Latvijas valsts pasludināšana

Latvijas valsts pasludināšana 1918. gada 18. novembrī ir konstitucionāls tiesību akts, ar kuru Tautas padomes priekšsēdētāja vietnieks Gustavs Zemgals paziņoja, ka suverēnā valsts vara Latvijā ir pārgājusi Tautas padomes rokās. Pirmais Latvijas Ministru Prezidents Kārlis Ulmanis paziņoja par Pagaidu valdības nodomiem un uzdevumiem.
18. novembra vakarā Tautas Padomes un Pagaidu valdības vārdā Kārlis Ulmanis un Gustavs Zemgals griezās pie Latvijas pilsoņiem ar uzsaukumu, kurā Tautas Padome pasludina, ka Latvija ir patstāvīga, neatkarīga, demokrātiski-republikāniska valsts, kuras Satversmi tuvākajā nākotnē noteiks Satversmes sapulce un, ka Tautas Padome kā augstāko izpildu varu Latvijā ir nodibinājusi Latvijas Pagaidu valdību.

Uzsaukums pilsoņiem

Latvijas pilsoņiem!
Latvijas Tautas Padome, atzīdama sevi par vienīgo augstākās varas nesēju Latvijas valstī, pasludina, ka:
1) Latvija, apvienota etnogrāfiskās robežās (Kurzeme, Vidzeme un Latgale), ir patstāvīga, neatkarīga, demokrātiski-republikāniska valsts. Satversmi un attiecības pret ārvalstīm noteiks tuvākā nākotnē Satversmes Sapulce, sasaukta uz vispārīgu, abu dzimumu, tiešu, vienlīdzīgu, aizklātu un proporcionālu vēlēšanu tiesību pamata.
2) Latvijas Tautas Padome ir nodibinājusi kā augstāko izpildu varu Latvijā – Latvijas Pagaidu Valdību.
Latvijas Tautas Padome uzaicina Latvijas pilsoņus uzturēt mieru un kārtību un visiem spēkiem pabalstīt Latvijas Pagaidu Valdību viņas grūtajā un atbildīgajā darbā.

Sekas

Līdz ar 11. novembra pamiera noteikumiem, Vācija atteicās no Brestļitovskas miera līguma un 27. augusta papildlīguma, kas nodrošināja Baltijas zemju atdalīšanos no Krievijas. 1918. gada 26. novembrī Vācijas ģenerālpilnvarotais Baltijas zemēs Augusts Vinnigs Vācijas valdības uzdevumā nosūtīja Latvijas Pagaidu valdības atzīšanas notu (Vinniga nota), kas no starptautisko tiesību viedokļa nozīmēja Vācijas oficiālu atteikšanos no Brestļitovskas miera līgumā iegūtajām tiesībām uz Latvijas teritoriju un centieniem veidot Baltijas hercogvalsti savā pakļautībā. Tās Reģentu padome 1918. gada 28. novembrī nolika savas pilnvaras.

Tautas Padomes locekļi, sapulces dalībnieki

Latvijas valsts pasludināšanas aktā piedalījās 38 Tautas Padomes locekļi no 8 partijām:
1. Gustavs Zemgals (1871—1939), jurists.
2. Marģers Skujenieks (1886—1941), tautsaimnieks, politiķis.
3. Kārlis Ulmanis (1877—1942), agronoms, politiķis.
4. Jānis Zālītis (1874—1919), jurists, politiķis.
5. Erasts Bite (1880—1942), jurists, politiķis.
6. Emīls Skubiķis (1875—1943), inženieris.
7. Staņislavs Kambala (1893—1941), latviešu strēlnieks, sabiedriski politiskais darbinieks.
8. Oto Nonācs (1880—1942), publicists.
9. Edmunds Freivalds (1891—1922), žurnālists.
10. Ernests Bauers (1882—1926), agronoms.
11. Nikolajs Svemps (1889—1944), zemnieks.
12. Jānis Bērziņš (1894—1949), zemnieks, tirgotājs
13. Jānis Akuraters (1876—1937), rakstnieks.
14. Miķelis Valters (1874—1968), publicists.
15. Atis Ķeniņš (1874—1961), literāts, izglītības un sabiedriskais  darbinieks.
16. Eduards Strautnieks (1886—1946), advokāts.
17. Spricis Paegle (1876—1962), inženieris.
18. Dāvids Golts (Zeltiņš) (1867—1943), rakstnieks un grāmatizdevējs.
19. Rūdolfs Benuss (1881—1940), jurists
20. Jānis Bergsons (1881—1965), sabiedriskais un saimnieciskais darbinieks.
21. Kārlis Kasparsons (1865—1962), ārsts.
22. Miķelis Bružis (1868—1941), inženieris ķīmiķis.
23. Andrejs Petrevics (1883—1939), jurists, politiķis.
24. Kārlis Kurševics (1874—1938), advokāts, sabiedrisks darbinieks.
25. Pauls Kalniņš (1872—1945), ārsts.
26. Klāra Kalniņa (1874—1964), P. Kalniņa dzīvesbiedre, politiķe.
27. Fricis Menders (1885—1971), politiķis un sabiedriskais darbinieks.
28. Jānis Ampermanis (1889—1942), lauksaimnieks.
29. Vilis Gulbis (1890—1942), agronoms.
30. Kārlis Vanags (1883—1942), banku darbinieks.
31. Jānis Vārsbergs (1879—1961), lauksaimnieks.
32. Pēteris Murītis (1891—1924), agronoms.
33. Jūlijs Celms (1879—1935), tautsaimnieks, banku darbinieks.
34. Bruno Kalniņš (1899—1990), Latvijas Sociāldemokrātiskās  jaunatnes savienības vadītājs.
35. Eduards Traubergs (1883—1967), jurists, sabiedriski politisks darbinieks.
36. Kārlis Albertiņš (1889—1925), jurists, sabiedriski politisks darbinieks.
37. Augusts Raņķis (1875—1937), grāmatizdevējs, tirgotājs.
38. Artūrs Žers (Šers) (1885—1942), agronoms.