google/wiki40b huggingface dataset:
Magribs

Magribs (arābu: المغرب   (al Maghrib) — 'saulrieta vieta' vai 'rietumi') ir reģions Ziemeļāfrikā. Tradicionālā (senākā) arābu izpratnē tas apzīmē teritoriju starp Atlasa kalniem un Vidusjūru. Mūsdienās parasti ar šo terminu apzīmē Maroku, Alžīriju un Tunisiju, bet plašākā nozīmē arī pārējās Ziemeļāfrikas arābu valstis, izņemot Ēģipti, — Lībiju, Rietumsahāru un Mauritāniju. Dažādos vēsturiskos periodos Magribā iekļauta arī Ibērijas pussala, Sicīlija un Malta.
Daļēji izolēts no pārējās Āfrikas ar Atlasa kalnu grēdu un Sahāras tuksnesi, Magribs klimata, ekonomikas, vēstures un etniskajā aspektā ilgstoši bijis ciešā saskarsmē ar pārējo Vidusjūras reģionu. Sakarā ar jūras transporta vēsturiski ilgstošo dominanti tautas ciešāk tika saistītas ar jūru nekā ar sauszemi.
Reģions bijis politiski vienots tikai arābu valdīšanas pirmsākumos (8. gadsimta sākumā) un atkārtoti Almohada valdīšanas (1159—1229) laikā. Kooperācijas un ekonomiskās sadarbības veicināšanai Ziemeļāfrikas arābu valstis 1989. gadā nodibināja Arābu Magriba savienību. Tās dalībvalstis ir Maroka, Alžīrija, Tunisija, Lībija un Mauritānija. Kaut arī pirmsākumos Muamars Kadāfi redzēja šo savienību kā vienotu arābu supervalsti, tagad šai savienībai lielākoties ir Ziemeļāfrikas Tirdzniecības savienības funkcijas. Ekonomiskie un politiskie nemieri (sevišķi Alžīrijā) pēdējā laikā ir mazinājuši progresu izvirzīto mērķu sasniegšanai.
Īsziņa

Īsziņa jeb SMS (angļu: Short Message Service) ir GSM mobilo sakaru sistēmas pakalpojums, kas, izmantojot standartizētus saziņas protokolus, ļauj lietotājam ar mobilā tālruņa palīdzību sūtīt un saņemt īsus ziņojumus. Ar 3,5 miljardiem (80% no mobilo tālruņu abonentiem) aktīvo lietotāju SMS ir populārākais saziņas veids.

Vēsture

Pirmā īsziņa tika nosūtīta 1992. gada 3. decembrī Vodafone GSM tīklā Apvienotajā Karalistē, kad no personālā datora SMS tika nosūtīts uz Orbitel 901 telefonu. Īsziņas teksts bijis "MERRY CHRISTMAS" (latviešu: Priecīgus Ziemassvētkus). Pirmā komerciālā īsziņas nosūtīšana no mobilā tālruņa uz citu mobilo tālruni notika 1993. gadā Radiolinja tīklā Somijā.
Pēteris Sauleskalns

Biogrāfija

Pēteris Sauleskalns piedzima 1876. gada 17. decembrī Mētrienas pagasta «Aizjošniekos». Mācījies pagasta skolā un Ļaudonas draudzes skolā. Vēlāk ieguvis izglītību Krievijā, Gorku vidējā zemkopības skolā. Ieguvis augstāko izglītību Rīgas Politehniskā institūta Lauksaimniecības nodaļā.
Sauleskalns strādāja par muižas pārvaldnieku un skolotāju Krievijā, kā arī Priekuļu Lauksaimniecības vidusskolā. Pēc Latvijas Republikas dibināšanas iesaistījās pagaidu parlamenta — Tautas padomes — darbībā, strādāja tajā līdz 1920. gadam. 1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē, pārstāvēja Latviešu zemnieku savienību. Amatā bija līdz 1922. gadam.
Pēteris Sauleskalns bija Malnavas Lauksaimniecības vidusskolas dibinātājs un pirmais direktors (amatā no 1921. līdz 1940. gadam), Malnavas Piensaimniecības sabiedrības priekšsēdētājs un Kārsavas Lauksaimniecības biedrības priekšsēdētājs. Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni.
Otrā pasaules kara laikā devies trimdā, dzīves pēdējos gadus pavadījis pie meitas Laimas Bērziņas Pitsburgā. Miris 1975. gada 15. septembrī.
Neņūtona šķidrumi

