google/wiki40b huggingface dataset:
Indonēzijas kalnu zebiekste

Izplatība

Indonēzijas kalnu zebiekste ir endēmiska Indonēzijas suga, kas dzīvo Sumatras un Javas salas kalnos 1000—2200 metrus virs jūras līmeņa, lai gan reizēm to var sastapt līdz 3000 metriem virs jūras līmeņa. Indonēzijas kalnu zebiekstes izplatības karti var apskatīt šeit. Zebiekste ir tropisko lietus mežu iemītniece. Sugas izdzīvošana ir apdraudēta, jo to ne tikai medī dēļ tās kažokādas, bet, izcērtot lietus mežus, zebiekste zaudē savu dzīves telpu.

Izskats un īpašības

Indonēzijas kalnu zebiekstes ķermenis kā visām zebiekstēm ir slaids un garš, tas bez astes ir apmēram 30—32 cm, astes garums 13,5—17 cm, vidējais svars ir 295—340 g. Zebiekstes kažoks ir spožā, sarkanbrūnā krāsā. Atšķirībā no citām zebiekstēm Indonēzijas kalnu zebiekstei nav kontrastainu krāsu matojuma, tomēr pavēdere un pakakle ir gaišāka par muguru, tā ir saulainā, dzeltenbrūnā krāsā. Pazode un apakšžoklis ir balts. Galvas forma saplacināta, seja trīstūrveida. Ausis mazas, noapaļotas, acis apaļas un salīdzinoši lielas.

Uzvedība un barība

Indonēzijas zebiekste ir spēcīga, enerģiska, ļoti ātra, tā labi peld un kāpj kokos. Zem astes tai ir smakas sekrēta dziedzeri, un izbiedēta tā cenšas aizbaidīt ienaidnieku gan ar smaku, gan skaļu, griezīgu kliegšanu. Migu zebiekste iekārto koku dobumos, zem akmeņiem, vai ieņem grauzēju alas.
Tā kā ķermenis ir slaids un lokans, zebiekste bez grūtībām ielien grauzēju alās un medī tos zem zemes. Kā visas zebiekstes arī Indonēzijas kalnu zebiekste uzbrūk daudz lielākam medījumam par sevi pašu. Tā medī ne tikai grauzējus, bet arī putnus, vardes, izēd no ligzdām olas. Ja barības ir daudz, zebiekste to noglabā krātuvēs. Reizēm, kad barības resursi ir nabadzīgi, tiek novērota masveidīga zebiekstu migrācija, meklējot barību. Toties sezonā, kad barības ir daudz, zebiekste var nogalināt, upuri neapēdot, bet tikai izsūcot tā asinis un izēdot smadzenes.

Vairošanās

Zebiekstes ir vientuļnieces un necieš sava dzimuma pārstāvjus. Dzimumbriedumu Indonēzijas kalnu zebiekstes sasniedz gada vecumā. Riesta laikā pavasarī starp tēviņiem norisinās nežēlīgas un mežonīgas cīņas par mātītes uzmanību. Mazuļi dzimst laikā no aprīļa līdz jūnijam. Grūsnības periods ilgst 30 dienas, un piedzimst 2—12 mazuļi. Tie ir akli, nevarīgi un bez matojuma. Pēc mēneša atveras to acis. Māte tos zīda ar pienu 2 mēnešus, drīz pēc tam tie uzsāk patstāvīgu dzīvi. Indonēzijas kalnu zebiekste savvaļā dzīvo 7—10 gadus.
Antons Dzenis

