google/wiki40b huggingface dataset:
Rīgas Danču klubs

Vēsture

Par Rīgas Danču kluba aizsākumu var uzskatīt 1988. gadu, kad folkloras draugu kopa Savieši katru otro nedēļu vienu no saviem mēģinājumiem atvēlēja dančiem ar plašākas publikas iesaistīšanu.

Darbība

Rīgas Danču klubs darbojas gan kā klubs, regulāri organizējot tradicionālo deju vakarus, brīvi pieejamus ikvienam interesentam, gan arī kā deju kopa, kas piedalās festivālos, pasākumos, izbraucienos, dejodami paši un māca dančus arī citiem.
Klubā galvenokārt dejo neapdarinātas, etnogrāfiskās jeb tradicionālās latviešu, lietuviešu, igauņu un citu kaimiņtautu dejas, kas nākušas no 19. gs. vidus - 20. gs. sākuma.
Klubs nodarbojas arī ar deju izpēti, rekonstrukciju un deju mācību materiālu izdošanu. Vasarās tiek organizētas deju nometnes. Kopš 1996. gada Rīgas Danču klubu vada Valdis Putniņš.
Kopš 2006. gada bez tradicionālajiem Rīgas Danču kluba pasākumiem notiek arī 3x3 danču vakari, kuros dančus spēlē grupas Iļģi mūziķe Ilga Reizniece un Andris Davidons.

Dalībnieki

Rīgas Danču kluba kodolu veido ar folkloras kustību saistīti cilvēki, kas interesējas par Latvijas kultūru un vēsturi. Kluba pasākumus regulāri apmeklē vairāki simti cilvēku. Rīgas Danču klubs, tāpat kā citi danču klubi Latvijā un citās zemēs, ir atvērtas organizācijas un jebkurš interesants var nākt un piedalīties.

Muzikanti

Rīgas Danču klubā tiek spēlēta dzīvā mūzika izmantojot tradicionālos tautas instrumentus. Izņemot 3x3 danču vakarus, muzikanti danču klubā spēlē balstoties uz brīvprātības principa, nesaņemot par to atlīdzību, bet spēlējot sava prieka pēc. Līdz ar to netiek veidota barjera starp muzikantu un dejotāju, jebkurš spēlēt gribošs dejotājs var pievienoties muzikantu rindām un arī muzikanti var iet padejot, ja atrodas kāds cits, kas spēlē.

Citi Latvijas danču klubi

Rīgas Danču kluba popularitātei augot, arī citās Latvijas pilsētās ir izveidojušies danču klubi. Kopš 2006. gada aktīvi darbojas Cēsu danču klubs, 2007. gadā darbību uzsāka Jelgavas danču klubs, bet kopš 2008. gada pastāv Ventspils danču klubs.
Frīdrihs Vilhelms Ketlers

