tautas padome vienbalsīgi pieņēma rezolūciju, apstiprinot jaunu konstitūciju. Rezultātā padome tika atcelta un ievērojami palielinājās Parlamenta ietekme. Turkmenistāna bija vienas partijas valsts no 1991. gada līdz 2012. gadam. 2008. gada decembra konstitūcija arī ļāva izveidot vairākas politiskās partijas.
Bijusī Komunistiskā partija, kas tagad pazīstama kā Turkmenistānas Demokrātiskā partija, ir valsts dominējošā partija. Politiskās pulcēšanās ir nelegālas, ja valdība tās nav atļāvusi. 2013. gadā Turkmenistānā notika pirmās daudzpartiju parlamenta vēlēšanas.
Radzivila hronika

Radzivila hronika (baltkrievu: Радзівілаўскі летапіс) jeb tā sauktā Kēnigsbergas hronika ir apmēram 13. gadsimta sākumā baznīcslāvu valodā uzrakstīts vairāku senāku Kijevas Krievzemes hroniku apkopojums ar 617 miniatūrām. Tas ir vecākais senkrievu hroniku apkopojums, kurā ietilpst Pagājušo gadu vēsture un sekojošie notikumi līdz 1206. gadam. 15. gadsimtā pārrakstītais rokraksts pirmo reizi iespiests 1767. gadā.

Tapšana un atrašana

Hronika uzrakstīta 13. gadsimtā, to 15. gadsimtā pārrakstījis kāds Lietuvas dižkunigaitijas mūks, domājams, Navahrudakas vai Smoļenskas apkārtnē. Staņislavs Zenovevičs hronikas norakstu uzdāvināja Viļņas vaivadam Janušam Radzivilam (1612—1655), pēc kura nāves to ieguva viņa brālēns Boguslavs Radzivils (1620—1669). 1671. gadā rokrakstu uzdāvināja Kēnigsbergas bibliotēkai. Septiņgadu kara laikā Krievijas impērijas karaspēks uz laiku ieņēma Kēnigsbergu un nolaupīja rokrakstu, kurš kopš 1758. gada glabājas Pēterburgā, Krievijas Zinātņu akadēmijas bibliotēkā.
Svētais Gars

Svētais Gars ir Dieva gars kristietībā. Vairākumam kristiešu Svētais Gars ir Trīsvienības trešā persona, kas pastāv līdzās Dievam Tēvam un Dievam Dēlam. Tiek uzskatīts ka tas mājo katrā kristīgā cilvēkā.

Atšķirīgi uzskati par Svēto Garu

Pentakosti jeb piecdesmitnieki uzskata, ka Svētais Gars nav Dieva trešā persona, bet gan Dieva dzīvā spēka izpausme.
Dažas baznīcas, kuras neatzīst Trīsvienību, kā unitārieši, Jehovas liecinieki un kristadelfieši uzskata, ka Svētais Gars ir Dieva darbības izpausme.
Pabalsts

Valsts sociālie pabalsti

Valsts sociālie pabalsti ir valsts atbalsts naudas izmaksu veidā, kuru saņem pie noteiktām iedzīvotāju grupām piederīgas personas situācijās, kad ir nepieciešami papildu izdevumi vai kad šīs personas nespēj gūt ienākumus.

Valsts sociālo pabalstu finansēšana

Valsts sociālos pabalstus finansē no valsts pamatbudžeta.
Velsiešu valoda

Valodas statuss

Pēc 2001. gadā veiktās tautas skaitīšanas datiem, Velsā aptuveni 20,5% no iedzīvotājiem jeb 611 tūkstoši cilvēku runāja velsiešu valodā. Salīdzinot ar 1991. gadā veiktās tautas skaitīšanas datiem, valodu pratēju skaits palielinājās par aptuveni 2%. Salīdzinoši daudz velsiešu valodas pratēji dzīvo arī citās Apvienotās Karalistes vietās, īpaši lielākajās pilsētās un Velsas-Anglijas robežas tuvumā. Ārpus Apvienotās Karalistes visvairāk velsiešu valodas pratēji dzīvo Argentīnā, precīzāk, Čubutā, Amerikas Savienotajās Valstīs un Kanādā.
2011. gadā velsiešu valodai Velsā tika piešķirts oficiālās valodas statuss.
Dora Trepata de Navarro