Biogrāfija

Dzimis 1893. gada 7. aprīlī Vārkavas pagasta "Dzeņos" lauksaimnieku ģimenē. Absolvējis Pēterburgas komercskolu, studējis Pēterburgas politehnikumā un Pēterburgas komercinstitūtā. Beidzis kara inženieru akadēmiju un Konstantīna artilērijas skolu Pēterburgā.
Piedalījies Latvijas neatkarības karā. 1922. gadā ticis ievēlēts 1. Saeimā, pārstāvējis Latgales Kristīgo zemnieku savienību. 1924. gada aprīlī kopā ar Franci Trasunu un Jezupu Roskošu no partijas atšķēlies un izveidojis Latgales Demokrātu frakciju. Paralēli darbībai parlamentā, Dzenis visās 1. Saeimas apstiprinātajos Ministru kabinetos (no 1923. gada janvāra līdz 1924. gada decembrim) bija iekšlietu ministra biedrs ar balsošanas tiesībām valdībā. Iekšlietu ministra biedra amatā palicis līdz 1925. gada decembrim, bet bez balsošanas tiesībām valdībā.
1925. gadā notikušajās 2. Saeimas vēlēšanās Latgales Demokrātu partijas saraksts ieguva 2 vietas, taču Dzenis netika ievēlēts. Viņš saņēma mandātu 1926. gadā pēc Franča Trasuna nāves. Bijis arī finanšu ministra biedrs, bet bez tiesībām balsot. 1928. gadā notikušajās 3. Saeimas vēlēšanās un 1931. gadā notikušajās 4. Saeimas vēlēšanās ticis ievēlēts. Parlamentārā darbība pārtrūka līdz ar 1934. gada 15. maija apvērsumu, kura rezultātā Saeima tika atlaista.
1941. gadā deportēts uz Sibīriju. Miris izsūtījumā Usoļlagā 1942. gada 4. augustā.
SkCUBE

Lidojuma gaita

skCUBE tika palaists 2017. gada 23. jūnijā 03:59 UTC ar Indijas nesējraķeti PSLV-XL (lidojums PSLV-C38) no Satīša Dhavana kosmosa centra. Tas kopā ar 29 mazajiem pavadoņiem bija sekundārā krava Zemes tālizpētes pavadonim Cartosat-2E.
skCUBE ievadīts aptuveni 500 km augstā apļveida solārsinhronā orbītā ar slīpumu 97,4 grādi un apriņķošanas periodu 94,6 minūtes.
05:28 UTC Krievijas radioamatieris Dmitrijs Paškovs uztvēra pirmo signālu no skCUBE. 09:00 UTC pakešu datu saņemšanu apstiprināja SOSA.
Nākamajās divas nedēļās no pavadoņa regulāri tika saņemti dati.
Naktī no 7. uz 8. jūliju pārtrūka datu apmaiņa starp sakaru moduli un galveno datoru. Līdz ar to arī nebija savienojuma ar pārējiem moduļiem, jo tie bija saistīti ar galvenā datora plati.
SOSA secināja, ka visticamāk ir sabojāta datora aparatūra vai programmatūra atmiņā kosmiskā starojuma dēļ.
Galvenie eksperimenti (VLF detektors un kamera) bija plānoti nākamajās nedēļās, bet galvenā datora kļūmes dēļ tos nevarēja veikt. Pavadoņa uzturēšanas sistēmas (energoapgāde, stabilizācija, sakaru modulis) darbojās normāli. Turpmāk pavadoni izmantoja telemetrijas saņemšanai un radio eksperimentiem (Morzes kods, ciparu atkārtotājs). 
2019. gada naktī no 12. uz 13. janvāri pilnībā pazuda sakari ar skCUBE. SOSA vēstīja, ka kļūme iespējams notikusi Dienvidatlantijas anomālijā, kur Van Allena radiācijas joslas ir visciešāk pie Zemes virsmas. No pavadoņa saņemtie telemetrijas dati rādīja kosmiskā aparāta pārkaršanu.
An inoperative satellite should spend years in orbit. From the original height of approximately 500 km above the surface, it will gradually decline, and after about five years it should burn in the atmosphere. [27]
Okultisms

Okultisms (latīņu occultus, slepens, apslēpts) ir mācība par pārdabisku spēku esamību, kurus var uztvert ar vairumam nezināmiem paņēmieniem, un vēlāk šos spēkus izmantot, lai izzinātu un ietekmētu pasaules kārtību. Okultisms reizēm attiecas uz mistiskām mācībām vai uz maģiju. Termins dažkārt popularizējot nozīmē "zināšanas tikai daļai cilvēku" vai "zināšanas, kas jāpatur noslēpumā", bet okultistiem tā esot dziļākas garīgās realitātes studēšana. Termini ezotērisks un arkāns ir ar līdzīgu nozīmi un bieži tiek lietoti kopā ar terminu okults. Termins okults tiek arī lietots, lai apzīmētu organizācijas vai sektas, kurās māca par okultismu un tiek pielietota okultisma mācība. Vārds arī saistās ar literatūru un garīgo filosofiju. Tiek piedēvēts arī raganām, burvjiem un šarlatāniem.
Ilze Binga