Dzīvesgājums

Frīdrihs Vilhelms Ketlers dzimis 1692. gadā Jelgavā hercoga Frīdriha Kazimira un viņa otrās sievas Elizabetes Sofijas ģimenē. Septiņu gadu vecumā pēc tēva nāves viņš 1698.gada 22.janvārī tika iecelts par Kurzemes un Zemgales hercogu, tomēr līdz pilngadības sasniegšanai valsti pārvaldīja viņa māte un tēvabrālis Ferdinands Ketlers. Lielā Ziemeļu kara sākumā 1700. gadā hercogistē ienāca Saksijas karaspēks, kas tika sakauts Spilves kaujā un apmetās Sēlijas teritorijā. Kad 1701. gadā Zemgali un Kurzemi okupēja zviedri, Frīdrihs Vilhelms kopā ar māti devās pie sava mātesbrāļa Prūsijas hercoga Frīdriha, kurš 1701. gadā tika kronēts par pirmo Prūsijas karali. Šajā sakarā Frīdrihs Vilhelms tika apbalvots ar Melnā Ērgļa ordeni. Kad 1703. gada 30. martā viņa māte Potsdamā ottreiz apprecējās ar Baireitas markgrāfu Kristiānu Ernestu, viņš pārcēlās uz dzīvi Baireitā un mācījās Erlangenas Bruņinieku akadēmijā. Viņa mātei Kurzemes landtāgs atņēma pavaldones tiesības.
1705. gadā Sēliju un Zemgali okupēja krievi, kas tika sakauti Mūrmuižas kaujā. Pēc uzvaras Poltavas kaujā kara veiksme nosvērās Krievijas pusē un pēc sarunām 1709. gada oktobrī Marienverderas pilsētā Austrumprūsijā tika nolemts septiņpadsmitgadīgo Frīdrihu Vilhelmu apprecināt ar cara Pētera I pusbrāļa Ivana V meitu Annu. Vācu valodā iznākošais politiskais žurnāls Europäische Fama 1709. gadā nopublicēja Frīdriha Vilhelma portretu un īsu atsauci uz viņa trimdu Vācijā.
Hercogistes padome 1709. gadā atzina Frīdrihu Vilhelmu par pilngadīgu un jaunais hercogs Frīdrihs Vilhelms 1710. gada 13. maijā ieradās Liepājā. Viņš tūdaļ paziņoja par Atzinības ordeņa (l'Ordre de la Reconnaissance) nodibināšanu ar devīzi Pour les honnêtes gens ("Godaprāta ļaudīm"). Ordenis tika dibināts "pateicībā visuvarenajam Dievam par Kurzemes atkalatgūšanu pēc Lielā Ziemeļu kara (et in memoriam recuperatae Curlandiae)", kas izpostīja Kurzemi un piespieda mazgadīgo hercogu kopā ar māti hercogieni Elizabeti Sofiju atstāt savu zemi un meklēt patvērumu Prūsijā, un vēlāk, - kad hercogiene bija devusies otrā laulībā, - arī Baireitā, kā arī “lai atzīmētu pārciesto nelaimi un ilgo prombūtni no savas zemes”. 
1710. gada 11.novembrī (31.oktobrī pēc vecā stila) jaunceļamajā galvaspilsētā Pēterburgā notika varenas kāzas, kurām bija jāapliecina topošās Krievijas impērijas galma spožums. Atceļā no Pēterburgas Frīdrihs Vilhelms 1711. gada 21. janvārī nomira Kipeņas (Kippingshof, Киппингхоф) pasta stacijā Ingrijā un tika apstāvēts agrāk Juhanam Šitem piederējušajā Duderu muižā (Duderhof, Дудергоф) tagadējās Pēterburgas teritorijā. 
Hercoga atraitne Anna kopā ar viņa līķi ieradās Jelgavā tikai 4. martā.
Tajā pašā laikā Kurzemē un Zemgalē sākās Lielā mēra epidēmija, kuras laikā aizgāja bojā liela daļa no hercogistes iedzīvotājiem.

Valdnieka tituls

Kādu 1710. gada dokumentu Frīdrihs Vilhelms Ketlers parakstīja ar titulu: "No Dieva žēlastības mēs, Frīdrihs Vilhelms, Kurzemes un Zemgales hercogs Livonijā" (vāciski: Wir Friedrich Wilhelm von Gottes Gnaden in Lieffland zu Cuhrland und Semgallen Hertzog).
Laktoze

Vēsture

Laktozi pienā pirmoreiz 1619. gadā atklāja Fabrīcio Bertoleti, tomēr vien 1780. gadā Kārlis Vilhelms Šēle pierādīja tās piederību cukuriem.

Izmantošana

Laktozi izmanto farmaceitiskajā rūpniecībā kā tablešu pildvielu. To lieto arī mikrobioloģiskajām barotnēm un laktulozes iegūšanai.

Laktozes nepanesība

Sākotnēji cilvēki laktozi varēja uzņemt tikai agrā bērnībā, vēlāk šī spēja zuda (pārstāja darboties ferments laktāze). Pirms apmēram 7000 gadu Ziemeļeiropā radās ģenētiska mutācija, kas ļauj cilvēkam laktozi saturošus produktus lietot uzturā visu mūžu. Mūsdienās Eiropā vairumam cilvēku nav problēmu ar laktozes pārstrādi organismā, tomēr Dienvidaustrumāzijā un citur praktiski visi cilvēki nepanes laktozi. Ja laktāze gremošanas traktā netiek izstrādāta vai veidojas nelielā daudzumā, ar pārtiku uzņemtā laktoze netiek sašķelta līdz glikozei un galaktozei un izmantota tālāk. Zarnu baktēriju iedarbībā sākas rūgšanas procesi zarnās, kas rada vēdera uzpūšanos, caureju, sliktu dūšu, pat vemšanu. Šādus gremošanas traucējumus sauc par laktozes nepanesību.
Portugāļu valodas valstu sadraudzība