No laika neatkarīgi šķidrumi

No laika neatkarīgus šķidrumus var iedalīt vēl trīs apakšgrupās.
Slapjas pludmales smiltis un citi ūdens šķīdumi, kas satur augstu pulvera koncentrāciju, ir piemērs dilatantiem šķidrumiem. Šiem šķidrumiem piemīt viskozitātes palielinājums, palielinot bīdes spriegumu.
Smērvielas, majonēze un cietes suspensijas ir piemēri pseidoplastiskiem jeb bīdes vājinošiem šķidrumiem. Šiem šķidrumiem piemīt tendence viskozitātei samazināties, palielinot bīdes spriegumu.
Šokolādes maisījumi, urbšanas šķidrumi, smēres, krāsas, papīra masas, ziepes, zobu pasta, notekūdeņu dūņas ir piemēri Bingema plastmasas šķidrumiem. Šie šķidrumi uzvedas kā cietas vielas, līdz sākotnējā tecēšanas robeža \tau_{0} ir pārsniegta. Pārsniedzot \tau_{0}, Bingema plastmasas uzvedas kā Ņūtona šķidrumi.

No laika atkarīgi šķidrumi

No laika atkarīgus šķidrumus ir ļoti grūti modelēt. To uzvedība ir tāda, ka pie konstanta bīdes ātruma un pie konstantas temperatūras bīdes spriegums \tau vai nu paaugstinās vai samazinās monotoni attiecībā pret laiku ceļā uz asimptotiskām vērtībām.
Arī šī grupa dalās divās apakšgrupās: tiksotropi šķidrumi — pie konstanta bīdes ātruma bīdes spriegums samazinās monotoni — un antitiksotropie šķidrumi — pie konstanta bīdes ātruma bīdes spriegums palielinās monotoni.
Šiem šķidrumiem ir vēl viena fascinējoša iezīme. Kad tiksotrops šķidrums ir pakļauts bīdes ātruma izmaiņām, kur sākumā du/dh=0, tad kādai du/dh vērtībai un pēc tam atpakaļ du/dh=0, tad grafikā ar bīdes spriegumu \tau kā funkciju atkarīgu no du/dh parādās histerēzes cilpa. Pēc atkārtotām bīdes ātruma izmaiņām histerēzes cilpas kļūst mazāk stāvas un plānākas, un tuvojas grafikam \tau_{0}\frac{du}{dh} (skatīt attēlu). Piemēri tiksotropiem šķidrumiem ir: urbšanas šķidrumi, smērvielas, tipogrāfijas krāsas, margarīns un daži polimēri kūstot. Dažām krāsām piemīt gan viskoplastiska, gan tiksotropiska reakcija. Tām ir gela konsekvence un tās kļūst sašķidrinātas maisot, bet tās atgūst savu gela konsekvenci pēc kāda laika miera stāvoklī. Arī antitiksotropos šķidrumos var vērot histerēzes cilpas, kad šķidrumi ir pakļauti bīdes ātruma izmaiņām. Salīdzinoši maz īsti šķidrumi ir antitiksotropiski. Viens no piemēriem ir ģipša masa.

Viskoelastīgi šķidrumi

Viskoelastīgiem šķidrumiem un materiāliem piemīt gan viskozas, gan elastīgas īpašības. Šādi šķidrumi ir asfalts, neilons, miltu mīklas. Vienmērīgā plūsmā, tas ir, plūsmā, kura ir laikā nemainīga, bīdes ātrums ir konstants un kur \mu ir kā konstants dinamiskās viskozitātes koeficients kā Ņūtona šķidrumos. Elastība kļūst redzama, kad bīdes spriegums tiek mainīts. Šiem šķidrumiem ir atmiņa par pagātnes ātrumu, ātruma gradientu, un formām. Tie daļēji atjaunojas elastīgi no deformācijām, kas radušās plūsmas laikā, kad ārējs spriegums tiek noņemts.
4TP

