google/wiki40b huggingface dataset:
Grundulis

Izplatība

Grundulis sastopams lielākajā daļā Eiropas, sākot ar Atlantijas okeāna krastu rietumos, izplatībai turpinoties Ziemeļu un Baltijas jūras upju baseinos, Lielbritānijas austrumdaļu ieskaitot, Eiropas ziemeļos sasniedzot 61° ziemeļu paralēli. Tas ir introducēts Itālijā, Īrijā, Velsā un Skotijā. Nav sastopams Pireneju pussalā un Francijas dienvidos.

Latvijā

Latvijā grundulis sastopams daudzās upēs un ezeros, kā arī Rīgas jūras līča piekrastē upju grīvu tuvumā. Nelielos vai stipri aizaugušos, īpaši slēgtos ezeros parasti nav sastopams.

Izskats

Grundulis ir neliela saldūdens zivs. Tā garums parasti ir 9—13 cm, ļoti reti pārsniedzot 15 cm garumu. Maksimālais ķermeņa garums iespējams 25 cm, svars 350 g. Latvijā grundulis aug līdz 16 cm, sasniedzot 37 g masu. Ķermenis grundulim ir slaids, šķērsgriezumā ieapaļš. Galva proporcionāli plata un saplacināta ar pagarinātu purna daļu, acis novietotas augstu, pie pašas galvas virsas. Mute vērsta uz leju. Apakšžoklis īsāks par augšžokli. Mugura zaļganbrūna vai zaļganpelēka, sāni un vēders sudrabaini. Gar sāniem garenvirzienā 6—14 brūnganmelni plankumi. Muguras spura un astes spura dzeltenīga ar sīku, tumšu plankumu rindām. Katrā mutes kaktiņā tam ir viens tausteklis. Rīkles zobi divās rindās. Tie ir koniski ar viegli ieliektiem galiņiem. Grundulim ir salīdzinoši lielas zvīņas, un uz sānu līnijas ir 39—45 zvīņas. Grundulim ir arī salīdzinoši liels peldpūslis. Pirms nārsta tēviņiem uz ķermeņa izveidojas nārsta kārpiņas.

Uzvedība un barība

Grundulis mājo dažādās saldūdens tilpnēs ar smilšainu vai grants gultni. Tas sastopams gan nelielos, straujos kalnu avotos, gan lielās zemieņu upēs un ezeros. Uzturas baros grunts tuvumā. Ziemā koncentrējas bedrēs. Tālas migrācijas neveic. Grundulis barojas ar kukaiņu kāpuriem, moluskiem un vēžveidīgajiem. Parasti aktīvs dienas laikā, bet, ja regulāri tiek traucēts, īpaši ar plēsīgo zivju uzbrukumiem, mēdz pielāgoties un izmainīt barošanās laiku, barojoties krēslas stundās. Grundulis izdod pīkstošas skaņas, ar kurām tas sazinās ar citiem savas sugas īpatņiem.

Vairošanās

Dzimumgatavība grundulim iestājas 1—4 gadu vecumā, sasniedzot 5—9 cm garumu. Nārsto no aprīļa līdz jūlijam, Latvijā nārsts notiek maijā, kad ūdens temperatūra ir 10—24°C. Grundulis var nārstot gan seklā, gan dziļā ūdenī, no 15 cm līdz 5 m, bet parasti nārsto seklumā uz akmeņiem, smiltīm vai augiem. Raksturīgs porciju nārsts, līdz 4 piegājieniem, kas ilgst 25—60 dienas. Auglība 0,3-23,9 tūkst. ikru. Ikri pēc nēršanas kādu brīdi peld pa straumi, pēc tam nogrimst un pielīp pie akmeņiem, smiltīm, augiem un cita substrāta. To attīstība ilgst 6—30 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Grunduļa kāpuri un mazās zivtiņas uzturas seklumā ar lēnu straumi un barojas ar bentiskajiem bezmugurkaulniekiem. Grundulis var sasniegt 10 gadu vecumu, bet Latvijā 3 gadu vecumu.
Salaspils viduslaiku pils

Salaspils viduslaiku pils (latīņu: castrum Holme, vācu: Ordensburg Kirchholm) bija Daugavas līvu, vēlāk Rīgas arhibīskapijas un Livonijas ordeņa nocietinājums uz senā Daugavas tirdzniecības ceļa.

