google/wiki40b huggingface dataset:
Mazuri (Nautrēnu pagasts)

Vēsture

Līdz 19. gadsimta vidum gar šo vietu gāja ceļš, kas savienoja Zaļmuižas un Ruskulovas muižas. Ciems veidojies no sādžas, kas pastāvējusi dzimtbūšanas laikā. 19. gadsimta otrajā pusē pēc Zaļmuižas muižas zemju atsavināšanas, zemnieki pārcēlās no sādžas uz viensētām, būvējot tās pilnīgi no jauna. Zemes iemērīšanu veica no Mazuru ciema Dekšņu mājām nākošais zemnieks un mērnieks - Vincents Laizāns. Līdz 20. gadsimta vidum Mazuri bija blīvi apdzīvoti ar vienpadsmit viensētām, no kurām līdz mūsdienām saglabājušās sešas.

Iedzīvotāji

Kādreiz biezi apdzīvotais ciems mūsdienās ir tikpat kā neapdzīvots. Palikušas vien dažas viensētas, kurās dzīvo 1-2 cilvēki, vecumā virs 65 gadiem. Izņēmums ir viena viensēta, kurā dzīvo daudzbērnu ģimene. Citas no viensētām ir tukšas vai periodiski apdzīvotas, daļai jau pašlaik draud sabrukšana. 2004. gada uzskaitē reģistrētie 8 iedzīvotāji varētu būt arī neprecīzs rādītājs. Pēdējos gados ir rekonstruēts cauri skrajciemam ejošais zemes ceļš.
Mainas

Izplatība

Mainas mājo Āzijas tropu joslā, sākot ar Irānas austrumiem un beidzot ar Ķīnas dienvidiem un Indoķīnu. Divas ģints sugas plaši introducētas citviet pasaulē: parastā maina (Acridotheres tristis) Dienvidāfrikā, Izraēlā, Havaju salās, Ziemeļamerikā, Austrālijā un Jaunzēlandē; bet cimeņmaina (Acridotheres cristatellus) Argentīnā, Japānā, Malaizijā, Filipīnās un Singapūrā.

Kopīgās īpašības

Mainām raksturīgs tumšs apspalvojums, abi dzimumi izskatās līdzīgi. Viena no lielākajām ģintī ir cimeņmaina, kuras ķermeņa garums var sasniegt 27,5 cm, svars 140 g. Toties viena no mazākajām ir krastu maina (Acridotheres ginginianus), kuras ķermeņa garums ir apmēram 22 cm, svars mazākajiem īpatņiem 64 g.
Uz spārniem lieli, balti vai gaiši brūni laukumi, kas labi saskatāmi tikai lidojumā. Dažām sugām uz galvas ir neapspalvoti, kaili laukumi, kas atkarībā no sugas atrodas dažādās vietās. Apspalvojums ir spīdīgs tikai uz galvas. Vairākām sugām ir pieres cekuli, kas barojoties ar nektāru, aplīp ar ziedputekšņiem. Tādējādi mainām ir nozīmīga loma augu apputeksnēšanas veicināšanai. Galvaskausa forma un galvas muskuļi piemēroti, lai maina varētu ar atvērtu knābi rakņāties pa zemi. Tās zemē iebāž aizvērtu knābi un to atver zem zemes, veidojot tukšumu, kurā bezmugurkaulniekiem ir tendence ielīst iekšā.
Ārēji līdzīgas pakalnu mainām (izplatības areāls pārsedzas), bet uzturas uz zemes biežāk nekā pakalnu mainas. Pa zemi mainas galvenokārt staigā, nevis lec. Olas gaiši zilas bez raibumiem. Mainas, kā visi strazdu dzimtas putni, ir visēdājas, barojas ar augļiem, ziedu nektāru un bezmugurkaulniekiem.
Eiropas vija

Kaitējums

Parazitē uz daudziem savvaļas augiem, visvairāk uz nātrēm un kultūraugiem: apiņiem, upenēm, lupīnas, vīķiem, kaņepēm, āboliņiem u.c.