Vēsture

Viena no kāpurķēžu kaujas mašīnām, kuru izstrāde notika 1930. gadu beigās. Tanka konstruktors bija inženieris Edvards Habičs. Tanki bija paredzēti tankešu TKS nomaiņai Polijas armijas vienībās.
Hermanis Punga

Biogrāfija

Hermanis Punga piedzima 1877. gada 16. aprīlī Liepājā. 1895. un 1896. gadā piedalījās pirmo strādnieku pulciņu dibināšanā Liepājā. 1896. gadā pārcēlies uz Rīgu, kur strādāja "Dienas Lapas" redakcijā. 1897. gadā apsūdzēts jaunstrāvnieku prāvā, emigrējis uz Lielbritāniju, kur kopā ar Fridrihu Vesmani dibināja pirmo ārzemju latviešu iespiestuvi. Tajā tika drukāti laikraksti "Latviešu Strādnieks" un "Sociāldemokrāts". Punga piedalījās nelegālās literatūras transportēšanā uz Latviju. 1902. gadā pieķerts, divus gadus nosēdējis cietumā, pēc tam aizsūtīts uz Sibīrijas austrumiem, kur viņam bija jāpaliek astoņus gadus. 1905. gada oktobrī amnestēts, pēc citām ziņām — 1904. gadā izbēdzis uz Austroungāriju.
1906. gadā pārcēlies uz Vāciju, kur Manheimā studēja inženieru skolā. To absolvēja 1909. gadā. 1910. gadā pārcēlies uz Urāliem, kur vairākus gadus vadīja rūpniecības uzņēmumus. Ticis ievēlēts Urālu strādnieku apdrošināšanas pret nelaimes gadījumiem biedrībā. Tāpat iecelts par Ufas guberņas fabriku un rūpniecības padomes locekli. 1919. gadā pārcēlies uz Sibīriju, kur darbojies Viskrievijas zemstu savienībā par rūpnīcas direktoru. 1921. gada jūlijā atgriezies Latvijā. Sākotnēji bija 1. departamenta direktors Darba ministrijā. 1923. gada maijā Punga tika iecelts par padomnieku PSRS vēstniecībā, taču lielinieku iebildumu dēļ no amata tika atsaukts pirms došanās turp. Tā paša gada jūnijā kļuva par finanšu ministru Zigfrīda Annas Meierovica valdībā. Amatā bija līdz valdības demisijai 1924. gada janvārī. Pēc tam darbojies dažādos privātuzņēmumos.
1927. gada jūlijā Hermanis Punga kļuva par konsulu Vitebskā. No amata atbrīvots 1930. gada novembrī, ieskaitot viņu Ārlietu ministrijas rīcībā. 1931. gada septembrī kļuva par ĀM Konsulārās nodaļas vadītāju. 1933. gada martā kļuva par konsulu Hamburgā, 1937. gada septembrī — par I šķiras sekretāru vēstniecībā Lielbritānijā. No 1939. gada aprīļa — atbrīvots, nodots ĀM pārziņā, bet oktobrī atbrīvots pavisam slimības dēļ.
1941. gada 12. februārī apcietināts. Viņa apcietināšana tika pamatota ar to, ka būdams konsuls Vitebskā, viņš esot vadījis latviešu kulaku kontrrevolucionāro organizāciju Baltkrievijas PSR rietumos. Izmeklēšanā vākti pierādījumi apsūdzības izvirzīšanai pēc Krievijas PFSR kriminālkodeksa 58. panta. Miris 1941. gada 12. aprīlī Rīgas 1. cietumā.
Mozambikas ģerbonis