Portugāļu valodas valstu sadraudzība (portugāļu: Comunidade dos Países de Língua Portuguesa, CPLP) ir starptautiska organizācija, kas izveidota 1996. gada 17. jūlijā, un apvieno valstis, kurās portugāļu valoda ir oficiālā valsts valoda. Tā ir Portugāle un tās bijušās kolonijas - Angola, Brazīlija, Gvineja-Bisava, Kaboverde, Mozambika, Santome un Prinsipi. 2002. gadā pēc neatkarības atzīšanas sadraudzībai pievienojās Austrumtimora. Vēl organizācijā kā novērotāji ir iekļautas Ekvatoriālā Gvineja, Maurīcija un Makao.
Ieinteresētību par asociētā biedra stāvokli izrāda arī Ukraina, Horvātija un Venecuēla.
Itālijas kampaņa

Itālijas kampaņa Otrajā pasaules karā bija nosaukums Sabiedroto operācijām Itālijā no 1943. gada līdz kara beigām. Vienotais Sabiedroto Spēku Štābs bija operatīvi atbildīgs par visiem Sabiedroto zemes spēkiem Vidusjūras reģionā un tas plānoja un komandēja iebrukumu Sicīlijā, un kampaņu Itālijas iekšzemē līdz vācu spēku padošanās Itālijā, 1945. gada maijā.
Tiek lēsts, ka starp 1943. gada septembri un 1945. gada aprīli apmēram 60 000 Sabiedroto un 50 000 Vācijas karavīru mira Itālijā. Neviena cita kampaņa Rietumeiropā neprasīja vairāk dzīvību un ievainoto.
Laurenss De Pliss

Etixx-Quick Step

2016. gadā pārstāvēja Beļģiju 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur grupas braucienā nefinišēja.
2017. gada Il Lombardia sacensībās ātrajā un tehniskajā Sormano kalna nobraucienā guva ceļgala traumu, pārkrītot gravā pār aizsargmargām.
2018. gada Pasaules čempionātā kopā ar Quick-Step Floors izcīnīja zelta medaļu komandu braucienā.

Jumbo–Visma

De Pliss uzvarēja 2019. gada BinckBank Tour daudzdienu sacensību kopvērtējumā.
Arendoles baznīca

Vēsture

Sākotnēji Arendolē bija astoņstūraina koka kapliča,kurā dievkalojumus noturēja Līksnas prāvesti četras reizes gadā. Vēlāk to apkalpoja Kalupes prāvesti. Pirmā Pasaules kara laikā, 1916. gadā karavīri kapliču izjauca un sadedzināja malkā. Arendoles draudzi nodibināja pēc Pirmā Pasaules kara. 1926. gadā Kalupes prāvests Vitālijs Treibšo draudzes vajadzībām iegādājās nopostītu mūra ēku — bijušo muižas ēku, kas iepriekš bija kalpojusi kā galdnieku darbnīca un pielāgoja to baznīcas vajadzībām, samūrējot sienas, ieliekot grīdu un griestus, kā arī uzbūvējot tornīti. Dievnamam tika iegādāts koka altāris ar Dievmātes un Jēzus Sirds gleznu. Baznīcu iesvētīja 1936. gada oktobrī Aglonas dekāns A. Broks Dievmātes godam. Padomju varas gados, 1966. gadā baznīca draudzei tika atņemta un izmantota laicīgām vajadzībām. Draudzes darbība tika atjaunota 1989. gadā, kad tā atguva baznīcu. 2004. gada vasarā prāvesta Aleksandra Madelāna vadībā baznīcai tika atjaunots tornis ar krustu.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Pašlaik draudzi apkalpo prāvests Aleksandrs Madelāns.
Andrejs Radzevičs

Izglītība un darbs šajā jomā

Andrejs Radzevičs ir dzimis 1966. gada 25. decembrī Rīgā, vēlāk pārcēlies uz dzīvi Liepājas rajona Dunalkas pagastā, kur dzīvojuši viņa senči. Radzēvičs pabeidzis Rāvas pamatskolu, vēlāk mācījies Liepājas 1. vidusskolā. Liepājas valsts pedagoģijas institūtā apguvis matemātikas skolotāja profesiju. Strādāt sācis Durbes vidusskolā, kļūdams par matemātikas skolotāju.