Vēsture

Indriķa hronikas aprakstā par bīskapu Meinhardu minēts, ka 1186. gadā ar Gotlandes mūrnieku palīdzību Salā (Holme) uzcelta mūra pils. 1206. gadā Salas lībiešu vadonis Ako, “kas bija uzkūdījis Polockas kņazu uz karu pret rīdziniekiem, kas bija savācis lietuvjus, sasaucis turaidiešus un visu Līvzemi cīņai”, organizēja neveiksmīgu sacelšanos pret krustnešiem (kauja pie Salaspils (1206)). Kritušā Ako galvu bīskaps Alberts Rīgā saņēma kā uzvaras zīmi pār Salas lībiešiem. Pēc Līvzemes sadalīšanas Salas pils nokļuva bīskapa Alberta pārvaldībā un tika pārdēvēta par "Baznīcas salu" (vācu: Kirchholm) jeb "Mārtiņsalu" (Martinsholm). Salaspils pilsnovada pārvaldīšanai tika iecelts Salspils fogts. Livonijas pilsoņu kara laikā 1298. gadā uz Salas esošo Rīgas arhibīskapa pili nopostīja Livonijas ordenis.
Livonijas ordenis Daugavas labajā krastā uzcēla jaunu mūra pili ar Svētā Jura baznīcu, kas pirmo reizi minēta 1380. gadā kā "Jaunā Salaspils" (Neu-Kirchholm). 1452. gadā pilī tika noslēgts Salaspils līgums par to, ka Rīgai ir divi feodālie senjori - Rīgas arhibīskaps un Livonijas ordenis.
Livonijas kara laikā 1577. gada 28. augustā Salaspils tika nodedzināta, bet 4. septembrī tās mūrus uzspridzināja, lai cara Ivana IV karaspēks, tuvojoties Rīgai, to neizmantotu kā uzbrukuma placdarmu. Pēc tam pils vairs netika atjaunota, bet Rīgas aizsardzībai no austrumiem Zviedru Vidzemes laikā Salaspilī izbūvēja cita veida nocietinājumus (t.s. "Zviedru skanstis").
Līdz Pirmajam pasaules karam saglabājās apmēram 30 m garas un 1,8 m biezas pils sienas drupas, ka arī pils torņa pamati Daugavas krastā. 1907. gadā aizbēra pils aizsarggrāvi, kara laikā siena cieta artilērijas apšaudes laikā. Rīgas HES celšanas laikā drupu paliekas appludināja.

Pils apraksts

Ordeņa pils bija uzcelta no dolomīta akmeņiem apmēram 10 m augstajā Daugavas labajā stāvkrastā. Tā bija 40 x 40 m liela kvadrātveida būve ar 17 х 19 metrus plašu iekšējo pagalmu. Ap pili bija izrakts aizsarggrāvis, ieeja bija pāri paceļamam tiltam rietumu pusē. Pie pils vārtiem upes pusē atradās vecākais pils aizsargtornis.
Gatavojoties karam ar Maskaviju, 15.-16. gadsimta mijā ordenis nostiprināja pili ar diviem jauniem aizsargtorņiem ziemeļrietumu (21,5 m diametrā, sienas biezums 6,5 m) un ziemeļaustrumu (18 m diametrā) stūros. Austrumu pusē uzbūvēja priekšpili 50,4 х 30 m platībā ar vārtu torni 14 m diametrā.
Zvirgzdenes pagasts

Upes

Vasarānu upīte

Ezeri

Franapoles ezers, Iļzeits, Lielais Ludzas ezers, Selekovas ezers, Ūtičovas ezers, Valna ezeriņš, Veserovas ezers, Zviergzdines ezers.