Biogrāfija

Šahu sākusi spēlēt Buenosairesas šaha klubā Club de Ajedrez Jaque Mate de la Capital Federal. No 1935. līdz 1939. gadam un no 1954. gada strādājusi kā šaha instruktore klubā San Lorenzo de Almagro. No 1930. gadu beigām līdz 1960. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Argentīnas šahistēm. 1938. gadā uzvarējusi pirmajā Argentīnas sieviešu šaha čempionātā. Piedalījusies 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Buenosairesā, kurā dalījusi 12.-13. vietu (uzvarēja Vera Menčika). 
Pēc Otrā pasaules kara divas reizes ierindojusies 3. vietā Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas ciklu Dienvidamerikas zonas turnīros (1954, 1966). 1964. gadā pēdējo reizi uzvarējusi Argentīnas sieviešu šaha čempionātā.
Priežu sviestbeka

Augšanas apstākļi

Priežu mikorizas sēne, uzlabo priežu augšanu. Aug smilšainās, skābās augsnēs parasti grupās priežu silos un mētrājos augustā un septembrī, labvēlīgos klimatiskos apstākļos arī jūlijā un oktobrī. Izvēlas retākus un sausākus mežus, taču sastopama arī starp viršiem purvos.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Iesaka arī konservēšanai un, atšķirībā no vairuma sviestbeku, derīga arī žāvēšanai. Vecāku sēņu stobriņu slānis jānoņem. Kopā ar graudaino sviestbeku atzīta par dzīvsudrabu mēreni akumulējošu sēni, kuras regulāra ēšana neapdraud veselību.

Līdzīgās sugas

No citām sviestbekām atšķiras ar relatīvi sauso cepurīti, tumšajiem stobriņiem un zilēšanu. Varētu tikt sajaukta ar ēdamo rudzupuķu smilšbeku (Gyroporus cyanescens), kuras cepurīte gaišāka un bālganais mīkstums stiprāk zilē, uz kātiņa tai ir gredzenveidīgs pūku sabiezējums, kāda priežu sviestbekai nav.
Mikrometrs (mērinstruments)

Vēsture

Pirmais patents mikrometram kā patstāvīgam mērīšanas līdzeklim izdots Francijā 1848. gadā Žanam Luisam Palmeram (Jean-Louis Palmer).

Darbības princips

Mikrometrs darbojas, vienmērīgi pārvietojot speciālu ļoti precīzi izgatavotu skrūvi (mikrometrisko skrūvi). Tās pārvietojums ir stingri proporcionāls nonija skalas pagrieziena leņķim. Parasti skrūves gājiens nepārsniedz 25 mm, jo garākas mikrometriskās skrūves izgatavot ir tehnoloģiski pārāk sarežģīti. Ja vajadzīgs mērīt attālumus, lielākus par 25 mm, jālieto platāki mikrometri ar speciāliem precīziem ieliktņiem. Mikrometra regulēšanai un kalibrēšanai izmanto precīzus ģeometriskos kalibrus.

Mikrometra uzbūve

Parastais, tā saucamais gludais mikrometrs sastāv no skavveida pamatnes, kurā stingri iepresēta nekustīgā mērvirsma un mikrometriskais uzgrieznis, pa kuru kustas mikrometriskā skrūve ar kustīgo mērvirsmu. Mērvirsmas ir gludi nopulētas un savstarpēji pilnīgi paralēlas. Mikrometriskajai skrūvei caur speciālu tarkšķa mehānismu pievienots rokturis, kuru griežot, pārvieto skrūvi kopā ar nonija skalu. Lai mēvirsmas savstarpēji tuvinātu, rokturi jāgriež pulksteniski, lai attālinātu — pretpulksteniski. Tarkšķa mehānisms neļauj mērvirsmas satuvināt ar pārāk lielu spēku, jo tad rokturis sāk griezties tukšgaitā un dzirdama raksturīga skaņa. Mikrometriskā skrūve jāgriež tikai ar rokturi, nevis tieši ar nonija skalu, citādi instrumentu var sabojāt. Mērvirsmas var nostiprināt noteiktā attālumā ar fiksatora rokturi.
2011. gada NBA finālsērija