Frankfurte, 1899-1930

Ilze Binga dzimusi buržuāziskā ebreju ģimenē Vācija, Frankfurtē pie Mainas 1899. gadā. 1920. gadā uzsāka studijas Frankfurtes Universitātē, lai iegūtu grādu matemātika un fizikā, taču šīs studijas pametusi, lai pievērstos mākslas vēstures apguvei. 1928. gadā Binga iegādājās Voigtlander fotokameru un pašmācības ceļā sāka apgūt fotogrāfiju. Tuvākā gada laikā viņa iegādājās jauno Leica rokas fotokameru. Spilgtu iespaidu uz jauno fotogrāfi atstājusi Frankfurtē redzētā modernās fotogrāfijas izstāde, kuras autors bija Parīzē dzīvojošs šveicietis, fotogrāfs Florence Henri.

Parīze, 1930-1940

1930. gadā, moderno fotogrāfiju izstādes iedvesmota, Ilze Binga pārcēlās uz Parīzi un sāka strādāt foto-žurnālistikā, portretēšanā un reklāmā. Sākotnēji Binga turpināja darbu vācu avīzēs, nezaudējot sadarbību ar asociāciju Ilustriete Blat. Viņas fotogrāfijas ar laiku parādījās arī Francijas izdevumos. Tās bija tādos modes žurnālos kā Paris Vogue, Adam and Marchal un Harper`s Bazaar. Parīze tapušas arī fotogrāfiju kolekcijas, kas raksturo Bingas ikdienu. Viņa daudz pievērsusies arhitektūras un pilsētas fotogrāfijai. Šeit viņa radījusi arī savu fotogrāfiju sēriju ar dejotājiem.
Ilze Binga ir modernisma laikmeta avangarda māksliniece. Viņa bija līdere starp tā laika modernajiem fotogrāfiem, pateicoties kuriem, Parīze kļuva par modernās fotogrāfijas centru 20. gadsimta 30. gados. Viņu darbus raksturo ekstrēmi tuvplāni, neierasti leņķi, augsti un zemi skatu punkti, ģeometriskas formas ikdienas pilsētas dzīvē. Viņas pirmā izstāde — 1931. gadā La Pléiade galerijā Parīzē. Tur izstādīja viņas fotogrāfiju sēriju ar dejotājiem. Pēc 5 gadiem viņas darbi tika izstādīti arī Luvrā, vēl pēc gada Modernās Mākslas muzejā Ņujorkā.

Ceļojums uz Ņujorku 1936. gadā

1936. gadā Ilze Binga devās uz Ņujorku, lai June Rhodes galerijā izstādītu savus darbus. Ņujorkā viņa uzturējās trīs mēnešus, kuru laikā daudz fotografēja Ņujorku un Konetikutu. Ņujorkā Binga satika Alfrēdu Stieglitzu, Amerikā slavenu modernās fotogrāfijas meistaru. Vēlāk Binga šo satikšanos sauc par būtiskāko viņas dzīves notikumu, kas iespaidojis arī Ņujorkā tapušos darbus.

Karš

1927. gadā Ilze Binga apprecējās ar vīru Konrādu Volfu (viņa atstāja savu iepriekšējo uzvārdu fotogrāfes karjeras dēļ, bet dažkārt sevi sauca arī par Ilsi Bingu Volfu).
Bēgot no kara 1940. gadā, Binga ar vīru Konrādu Volfu bija spiesti pamest Parīzi un emigrēja uz Ņujorku (1941.). Tur viņa turpināja nodarboties ar portretu fotografēšanu, specializējoties bērnu portretos. 1950. gadā viņa saka strādāt ar lielformāta Rolleiflex fotokameru, sakot eksperimentēt ar lieliem tonāliem kontrastiem un gaismām. Savos divos ceļojumos uz Parīzi pēc kara, 1947. un 1952. gadā, viņa uzņēma daudz fotogrāfiju.
Lai gan fotogrāfe karjeru beidza 1959. gadā, viņas darbi atzinību guva arī vēlāk. 1993. gadā Binga Manhetenā no Nacionālā Mākslas kluba ieguva pirmo zelta medaļu fotogrāfijā.
28. septembris