Pielietojums

Ziedošos lakstus lieto pret caureju , gremošanas traucējumiem, kolītiem.
Dzelzceļa līnija Madona—Lubāna

Dzelzceļa līnija Madona—Lubāna ir slēgta līnija, kas atklāta 1935. gadā. Tā bija 35 km gara un būvēta kā platsliežu līnija ar 1524 mm sliežu platumu. Slēgta 1990. gadā. Dzelzceļa līnija savienoja Madonu ar Lubānu, gāja cauri Praulienas pagastam un Indrānu pagastam, nedaudz arī pa Sarkaņu pagasta robežu. Līnijā bija 6 stacijas — Madona (darbojas arī mūsdienās līnijā Pļaviņas—Gulbene), Prauliena, Visagals, Meirāni, Jaunlubāna un Lubāna. 
Dzelzceļa līniju bija plānots savienot ar dzelzceļa līnijas Rīga—Ērgļi turpinājumu un no Lubānas būvēt dzelzceļu līdz Kārsavai. Tomēr šos plānus izjauca Latvijas okupācija 1940. gadā un Otrais pasaules karš. Kara laikā līnija cieta, bet tika atjaunota jau 1945. gadā. 1963. gadā līnijā pārtraukta pasažieru satiksme.
2002. gadā dzelzceļa līnija nodota pašvaldību īpašumā. Lēmums par līnijas pilnīgu slēgšanu pieņemts 2004. gadā. Tā kā neizmantotajā līnijā notika sliežu zādzības, 2007. gadā sliedes demontētas.
Ludmila Pestova

Biogrāfija

Dzimusi Serdobskā, padomju armijas virsnieka un mājsaimnieces ģimenē. Tēvs kritis Otrajā Pasaules karā. Ludmila Pestova nonākusi bāreņu namā Rīgā un 1945. gadā ar ģimeni palikusi Latvijā. 1967. gadā beigusi Iļja Repina Ļeņingradas Glezniecības, tēlniecības un arhitektūras institūta Mākslas vēstures un teorijas fakultāti, aizstāvot diplomdarbu "Latviešu padomju ksilogrāfija".
No 1961. līdz 1969. gadam bijusi Latvijas Mākslas muzeju un izstāžu apvienotās direkcijas zinātniskā līdzstrādniece, bet no 1969. līdz 1989. gadam Izstāžu daļā galvenā fondu glabātāja un mākslas darbu eksperte. No 1980. līdz 1991. gadam bijusi mākslas muzeja "Arsenāls" galvenā fondu glabātāja. Vēlākos gados darbojusies antikvariātos "Volmārs" kā mākslas eksperte (1991 — 2001) un "Antiks-Variants" kā īpašniece un vadītāja. Darbības laikā sastādījusi katalogus, organizējusi izstādes un pievērsusies krievu ikonu pētniecībai, kā arī publicējusies laikrakstos. Mākslas zinātniecei 2000. gadā piešķirta Latvijas Republikas Kultūras ministrijas Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcijas 1. pakāpes mākslas un antikvāro priekšmetu eksperta kvalifikācija.
Perlamutra mākoņi

Perlamutra mākoņi jeb polārie stratosfēras mākoņi ir mākoņi, kuri veidojas ļoti lielā augstumā virs zemes (20—30 km) un sastāv no ledus kristāliņiem vai ļoti aukstiem ūdens pilieniem. Tie ir plāni un tiem viegli tiek cauri Saules, Mēness un zvaigžņu gaisma. Šos mākoņus var novērot ļoti reti, parasti 55—60° platumos pēc saulrieta un pirms saullēkta. Dienā spožās gaismas dēļ tie nav redzami.
Bezbiļetnieks

Bezbiļetnieks (sarunvalodā zaķis) ir persona, kura izmanto kāda transportlīdzekļa pakalpojumus nemaksajot par tām, vai arī persona, kurai nav ieejas biļetes kādā kultūras vai sporta pasākumā. Viena no populārākajām metodēm cīņā ar bezbiļetniekiem ir naudassoda uzlikšana. Soda summa ir atkarīga no konkrētā pārvadātāja braukšanas noteikumiem.
Ape

Vēsture

Ape izveidojusies uz Apes muižas zemes, ko Livonijas ordeņa mestrs Zīgfrīds Landers fon Špānheims 1420. gadā izlēņoja G. G. Hoppem. No viņa uzvārda cēlies muižas nosaukums — Ope (no 1925. gada — Ape). Te krustojās ceļi, kas veda uz Igauniju un Krieviju. Miesta tiesības Ope ieguva 1921. gadā.
Miests piedzīvoja uzplaukumu 19. gadsimta otrajā pusē, kad par muižas īpašnieku kļuva brīvkungs Aksels fon Delvigs. Attīstību veicināja 1903. gadā atklātais šaursliežu dzelzceļš Stukmaņi (Pļaviņas)—Ape—Valka. Miests kļuva par tirdzniecības un amatniecības centru. Liela daļa ēku tika būvētas no vietējā dolomīta.
Latvijas brīvības cīņu laikā Apes apkārtnē 1919. gadā norisinājās sīvas kaujas starp Valmieras pulka, somu un igauņu karaspēku no vienas puses un Sarkanās armijas vienībām no otras.
Pilsētas tiesības Ape ieguva 1928. gadā. Laikā no 1950. līdz 1956. gadam Ape bija rajona centrs. Pašreizējās administratīvajās robežās Apes pilsēta ar lauku teritoriju izveidojusies 1967. gadā.
Dzelzceļa satiksme uz Api beidzās, kad 1970. gadā slēdza satiksmi posmā Valga—Ape, bet ar 1973. gada 1. janvāri pārtrauca pārvadājumus arī no Apes līdz Alūksnei. Drīz pēc tam slēgtajos posmos sliežu ceļi tika demontēti un nodoti metāllūžņos. Bijusī Apes stacija mūsdienās tiek izmantota kā autoosta.