2011. gada NBA finālsērija bija 2010.—2011. gada NBA sezonas čempionu noskaidrošanas sērija un 2011. gada NBA izslēgšanas spēļu pēdējā stadija. Šajā kārtā tikās Austrumu konferences čempioni Maiami "Heat" un Rietumu konferences čempioni Dalasas "Mavericks".
Par čempioniem sešu spēļu sērijā (4—2) pirmo reizi kluba pastāvēšanas vēsturē kļuva Dalasas "Mavericks". Par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju (MVP) atzina čempionu līderi Dirku Novicki (Vācija). D. Novickis kļuva par otro Eiropas spēlētāju, kurš tiek atzīts par finālsērijas MVP, pirmais to paveica Tonijs Pārkers 2007. gadā.
NBA finālsērija. NBA finālsērija sākās 31. maijā un noslēdzās 12. jūnijā, ta notika pēc 2—3—2 rotācijas. Tā kā Maiami "Heat" bija labāka regulārās sezonas uzvarēto—zaudēto spēļu attiecība nekā Dalasas "Mavericks", tad Austrumu konferences čempioniem pirmoreiz kopš Maikla Džordana ēras beigām 1998. gadā bija mājas spēļu priekšrocības finālsērijā.
Pirms finālsērijas "Heat" bija sērijas favorīti, pateicoties tās sastāvā esošajām zvaigznēm Lebronam Džeimsam, Krisam Bošam un Dveinam Veidam. Šis bija 2006. gada finālsērijas atkārtojums — tajā gadā "Heat" uzvarēja ar 4—2, neskatoties uz "Mavericks" iegūto pārsvaru 2—0 sērijas sākumā.
Dalasas klubs kļuva par pirmo klubu līgas vēsturē kopš ir ieviests 2—3—2 spēļu formāts, kam pēc pirmajām divām spēlēm ir neizšķirts 1—1 un zaudē trešo spēli, taču uzvar visā sērijā. Iepriekšējos 11 gadījumos komanda, kas uzvar trešajā spēlē un no neizšķirta izvirzās vadībā ar 2—1, uzvar visā sērijā.

Priekšvēsture

Dalasas "Mavericks" iekļuva finālā 25. maijā, pateicoties uzvarai pār Oklahomasitijas "Thunder" Rietumu konferences finālā. Rietumu konferences pusfinālā Mavericks" izslēdza no turpmākas cīņas par NBA čempionu titulu toreizējos čempionus Losandželosas "Lakers". Maiami "Heat" iekļuva finālā 26. maijā, pateicoties uzvarai pār NBA regulārā čempionāta uzvarētājiem Čikāgas "Bulls" Austrumu konferences finālā.
Šī bija otrā reize abu klubu vēsturē, kad tie tikās finālsērijā. Pirmajā reizē 2006. gadā "Heat" uzvarēja ar 4—2. Šis bija pirmais NBA finālsērijas atkārtojums kopš 1998. gada finālsērijas, kurā nepiedalījās Losandželosas "Lakers" un Bostonas "Celtics" (1998. gada finālā tikās Čikāgas "Bulls" un Jūtas "Jazz").
Šī bija pirmā reize kopš 2006. gada finālsērijas un tikai otrā reize kopš 1998. gada, kad finālā Rietumu konferenci nepārstāvēja Losandželosas "Lakers" vai Sanantonio "Spurs". Tāpat šī bija pirmā reize kopš 1998. gada, kad finālsērijā nespēlēja Kobe Braiants, Šakils O'Nīls vai Tims Dankans.
"Mavericks" iekļūšana finālā nozīmēja, ka triju no četru Ziemeļamerikas profesionālo sporta līgu fināliem tiek aizvadīti Dalasas-Fortvortas metropoleksā pēdējo astoņu mēnešu laikā: vēl šajā reģionā notika 2010. gada Pasaules sērija un Superkauss XLV.
2011. gada čempionu noskaidrošanas sērija bija pirmā kopš 1998. gada, kad NBA finālsērija sākās agrāk nekā Stenlija kausa izcīņas finālsērija NHL. Stenlija kausa izcīņas finālsērija sāksās dienu vēlāk (1. jūnijā).
Ļevs Bukovskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1910. gada 12. jūnijā Rīgā apriņķa tiesneša Vladimira Bukovska un viņa sievas Almas Grīnervaldes ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas Krievu skolā (agrākajā Lomonosova sieviešu ģimnāzijā), pēc tam studēja Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātē (1932-1935).  1937. gadā Ļevs Bukovskis ar darbu „Puškins un aukle” pirmo reizi piedalījās izstādē. Papildinājās Florences Mākslas akadēmijā (1938–1939). Otrā pasaules kara laikā iestājās tikko dibinātajā tēlotājmākslas meistaru kooperatīvā, 1944. gadā viņu iesauca Latviešu leģionā, 1945. gadā NKVD viņu apcietināja, tomēr viņam izdevās izvairīties no represijām.
Ļ. Bukovsks pēc kara sāka veidot pieminekļus Otra pasaules kara upuriem un 1905. gada revolūcijas cīnītājiem, bet tikai 1957. gadā viņu uzņēma Latvijas PSR Mākslinieku savienībā. Viņš piedalījās Salaspils memoriāla izveidē (1961-1967). 1973. gadā Dziesmu svētku simtgades parkā atklāja viņa pieminekli Vispārējo latviešu dziesmu svētku simtgadei. 1976. gadā ieguvis Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu.
1981. gadā Rīgā un Jēkabpilī notika Ļ. Bukovska personālizstāde „Tikai bronza”. 1983. gadā notika viņa personālizstāde Frunzē (patlaban Biškeka). Piedalījās Uzvaras parka monumenta izveidē, ko atklāja pēc viņa nāves (1985).
Miris Rīgā 1984. gada 18. martā.
Last Week Tonight with John Oliver