28. septembris ir gada 271. diena pēc Gregora kalendāra (272. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 94 dienas.
Eritreja

Vēsture

Eritreja līdz 16. gadsimtam ietilpa Etiopijas impērijas sastāvā, bet pēc tam to iekaroja osmaņi. 1882. gadā reģionā ienāca itāļi, kas vispirms iekaroja Asebas pilsētu, bet pāris gadus vēlāk visu pārējo apgabalu, 1890. gadā nodibinot Eritrejas koloniju.
Kad 1936. gadā Itālija iekaroja Etiopiju, abas valstis tika apvienotas vienā Itālijas kontrolētā zemē. 1941. gadā Etiopija ar Eritreju sastāvā nonāk britu kontrolē.
1952. gadā ar ANO rezolūciju Eritreja tika apvienota ar Etiopiju. Lai arī vairākus gadu desmitus eritrieši cīnījās par neatkarību, to viņiem izdevās panākt tikai pēc referenduma 1993. gadā. Mūsdienās Eritreja ir prezidentāli pārvaldīta valsts.

Ģeogrāfija

Valsts atrodas Āfrikas ziemeļaustrumos un tās krastus apskalo Sarkanā jūra. Valsti divās daļās sadala otra garākā kalnu grēda pasaulē, rietumu daļā atrodas auglīgas zemes, bet austrumos — pustuksnesis.
Valsts dienvidos atrodas nelieli kalni. Augstākais valsts punkts ir Soiras kalns, kas ir 3018 metrus augsts un atrodas Eritrejas centrālajā zonā. Garākā upe valstī ir Baraka.
Lielākās Eritrejas pilsētas ir galvaspilsēta Asmera, kā arī ostas pilsēta Aseba un austrumu pilsēta Masava.

Klimats

Kalnos valda mērenais klimats, bet zemienēs ir karstais klimats. Laiks pārsvarā ir karsts un sauss, izņemot lietus sezonu, kas ilgst no februāra līdz aprīlim.

Administratīvais iedalījums

Eritreja ir sadalīta sešos reģionos — Dienvidu, Centrālajā, Gash – Barkas, Ansebas, Ziemeļu Sarkanās jūras un Dienvidu Sarkanās jūras reģionos. Lielākais ir Dienvidu reģions ar 1 476 765 iedzīvotājiem, bet mazākais ir Dienvidu Sarkanās jūras reģions, kuru apdzīvo 398 073 iedzīvotāji.

Politika

Eritreja ir vienas partijas valsts, kurā valdošā partija ir Tautas demokrātijas un taisnīguma fronte. Jesaja Afeverks ir bijis valsts prezidents kopš 1993. gada 24. maija. Eritrejas prezidents ir gan valsts galva, gan valdības vadītājs. Nacionālā asembleja sastāv no 150 vietām - 75 dalībniekus ievēl iedzīvotāji, bet pārējās 75 vietas aizņem dalībnieki no valdošās partijas. Asembleja tika izveidota 1993. gadā neilgi pēc neatkarības iegūšanas. Tā nav rīkojusi nevienu sanāksmi kopš 2002. gada. Valstī nav notikušas vēlēšanas kopš 1993. gada. Valsts konstitūcija tika ratificēta 1997. gadā, taču nav tikusi ieviesta.

