google/wiki40b huggingface dataset:
Klavieres

Klavieres ir taustiņinstruments, kurā skaņas tiek radītas ar dažāda garuma stīgām. Tām ir būtiska nozīme klasiskajā mūzikā; lielākā daļa komponistu ir arī pianisti, viņi spēlē klavieres un bieži tās izmanto komponēšanai. Kaut gan klavieres nevar pārnēsāt un tās ir dārgas, tomēr to daudzpusība un visuresamība ir padarījusi tās par vienu no pasaulē visvairāk pazīstamajiem mūzikas instrumentiem. Klavieres plaši izmanto kā soloinstrumentu, dažādos kameransambļos un džeza grupās. Klavieres ir ļoti svarīgs palīglīdzeklis dažādu skaņdarbu iestudēšanai.
Ir divi izteikti klavieru veidi — pianīns un flīģelis. Pianīnam stīgas un rezonanses dēlis ir novietoti vertikāli, bet flīģelim tie ir horizontālā stāvoklī. Pianīni visbiežāk tiek izmantoti mājas apstākļos, savukārt flīģeļi — klavierkoncertos.
Latviešu valodā vārds ‘klavieres’ ir ienācis no vācu valodas vārda Klavier. Itāļu valodā klavieres sauc pianoforte. Vārdi piano un forte attiecīgi nozīmē ‘kluss’ un ‘skaļš’.

Vēsture

Vēsturnieku vidū nav vienprātības par to, kas ir klavieru izgudrotājs. Bieži par to izgudrotāju uzskata itāļu mūzikas instrumentu izgatavotāju Bartolomeo Kristofori. Viņš pirmās klavieres izgatavoja 1709. gadā Florencē (citos avotos Padujā). Klavieres nebija pirmais mūzikas instruments, kurām bija taustiņi. Klavesīnu uzskata par klavieru priekšteci. Senākās klavieres, kas ir saglabājušās, izgatavotas 1720. gados. 18. gadsimta vidū klavieres bija ieguvušas plašu popularitāti. 1860. gados mājas apstākļos arvien biežāk sāka izmantot pianīnus. 1862. gadā klavierēm bija 16 toņiem, bet mūsdienās to skaits sasniedz 30.

Klavieru uzbūve

Klavierēm ir klaviatūra, kuru veido balti un melni taustiņi; atstatums starp tiem skaņas augstuma ziņā ir viens pustonis. Mūsdienu klavierēm kopējais taustiņu skaits ir 88, no kuriem 52 ir balti, bet atlikušie 36 — melni.
Klavierēs skaņu veido mazi āmurīši, kas, taustiņu vadīti, var uzsist pa kādu no rāmī nostiprinātajām stīgām, un ļauj mūziķim kontrolēt skaņas skaļumu, atkarībā no taustiņa nospiešanas ātruma.
Klaviermūzikā īpašu skaņu panāk, lietojot pedāļus. Parasti tie ir divi vai trīs. To nospiežot, no visām stīgām tiek noņemts skaņas slāpētājs, un tās var iesvārstīt blakus stīgas, radot dažādus virstoņus. Ar pedāļiem var arī klusināt skaņu.

Klavieru skaņošana

Klavieres vismaz reizi gadā ir jāuzskaņo un jāregulē. Tās ir jāskaņo arī tad, ja klavieres netiek ilgstoši izmantotas, jo stīgas ir nospriegotas un ar laiku tāpat atskaņojas.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Ropažu novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Ropažu novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Militārais identifikācijas žetons