Politika

1997. gadā no saraksta "Saimnieks savā zemē" viņu ievēlēja Dunalkas pagasta padomē, bet pēc 2001. gada vēlēšanām viņš kļuva par Dunalkas pagastveci. Pagasta padomē A. Radzēvičs darbojās līdz 2002. gada novembrim, kad viņu no partijas "Jaunais laiks" saraksta ievēlēja 8. Saeimā. Saeimā politiķis darbojās Aizsardzības un iekšlietu komisijā, kā arī Pieprasījumu komisijā.
2004. gada martā kļuvis par reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministru Emša valdībā. Tā kā lēmums nebija saskaņots ar partiju, A. Radzēviču izslēdza no "Jaunā laika". Viņš zaudēja ministra amatu tā paša gada decembrī, kad Emša valdība tika gāzta. Atgriezies Saeimā kā bezpartijisks deputāts, 2005. gadā pievienojies Tautas partijai. Ir kļuvis par partijas Durbes novada nodaļas priekšsēdētāju.
2009. gada pašvaldību vēlēšanās tika ievēlēts Durbes novada domē no "Durbes, Vecpils, Dunalkas vienotā saraksta" un kļuva par Durbes novada domes priekšsēdētāju. Šo amatu ieņēma līdz 2012. gadam. No 2014. gada decembra - Durbes novada domes priekšsēdētāja vietnieks.

Autosports

A. Radzevičs vairākkārt ieguvis godalgotas vietas Latvijas čempionātos autosportā, bet 2000. gadā saņēmis Latvijas meistara nosaukumu autosportā. Piedalās rallija sacensībās un to paveidos.
Džeisons Kapono

Karjera

Dž. Kapono 2003. gada NBA draftā ar kopējo 31. numuru izvēlējās Klīvlendas "Cavaliers". Pēc debijas sezonas viņu paplašināšanās draftā izvēlējās Šarlotes "Bobcats". Kopā ar "Bobcats" viņš ievērojami uzlaboja savu statistiku — no vidēji gūtajiem 3,5 līdz 8,5 punktiem. Dž. Kapono arī pirmoreiz Šarlotes vienības vēsturē nobloķēja metienu. Nākamajā sezonā Dž. Kapono parakstīja līgumu ar Maiami "Heat", kļūdams par NBA čempionu.
2006./2007. gada sezonā Dž. Kapono vidējie rādītāji palielinājās. Viņš arī bija līgas precīzākais trīspunktnieku metējs - realizēt 51,4 procenti raidījumu. Tas bija ļoti tuvu visu laiku labākajam NBA sasniegumam, kas ir 52,4 procenti. To uzstādīja Stīvs Kers. Kopsummā Dž. Kapono sasniegums ir 4. labākais NBA vēsturē. Viņš NBA zvaigžņu spēlē triumfēja trīspunktnieku mešanas konkursā, uzveicot tādus spēlētājus kā Dirks Novickis un Gilberts Arenass.
Dž. Kapono sasniegumu atkārtoja arī nākamajā gadā, fināla kārtā iegūstot 25 punktus, kas ļāva dalīt visu laiku labāko sasniegumu. 2007./2008. gada sezonā viņš bija NBA precīzākais tālmetējs.
2009. gada 9. jūnijā viņš tika aizmainīts uz Filadelfijas "76ers" klubu. 2011. gada decembrī kļuva par Losandželosas "Lakers" spēlētāju, savukārt pēc dažiem mēnešiem nonāca Klīvlendas "Cavaliers" sastāvā. "Cavaliers" sastāvā neaizvadīja nevienu spēli, 2012. gada decembrī nokļuva Grieķijas klubā Atēnu "Panathinaikos".