Iedzīvotāji

Eritrejā 2012. gadā dzīvoja 6 233 682 iedzīvotāji, padarot to par 107. lielāko valsti pasaulē pēc iedzīvotāju skaita. Eritrejas populācija sastāv lielākoties no 9 etniskajām grupām, no kurām trigini un tigri kopumā veido lielāko daļu no iedzīvotāju skaita jeb 85% no visa iedzīvotāju skaita. No tiem trigini veido 55%, bet tigri 30% no kopējā skaita.
Harri Pesonens

Karjera

Pesonens savu karjeru sāka Somijas hokeja līgas komandā Jiveskiles JYP. 2012. gadā pievienojās NHL komandai Ņūdžersijas "Devils", bet pārsvarā spēlēja AHL komandā Olbani "Devils". NHL Pesonens ir aizvadījis četras spēles. 2014. gadā Pesonens pievienojās NLA komandai Lausanne HC, kur pavadīja četras sezonas.
Somijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2019. gada Pasaules čempionātā, kur izcīnīja zelta medaļu.
Hanness Stefansons

Biogrāfija

11 reizes izcīnījis Islandes šaha čempiona nosaukumu: 1998.-1999., 2001.-2008., 2010.gadā, Kopš 1992. gada regulāri pārstāv Islandes izlasi Pasaules šaha olimpiādēs un Eiropas komandu šaha čempionātos. Labākie rezultāti šajās augstākā līmeņa komandu sacensībās ir 3. vieta pie 1. rezerves galdiņa 1992. gadā (+5 =4 -0) un 3. vieta pie 1. galdiņa 2001. gadā (+4 =4 -1). Divas reizes piedalījies FIDE Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas izslēgšanas turnīros, bet bez īpašiem panākumiem, jo 1999. gadā ticis tikai līdz 2. kārtai, un 2000. gadā izkritis 1. kārtā. Uzvarējis vairākos starptautiskos šaha turnīros: 1993. gadā Atēnās, 2000. gadā Reikjavikā, 2003. gadā Orhūsā, bet 2008. gadā kopā ar Vanu Jue un Vanu Hao dalījis 1.-3. vietu Reikjavikas starptautiskajā šaha turnīrā. Piedalījies starptautiskajā turnīrā "Rīga—2004", kas vienlaicīgi bija 2004. gada Latvijas atklātais šaha čempionāts, kur dalījis 2. vietu kopā ar Ilmāru Starostītu un Mihailu Ričagovu, atpaliekot tikai no turnīra uzvarētāja Edvīna Ķeņģa.
Medusbišu apakšdzimta

Īpašības

Lielākā daļa sugu, izņemot medusbites, kamenes un bezdzeloņa medusbites, ir bites vientuļnieces, turklāt vairākas ciltis ir kleptoparazīti. Tās ir Ericrocidini, Isepeolini, Melectini, Osirini, Protepeolini un Rhathymini. Medusbišu apakšdzimtas sugām ir dažas atšķirīgas īpašības, kādas var novērot ļoti reti citām bišu sugām. Viena no tām ir tēviņu ieradums veidot kopīgas gulēšanas grupas uz augiem. Vakarā uz viena auga sapulcējas vairāki tēviņi, ieķeras augā ar žokļiem un kopīgi izguļ visu nakti līdz rītam. Reizēm to kājas kļūst ļenganas un brīvi nokarājas gar augu. Medusbišu apakšdzim tas sugas reizēm ziedputekšņu vietā ievāc ziedu eļļu, ar kuru baro savus kāpurus. Šāds ieradums ir novērots vēl tikai dažām grumbuļbišu dzimtas (Melittidae) sugām. Medusbišu apakšdzimtas sugas ir visnozīmīgākie ziedošo augu apputeksnētāji.
Niklass Danielsons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Danielsons sāka 2002.—03. gada sezonā, kad debitēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Brynäs IF rindās. 2003.—04. gada sezonu hokejists Brynäs IF rindās aizvadīja pilnībā, taču nākamajās sezonas noturēties komandas sastāvā Danielsonam neizdevās, 2005.—06. gada sezonu pilnībā aizvadot Allsvenskan līgas kluba Almtuna IS rindās.
2006.—07. gada sezonā Danielsons pārgāja uz Djurgårdens IF vienību, tās sastāvā spēlējot līdz pat 2009.—10. gada sezonas izskaņai. 2010.—11. un 2011.—12. gada sezonas uzbrucējs aizvadīja MODO Hockey rindās, 2011.—12. gada sezonu noslēdzot ar labāko lietderības koeficientu visā līgā.
2012.—13. gada sezonu iesāka Šveices hokeja līgas kluba HK Berne rindās, taču tad hokejists pārgāja uz KHL vienību Prāgas "Lev". Tiesa, jau 2013.—14. gada sezonas ievadā Danielsons atgriezās Šveicē, pievienojtoies HK Rapersvīlas sastāvam. No 2015. līdz 2018. gadam spēlēja HK Lozannas rindās.
Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis zelta medaļas 2013. gada, kā arī bronzas medaļas 2014. gada Pasaules čempionātos.
Slēgtās atklātnes