Vēsture

1931. gadā Zvirgzdenes pagasta platība bija 160,1 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Cirmas, Isnaudas, Jaunžogotu, Pokumines, Priedaines un Zvirgzdenes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Zvirgzdenes ciemam pievienoja Jaunžogotu ciemu, 1958. gadā - daļu Ciblas ciema, 1956. gadā - daļu Isnaudas ciema, 1979. gadā - daļu Blontu ciema, bet daļu Zvirgzdenes ciema 1977. gadā pievienoja Isnaudas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ciblas novadā.
Orki

Orks ir vārds, ar kuru apzīmē dažādus izturīgus un karojošus cilvēkveidīgus radījumus dažādos darbos par fantāzijas tēmu, it sevišķi stāstos par Viduszemi, kuru autors ir Džons Ronalds Rūels Tolkīns un citā atvasinātā literatūrā. Orki visbiežāk tiek attēloti kā kroplīgi cilvēki ar brutālām, sadistiskām, arī bailīgām tendencēm, lai gan dažreiz tie tiek attēloti kā lepna karotāju rase ar labu humora izjūtu. Viņi tiek dažādi attēloti: kā fiziski stiprāki vai vājāki par cilvēkiem, bet viņi vienmēr atrodas lielos baros. Tie bieži pārvēršoties par vilkiem. Daudzās lomu un datorspēlēs, atšķirībā no Tolkīna darbiem, orkiem ir zaļa āda (nopelnot nosaukumu zaļādainie) un sejas, kas līdzinās krustojumam starp cūkām vai primātiem. Cilvēkēdājs dažkārt tiek izmantots kā sinonīms šīs būtnes raksturošanai. Tolkīna senākajās angļu-elfu valodas vārdnīcās vārds "Orks" (orqs) apzīmē briesmoni, cilvēkēdāju, dēmonu. Grāmatā "Hobits turp un atpakaļ" Tolkīns lieto vārdu "goblins" vārda "orks" vietā, lai gan tie ir pavisam atšķirīgi.
Dzelzceļa līnija Jelgava—Šauļi—Tilzīte

Dzelzceļa līnija Jelgava—Šauļi—Tilzīte bija Pirmā pasaules kara laikā 1915.-1916. gadā uzbūvēta dzelzceļa līnija, kas savienoja piefrontes dzelzceļa mezglu Jelgavas stacijā ar Vācijas impērijas dzelzceļu mezglu Tilzītē (tagadējā Sovetskā). Mūsdienās sadalīta dzelzceļa posmos Jelgava—Meitene, Jonišķi—Šauļi, Radvilišķi—Sovetska.

Vēsture

Pirmā pasaules kara sākumā pēc Lietuvas un Kurzemes okupācijas vācu karaspēks 1915. gadā sāka tieša dzelzceļa savienojuma būvi no Tilzītes uz Šauļiem, tālāk līdz Jelgavai, kas tika pabeigts 1916. gada 10. janvārī un tika izmantots vācu karaspēka apgādei. 1921.-1940. gadā posmu Jelgava-Šauļi izmantoja starptautisko tālsatiksmes pasažieru vilcienu Rīga-Kauņa-Kēnigsberga-Berlīne satiksmei. 
Padomju laikā šajā līnijā, kas bija pārbūvēta uz 1524 mm platumu, kursēja starptautiskie vilcieni uz Viļņu, Novorosijsku, Ļvovu, Simferopoli, Gomeļu, Kijevu u.c., kā arī vilciens "Čaika" (Tallina—Rīga—Minska). Kursēja arī vietējais vilciens Rīga—Jelgava—Meitene. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas starptautiskās satiksmes intensitāte samazinājās (lai arī tika atjaunota satiksme maršrutā Rīga-Šeštoka—Varšava.). Pēdējais pasažieru vilciens Rīga—Viļņa—Truskaveca tika atcelts 2008. gadā.
Vizovice

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1261. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Ekonomika

Pilsēta atrodas pazīstama alkoholisko dzērienu ražotne "Rudolf Jelínek".

Tūrisms

Šeit kopš 2003. gada notiek smagā metāla mūzikas festivāls "Masters of Rock".

Cilvēki

Vizovice ir komponista Aloisa Hābas (Alois Hába, 1893-1973) dzimtā pilsēta.