Identifikācijas žetonus pasaules valstu bruņotajos spēkos ieviesa un lieto, lai identificētu ievainotos un kritušos karavīrus. Žetonos paralēli personas datiem tiek norādīta arī medicīniska rakstura pamatinformācija palīdzības sniegšanai cietušiem, kā piemēram asins grupa. Žetonus galvenokārt izgatavo no nerūsošiem, pret koroziju izturīgiem metāliem vai to sakausējumiem, piemēram alumīnija un nerūsošā tērauda. Tomēr Pirmā un Otrā Pasaules kara gados tos gatavoja no jebkāda pieejamā metāla.
Žetonus nēsāt pakārtus kaklā ir obligāti visiem karavīriem, kamēr tie ir kaujas laukā vai militārās mācībās. Parasti informācija žetonos ir dublēta uz divām metāla plāksnītēm, vai ierakstīta uz vienas plāksnītes tā, ka nepieciešamības gadījumā plāksnīte ir pārlaužama divās daļās saglabājot identisko informāciju uz abām plāksnītes daļām. Tas ļauj vienu žetonu (tā daļu) paņemt informācijas savākšanai, kamēr otrs žetons (tā daļa) paliek pie ievainotā vai kritušā karavīra, brīdī, kad kaujas apstākļi neļauj evakuēt vai sniegt tūlītēju palīdzību.

Vēsture

ASV pilsoņu kara laikā (1861-1865) daži karavīri savu mēteļu oderē iešuva papīra zīmītes ar vārdu un mājas adresi. Savukārt citi šo informāciju ierakstīja mugursomās vai formas tērpa siksnas sprādzes mugurpusē.
Ražotāji apzinoties tirgus izmērus, savu produkciju sāka reklamēt laikrakstos. Viņu ražotie žetoni bija dažādas formas, tajos iegravēja karavīra vārdu un vienības nosaukumu.
Franču - prūšu kara sākumā, prūšu armija 1870. gadā saviem karavīriem izgatavoja žetonus nosaucot par Hundemarken ("zīmes suņiem" jeb "suņuzīmes") un salīdzināja ar līdzīgu identifikācijas sistēmu Berlīnes suņiem.

Austrija

Žetona augšpusē ierakstīts burts A (Austrijas valsts kods). Žetonā ir ierakstīta asins grupa ar rēzus faktoru. Vienības numuru neraksta, jo pastāv iespēja karavīru pārvietot uz citu vienību. Identifikācijas numurs ierakstīts abās žetona daļās. Apakšējā daļa ir nolaužama.

Austrālija

Austrālijas Aizsardzības spēki karavīriem izsniedz divus dažādas formas žetonus. Pirmais ir astoņstūra disks, otrs - apaļš. Abos žetonos ir burti AS (Austrālijas apzīmējums), karavīra dienesta numurs, vārds un iniciāļi, reliģiskā piederība un asins grupa.

Somija

Somijas karavīru identifikācijas žetoni nepieciešamības gadījumā ir paredzēti pārlauzt uz pusēm. Vienīgais teksts, kas iedrukāts žetonā, ir nacionālais identifikācijas numurs un žetona augšējā daļā burti SF (kas nozīmē Suomi Finland) Somijas BS emblēmā - tornī.
Sidgundas pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 19. decembrī pagastā izveidoja Sidgundas ciemu, ko gan 1947. gada 18. novembrī likvidēja, bet 1949. gada 31. decembrī, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja, ciemu iekļaujot Siguldas rajonā. Mūsdienās Sidgundas pagasta teritorija iekļauta Mālpils novadā un Siguldas novada Allažu pagastā.
Siguldas ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Vairogs diagonāli sadalīts divās daļās — augšējā sudraba un apakšējā zaļā. Gar dalījuma līniju abās pusēs izvietoti objekti: sudraba pusē trīs zaļas lapas, zaļajā pusē trīs sudraba pieclapu ievu ziedi. Ģerbonis simbolizē Siguldas pilsētas dabas skaistumu.
Lopdārzi