Vēsture

Vēl nesen pie slēgtām pieskaitīja visas atklātnes, kurās sākās ar jebkuru gājienu, izņemot 1. e2-e4. Mūsdienu šaha teorija pie slēgtām atklātnēm attiecina tikai tās, kas sākas ar gājieniem 1. d2-d4 d7-d5. Pārējās agrākās slēgtās atklātnes tika sadalītas divās grupās: pusslēgtās atklātnes un flanga atklātnes.
43. šaha olimpiāde

43. šaha olimpiāde notika no 2018. gada 24. septembra līdz 5. oktobrim Gruzijas pilsētā Batumi.

Vispārīgs apskats

Olimpiādē piedalījās 184 vīriešu komandas un 144 sieviešu komandas. 
Spēles reglaments: Šveices sistēma 11 kārtās. Apdomas laiks: katram spēlētājam 90 minūtes 40 gājieniem un turpinājumā 30 minūtes līdz partijas beigām ar 30 sekunžu pieskaitījumu katram partijā izdarītam gājienam sākot ar pirmo. 
Vērtējums: Par komandas uzvaru tā ieguva divus punktus, par neizšķirtu (2:2) vienu punktu. Turnīra noslēgumā augstāku vietu ieguva komanda, kura bija guvusi 11 kārtās vairāk punktu (KP). Pie vienādiem rādītājiem, vietas noteikšanai lietoja Zonneborna-Bergera punktu summu (ZBP). Ja arī tā izrādījās vienāda, tad bija jāizšķir partijās iegūtai punktu summai (PP).

Nonas Gaprindašvili balva

Nonas Gaprindašvili vārdā nosaukto balvu saņem tās valsts šahisti, kas ieguvuši visvairāk punktu abu tās komandu (vīriešu un sieviešu) maču punktu kopsummā. Ar 36 (18+18) punktiem labākie bija un balvu saņēma Ķīnas šahisti.
2014. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — AFC zona

2014. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — AFC zonas kvalifikācijas turnīrs noteiks tās 4 vai 5 Āzijas valstu komandas, kuras dosies uz finālturnīru Brazīlijā. 4 komandas kvalificēsies automātiski, bet piektā aizvadīs papildus play-off spēles.

Trešā kārta

15 otrās kārtas uzvarētāji un 5 labākās AFC zonas komandas tika sadalītas 5 grupas pa 4 komandām un izspēlēja savstarpēju grupu turnīru.

Ceturtā kārta

Trešās kārtas uzvarētāji tika sadalīti divās grupās pa piecām komandām un aizvadīs savstarpēju spēļu turnīru. Grupu uzvarētāji un otro vietu ieguvēji kvalificēsies finālturnīram, bet trešo vietu ieguvēji izspēlēs savstarpējas play-off spēles, kuras uzvarētājs spēlēs starpkonfederāciju spēli par kvalificēšanos finālturnīram.
Laidnis

Laidņa vērtība

Parasti pieņem, ka laidņa vērtība ir vienāda ar zirdziņa vai trīs bandinieku vērtību. Divi laidņi un zirdziņš ir līdzvērtīgi diviem torņiem vai dāmai. Bez materiālās vērtības, figūru vērtību nosaka arī pozīcija. Tā slēgtās pozīcijās laidņa vērtība samazinās, kamēr zirdziņam pieaug. Un otrādi — atklātās pozīcijās pozīcijās laidnim ir priekšrocības pret zirdziņu.
Kohrena gambīts

Vēsture

Šis gambīts ir skotu meistara Džona Kohrena (1798-1878) ideja. Ilgus gadus gambīts bija piemirsts un uzskatīts par nekorektu. Liels nopelns tā atdzīvināšanā bija latviešu meistaram Alvim Vītoliņam.