Mozambikas ģerbonis ir nacionālais Mozambikas republikas simbols, kas pieņemts 1990. gadā, konstitūcijas 194. pantā. Ģerbonī attēlots mehānisma rats, kas ieskauts kukurūzas un cukurniedru vainagā. Pa vidu atrodas sarkana saule un zili viļņi, automāts AK-47 un kaplis, kas sakrustoti virs atvērtas grāmatas. Vainagam apvīta sarkana lenta, uz kuras uzrakstīts valsts nosaukums.
Kukurūza un cukurniedres simbolizē bagātību (tas aprakstīts konstitūcijas 194. pantā), rats ir darba spēka un rūpniecības simbols, grāmata ir zinību simbols, kaplis ir zemkopības un lauksaimniecības simbols, AK-47 simbolizē aizsardzību, un sarkanā zvaigzne simbolizē Mozambikas tautas starptautiskās solidaritātes garu. Sarkanā saule simbolizē jaunas dzīves sākumu.
2005. gadā opozīcijas partija RENAMO vēlējās mainīt valsts ģerboņa izskatu, izņemot no tā un no karoga automātu AK-47, pamatojot šo ierosinājumu ar to, ka nacionālie simboli tika pieņemti citā vēsturiskā kontekstā. Tomēr šis ierosinājums tika noraidīts.
Svārstību un viļņu fizika

Cikliskie procesi

Svārstību un viļņu procesos raksturīgu fizikālo lielumu skaitliskās vērtības cikliski mainās. Šo parādību analīzei laika un telpas koordinātās vienkāršošanai var aplūkot projekcijas. Fiksējot laika momentu, viļņu raksturs izpaužas noteiktā raksturlieluma sadalījumā telpā, kurā ir novērojama fizikālā lieluma maksimumu un minimumu mija. Fiksējot telpiskās koordinātas, procesa gaitā lokāli novērotais fizikālais lielums veic svārstības.
Viļņu cikliskais process sastāv no cikliem, kuri atkārtojas laikā un telpā. Svārstības ir cikliska procesa veids, kurā cikli atkārtojas laikā. Piemēram, punkta projekcija, kurš kustas pa vienības riņķa līniju, veic svārstības intervālā [-1,1]. Atbilstību starp šiem diviem cikliskajiem procesiem (viens ir kustība pa riņķa līniju, otrs – projekcijas kustība) izmanto svārstību grafiskajai attēlošanai. Svārstību attēlošanu ar rotējošu amplitūdas vektoru sauc par vektordiagrammu metodi.

Skrejošais vilnis

Par skrejošo vilni sauc vilni, kurš, atšķirībā no stāvviļņa, pārnes enerģiju telpā. Par mehāniskā viļņa vienādojumu sauc lielumu, kuri raksturo vides svārstības viļņa izplatīšanās, atkarību no koordinātām un laika.
Mehānisko vilni sauc par sinusoidālo jeb harmonisko, ja tam atbilstošās vides daļiņu svārstības ir harmoniskas. Šo svārstību frekvenci sauc par viļņa frekvenci.
Par viļņa virsmu jeb viļņa fronti sauc punktu ģeometrisko vietu, kuros ir vienāda svārstību fāze. Vilni sauc par plakano, ja tā virsmas ir paralēlu plakņu kopums. Vilni sauc par sfērisko, ja tā virsmas ir koncentriskās sfēras; un šo sfēru centru sauc par viļņa centru.
Plakanā sinusoidālā viļņa vienādojums ir kr, kur
k ir viļņa vektors,
r ir rādiusvektors un
 ir svārstību sākuma fāze koordinātu sākumpunktā.
Sinusoidālā sfēriskā viļņa vienādojums ir , kur  ir fizikālais lielums, vienāds ar viļņa amplitūdu vienības attālumā no viļņa centra.
Viļņu izplatīšanos homogēnā izotropā vidē apraksta parciālais diferenciālvienādojums , kur  ir Laplasiāns un  ir viļņa izplatīšanās ātrums. Plakanais un sfēriskais vilnis apmierina šo vienādojumu. Funkcija , kura raksturo sinusoidālo vilni ar viļņa skaitli  homogēnā izotropā vidē, vienlaicīgi apmierina divus tādus vienādojumus:  un .
Persefone

Persefone grieķu mitoloģijā ir Zeva un Dēmetras meita, Aīda sieva — pazemes valstības valdniece.