Vēsture

Pirmo reizi Lopdārzi kā sādža "Luopudārzi" rakstos minēti 1885. gadā. Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā sādžā bijuši pieci māju saimnieki ar 28 cilvēku saimēs, no kuru locekļiem četri vīrieši bijuši plostnieki, viens kalējs, galdnieks, dzelzceļa strādnieks, kučieris. Pēc Vitebskas guberņas apdzīvoto vietu saraksta 1906. gadā sādžai "Лопударзь" zemes platība bijusi 118 desetīnas ar sešām sētām, kurās dzīvojuši 33 ļaudis. 1935. gada tautas skaitīšana parāda, ka bijuši 6 māju saimnieki, kā arī Lopdārzu amatnieku māja. 1943. gada dokumenti uzrāda 5 saimniekus. Padomju varas gados mājās Tīrumnieki tika dibināts kolhozs "Balva".
2009. gadā Lopdārzos dzīvojuši 48 iedzīvotāji un bija 14 mājas: Brēķi, Ievas, Jaunkristi, Lapdārzi, Lejasspilvas, Mālkalni, Ozolbrēķi, Ozoli, Ozolkalns, Pīlādzīši, Spilvas, Tīrumnieki, Zobeni, Lopdārzi.
Karksi-Nuija

Vēsture

Livonijas krusta karu laikā 1248. gadā pirmo reizi rakstos pieminēts Sakalas zemē uzceltās Livonijas ordeņa Karkuses pils fogts, kuram bija pakļauta arī Rūjienas pils. Mūra pils celtniecību pabeidza ordeņa mestrs Gosvins fon Hērike 1357. gadā. Pilī rezidēja Karksi fogti, kas reizēm bija pakļauti Cēsu komturiem.
Livonijas kara laikā 1560. gadā pili ieņēma Lietuvas karaspēks, 1563. gadā Zviedrijas karaspēks, no 1573. līdz 1578. gadam tā nokļuva Livonijas karaļa Magnusa pakļautībā. 1582. gadā Karkuses fogteja tika iekļauta Livonijas Pārdaugavas hercogistes Pērnavas prezidiāta sastāvā. Pili dzimtas īpašumā ieguva Jirgens fon Fārensbahs, kas vēlāk kļuva par Cēsu vaivadu (1598-1602).
2017. gada 24. oktobrī Meizakila, Karksi pagasts, Abjas pagasts un Hallistes pagasts apvienojās jaunajā Mulgi pagastā.
Poļu-zviedru kara sākumā 1601. gadā pili iekaroja Zviedrijas karaspēks. Lielā Ziemeļu kara laikā 1708. gadā pili sagrāva un tā vairs netika atjaunota.
Emīlija Šmite

Biogrāfija

Pirmo Latvijas sieviešu šaha čempionātu pastāvīga dalībniece un daudzkārtēja laureāte. Vairākas reizes bijusi ļoti tuvu, lai izcīnītu Latvijas šaha čempiones titulu. 1938. gada Latvijas sieviešu šaha čempionātā dalījusi 1.-3. vietu, turklāt savākusi 1½ punktus no 2 iespējamajiem pret savām tuvākajām sāncensēm Elīzu Fogeli un Martu Krūmiņu, taču neplānotais zaudējums 5. kārtā pret Lūciju Lipsti liedzis uzvarēt turnīrā. Papildu turnīrā bijis jāatzīst Fogeles pārākums. Arī pēc Otrā pasaules kara sīvi konkurējusi ar tā laika vadošo Latvijas šahisti Mildu Lauberti. 1948. gada Latvijas sieviešu šaha čempionātā bijusi līdere ar 7 punktiem no 7 iespējamajiem, taču izšķirošajā cīņā ar Lauberti izlaidusi lielu pārsvaru, pēc tam nepamatoti turpinājusi spēlēt uz uzvaru un zaudējusi. Arī 1949. gada Latvijas sieviešu šaha čempionātā bijusi tuvu uzvarai visā turnīrā, taču atkal izšķirošajā partijā piekāpusies Laubertei un palikusi otrā. 1949. gada decembrī un 1950. gada janvārī Tallinā piedalījusies PSRS 10. sieviešu šaha čempionātā pusfinālā, kurā dalījusi 11.-12. vietu, taču bijusi vienīgā, kas pieveikusi turnīra uzvarētāju Kiru Zvorikinu. 1950. gados Šmites rezultāti šaha turnīros vairs nav bijuši tik labi kā iepriekš, tomēr Latvijas sieviešu šaha čempionātu finālos viņa regulāri piedalījusies līdz 1963. gadam.
1960. gados strādājusi rūpnīcas "VEF" elektrotehniskajā cehā. 1960. gadā pārstāvējusi "VEF" komandu Latvijas 1. komandu šaha čempionātā.
Apbedīta Rīgas Raiņa kapos.
Lejaskurzeme