NBA rekords

2007. gada 25. novembrī Dž. Kapono kļuva par precīzāko tālmetienu izpildītāju NBA vēsturē. Šajā dienā viņš realizēja 250. trīspunktnieku karjerā, kas ļāva kvalificēties rekordam. Viņa precizitāte bija 46,1 procenti. Tikai 27 basketbolisti NBA vēsturē spējuši tālmetienus realizēt ar vairāk nekā 40 procentu precizitāti.

ASV izlase

Dž. Kapono tika izsaukts uz ASV 2008. gada treniņnometni, taču netika iekļauts sastāvā startam 2008. gada Pekinas Olimpiādē.

Personīgā dzīve

Dž. Kapono ir Džo un Tonijas bērns, viņā rit havajiešu un portugāļu asinis. Džeisonam ir māsa Džiliana, kā arī pusbrālis Tonijs Klīns juniors. Dž. Kapono 2004. gada 28. augustā apprecējās.
Aija Kukule

1956—1975

A. Kukule mācījusies Atašienes pamatskolā un Rēzeknes mūzikas vidusskolā. Jau skolas laikā viņa izmēģina spēkus dziedāšanā, kopā ar Audriņu rokgrupu pat piedalās festivālā "Liepājas dzintars". Piedaloties dažādos vokālajos konkursos, viņa iegūst tiesības uzstāties uz Sporta manēžas skatuves kādā pasākumā kopā ar profesionāliem solistiem, un tajā viņu pamana Raimonds Pauls un piedāvā sadarboties.

1975—1991

Deviņpadsmit gadu vecumā A. Kukule 1975. gadā kļūst par vienu no R. Paula ansambļa "Modo" vokālās grupas dalībniecēm. Viņas debija solo mākslinieces statusā notiek pāris gadus vēlāk, kad "Modo" ieraksta albumu "Naktsputni", kurā ir gan kopā ar Mirdzu Zīveri un Pārslu Gebhardi dziedātas dziesmas, gan arī A. Kukules solo dziesmas "Naktsputni", "Kā svece deg" un "Kā caur pelniem". Dziesma "Tai pilsētai" "Mikrofona aptaujā" tiek atzīta par 1978. gada populārāko dziesmu. "Modo" sastāvā A. Kukule paliek līdz 1978. gadam. A. Kukule uzvar Vissavienības padomju dziesmu jauno izpildītāju konkursā 1976. gada rudenī, tam seko turneja pa Padomju Savienību.
1979. gadā viņa kļūst par Latvijas TV un radio estrādes un vieglās mūzikas orķestra solisti, turpmākajos gados kopā ar to ieraksta daudz dziesmu. Tajā laikā viņa turpina izglītoties, 1983. gadā beidz Latvijas Valsts konservatorijas Kordiriģēšanas nodaļu. 1981. gadā "Mikrofona" aptaujā par gada populārāko dziesmu tiek atzīta R. Paula un L. Brieža dziesma "Dāvāja Māriņa", kuru A. Kukule dzied kopā ar mazo Līgu Kreicbergu. 1983. gadā viņa saņem LPSR Komjaunatnes prēmiju, 1985. gadā — Latvijas PSR Nopelniem bagātās skatuves mākslinieces goda nosaukumu.
80. gados top gan ieraksti, gan koncertprogrammas, tai skaitā kopā ar Viktoru Lapčenoku un bērnu vokālo ansambli "Dzeguzīte". 1988. gadā, kad agrāk aizliegtā komponista Eduarda Rozenštrauha dziesmas atļauts atskaņot, A. Kukule dzied viņa "Ai, māte Latgale". Kopumā dziedātāja iedziedājusi ap 200 latviešu komponistu skaņdarbu, kuri glabājas Latvijas Radio fonotēkā.