Persefones nolaupīšana

Saskaņā ar mītu Aīds nolaupīja Persefoni, kad viņa ar draudzenēm Nīsajas ielejā lasīja ziedus. Viņa ievēroja kādu neparastu ziedu, kura jaukā smarža lika atplaukt smaidā gan debesīm, gan zemei, gan sāļajai jūrai. Šim ziedam bija likusi uzplaukt Gaja, kuru uz to bija pierunājis pats Zevs. Zieda skaistums apbūra Persefoni, un viņa steidzās to noplūkt. Tikko viņa bija pastiepusi roku un saņēmusi zieda kātu, pāršķēlās zeme un no tās iznira Aīds un ar varu sagrāba Persefoni, iesēdināja savos melnu zirgu vilktajos ratos un ātri aiztraucās projām. Persefone sauca palīgā savu tēvu, taču viņas kliedzienu dzirdēja vienīgi Hekate un Hēlijs. Bet, kad Aīds Persefoni jau veda iekšā tumšajā pazemē, viņa aiz izmisuma sāka skaļi saukt savu māti. Viņas sauciens atbalsojās gan kalnu virsotnēs, gan jūras dzelmē un Dēmetra to izdzirdēja un, uzmetusi sev plecos tumšas drēbes, brāzās meklēt savu meitu.
Deviņas dienas Dēmetra ar degošu lāpu rokā klejoja pa zemi, bet nesastapa nevienu, kas varētu izstāstīt, kas noticis ar Persefoni. Lielajās bēdās Dēmetra nepieskārās nedz dievu ēdienam, nedz saldajam nektāram. Desmitajā dienā Demētra sastapa Hekati, kura bija dzirdējusi Persefones kliedzienu, bet nezināja, kurš viņu nolaupījis, tāpēc Hekate aicināja Dēmetru kopā doties pie saules dieva Hēlija, kurš, braukdams pa debesīm, visu dzirdot un redzot. Hēlijs patiešām spēja pastāstīt, kas noticis. Tā kā Dēmetra bija auglības dieviete, kamēr viņa sēroja pēc meitas zeme pamira un nekas neauga, tāpēc Zevs, nespēdams izturēt izsalkušo cilvēku vaimanas, mēģināja pierunāt Aīdu atdot Persefoni. Taču pirms atdot Persefoni Hermejam, kurš bija ieradies pēc viņas, Aīds iemānīja Persefonei granātābola sēkliņas, no kurām katra lika Persefonei vēlāk uz mēnesi atgriezties pazemē. Tādejādi mīts skaidro gadalaiku maiņu — kad Persefone ir kopā ar māti daba plaukst un zeļ, bet, kad viņa atgriežas pazemes valstība, daba panīkst.
Egļu astoņzobu mizgrauzis

Morfoloģija

Pieaugušajiem īpatņiem parasti ir 4,0-5,5 mm garš, cilindrisks un spēcīgs, melns vai brūns ķermenis. Segspārnu ķerīte ar četriem konusveida zobiem katrā pusē; trešais zobs ir lielākais, tā galotne pogveidīga. Olas ir dzeltenīgi baltas. Kāpuri ir balti. Arī kūniņa ir baltā krāsā.

Dzīves cikls un mijiedarbība

Mizgraužu vārds cēlies no tā, ka tie vairojas mizas iekšpusē, dzīvā vai mirušā lūksnē. Pieaugušās vaboles pārziemo kritalās un saimniekkokos, ja vides apstākļi nav piemēroti, lai vairotos. Piemērotos apstākļos vaboles ceļo kilometriem tālu, lai atrastu piemērotu saimniekkoku. Kad tas atrasts, pieaugusī vabole izurbjas cauri novājinātā koka mizai, veidojot tuneļus, kur pāroties un dēt olas. Mizgrauži izdala feromonus, lai piesaistītu citus sugas īpatņus. Divas līdz piecas nedēļas pēc koka inficēšanas tās var doties uz citu koku un atkārtot procesu. Kad kāpuri izšķiļas, tie barojas zem mizas, un turpat arī veido kūniņas. Gadā var veidoties līdz trim šo kukaiņu paaudzēm.
Kriss Letangs