Interesanti fakti

Vizovices apkaimē notiek 1977. gada dziesmā "Jožin z bažin", kas 2008. gadā kļuva par interneta fenomenu, apdziedātie notikumi.
Groba uzbrukums

Vēsture

Atklātne ir nosaukta Šveices starptautiskā meistara Henrija Groba vārdā, kas to cītīgi analizējis un lietojis daudzās korespondencšaha partijās. Agrāk Groba uzbrukums bija pazīstams kā Ālhauzena atklātne, jo vācu šahists Kārlis Ālhauzens (1835-1892) bija viens no pirmajiem gājiena 1. g2-g4 lietotājiem. Savelijs Tartakovers, kas bija šo atklātni šad tad spēlējis simultanspēles seansos, bija aicinājis to dēvēt par Dženovas atklātni, jo šai pilsētā viņš to pirmoreiz izmēģinājis. Dažās pasaules vietās tā tiek saukta arī par kolibri atklātni.

Stratēģiskā ideja

Pēc melno bieži spēlētā 1. ... d7-d5, baltie ar 2. Lf1-g2 piedāvā bandinieka upuri. Tā pieņemšanas gadījumā 2. ...Lc8xg4 , baltie spēlējot 3. c2-c4 c7-c6 4. c4xd5 c6xd5 6. Dd1-b3 iegūst bīstamu iniciatīvu. Tāpēc melnajiem labāk upuri nepieņemt.
Makreļhaizivjveidīgās

Izskats un īpašības

Makreļhaizivjveidīgās sugas ir ļoti dažādas. Mazākā kārtas suga ir krokodīlhaizivs (Pseudocarcharias kamoharai), kuras ķermeņa garums ir apmēram 1,1 metrs. Lielākā ir milzu haizivs (Cetorhinus maximus), kas sasniedz 9,8 metru garumu. Milzu haizivs ir otra lielākā haizivs pasaulē, nākamā aiz vaļhaizivs (Rhincodon typus).
Makreļhaizivīm ir 2 stīvas muguras spuras bez stariem un anālā spura. Tām ir 5 žaunu loki, no kuriem divi pēdējie var atrasties virs krūšu spurām vai tieši pie krūšu spuru pamatnes. Aiz katras acs atrodas pa vienai mazai šļāktuvītei (spiraculum). Šīs kārtas haizivju sugu acīm nav trešā plakstiņa (nictare) un mutes kaktiņi atrodas tālu aiz acīm. Augšžokļa zobu rindas zobi veido tā saukto makreļhaizivju zobu rindas paternu - lieli priekšzobi, blakus katrā pusē priekšzobiem pa vidējam zobam, kas ir nedaudz mazāki, seko palieli sānu zobi, aiz kuriem atrodas mazi aizmugurējie zobi. Makreļhaizivis vairojas iznēsājot olas olvadā. Attīstījušies embriji olvadā barojas ar neapaugļotajām olām.

Uzvedība un barošanās

Lielākā daļa makreļhaizivjveidīgo sugu ir aktīvas un ļoti plēsīgas, dažas no tām ir cilvēkiem bīstamas. Kārtas zinātniskais nosaukums cēlies no Sengrieķu mitoloģijas tēla Lamia - šausmīgā, čūskai līdzīgā briesmoņa, kuram garšo cilvēku gaļa. Dažas makreļhaizivis, piemēram, milzu haizivs un lielmutes haizivs (Megachasma pelagios) barojas ar zooplanktonu, filtrējot ūdeni caur žaunu bārkstīm.
Postalveolārs līdzskanis

Latviešu valodā

Latviešu valodā postalveolārie līdzskaņi ir postalveolārie berzeņi /ʃ/ un /ʒ/, kā arī postalveolārās afrikatas /tʃ/ un /dʒ/.

Citi postalveolāri līdzskaņi

Dažās valodās, kuras izšķir "dentālos" un "alveolāros" slēdzeņus, tie ir tuvāki prealveolārajiem un postalveolārajiem. Piemēram, malajalamu valodas runātāji lieto kā vibrantus abus rotizētos līdzskaņus [r̟] un [r̠]. Tā kā tie abi ir vibranti un abi apikāli, [r̠] parasti tiek klasificēts kā retroflekss.
Dažās nestandarta malajalamu valodas formās ir lamināls postalveolārs nazāls līdzskanis, kas kontrastē ar apikālu alveolāru, palatālu un subapikālu retrofleksu nazālu līdzskaņiem: m n̟ n͇ n̠ ɳ ɲ ŋ.
19. gadsimta dzīvojamo ēku ansamblis Brīvības ielā (Jēkabpils)