Formāts

Parasti Olivers šovu vada, sēžot pie rakstāmgalda, fonā atrodoties pilsētas ainavai ar ēkām no visas pasaules. Šajā fonā ir attēlots Vašingtona monuments, Burj Khalīfah, Empire State Building, Ēģiptes piramīdas, kā arī Dragonstone pils no seriāla "Troņu spēle". Katrā sērijā ir vairākas īsākas sadaļas un tad viens galvenais segments. Lai gan īsās sadaļas gandrīz vienmēr ir saistītas ar neseniem notikumiem pasaulē, epizodes galvenā daļa parasti detalizēti apskata politisku jautājumu, kas nav izskanējis medijos iepriekšējās nedēļas laikā. Džons Olivers nereti izmanto dažādas mirkļbirkas šova tematu popularizēšanai sociālajos tīklos, no kuriem vairāki ir kļuvušas par interneta fenomeniem.

Pārraidīšana

Last Week Tonight with John Oliver sēriju galvenie segmenti tiek publicēti šova YouTube kanālā. Kanādā un ASV šovs tiek rādīts HBO kanālā. Austrālijā šovu rāda The Comedy Channel pāris stundas pēc sērijas pirmizrādes ASV. Jaunzēlandē šovu rāda SoHo kanālā, Lielbritānijā un Īrijā kanālā Sky Atlantic, Beļģijā PRIME Series, Dienvidāfrikā M-Net un Portugālē RTP3.
Aleksandrs Kuzņecovs

Šaha kompozīcija

Kopš 1929. gada sastādījis vispirms šaha uzdevumus, vēlāk pievērsies etīdēm. Savu pirmo etīdi publicējis 1930. gadā Ļeņingradas laikrakstā "Krasnaja Gazeta". Publicējis vairāk nekā 300 etīdes un 130 dažādu žanru uzdevumus. Desmit PSRS individuālo čempionātu (1947—1971) un daudzu sastādīšanas konkursu dalībnieks, ieguvis 15 pirmās godalgas, tai skaitā kopā ar F. Bondarenko zelta medaļu 1964. gada olimpiādei veltītā konkursā. 1962. gadā Kuzņecovs izpildīja PSRS sporta meistara normu. No 1966. gada starptautiskais tiesnesis un no 1973. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Afikss

Afikss, agrāk arī dēklis ir morfēma, ko pievieno vārda saknei kā vārddarināšanas vai formveidošanas līdzekli. Afiksus, ko pievieno pirms vārda saknes, sauc par priedēkļiem jeb prefiksiem, bet afiksus, ko pievieno pēc saknes, sauc par piedēkļiem jeb sufiksiem.
Gints Baumanis