Spēlētāja karjera

Pēc trim QMJHL kluba Valdiouras "Foreurs" aizvadītām sezonām profesionāļa karjeru Letangs sāka 2006.—07. gada sezonā, kad aizvadīja septiņas spēles NHL vienībā Pitsburgas "Penguins". 2007.—08. gada sezonu aizsargs uzsāka AHL vienībā Skrentonas "Penguins", taču jau drīz tika izsaukts uz Pitsburgu, tās rindās aizvadot 63 spēles.
2008.—09. gada sezonā Letangs jau bija nostiprinājies Pitsburgas "Penguins" rindās. Divi vadošie komandas aizsargi, Rejs Vitnijs un Sergejs Gončars, ilgstoši bija traumēti, kā rezultātā Letangam pārī ar Brūksu Orpiku bija jāuzņemās komandas vadošo aizsargu loma. 2008.—09. gada sezonā viņam kopā ar "Penguins" izdevās izcīnīt Stenlija kausu.
Turpmākajās sezonas Letanga loma komandā turpināja pieaugt, un jau drīz viņš bija viens no komandas balstiem. 2012.—13. gada sezonā bija visas līgas rezultatīvākais aizsargs. Pēc 2012.—13. gada sezonas noslēguma Letangs tika iekļauts otrajā NHL simboliskajā izlasē. 2015.—16. gada sezonā jau otro reizi karjerā Letangam kopā ar "Penguins" izdevās izcīnīt Stenlija kausu, finālsērijas sestajā spēlē pret Sanhosē "Sharks" uzvaru nesošos vārtus gūstot tieši Letangam. Gadu vēlāk aizsargs kopā ar "Penguins" vēl reizi izcīnīja Stenlija kausu.
Bitcoin

Vēsture

Bitcoin izveidoja Satoši Nakamoto, kas rakstīja par Bitcoin 2008. gada 31. oktobrī pētniecības dokumentā ar nosaukumu "Bitcoin: vienādranga elektroniskās naudas sistēma" (angļu: Bitcoin: A Peer-to-Peer Electronic Cash System). Tas tika īstenots kā atvērtā pirmkoda programmatūra un publiskots 2009. gada janvārī. Bitcoin bieži tiek saukts par pirmo ciparnaudu, lai gan iepriekšējas sistēmas pastāvēja. Bitcoin ir pareizāk raksturot kā pirmo decentralizēto digitālo valūtu.
Viens no pirmajiem Bitcoin atbalstītājiem un adoptētājiem bija programmētājs Hals Finijs. Finijs lejupielādēja Bitcoin programmatūru, dienā tā tika publicēta, un saņēma 10 bitmonētas no Nakamoto pirmajā Bitcoin darījumā.
Balstoties uz Bitcoin atvērto pirmkodu, 2011. gadā sāka parādīties citas ciparnaudas, populārākā no tām — Litecoin.
2013. gadā dažas populāras mājaslapas sāka pieņemt bitmonētas. WordPress sāka 2012. gada novembrī, tam sekoja OKCupid 2013. gada aprīlī, Atomic Mall 2013. gada novembrī, TigerDirect un Overstock.com sāka Bitcoin pieņemt 2014. gada janvārī, Expedia 2014. gada jūnijā, Newegg un Dell 2014. gada jūlijā un Microsoft 2014. gada decembrī. Dažas labdarības organizācijas, piemēram, Electronic Frontier Foundation pieņem Bitcoin ziedojumiem (organizācija sāka pieņemt bitmonētas 2011. gada janvārī, pārtrauca pieņemt tos 2011. gada jūnijā un atkal pieņemt sāka 2013. gada maijā).
Pirmais Bitcoin bankomāts tika uzstādīts 2013. gada oktobrī Vankūverā, Britu Kolumbijā, Kanādā.
Kriss Drarijs

Spēlētāja karjera

Universitātes laikā viņš pārstāvēja Bostonas universitāti NCAA turnīrā, ieguva Hobija Beikera balvu (to pasniedz NCAA labākajam hokejistam). Kolorādo "Avalanche" sastāvā hokejists izcīnījis Stenlija kausu (2001) un Kaldera kausu (1999).
1994. gada NHL draftā viņu Kvebekas "Nordiques" izraudzījās ar kopējo 72. kārtas numuru. 
ASV izlases sastāvā ir izcīnījis 2002. un 2010. gada ziemas olimpisko spēļu sudraba medaļas, kā arī 2004. gada Pasaules čempionāta bronzas medaļas.
2011. gadā beidza profesionāļa karjeru.
Prauliena (stacija)