19. gadsimta dzīvojamo ēku ansamblis Brīvības ielā ir viens no Jēkabpils pilsētas kultūrvēsturiskajiem arhitektūras objektiem, kas atrodas Daugavas kreisajā krastā, pilsētas vēsturiskajā centrā, Brīvības ielā un ietver dzīvojamo ēku ansambļa celtnes no 178. līdz 184. namam.
Ēkas ir būvētas 19. gadsimta 70. gados, atrodas uz vienas no senākajām un garākajām pilsētas ielām. Dzīvojamo ēku ansamblis ir eklektikas stila ķieģeļu ēkas. Ēkām ir raksturīga garenbūve, orientējot ēku galus pret ielu, kurās atrodas divi gala logi un vismaz diviem logiem un durvīm garensienā. Pagalms atrodas starp divām dzīvojamām mājām, tāpēc parasti viena no ēkas garensienām, kas iziet uz kaimiņa pagalmu, ir būvēta bez logiem.
Pašlaik dzīvojamo ēku ansambļa ēkās 182/184 atrodas viesnīca un krogs "Hercogs Jēkabs".
Tukuma 3. pamatskola

Vēsture

Pirmās krievvalodīgās skolas Tukumā bija 1866. gadā dibinātā Tukuma – Talsu pareizticīgo skola, kurā mācīja ticības mācību, latviešu valodu, krievu valodu, aritmētiku, vēsturi, ģeogrāfiju, dabas mācību, dziedāšanu, rokdarbus meitenēm. 1890. gados bijusī Kijevas divklasīgās meiteņu skolas priekšniece Aleksandra Petrova Tukumā nodibināja privātu sieviešu proģimnāziju, kuru Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada pavasarī evakuēja uz Gatčinu, kur tā darbojās līdz 1918. gadam kā Gatčinas privātā sieviešu ģimnāzija.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā skolas ēkā Raiņa ielā atvēra Tukuma 2. septiņgadīgo skola, bet jau pēc gada Tukuma 2. vidusskolu, kurā mācības skolā notika divās maiņās – vienā maiņā mācījās latviešu skolēni, otrā – krievu skolēni. 1951. gadā skola kļuva par pilno vidusskolu, kurā mācības sāka 347 skolēni. 
1952./1953. mācību gadā Tukuma 2. vidusskola pārcēlās uz jaunu ēku 1905. gada ielā 21 (tagad Lielajā ielā 18). No 1970. līdz 1990. gadam šajā ēkā atradās Tukuma 2. astoņgadīgā skola, savukārt vidusskolēni mācījās Tukuma 2. divplūsmu vidusskolā, ko 1991. gadā pārdēvēja par Tukuma 2. pamatskolu. 1993. gada 1. jūnijā tika izveidota Tukuma 3. vidusskola ar krievu mācību valodu, ko vēlāk pārveidoja par Tukuma 3. pamatskolu.

Skolas direktori

Aleksandrs Koršakovskis, Sergejs Kovaļišins, Nikolajs Solncevs, Nikolajs Zatevahins, Pāvels Liepiņš, Andrejs Kočetkovs, Ēriks Lukmans, Iveta Safranoviča, Aina Kovaļenoka, Zane Štāla.
Mediju franšīze