Lejaskurzeme ir kultūrvēsturisks reģions Kurzemes dienvidu daļā ar Liepāju kā galveno pilsētu. 
Ar Lejaskurzemes vārdu 19. gadsimtā apzīmēja Kurzemes guberņas rietumu daļu, bet Augškurzemes vārdā sauca tās austrumu galu. Laika gaitā ar šo vārdu ir apzīmētas dažādas teritorijas.

Vēsture

Vācbaltu dabaszinātnieki par Lejaskurzemi dēvēja tikai Kurzemes guberņas centrālo zemāko daļu jeb Zemgales līdzenumu, iepretī Kursas (Austrumkursas un Rietumkursas) augstienēm. Šo iedalījumu mēdza lietot vēl 20. gadsimta pirmajā pusē.

Latvijas Republikas laikā

Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas Lejaskurzemes vardu sāka attiecināt galvenokārt uz Aizputes un Liepājas apriņķiem. No 1928. līdz 1931. gadam iznāca Aizputes laikraksts "Lejaskurzemes ziņas" Ž. Kapiņa redakcijā.
1997. gadā Liepājas pilsētas un Liepājas rajona pašvaldības izveidoja Lejaskurzemes Tūrisma informācijas biroju.
2019. gada 15. oktobrī Latvijas Republikas Ministru Kabinets apstiprināja likumprojekta "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likums" gala versiju, kurā paredzēja izveidot 39 pašvaldības, arī Lejaskurzemes novadu. Tajā plānots iekļaut 2009. gada reformas gaitā izveidotos Aizputes, Grobiņas, Priekules, Nīcas, Durbes, Pāvilostas, Vaiņodes un Rucavas novadus.
Orbital Sciences Corporation

Orbital Sciences Corporation (OSC, reizēm saukts vienkārši par Orbital) — ASV uzņēmums, kas nodarbojas ar raķešu un pavadoņu izgatavošanu un palaišanu. Tā nodaļa Launch Systems Group ir iesaistīta pretraķešu aizsardzības sistēmu izstrādē. Kompānijai agrāk piederēja Zemes virsmas attēlu uzņemšanas uzņēmums ORBIMAGE (tagad GeoEye) un Magellan — GPS uztvērēju ražotājs (tagad Thales).

Vēsture

Orbital dibināta 1982. gadā. 1990. gadā tā sekmīgi palaida Pegasus nesējraķeti, kas bija pirmā privāti izstrādātā kosmiskā nesējraķete pasaulē.
Bohēmija

Bohēmija (čehu: Čechy, vācu: Böhmen, poļu: Czechy, latīņu: Bohemia) ir vēsturisks reģions Centrāleiropā, mūsdienu Čehijas rietumdaļā. Tas ir 52 750 km² liels, un tajā dzīvo 6,25 miljoni no Čehijas 10,3 miljoniem iedzīvotāju.

Vēsture

1346. gadā Bohēmijas karalis Kārlis IV Luksemburgs tika ievēlēts par Vācu nācijas svētās Romas impērijas imperatoru, un Bohēmijas karalistes galvaspilsēta Prāga kļuva par visas impērijas galvaspilsētu.
Pēc Pirmā pasaules kara Bohēmija apvienoja Austroungārijas impērijas ziemeļu teritorijas, izveidojot jauno Čehoslovākijas valsti.
SEB Muzikālā banka 2010