Vēsture

Stacija atklāta 1935. gada 26. novembrī, sākumā saukta par Lūzu, vēlāk pārdēvēta pagasta centra Praulienas vārdā. 1939. gadā uzbūvēta pagaidu stacijas ēka, kas izmantota līdz pat līnijas slēgšanai.
Drohičinas līgums

Drohičinas līgums (lietuviešu: Drohičino sutartis, vācu: Vertrag von Drohiczyn) bija miera līgums starp Polijas-Lietuvas kopvalsti un Rīgas brīvpilsētu Livonijas kara noslēgumā, kas iekļāva Rīgu Polijas-Lietuvas kopvalstī.
Līgumu 1581. gada 14. janvārī Drohičinas pilsētā (mūsdienās Podlases vojevodistes dienvidos) parakstīja Polijas-Lietuvas valdnieks Stefans Batorijs un Rīgas rātes pārstāvji. Līgums uz četriem pergamenta ruļļiem ar Polijas un Lietuvas valsts zīmogiem glabājās Rīgas pilsētas arhīvā.

Priekšvēsture

Viļņas ūnijas un Grodņas ūnijas noslēgšanas rezultātā agrākie Rīgas feodālie senjori - Livonijas ordenis un Rīgas arhibīskaps pakļāvās Lietuvas dižkunigaitijas virsvarai. Rīgas pilsēta turpretī nepiekrita pievienoties ūnijai un meklēja iespējas nostiprināt īpašo statusu.

Līguma pamatnosacījumi

Rīgas pilsoņiem tika saglabātas atsevišķas privilēģijas, vēlāk sauktas par "Stefana privilēģiju kopumu" (latīņu: Corpus Privilegiorum Stephaneum). Vienu no Rīgas birģermeistariem iecēla par burggrāfu, kas bija Polijas-Lietuvas pārstāvis pilsētā. Rīgas pilsētas likumu izmaiņām turpmāk bija nepieciešama Polijas karaļa piekrišana.

Sekas

Lai pieņemtu Rīgas uzticības zvērestu, karalis Stefans Batorijs 1581. gada 12. martā ieradās Rīgas pilī, kas atradās ārpus tā laika pilsētas robežām. Pilsētas zvērests tika pieņemts 7. aprīlī. 1582. gada 16. novembrī Polijas un Lietuvas kopvalsts seims Varšavā apstiprināja karaļa Stefana privilēģijas Rīgas pilsētai.
Tomēr jau pēc dažiem gadiem sākās pilsētas namnieku sacelšanās pret pilsētas rāti un Polijas-Lietuvas virsvaru, ko dēvē par Rīgas Kalendāra nemieriem (1584-1589). Par formālo iemeslu kalpoja karaļa Stefana Batorija rīkojums pāriet uz Gregora kalendāru.
Putlica

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 946. gadā. Pēc Otrā pasaules kara līdz 1990. gadam ietilpa VDR.
Noburtā

Sižets

Žizele ir jauna sieviete, kas dzīvo Andalūzijā un taisās precēties ar princi Edvardu pēc tam, kad abi satiekas un iemīlas no pirmā acu skatiena. Edvarda ļaunā pamāte, karaliene Narisa, nevēlas to pieļaut, jo Edvarda laulību gadījumā viņa zaudēs troni, tāpēc Narisa aizsūta Žizeli uz Ņujorku, kur Žizele iemīlas advokātā Robertā Filipā.
Zigfrīds Solmanis

Jaunība

Piedzimis grāmatveža ģimenē. Pēc skolas beigšanas iestājies Latvijas Universitātes dienas nodaļā, kur mācījies ar pārtraukumiem līdz 1941. gadam, kad pārgājis uz neklātieni. 1940. gadā ievēlēts par studentu padomes locekli. Darba gaitas sācis kā atslēdznieks dzelzceļu darbnīcā, kur strādājis paralēli ar mācībām. No 1935. gada līdz 1937. gadam dienējis 6. Rīgas kājinieku pulkā. 1940. - 1941. gadā bijis Latvijas PSR Fiziskās kultūras un sporta komitejas instruktors. Otrā Pasaules kara beigās iesaukts Sarkanās armijas rindās.