Mediju franšīze, zināma arī kā multimediju franšīze, ir saistītu mediju kolekcija, kuras pamatā ir oriģināls mākslas darbs, piemēram kinofilma, literatūras darbs, televīzijas raidījums vai videospēle, un no kā tiek atvasināti vairāki jauni darbi. Darba intelektuālais īpašums var tikt licenzēts citām pusēm vai sadarbības partneriem turpmāku atvasinātu darbu veikšanai un komerciālai izmantošanai dažādos plašsaziņas līdzekļos un dažādu nozaru tirdzniecības nolūkos.
Ilgstošas kino franšīzes ir jau izplatītas no tā pirmsākumiem, kad Holivudas studijas noslēdza ilgtermiņa sadarbības līgumus ar aktieriem un režisoriem. Kā piemērs: Endijs Hārdijs, Ma un Pa Kitli, Buldogs Dramonds, Supermens, Tarzāns un Betmens. Garākās mūsdienu kino franšīzes ir filmas par Džeimsu Bondu, Godzillu, kā arī filmu sērijas "Piektdiena, 13." (Friday the 13th), "Šausmas Gobu ielā" (A Nightmare on Elm Street) un "Zvaigžņu ceļš". Vairākos gadījumos galvenos aktierus aizvieto vecuma dēļ, zaudējot interesi vai to atveidotie tēli iet bojā.
Mediju franšīzes bieži vien pāriet no oriģinālā medija citās tā formās. Literārās franšīzes bieži pārtop filmās, piemēram ka Nensija Drū, Mis Mārpla un citi populāri detektīvi, kā arī populāri supervaroņu komiksi. Televīzijas un kino franšīzes bieži turpinās romānos, lielākoties tie ir fantāzijas un zinātniskās fantastikas žanri, piemēram The Twilight Zone, "Zvaigžņu ceļš", Doctor Who un "Zvaigžņu kari". Tāpat fantāzijas un zinātniskās fantastikas filmas un televīzijas raidījumi tiek pārveidoti par animācijas seriāliem, videospēlēm vai abiem.
Mediju franšīzei nav sevī jāietver tos pašus tēlus vai tēmu, jo zīmola atpazīstamība arī var darboties kā franšīze, piemēram izdevniecības Square Enix Final Fantasy sērija vai National Lampoon sērijas, un tā var ciest finansiālu neveiksmi, pat ja tam nav nekādas saistības ar franšīzes sākotnējo darbu.
Mediju franšīzes darbojas arī citās sfērās. Lielisks mediju franšīzes piemērs ir uzņēmums Playboy Enterprises, kas veiksmīgi sāka ar žurnāla Playboy izdošanu, un jau dažus gadus kopš pirmā žurnāla, uzņēmumam zem šī zīmola darbojās modeļu aģentūra, vairāki televīzijas raidījumi un savs televīzijas kanāls. Pēc divdesmit pieciem gadiem, Playboy atvēra privātos klubus, restorānus, kinoteātrus, radio raidījumus, uzņēma videofilmas, ierakstīja mūziku, izdeva grāmatas, nodarbojās ar apavu, apģērba, rotaslietu, mājas iedzīves tirdzniecību, kā arī ar vēl daudz un dažādām tirdzniecības lietām.
Fricis Virsaitis