Muzikālā banka 2010 notika 2011. gada 22. janvārī Ventspilī. Par uzvarētāju kļuva Nikolajs Puzikovs ar dziesmu "Dievs Tevi mīl".
Fināla 15 dziesmu sadalījumu notieca divu kārtu balsojums: pirmā kārta ilga no 6. līdz 30. decembrim, tajā piedalījās 20 dziesmas, par kurām varēja balsot, otrajā kārtā piedalījās 15 visvairāk balsu saņēmušās dziesmas, no 1. līdz 15. janvārim notika skatītāju balsojums. Vietu sadalījumu proporcijā 50% pret 50% noteica skatītāji un speciāla komisija. 20 dziesmas, kas iekļuva finālbalsojumā, tika izvēlētas pēc iepriekšējo mēnešu topu rezultātiem.
Ižori

Vēsture

Ižori pirmo reizi minēti Romas pāvesta Aleksandra III bullā Upsālas arhibīskapam Stefanam (1164—1189) par katoļu ticības izplatīšanu somu zemēs. Ingrija un Votzeme ilgi bija strīdus teritorija starp Novgorodu un Zviedriju, Dāniju un Livoniju. 1221. gadā tajā siroja sakalieši un aizveda sev līdzi daudz gūstekņu.
1240. gadā to uz pāris gadiem iekaroja Livonijas ordenis un uzcēla pirmo Koporjes cietoksni. No 1617. gada ižoru zeme atradās Zviedrijas pakļautībā. Lielā Ziemeļu kara laikā to 1703. gadā iekaroja Krievija, nodibinot Ingermanlandes hercogisti, kas pastāvēja līdz 1708. gadam. Vēlāk Ingrija kļuva par vienu no Krievijas impērijas guberņām, vēlāk to pārdēvēja par Pēterburgas guberņu.
1897. gada Krievijas impērijas tautas skaitīšanā kā ižori tika uzskaitīti 21 700 cilvēki, bet 1959. gada PSRS tautas skaitīšanā tikai 1026.
Līdz 1937. gadam Kingisepas rajonā pastāvēja Soikinas ižoru nacionālā ciema padome (Сойкинский ижорский национальный сельсовет), ko Lielā terora laikā likvidēja.
Latvijas futbola izlase 2018.—2019. gada UEFA Nāciju līgā

2018.—2019. gada UEFA Nāciju līga ir pirmā UEFA Nāciju līgas sezona. Latvijas futbola izlase spēlē D līgā.
1956. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula

Šī ir 1956. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula.
Bukshēvdeni

Bukshēvdeni (vācu: von Buxhoeveden) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Latvijā krusta karu laikā 13. gadsimtā un vēlāk izplatījusies arī Igaunijā un Krievijā. Dažādos avotos dzimtas uzvārds sastopams dažādās formās (Bickeshovede, Bikeshovde, Beckeshovede, de Bekeshovede, Buxhöveden, Buxöhvden, Bukshöwden).