Pēc 1991. gada

90. gadu sākumā Latvijas filharmonijas kolektīvi beidz pastāvēt, A. Kukules aktīvā koncertdarbība beidzas ar meitas Ances piedzimšanu 1991. gadā. 1993. gadā viņa vēl saņem Lielo mūzikas balvu par koncertprogrammu "Skumjas acis jums šovakar", kas veidota kopā ar R. Paulu. 1995. gada mūzikla "Meža gulbji" ierakstā viņai uzticēta Pamātes loma. Šajā laikā viņa kļūst par Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolas kordiriģēšanas pedagoģi un strādā tur līdz 2005. gadam. 1998. gadā viņa nodibina vokālo studiju "Omnes", kurā strādā par vokālo pedagoģi.
No 1998. līdz 2003. gadam A. Kukule mācās LU doktorantūrā. 2002. gadā viņa no studijas audzēkņiem nodibina bērnu kori "Omnes", ar kuru piedalās vairākos starptautiskos festivālos. Kora nozīmīgākais panākums ir uzvara starptautiskajā bērnu koru konkursā Coralis 2007 Barselonā 2007. gadā.
2005. gadā izdota A. Kukules labāko dziesmu izlase, kurā apokopota 21 dziesma no viņas 70. un 80. gadu repertuāra.
Matoņi

Morfoloģija

Matoņi pēc daudzām pazīmēm ir līdzīgi nematodēm. Tiem ir līdzīga ķermeņa forma, pseidocels, muskuļu šķiedras tikai gareniskās, kutikulas apvalks un segmentācijas trūkums. Abiem ir līdzīga reproduktīvā un nervu sistēmas, kā arī dzīvesveids. Viņu ķermenis ir cilindrisks (matveidīgs), ļoti tievs un garumā 30-40 cm, bet var sasniegt pat 2 metrus (tropos dzīvojošais Gordius fulgur). Krāsojums bālgans līdz tumši brūns. Tēviņiem ķermenis ir nedaudz īsāks, kā mātītēm, bet aizmugurējais gals saliekts vai savīts spirālē. Kutikula ļoti bieza. Pieaugušie īpatņi nebarojas; barības sistēma reducējas tik ļoti, ka tārps vairs nespēj norīt barību. Aizmugurējā daļā atrodas kloāka, pa kuru tiek izvadīti barības atkritumi un dzimumprodukti. Nervu sistēma ar galvas gangliju, rīkles gredzenu un vēdera stumbru; visas tā daļas ir savienotas ar epidermu. Cilindriskās gonadas stiepjas gandrīz cauri visam ķermenim.

Vairošanās un attīstība

Matoņi ir dažādu posmkāju, galvenokārt kukaiņu, it īpaši dažu taisnspārņu, skrejvaboļu un kapračvaboļu parazīti. Pieaugušie matoņi, sasniedzot galīgos izmērus, izkļūst no saimnieka ķermeņa un kādu laiku brīvi dzīvo ūdenī. Tas notiek tad, kad saimnieks nonācis ūdens tuvumā vai nejauši tajā iekritis. Ūdenī matoņi sasniedz dzimumgatavību un pārojas (visas matoņu sugas ir šķirtdzimumu dzīvnieki). Apaugļošanās iekšēja. Apaugļotās mātītes iznērš līdz miljonam oliņu baltu, garu pavedienu veidā, kurus piestiprina pie ūdensaugiem. No oliņām pēc 15-80 dienām izšķiļas kāpuri, kuri kādu laiku dzīvo ūdenī vai mitrā augsnē. Šajā laikā tie uzmeklē piemērotu saimnieku, lielākoties ūdenī dzīvojošus viendienīšu, spāru vai citu kukaiņu kāpurus. Šie kāpuri kalpo kā starpsaimnieki, kuros matoņi iecistojas, un cistā var nodzīvot līdz pat gadam. Savukārt sauszemes kukaiņi invadējas, apēdot šādus kāpurus, tādā veidā kļūstot par gala saimniekiem. Šeit matoņi izlien no cistām un attīstās līdz dzimumgatavībai (4-20 nedēļas). Tad tie izurbjas cauri saimnieka apvalkam un nokļūst ūdenī (saimnieks parasti aiziet bojā). Pilns matoņu attīstības cikls ilgst ap 18 mēnešiem. Pretēji izplatītam uzskatam, cilvēkā un mājdzīvniekos matoņi neparazitē.
Mjelnirs