Šahista karjera

Šahu sācis spēlēt 6 gadu vecumā. Jau no agras jaunības piedalījies dažādos turnīros un citos ar šahu saistītos pasākumos. Izcēlies ar savu agresīvo un azartisko spēles stilu. 1938. gadā ar šaha simultānspēles seansiem apbraukājis 25 Latvijas pilsētas, gūstot atzīstamu rezultātu - aptuveni 74 procentus iespējamo punktu. Bijis pazīstams arī lielisks šaha ātrspēles pratējs, jo uzvarējis vairāk nekā 70 ātrspēles turnīros. 1939. gadā ieguvis tiesības spēlēt Ķemeru starptautiskajā turnīrā, kur spēcīgā konkurencē gan neizdevās sasniegt labu rezultātu. Pēc Otrā pasaules kara aktīvi iesaistījies Latvijas šaha dzīves atjaunošanā. Bijis trīskārtējs Jūrmalas čempions šahā, 1948. gadā pārstāvējis Latvijas komandu PSRS komandu čempionāta pusfinālā pie 1. galdiņa. Līdz 1964. gadam gandrīz katru gadu piedalījies Latvijas šaha čempionāta finālos, tādējādi apliecinot savu sportisko ilggadību.

Šaha žurnālists, treneris un sacensību organizētājs

1959. gadā, nodibinoties žurnālam "Šahs", aktīvi piedalījies tā veidošanā. Līdz 1965. gadam bijis žurnāla latviešu izdevuma galvenais redaktors, bet žurnālista darbību nav pārtraucis līdz mūža beigām. Sešdesmitajos un septiņdesmitajos gados strādājis arī par jauno šahistu treneri, viena no viņa audzēknēm ir daudzkārtējā Latvijas čempione šahā Anda Šafranska. Astoņdesmitajos gados sniedza lielu ieguldījumu lielmeistaru Mihaila Tāla un Aivara Gipsla šaha skolas organizācijā, kas bija meistarības kalve tādiem vēlāk ievērojamiem šahistiem kā Aleksandrs Voitkēvičs, Aleksandrs Šabalovs un Aleksejs Širovs. Mūža pēdējos gados daudz laika veltījis Jūrmalas šaha dzīves attīstībai. Bijis vietējā šaha kluba vadītājs, daudz spēka un laika ieguldījis gadskārtējo Jūrmalas šaha festivālu organizācijā. Arī Zigfrīda Solmaņa sieva Jadviga ir spēlējusi šahu un piedalījusies 1948. gada Latvijas šaha čempionātā.
Android

Versiju vēsture

Kopš Android iznākšanas brīža tas laika gaitā ir ieguvis vairākus atjauninājumus, kas izlabojuši ieviesušās kļūdas un pievienojuši jaunas funkcijas. Katra no versijām ir nosaukta saldo ēdienu nosaukumos alfabētiskā secībā.
Jāņtārpiņa misija

Sižets

Filmas sižeta pamatā ir Latvijas ceļojošais leļļu teātris "Maska", kurā filmas tapšanas laikā darbojās trīs aktieri. Viņi ar savām izrādēm apbraukāja skolas, bērnudārzus, klubus un citas vietas Latvijas laukos.
Toms Vilsons

Spēlētāja karjera

Pēc vairākām Ontārio hokeja līgā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Vilsons uzsāka 2013. gada maijā, kad izslēgšanas kārtā aizvadīja trīs spēles NHL kluba Vašingtonas "Capitals" rindās. Ar "Capitals" uzbrucējs līgumu bija parakstījis iepriekšējā vasarā, pēc tam, kad komanda viņu ar augsto 16. numuru izvēlējās NHL draftā. 2013.—14. gada sezonu uzbrucējs jau pilnībā aizvadīja "Capitals" sastāvā. 2017.—18. gada sezonā Vilsons bieži tika iespēlēts vienā maiņā ar komandas kapteini Aleksandru Ovečkinu un sasniedza līdz šim NHL karjerā augstāko rezultativitāti, sezonu noslēdzot ar 35 punktiem. 2018. gadā kopā ar "Capitals" izcīnīja Stenlija kausu.
1965. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

Norises vieta

Neapole ir trešā lielākā Itālijas pilsēta (pēc Romas un Miānas), šajā pilsētā atrodas RAI Neapoles producēšanas centrs (attēls), un tur Itālija rīkoja pirmo reizi konkursu pie sevis.