Stratēģiskā ideja

Atklātnes stratēģiskā ideja ir par figūras upura cenu radīt bandinieku centru, kurš ierobežo melnu figūru attīstību un nodrošina telpisku pārsvaru. Bandinieku aizsegā baltie mobilizē savas figūras un gatavo bandinieku uzbrukumu.

Variants 5. Lf1-c4+ ?!

Pēc 5. ... d6-d5 pārsvars melnajiem.

Variants 5. Zb1-c3 ?!

Pēc 5. ... Dd8-e8 pārsvars melnajiem.
Vardenklifas tornis

Vardenklifas tornis (1901–1917) zināms arī kā Teslas tornis, bija viens no pirmajiem mēģinājumiem bezvadu elektroenerģijas pārraidē, ko projektēja Nikola Tesla un plānoja izmantot kā raidītāju komerciālos transatlantiskos telefonsakaros un kā koncepcijas pierādījumu bezvadu enerģijas transportam. Tas nekad netika līdz galam pabeigts un 1917. gadā tornis tika nojaukts.
Tornis tika nosaukts Džeimsa S. Vardena (James S. Warden) vārdā, kas bija nopircis zemi torņa celtniecībai Šorehamā, Ņujorkas štatā, Longailendā, aptuveni 100 km attālumā no Manhetenas. Viņš piedāvāja Teslam daļu no zemes telekomunikāciju torņa un laboratorijas celtniecībai, uz pārējās zemes plānojot izveidot dzīvojamās mājas 2000-2500 personām, kas ražotu Teslas patentētās ierīces.

Vēsture

Tesla torņa plānošanu sāka 1898 gadā, celtniecība sākās 1901. gadā. Galveno ēku projektēja arhitekts Senfords Vaits (Stanford White). Torņa dizainu izstrādāja Vaita darbinieks V.D. Krovs (W.D. Crow). Projektu finansēja ietekmīgi industriālisti un riska kapitālisti. Projektu sākumā atbalstīja arī J. P. Morgans, kas investēja 150,000 dolārus (2014. gada atbilstošā vērtība virs 3 miljoniem dolāru). 1902. gada jūnijā Tesla pārcēla savu laboratoriju uz Vardenklifu.
Projektam bija daudzas problēmas. Investori drīz vien sāka investēt Guljelmo Markoni sistēmā, kas sāka transatlantiskos raidījumus 1903. gadā un izskatījās, ka Markoni sistēma ir vienkāršāka un ir nepieciešams lētāks aprīkojums. 1903. gadā Teslas projektam izbeidzās nauda, bet Morgans atteicās ieguldīt papildus līdzekļus. Prese sāka kritizēt projektu un apšaubīt tā spēju funkcionēt. Tesla mēģināja atjaunot investoru interesi, atklājot torņa spēju transportēt elektroenerģiju, bet Morgans nebija ieinteresēts un 1903. gada biržas krīzes dēļ papildus investori netika atrasti. 1904. gada jūlijā Morgans un pārējie investori izšķīrās pret turpmāku projekta finansēšanu. 1905. gada maijā beidzās Teslas maiņstrāvas elektromotora un citu viņa patentu derīguma termiņi, kas papildus samazināja naudas plūsmu Vardenklifas torņa projektam.
1905. gadā, kad Teslam nebija izdevies atrast papildus finansējumu, lielākā daļa projekta aktivitāšu tika pārtrauktas. 1906. gadā tika atlaisti darbinieki, bet daļa no būvēm tika lietotas līdz 1907. gadam. 1908. gadā telpas tika pamestas pirmo reizi. Tesla ieķīlāja īpašumu par labu Džordžam Boltam (George C. Boldt), Waldorf-Astoria viesnīcu īpašniekam. Telpas tika vēlreiz daļēji pamestas 1911. gadā un tornis sāka bojāties. Starp 1912. un 1915. gadu Teslas finanses uzlabojās, bet Tesla nevarēja pārliecināt investorus, ka tie atgūs savus ieguldījumus. Avīzes aprakstīja projektu kā "Teslas miljonu dolāru muļķība". Projekta galvenā ēka bija pamesta un izdemolēta. Vardenklifas torņa projekta neveiksme bija viens no Teslas nervu sabrukuma iemesliem.
Volfi

Fon Volfu dzimta (vācu: Reichsfreiherren von Wolff) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Livonijā 17. gadsimtā un vēlāk izplatījusies arī Anglijā un Krievijā, 20. gadsimtā izceļojusi uz Vāciju. Volfu dzimtas ģimenes parasti bija ļoti kuplas, līdz ar to liecības par Volfu ģimeni var atrast visā Vidzemē.