Biogrāfija

Dzimis Dobeles rajona Bukaišu pagastā, laukstrādnieku ģimenē. 1903. gadā brīvprātīgi iestājies Krievijas impērijas armijā. 1904. gadā mēģināja iestāties Viļņas kara skolā, bet tas neizdevās. Turpināja dienestu kā apakšvirsnieks. Piedalījās Krievijas—Japānas karā (1904.—1905.). 1906. gadā iestājās Tiflisas (tag. Tbilisi) kara skolā, kuru pabeidza 1909. gadā. 
Pirmā pasaules kara laikā dienēja 113. Starajas Rusas kājnieku pulkā. 1916. gadā nomainīja savu uzvārdu Eltermanis uz Virsaitis. Dienestu Krievijas impērijas armijā beidza kā kapteinis. 
1918. gada decembrī mobilizēts Petrogradā (tag. Sanktpēterburga), Sarkanajā armijā kā militārais speciālists. Bija 3. Padomju Latvijas strēlnieku brigādes apgādes priekšnieks. Sarkanās armijas pusē piedalījies cīņās Latvijā. 1919. gada 22. maijā (Rīgā) dezertēja no Sarkanās armijas.
Uzreiz pēc Sarkanās armijas pamešanas brīvprātīgi iestājas Latvijas armijā kā kapteinis. No 28. maijā līdz oktobrim piedalījās 6. Rīgas kājnieku pulka formēšanā. No oktobra līdz novembrim komandēja bataljonu 6. Rīgas kājnieku pulkā. 1919. gada novembrī sāka komandēt Instruktoru bataljonu. 1920. tika paaugstināts par pulkvežleitnantu. 
1921. gadā izteica vēlēšanos palikt Latvijas armijā. Šī gada augustā beidza Instruktoru bataljona komandēšanu, un iecelts par 5. Cēsu kājnieku pulka komandieri. 1923. gadā paaugstināts par pulkvedi. 1930. gadā pabeidza Virsnieku 8 mēnešu kursus. No 1934. gada 14. jūnija līdz 14. novembrim iecelts par 2. Vidzemes kājnieku divīzijas komandiera vietnieku. Paaugstināts par ģenerāli. 14. novembrī kļuva par 2. Vidzemes divīzijas komandieri un Rīgas garnizona priekšnieku. 
Pēc Latvijas okupācijas, 27. jūnijā Latvijas armiju pārdēvēja par Latvijas Tautas armiju, un ar tikko ieceltā komandiera Roberta Kļaviņa pavēli par 2. Vidzemes kājnieku divīzijas komandieri iecēla pulkvedi Jāni Liepiņu. Pēc tam ar Augusta Kirhenšteina pavēli Nr. 7 Frici Virsaiti 30. jūnijā atvaļināja no dienesta (par iemeslu minot vecumu). 
Virsaitis pārcēlās no Rīgas uz Tukuma rajona Smārdes pagastu, kur viņam piederēja saimniecība "Virsaiši". 1941. gada jūnijā arestēts kopā ar ģimeni, un 14. jūnijā izsūtīts uz PSRS. 1942. gada notiesāts uz 8 gadiem soda nometnēs Vjatkā (Kirovas apgabalā), kur 1943. gada 24. maijā mira.
Bijis latviešu studentu korporācijas Vendia biedrs.
Daydream

Komerciālā uzņemšana

Daydream debitēja ASV Billboard 200 albuma topa virsotnē, ar 224,000 pirmajā nedēļā pārdotām kopijām; tas palika pirmajā vietā sešas nedēļas, pirmajā divdesmitniekā — šetrdesmit vienu, un topā kopumā — astoņdesmit vienu nedēļu. Albums tika pārdots ar katru nedēļu vairāk no astotās līdz trīspadsmitajai nedēļai kopš izdošanas nekā pirmajā nedēļā, sasniedzot 760,000 kopiju robežu divpadsmitajā nedēļā. Albums uzstādīja rekordu — visvairāk pārdotas albuma kopijas nedēļas laikā sieviešu māksliniecei, taču rekords tika pārspēts. Tiesa gan — tas notika divpadsmit gadus vēlāk. 1996. gadā tas bija otrais visveiksmīgākais albums ASV, tikai aiz Alanisas Morisetas albuma ‘’Jagged Little Pill’’.
ASV ir pārdotas vairāk nekā 10 miljonu albuma kopijas, un kļuva par Kerijas otro albumu, kuru RIAA sertificēja albumu ar Dimanta statusu. Tas ir Kerijas visveiksmīgākais albums ASV, un otrais veiksmīgākais pasaulē, tikai atpaliekot no Music Box 1993. gadā.
Daydream izveidoja trīs singlus, kas sasniedza ASV topa virsotni: ‘’Fantasy’’, ‘’One Sweet Day’’ (duets kopā ar Boyz II Men) un ‘’Always Be My Baby’’. ‘’Fantasy’’ debitēja ASV Billboard Hot 100 virsotnē, padarot Keriju par tikai otro mākslinieku, (un piemo sieviešu kārtas) kas kaut ko tādu ir panākusi; tas arī pavadīja divpadsmit nedēļas Kanādas singlu topa virsotnē. ‘’One Sweet Day’’ (albuma otrais singls) atkārtoja iepriekšējo sasniegumu, padarot Keriju par vienīgo mākslinieku, kurai pieder divi singli, kas debitējuši pirmajā vietā ASV. Dziesma pavadīja ASV topa virsotnē sešpadsmit nedēļas, kļūstot par dziesmu, kas visilgāko laiku pavadījusi topa virsotnē. ‘’Always Be My Baby’’ bija visspēlētākā dziesma ASV radiostacijās 1996. gadā, un tāpat kā ‘’Fantasy’’ un ‘’One Sweet Day’’ tika pārdots labi arī citur pasaulē. Pēdējā singla reklamēšanas laikā Kerija izveidoja īsu koncerttūri — Daydream World Tour.