Vēsture

Dzimta cēlusies no Bekshēfēdes (Bexhövede), kas atrodas uz dienvidiem no Brēmerhāfenes Lejassaksijā Vācijā. Zināms, ka vēlākā bīskapa Alberta (ap 1165—1229) māte bija Brēmenes arhibīskapa Hartviga II pusmāsa, kas palīdzēja viņam kļūt par Brēmenes domkungu (1186—1194). Viņa vecākais brālis Hermanis (1163—1248) bija benediktiešu klostera abats Brēmenē.
Livonijas krusta karu laikā 1199. gadā Albertu no Bekshēfēdes iecēla par trešo Livonijas bīskapu un 1200. gadā viņš ieradās Līvzemē, par savu rezidenci izvēloties Ikšķili, no 1201. gada Rīgu. 1203. gadā Rīgā ieradās bīskapa Alberta vecākais brālis Teoderihs, kas piedalījās daudzos krustagājienos pret igauņiem. 1212. gada Autines sacelšanās laikā viņš bija Idumejas fogts, 1213. gadā viņš apprecēja izdzītā Pleskavas kņaza Vladimira meitu un savā īpašumā ieguva Straupes pili (Roop) un ir uzskatāms par fon der Ropu dzimtas ciltstēvu.
1214. gada 20. februārī Inocents III atbrīvoja Līvzemes bīskapiju no Brēmenes arhibīskapa uzraudzības. Pēc Igaunijas pirmā bīskapa Teoderiha nāves 1220. gadā abatu Hermani iecēla par Igaunijas bīskapu. Kopā ar savu brāli Albertu viņš vadīja krustnešu karaspēku 1224. gada Tērbatas kaujā. 1225. gada 1. decembrī Svētās Romas impērijas ķeizara Frīdriha II dēls, Vācijas karalis Heinrihs VII piešķīra bīskapam Albertam principātu pār Līvzemi, Letiju un Piejūras novadu. Viņu māsa bija precējusies ar Engelbertu no Tīzenhūzas, kas ap 1223. gadu ieradās Livonijā un ir uzskatāms par Tīzenhauzenu dzimtas ciltstēvu.
Savukārt par Bukshēvdenu dzimtas ciltstēvu tiek uzskatīts Rīgas bīskapa vasalis (vasallus ecclesiae Rigensis) bruņinieks Johans no Bekshēfēdes (Johannes de Beckeshovede), kas 1224. gadā pieminēts Tālavas dalīšanas līguma parakstīšanā kā liecinieks. Pirms tam Tērbatas kaujas aprakstā viņš nosauks par bīskapa brāli Johanu no Apeldornas (latīņu: Iohannes de Appelderin, frater episcopi).
Bukshēvdenu dzimta bija imatrikulēta Sāmsalas bruņniecībā (1741), Igaunijas bruņniecībā (1745) un Vidzemes bruņniecībā (1747).
Āzijas pokera tūre

Āzijas pokera tūre (Asian Poker Tour, APT) ir lielākais Āzijas pokera turnīrs, kura mērķis ir popularizēt pokera spēli, organizējot pokera turnīrus lielākajās Āzijas un Klusā okeāna valstīs, kā Manila, Makao, Seula un Singapūra.

Vēsture

Āzijas pokera tūre vai APT ir Āzijas valstu vidū lielākā un prestižākā pokera turneja. Sākotnēji APT piederā Singapūras uzņēmumam Capital Events Pte. Sadarbībā ar Betfair pokera istabu grupa organizēja pirmo APT vai Āzijas Pokera Tūri Singapūrā 2006.gada novembrī. Toreiz par turnīra uzvarētāju kļuva Tony G — īstajā vārdā Antanas Guoga no Kauņas, Lietuvas.
2008.gada sākumā APT pārpirka AsianLogic, kas ir Āzijas valstu azartspēļu uzņēmums.

Turnīri

Pēc uzņēmuma pārpirkšanas, AsianLogic organizēja divus nozīmīgus pokera turnīrus 2008.gadā. Pirmais APT Philippines turnīrs norisinājās Manillā no 2008.gada 27.maija līdz 1.jūnijam. Toreiz par uzvarētāju kļuva austrāliešu pokera spēlētājs Deivids Sābs (David Saab), kurš kā uzvarētājs saņēma $280,000 lielu laimestu.
Otrais APT pokera tūres turnīrs tika aizvadīts Āzijas azartspēļu sirdī — Macau, laikā no tā paša gada 27.līdz 31.augustam, kuru uzvarēja ukraiņu izcelsmes amerikāņu pokera spēlētājs Jevgēnijs Timošenko (Yevgeniy Timoshenko, Євген Тимошенко), par pirmo vietu saņemot $500,000.
2009.gada pirmais APT notikums Āzijas pokera dzīvē bija APT Philippines 2009, par kura uzvarētāju kļuva vietējais spēlētājs Nils Arss (Neil Arce). Nākamais turnīrs APT Macau 2009 norisināsies Galaxy StarWorld viesnīcā un Casino Macau no 12.līdz 23.augustam.
Glāzenapi

Glāzenapi (vācu: von Glasenapp), arī Glazenapi, ir vācbaltiešu dzimta, kas 16. gadsimta vidū ieceļoja Livonijā un vēlāk izplatījās arī Krievijā.