Vēsture

Dzimtas pirmsākumi Baltijā, tostarp arī Latvijā, meklējami 17. gadsimtā, kad tās priekšteči ieceļojuši no Silēzijas. Viens no dzimtas atzariem 18. gadsimta sākumā izceļoja uz Angliju un tur ieguva baronetu titulu.
Tomēr tiešas ziņas par tās piederīgajiem ir tikai no 18. gadsimta sākuma, kad Lielā Ziemeļu kara laikā krievu karavadonis Aleksandrs Meņšikovs pieņēma iekarotās Narvas pilsētas notāru Sigismundu Ādamu Volfu (1675—1752) par savu bērnu mājskolotāju, vēlāk viņš kļuva par Pēterburgas Justīckolēģijas viceprezidentu un 1747. gadā ieguva Svētās Romas impērijas brīvkunga titulu. Viņa dēls kļuva par Vidzemes galma tiesas priekšsēdētāju un tika uzņemts Vidzemes bruņniecības matrikulā, bet mazdēls Johans Gotlībs fon Volfs (1756—1817) kļuva par Valkas apriņķa maršalu (1783—1789) un Vidzemes guberņas landrātu (no 1798).
1857. gadā Krievijas valsts padome atļāva visiem fon Volfu dzimtas piederīgajiem lietot mantojamu impērijas brīvkungu jeb baronu titulu.
Šī muižnieku dzimta pamatoti tika uzskatīta par vienu no bagātākajām: 17.—20. gs. Volfu dzimtas īpašumos ietilpa 29 muižas, pilis vai kungu mājas, neskaitot dažādas saimniecības ēkas. Viņi bija Vecgulbenes, Litenes, Stāmerienas, Kalnamuižas (Kalnienas), Lizuma un Druvienas muižu īpašnieki. Pēc 1920. gada zemes reformas fon Volfu dzimtas īpašumi tika nacionalizēti un sadalīti jaunsaimniecībām, dažus no tiem savā pārvaldē pārņēma Latvijas armija.

Ģerbonis

Fon Volfu dzimtas simbols ir vilks, jādomā, tam par pamatu ir dzimtas uzvārds, kas vācu valodā nozīmē vilku. Pretēji heraldikā iecienītajai melnajai krāsai, kas simbolizē zemi, aukstumu, pieticību, skumjas un izglītību, fon Volfu ģerboņa vilks ir pelēkā krāsā. Simboliski vilks tiek saistīts ar spēju redzēt tumsā, ar spēku un varenību, kā negatīvās vilka tēla iezīmes ir zaglīgums, nesātība un skopums. Kopā ar vilku ģerbonī ir atainots sudrabkrāsas franču lilijas zieds, kas apzīmē karaļa varu, dižciltību un šķīstumu. Pēc ģimenes leģendas lilijas ziedu dzimtas ģerbonim esot piešķīris karalis Šarls Anžū.

Dzimtas kapi

Jaunlaicenē atrodas fon Volfu dzimtas kapi un kapliča, kas ir iesvētīta 1860. gadā. Tie ir vienīgie šīs dzimtas kapi Latvijā. Kapliča restaurēta ar fon Volfu ziedotajiem līdzekļiem.

Interesanti fakti

2007. gada oktobrī Gulbenes alus darītavā tika uzsākta "Barona" gaišā alus ražošana. Alus ir darīts, godinot Johanu Gotlību fon Volfu, "kurš 1811. gadā izveidoja Gulbenē iesala dedzinātavu, ko varam uzskatīt par Gulbenes alus darītavas pirmsākumu."