Kritiķu Uzņemšana

Daydream bija kritiķu vislabāk vērtētais albums Kerijas karjerā uz to laiku. Albums un tā singli tika nominēti sešām Grammy balvām, ieskaitot ‘’Gada Albums’’, ‘’Gada Ieraksts’’ (par ‘’One Sweet Day’’), un ‘’Labākais Popa Vokālais Albums’’, bet neieguva nevienu balvu. ‘’Gada Albums’’ tika piešķirts Alanisai Morisetei par ‘’Jagged Little Pill’’, ‘’Gada Ieraksts’’ tika piešķirts Sīla dziesmai ‘’Kiss from a Rose’’, un ‘’Labākais Popa Vokālais Albums’’ tika piešķirts Džonjas Mitčelas albuma ‘’Turbulent Indigo’’.
Daydream tika ierindots 116-tajā vietā Rock and Roll Hall of Fame ‘’Galīgais 200’’, kurā ir iekļauti ‘’daži no visietekmīgākajiem un populārākajiem albumiem vēsturē’’, pēc organizācijas vārdiem.
Kens Takers no ‘’Entertainment Weekly’’ par albumu sacīja: ‘’Labākais albums, kādu Kerija izdevusi kopš sava 1990. gada debijas albuma.’’ Piedevām, AllMusic Guide par albumu sacīja ‘’viņas labākais ieraksts līdz šim, kas viscaur sastāv no stipras dziesmu izvēles.’’ Kritiķi viņas vokālus aprakstīja kā ‘’Ievērojami kaislīgus’’, kas bija ievērojams kontrasts komentāriem, ka viņas vokālā tehnika ir bezjūtīga.
ASV konstitūcija

Amerikas Savienoto Valstu konstitūcija ir Savienoto Valstu augstākais likums. Tā nodrošina Savienoto Valstu valdības organizācijas struktūru. Šis dokuments nosaka trīs galvenās valdību sfēras: likumdošanu tiek uzticēta divpalātu ASV kongresam, izpildvara tiek nodota prezidentam, bet juridiskās nozares priekšgalā atrodas Augstākā tiesa. Konstitūcija nosaka arī katras varas pienākumus. Tā arī nosaka katra ASV štata tiesības izsludināt savus likumus, tādējādi dibinot Savienoto Valstu federālās sistēmas valdīšanu. Šī ir viena no visu lielāko valstu īsākajām un vecākajām konstitūcijām.
ASV konstitūcija tika pieņemta 1787. gada 17. septembrī Konstitucionālās konvencijas laikā Filadelfijā, Pensilvānijas štatā, bet tika ratificēta tikai 1788. gada 21. jūnijā. Konstitūcijai ir septiņi panti, kurus papildina divdesmit septiņi labojumi, no kuriem pirmos desmit dēvē par Tiesību bilu.
Lagosa

Vēsture

Pirms eiropiešu ierašanās pilsētas nosaukums bija Eko, un to dibināja augstmaņa cilts no Beninas.
Mūsdienu Lagosu XVI gs. dibinājuši portugāļi, nosaucot to par Lagosu (lagos — ezers). Līdz 1851.gadam tas bija rosīgs vergu tirdzniecības centrs, līdz pilsētu sagrāba briti, kuriem verdzība bija atcelta 1807.gadā.
1861.gadā formāli tika izveidota britu kolonija. 1886. gadā Lielbritānija sagrāba atlikušo Nigērijas teritoriju. 1914.gadā Lagosu dekalrēja par Nigērijas kolonijas galvaspilsētu.
Pēc Nigērijas neatkarības iegūšanas 1960.gadā Lagosa strauji attīstījās līdz pat Biafras karam.
1976. gadā Nigērijas valdība pieņem lēmumu pārvietot galvaspilsētu uz valsts vidieni. Par Nigērijas galvaspilsētu tiek proklamēta Abudža. Tomēr līdz pat 1991. gadam Nigērijas faktiskā galvaspilsēta bija Lagosa, jo jaunā galvaspilsēta nebija vēl izbūvēta.