Biogrāfija

Gints Baumanis piedzima 1963. gada 15. decembrī. Studēja Latvijas Valsts konservatorijā. 
1994. gadā kļuva par VEF kultūras pils bērnu un jauniešu tautas deju ansambļa «Zelta sietiņš» pedagogu. Vēlāk Baumanis dibināja vidējās paaudzes deju kolektīvu «Daugava», kurā dejoja «Zelta sietiņa» dejotāju vecāki. Ilgus gadus dejoja tautas deju ansamblī «Rotaļa», un 2002. gadā pārņēma tā vadību no savas tantes, baletdejotājas Aijas Baumanes. Baumanis aktīvi strādāja ar Dobeles kultūras nama deju kolektīviem. No 2005. gada viņš vadīja jauniešu deju kolektīvu «Drīziņš», vidējās paaudzes deju kolektīvu «Dzīpars», senioru deju kolektīvu «Dobelnieki» un bērnu deju kolektīvu «Drellīši».
Gints Baumanis bija viens no XV Deju svētku (2013) deju lieluzveduma «Tēvu laipas» virsvadītājiem. Viņš bija virsvadītājs Skolu jaunatnes deju svētku deju lieluzvedumos 2005. un 2010. gadā, kā arī lielizrādē «Abas malas» (2017), XXI Latvijas senioru deju dienā «Četri vēji» (2017) un deju koncertā «Vēl simts gadu dejai» (2018).
Bija 1. Dejas balvas žūrijas loceklis un balvas laureāts divās kategorijās: "Skatuviskās tautas dejas uzvedums vai notikums" (kopā ar Agri Daņiļeviču un Dagmāru Bārbali par deju lieluzvedumu "Vēstījums rakstos") un "Pārsteigums dejas mākslā" (kopā ar Daci Adviljoni, Lieni Gravu un Raimondu Martinovu par deju lieluzvedums "Abas Malas").
Gints Baumanis nomira 2019. gada 2. jūlijā. Viņš tika izvadīts 10. jūlijā Rīgas krematorijas Lielajā zālē.
Svina nitrāts

Iegūšana

Parasti svina nitrātu iegūst, svinam (Pb) vai svina(II) oksīdam (PbO) reaģējot ar slāpekļskābi (HNO₃). 19. gadsimtā svina nitrātu sāka pārdot Eiropā un Amerikas Savienotajās valstīs.
Ināra Kolmane

Biogrāfija

I. Kolmane 1979. gadā beigusi Rīgas 64. vidusskolu. 1982. gadā absolvējusi Rīgas Kultūras un izglītības darbinieku tehnikumu. 1994. gadā absolvējusi Sanktpēterburgas Teātra, mūzikas un kino institūta TV režijas fakultāti.
Bijusi redaktore un producente Rīgas Videocentrā. Producējusi vairākas filmas laika posmā no 1988. līdz 1991. gadam. 1991. gadā kopā ar vairākiem citiem Rīgas Videocentra darbiniekiem dibinājusi filmu studiju Deviņi. Producējusi vairākas Lailas Pakalniņas veidotas filmas. 
2018. gada Lielā Kristapa balvu pasniegšanā viņas režisētā filma "Bille" tika atzīta par "Labāko pilnmetrāžas spēlfilmu".
I. Kolmanes vīrs ir rakstnieks Arvis Kolmanis, kurš ir bijis arī viņas režisēto filmu scenārists. Viņai ir divi dēli Nauris un Rihards, kuru spēlētā mūzika izmantota I. Kolmanes filmās.
Centrbēdzes svārsts

Centrbēdzes svārsts ir speciāli aprīkots ritošais sastāvs, kas ļauj, tam esot kustībā, pa speciāli apzīmētiem transporta infrastruktūras maršrutiem (sliežu ceļš, autoceļš) izbraukt ceļa plāna līknes un ar sānsveres svārstību kompensēt nedzēsto centrbēdzes paātrinājumu, izmantojot ritošā sastāva virsbūves svara gravitācijas spēku.
Centrbēdzes svārsts atļauj uzlabot ceļa un ritošā sastāva ekspluatācijas tehniskos parametrus, novērš atsevišķu elementu pārslodzi un bojājumus, uzlabo pasažieru komfortu, ļauj paaugstināt ātrumu.
Nedzēsto centrbēdzes paātrinājumu līknē iespējams apslāpēt ne tikai ar centrbēdzes svārstu, bet arī ar ārējā sliežu pavediena paaugstinājumu (autoceļam ārmalas paaugstinājumu). Izmantot centrbēdzes svārstu vērā ņem jau pastāvošos paaugstinājumus līknēs un paaugstinās noteiktā ātrumā - 50 - 25 mm/s atkarībā no sliežu platuma, nepārslogojot sliežu pavedienus. Centrbēdzes svārsts salīdzinājumā ar parasto ritošo sastāvu ļauj palielināt ātrumu par 25-35%.
Fjodors Fjodorovs