Vēsture

Dzimtas pirmsākumi meklējami 13. gadsimtā Pomerānijā. Vilekīns, saukts Glazenaps (latīņu: Willekinus dictus Glasenap) pieminēts kā ciema zemes īpašnieks kādā Kaminas (tagad Kameņa Pomorska Polijā) bīskapa dokumetā.
Livonijā dzimtas pārstāvji izsekojami līdz 16. gadsimtam, kad Tenis Glazenaps (Tönnies Glasenap) 1545. gadā bijis Rīgas arhibīskapijas vasalis, Viļakas pils (Marienhausen) pilskungs. 1552. un 1554. gadā arhibīskaps viņam izlēņoja zemi Krustpils apkārtnē. Vēlāk dzimtas piederīgie ieguva īpašumā Saluses muižu (Salishof) Vidzemes guberņā (tagad Hānjas pagastā Igaunijā).
Dzimtas Saluses atzars (Glasenapp a. d. H. Salishof) 1747. gadā uzņemts Vidzemes bruņniecības matrikulā, 1827. gadā - Igaunijas bruņniecības matrikulā. 1898. gadā dibināta dzimtas piederīgo biedrība (von Glasenapp'scher Familienverband e. V.), kas pastāv līdz mūsdienām.

Muižas

Glāzenapu dzimtas valdījumā bijušas Duntes muža (Ruthern, Rutershoff, Ruterhoff), Ziemeru muža (Semershof), Trepes muiža (Treppenhof), Kārķu muiža (Alexanderhof) Igaunijas teritorijā dzimtai piederēja Saluses (Salishof), Pindi (Bentenhof), Leevi (Loewenküll), Koigas (Koik), Peri (Perrist) u.c. muižas.
Veļa (filma)

Sižets

Filmā tiek novērota bērnu slimnīcas ikdiena. Šoferis ar kravas automašīnu piegādā tīru veļu slimnīcas nodaļām, kurās norisinās drāmas uz dzīvību un nāvi.
Keri Hilsone

Agrākie gadi

Hilsone ir dzimusi Dekatūrā, Džordžijā. Līdztekus mācībām, viņa mācījās dziedāt un spēlēt klavieres. 14 gadu vecumā viņa pievienojās meiteņu grupai D'Signe.

2001—2007

2001. gadā Hilsone sāka rakstīt dziesmas Britnijai Spīrsai, Ciara, Usher, Ludacris un citiem māksliniekiem. 2004. gadā viņa piedalījās Xzibit singla "Hey Now (mean Muggin)" ierakstīšanā. 2006 gadā Hilsone parakstīja līgumu ar Mosley music Group. Hilsonei strādājot studijā strādāja ar Polow da Don, viņš viņai pajautāja: "Kurš producents, Tavuprāt, varētu palīdzēt Tev sasniegt mūzikas virsotnes? Uz ko viņa atbildēja — Timbaland, kurš tobrīd meklēja ritmblūza solisti. 2007. gadā Hilsone iedziedāja pāris solo gabalus Timbaland topošajam albumam Timbaland Presents Shock Value.

2008—pašlaik

2009. gada 24. martā tika izdots Hilsones debijas albums In a perfect World..., kas debitēja 4. vietā Billboard 200 un 1. vietā R&B/Hip-Hop albumu topā. 2008. gada 14. jūlijā notika Hilsone pirmā videoklipa Energy pasaules pirmizrāde. 2008. gada 23. oktobrī notika videoklipa Return the Favor pirmizrāde, tomēr arī šis singls nebija komerciāli veiksmīgs.
Kristofs Vilibalds Gluks

Dzīvesgājums

Dzimis 1714. gada 2. jūlijā Ersabahas mežsarga Aleksandra Glika ģimenē Bavārijā, 1717. gadā viņa ģimene pārcēlās uz Sudetu kalniem tagadējā Čehijā.
Mācījās Homutovas (vācu: Komotau) jezuītu ģimnāzijā, no 1731. gada studēja matemātiku Prāgas universitātē, 1737. gadā devās uz Itāliju. Sākotnēji viņš ir orķestra muzikants Itālijas pilsētās, bet 1741. gadā Milānā pirmo reizi uzstājās kā komponists. 1754. gadā kļuva par Vīnes galma kapelmeistaru. 1756. gadā Romas pāvests viņu iecēla dižciltīgo kārtā. No 1773. gada Gluks dzīvoja Parīzē.
Dienvidamerikas degunlācītis