Mjelnira radīšana

Par Mjelnira radīšanu ir dažādi mīti, taču vispazīstamākā versija saistīta ar Loki, kurš dodas pie rūķiem, kuri dieviem radījuši brīnišķīgus priekšmetus: Odina šķēpu Gungniru, Freijas salokāmo kuģi Skidbladniru, Sivas matus. Loki ar Eitri un viņa brāli Broku sader, ka viņi nespēj uztaisīt tikpat nenovērtējamus priekšmetus kā Ivaldi dēli (ķīlā viņš liek savu galvu). 
Eitri ēzē ieliek cūkas ādu un liek brālim pūst, līdz Eitri atnāks un to izņems ārā. Brokam rokā iekož muša, taču viņš turpina pūst. Atgriežas Eitri un no ēzes izņem Freira zelta mežakuili Gullinbursti. Pēc tam Eitri ēzē ieliek zeltu un atkal liek brālim pūst. Šoreiz muša Brokam iekož kaklā, turklāt vēl divreiz stiprāk, taču viņš turpina pūst. Atnācis Eitri no ēzes izņem Draupniru, Odina gredzenu. Tad Eitri ēzē ieliek dzelzi un atkal liek Brokam pūst. Šoreiz muša Brokam iekož acs plakstiņā, un viņš uz īsu brīdi pārtrauc pūst, lai mušu nosistu. Eitri no ēzes izņem Mjelniru, kura rokturis ir mazliet īsāks, nekā Eitri to bija vēlējies (dažkārt Mjelnirs attēlots arī ar saliektu rokturi).
Eitri un Broks derībās uzvar, taču Loki galvu nevar nocirst, jo derībās nav teikts, ka viņi drīkst ievainot kaklu.

Mjelnira nolaupīšana

Daudzi mīti saistīti ar Mjelnira nolaupīšanu. Vienā no tiem milzis Trims Toram Mjelniru nolaupa un pretī pieprasa dievieti Freiju. Loki ierosina pārģērbt Toru par Freiju, lai viņš tādā izskatā dotos pie Trima. Mielastā par godu kāzām Trims dodas pie līgavas un ieliek viņai Mjelniru klēpī; šajā brīdī Tors norauj masku un milzi nogalina.
Kas tie tādi sijātāji

Kas tie tādi sijātāji ir latviešu tautasdziesma Jāņa Cimzes apdarē, kas izdota dziesmu krājuma "Dziesmu rota".
Pēc dziesmusvētku vēsturnieka Valentīna Bērzkalna domām, šī Cimzes dziesma ir viduvējs darbs, arī harmoniski autoru no labākās puses gluži neparādot.

Vēsture

Dziesmu "Kas tie tādi sijātāji" dziesmu svētkos vienīgo reizi dziedāja Sesto latvju vispārējo dziesmu un mūzikas svētku koncertā.
Hitomi Obara

Karjera

1998. gadā Hitomi uzvarējusi nacionālā skolu čempionātā svara kategorijā līdz 50 kg. 2000. gadā, 19 gadu vecumā viņa pirmo reizi kļuva par pasaules čempioni, bet pēc uzvaras pasaules čempionātā nākamajā gadā bija spiesta karjerā taisīt pārtraukumu, lai veiktu ceļgala operāciju, un sacensību apritē atgriezās tikai 2004. gadā.
Svara kategorija līdz 51 kg Pekinas olimpisko spēļu programma nebija iekļauta, tāpēc Hitomi plānoja piedalīties svara kategorijā līdz 55 kg. Taču viņa zaudēja nacionālā čempionāta pusfinālā, un tiesības pārstāvēt valsti šajā svarā  tika uzticētas Saori Jošidai.
Drīz dabūju darbu Japānas bruņotajos spēkos. 2010. gada oktobrī paziņoja par savu laulību, bet 2011. gada septembrī nomainīja uzvārdu "Samamoto" pret vīra "Obara" uzvārdu.
2012. gada Olimpiskajās spēlēs piedalījās svara kategorijā līdz 48 kg. Pusfinālā uzvarēja Kanādas cīkstoni Kerolu Huiņu, finālā pieveica Azerbaidžānas pārstāvi Mariju Stadņiku un kļuva par olimpisko čempioni. Pēc uzvaras olimpiādē paziņoja par sporta karjeras beigšanu.
Hitomi Obara ir divu bērnu māte.
Spāres