Spēlētāja karjera

Jau 1998. gadā Fjodors, būdams vien 17 gadus vecs, uzsāka savu Ziemeļamerikas juniora spēlētāja karjeru. Jau pēc pirmās sezonas 1999. gada NHL draftā Fjodorovu izvēlējās Tampabejas "Lightning" vienība, taču līgumu ar klubu viņš tā arī neparakstīja. Nākamās divas sezonas Fjodors aizvadīja Ontārio hokeja līgā, un 2001. gada NHL draftā jauno uzbrucēju izvēlējās Vankūveras "Canucks" vienība. 2002.—03. sezonās Fjodorovs arī debitēja Vankūveras kluba sastāvā, tā rindās aizvadot septiņas spēles. Lielāko daļu laika periodā no 2002. līdz 2004. gadam Fjodorovs gan aizvadīja Amerikas hokeja līgas klubā Manitobas "Moose". 2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā Fjodorovs spēlēja Krievijas Superlīgā, Magņitogorskas "Metallurg" un Maskavas "Spartak" klubu rindās. Pēc lokauta beigām, 2005. gada rudenī Fjodors tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers" vienību, kuras sastāvā sezonas gaitā aizvadīja trīs spēles.
2006. gada vasarā Fjodors atgriezās Krievijā, noslēdzot līgumu ar Jaroslavļas "Lokomotiv" vienību. Tiesa, sezonas gaitā no "Lokomotiv" rindām Fjodors nonācas Zviedrijas Elitsērijas klubā Malmes "Redhawks". 2007.—08. sezonu Fjodorovs aizvadīja Maskavas "Dinamo" rindās. Lai gan 2008. gada vasarā Fjodorovs centās atgriezties NHL, noslēdzot līgumu ar Ņūdžersijas "Devils", tas beidzās nesekmīgi, un jau drīz vien Fjodorovs pievienojās Ņižņekamskas "Ņeftehimik" rindām. 2009.—10. sezonu Fjodorovs aizvadīja Magņitogorskā, taču 2010.—11. sezonā spēlēja Mitišču "Atlant" rindās.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2005. gada Pasaules čempionātā, tajā izcīnot bronzas medaļas.
Ulbrokas muiža

Ulbrokas muiža atrodas Stopiņu novada administratīvajā centrā Ulbrokā. Muižas nosaukums cēlies no Ulenbroku dzimtas, kurai piederēja šī Salaspils draudzes novada muižas zeme.

Vēsture

Ulbrokas muižas kungu māja celta 18. gs. beigās pēc Kristofa Hāberlanda projekta klasicisma stilā un celtniecība noslēdzās 1800. gadā.
Pēc Latvijas neatkarības iegūšanas muižas Ziedoņa parks kļuva par vietējo iedzīvotāju izklaides vietu, kur bija ierīkota arī estrāde, kurā rīkotas balles u.c. kultūras pasākumi. Savukārt muižas ēka tika piešķirta Rīgas pilsētas slimokases sanatorijas ierīkošanai, kas šeit arī atradās līdz Otrajam pasaules karam.
Pēc kara muižas ēkā tika ierīkota 1. Latvijas radiostacija, jeb Rīgas radiostacija un blakus muižai uzcelts tornis. Ar laiku tika uzbūvēti arī citi torņi un mājas muižas tiešā tuvumā.

Muižas komplekss

Muižas kungu māja ir divstāvu mūra ēka ar izbūvētu pagrabstāvu, paraugfasādes kolonnām un izbūvētu balkonu ēkas sētas pusē.
Ēkas kompleksā bez kungu mājas ietilpa arī klēts, stallis, dārzs un parks. Līdz mūsdienām no visa kompleksa gan saglabājusies tikai kungu māja, dažas kalpu un saimniecības ēkas un uz Piķurgas upes izraktais dzirnavezers, kas mūsdienās pazīstams ar nosaukumu Piķurgas ezers.

Mūsdienas

Mūsdienās ēkā atrodas radiostacija, tomēr tā raida tikai trīs radio kanālus un ir dārga ekspluatācijā, tāpēc Stopiņu novada amatpersonas ir izteikušas vēlmi par šīs ēkas iegūšanu novada kultūras vajadzībām un radio stacijas likvidēšanu.
Milko Bobocovs

Personīgā dzīve

Bijis precējies ar Bulgārijas šaha lielmeistari Antoniju Ivanovu (1931—2004).