Izskats

Dienvidamerikas degunlācīšiem ir pagarināti ķermeņi ar vidēji garām kājām. Kājas ir ļoti spēcīgas, un ķepām ir gari, asi nagi. Ķepu locītavas spēj pagriezties vairāk kā par 180°, kas ļauj tiem nokāpt no koka ar galvu pa priekšu. Ķermeņa garums bez astes ir 41—67 cm, astes garums 32—69 cm, to augstums skaustā apmēram 30 cm, svars 3—6 kg.
Dienvidamerikas degunlācīšu kažoka krāsa visbiežāk ir ruda vai rudi brūna, bet var būt arī pelēka vai pelēkbrūna. Pavēdere ir gaiša, gandrīz balta. Ap acīm, uz vaigiem, zem zoda ir balts matojums. Tam ir gara, kupla aste ar gredzenveida krāsojuma matojumu. Dienvidamerikas degunlācīša astes gredzeni ir koši, kas kombinējas no gaiša matojuma gredzeniem un melniem vai tumši brūniem matojuma gredzeniem. Galva ir šaura ar garu purnu un kustīgu degungalu, kas piemērots augsnes pārmeklēšanai. Ausis mazas, un iekšpuses matojums tām ir balta.

Uzvedība

Dienvidamerikas degunlācīši ir aktīvi dienas laikā un barību meklē gan uz zemes, gan kokos. Tie pamatā dzīvo lietus mežos. Tēviņi ir vientuļnieki, bet mātītes dzīvo lielās grupās, pa 15 - 30 dzīvniekiem. Grupā dzīvi arī jaunie tēviņi līdz 3 gadu vecumam. Pirms dabas pētnieki noskaidroja degunlācīšu sociālās attiecības, pastāvēja uzskats, ka tēviņi ir cita suga. Teritorijām nav stingras robežas, un mātīšu klanam un tēviņam teritorijas pārklājas. Grupa savā starpā nepārtraukti sazinās un komunicē ar balsi vai ķermeņa valodu. Ja grupā tiek izkliegts briesmu brīdinājuma sauciens, visi metas rāpties kokos, tad lec lejā uz zemes, un tad katrs pazūd savā virzienā.
Dienvidamerikas degunlācīša dabīgie ienaidnieki ir lapsas, jaguārs, puma un suņi.

Barība

Dienvidamerikas degunlācītis kā visi degunlācīši ir visēdājs, tas barojas ar augļiem, kukaiņiem, dažādiem maziem dzīvniekiem un putniem, un to olām. Lai piekļūtu pie augļiem, tas kāpj augstu kokos līdz pašām galotnēm. Uz zemes, meklējot kukaiņus, tie pārmeklē augsni ar saviem jūtīgajiem un kustīgajiem purniem, kas atgādina cūkas šņukuru. Degunlācīši uz zemes mēdz ar degunu vai ķepām apgriezt akmeņus un koka sprunguļus, lai apskatītos, kas noslēpies zem tiem.

Vairošanās

Visas klana pieaugušās mātītes meklējas vienā laikā, kad sākas lietus sezona un mežā ir daudz augļu. Mātītes sapārojas ar vairākiem tēviņiem. Grūsnība ilgst 77 dienas. Īsi pirms dzemdībām mātīte pamet baru un klusā vietā kādā koka dobumā iekārto mazuļu migu. Parasti piedzimst 2—4 nevarīgi un akli mazuļi. Pēc 4—6 nedēļām mātītes kopā ar mazuļiem atgriežas klanā. Māte mazuļus zīda ar pienu 4 mēnešus. Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 2 gadu vecumā, tēviņi 3 gadu vecumā.