Izskats un īpašības

Spāres ir vidēji lieli vai lieli kukaiņi. Lielākā Latvijas spāre ir karaliskā dižspāre (Anax imperator), kuras ķermenis ir aptuveni 10 cm garš, bet spārnu plētums līdz aptuveni 11 cm.
Parasti spāres ir spilgti raibkrāsainas, reizēm metāliski zaļas, brūnganas vai bronzas krāsā zaigojošas, retumis zili spīdīgas.
Spāres raksturo slaids ķermenis, liela, kustīga galva, ar labi attīstītām fasetacīm un grauzējtipa mutes orgānu, spēcīgas, paresninātas krūtis, divi pāri labi attīstītu plēvveida spārnu un stabveida vēders. Galva parasti platāka nekā krūtis, kustīgi savienota ar sīkajām priekškrūtīm. Acis uzkrītoši lielas, šķirtas vai saskarīgas. Lielās acis un kustīgā galva noder orientējoties lidojot un noskatot medījumu. Pie labi attīstītajām, saplūdušajām viduskrūtīm un pakaļkrūtīm piestiprinās divi pāri bagātīgi dzīslotu, caurspīdīgu spārnu, kas reizēm ir ar tumšiem, retāk ar dzelteniem plankumiem. Tikai zilspāru ģints (Calopteryx) spārēm ir viscaur zili, zaļgani vai pelēcīgi spārni.
Lielās spāres no dažādspārņu apakškārtas (Anisoptera) ir ļoti labas lidotājas, kuru ātrums pat īpaši nesteidzoties sasniedz 25—35 km/h. Izmantojot gaisa strāvas, tās bieži vien dodas ilgstošos planējošos medīšanas lidojumos. Latvijā ļoti bieži sastopamo četrplankumu ceļotājspāru (Libellula quadrimaculata) bari retumis dodas tālos lidojumos. Sīkākās spāres no vienādspārņu apakškārtas (Zygoptera) lido lēnāk. Turklāt zilspāres lido it kā mētādamās, atgādinot dienastauriņus.

Dzīves veids

Spāres ir plēsīgas (zoofāgas), kas pārtiek no citiem dzīvniekiem. Pieaugušās spāres lidojot medī citus kukaiņus: vai nu ķer lielākus lidojošus kukaiņus vai no augiem "nolasa" sīkos kukainīšus. Spāru kāpuri pārtiek no citu kukaiņu kāpuriem, sīkiem vēžveidīgajiem, posmtārpiem, zivju mazuļiem.
Spāru kāpuri dzīvo visdažādākās ūdenstilpēs: ezeros, dīķos, bedrēs, lielos grāvjos, upēs. Upjuspāru dzimtas (Gomphidae) sugu kāpuri mitinās tikai tīrās upēs. Tekošos ūdeņos Latvijā sastopamas vēl citas sugas: strautuspāre, upju zilspāre, strauta zilspāre un platkājspāre. Latvijā kopumā ir 8 sugas, kas raksturīgas tekošiem ūdeņiem. Tās parasti cilvēku saimnieciskās darbības dēļ ir visvairāk apdraudētās sugas. Stāvošo ūdeņu spāres bieži mitinās arī lēni tekošās upēs. Dažas, it īpaši purvuspāru ģints (Leucorrhinia) sugas dzīvo stipri aizaugušās, purvainās ūdenstilpēs, pat tipiskos brūnos kūdraspurvu ūdeņos.

Spāru pētniecība Latvijā

Pirmās ziņas par Latvijas spārēm publicētas jau 18. gadsimta otrajā pusē, kad Latvijas dzīvās dabas izpētes pamatlicējs J. B. Fišers (1778, 1791) nosauca 10 sugas. Pēc aptuveni 100 gadiem reģistrēto sugu skaits sasniedza 26. Pirmo lielo un visai pilnīgo darbu par Latvijas spārēm 1942. gadā publicēja zoologs un hidrobiologs B. Bērziņš, kas pasaulē plaši pazīstams kā virpotāju (Rotatoria) speciālists. Šajā rakstā minētas 47 sugas, un tas uzlūkojams par Latvijas spāru faunas pamatdarbu. Periodā starp 1943. un 1997. gadu vairākus darbus par spārēm publicējis Zandis Spuris.