Ģeogrāfija

Apes apkārtnē Alūksnes augstienes reljefs pāriet Vidusgaujas ieplakā. Cauri pilsētai tek Vaidava.

Uzņēmējdarbība

Pilsētiņā darbojas 30 uzņēmumi, kas sniedz 23 veidu pakalpojumus. Uzņēmējdarbības galvenās nozares: kokapstrāde, lauksaimniecība, tirdzniecība, tūrisms. Apes apkārtnē notiek dolomīta ieguve. Kopš 1974. gada Apē notiek tradicionālais "Vaidavas kauss" motokrosā, ko pēdējos gados papildina velo un autosacensības.
Valts Ernštreits

Dzīvesgājums

Dzimis Rīgā 1974. gada 26. maijā Rīgā Mācījās Rīgas 1. ģimnāzijā, studēja somugru filoloģiju Tartu Universitātē (1991–2002). 1994. gadā izveidoja un līdz 1996. gadam vadīja Lībiešu kultūras centru, bija žurnāla Õvā (1995) redaktors, strādāja Valsts īpaši aizsargājamā kultūrvēsturiskā teritorijā Līvõd rānda kā galvenais speciālists un direktora vietnieks.
Kopš 2008. gada bija Tallinas Igauņu valodas institūta pētnieks, viens no SIA "NicePlace" izveidotājiem un tās direktors.
Turpināja doktorantūras studijas Latvijas Universitātē un Tartu Universitātē, kur aizstāvēja filoloģijas doktora grādu ar darbu "Līvu rakstības veidošanās" (igauņu: Liivi kirjakeele kujunemine, 2010). Kopš 2011. gada ir Tartu Universitātes pētnieks.
Anatolijs Krutjanskis

Biogrāfija

Ļeņingradas šaha skolas audzēknis. Pēc profesijas - mehāniķis. 1958. gada Ļeņingradas šaha čempionātā izcīnījis 3. vietu. 1962. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 1960. gados piedalījies arī Latvijas šaha turnīros. 1964. gada Latvijas šaha čempionātā ieguvis augsto 5. vietu, bet tā paša gada sporta biedrības "Daugava" atklātajā šaha čempionātā ieņēmis 2. vietu. 1972. gadā atkārtoti izcīnījis 3. vietu Ļeņingradas šaha čempionātā. 1978. gadā bijis trešais Aleksandra Toluša memoriālā. Bijis atzīts torņu galotņu speciālists.
Birete (galvassega)

Birete, saukta arī par bereti (itāļu: Biretta), ir tradicionāla katoļu latīņu rita garīdznieka galvassega. Tā ir apaļa un mīksta no iekšpuses, cieta četrstūrainas formas no ārpuses auduma cepure bez apmales un naga, no kuras stūriem cepurkuras augšējā daļā ir piešūti četri vai trīs pusapļa formas cieti auduma elementi, kas veido krusta formu cepures centrā. Birete var būt ar pušķi vai bez tās augšējās daļas vidū. Birete parādījās 15. — 16. gadsimtā.
Sākotnēji birete kalpoja kā galvassega, kas aizsargāja galvu no aukstuma ziemas laikā. Mūsdienās priesteri bireti uzliek parasti apbedīšanas gadījumu, kā arī citu dievkalpojumu laikā. Kardināliem pāvests svinīgi uzliek kardināla bireti to izsludināšanas laikā.
Raganis

Raganis (poļu: Wiedźmin) ir poļu rakstnieka Andžeja Sapkovska fantāzijas tematikas īsie stāsti (visi, izņemot 2 no tiem, ir apkopoti divās grāmatās) un pieci romāni par ragani Geraltu no Rīvijas. Sapkovska grāmatās ragaņi ir briesmoņu mednieki, kuri jau kopš bērnības tiek īpaši apmācīti un to ķermeņi tiek izmainīti, tiem dodot pārdabiskas spējas. Pēc grāmatu motīva ir uzņemts seriāls, datorspēle un citas lietas. Romānu sērija (ieskaitot īsos stāstus) tiek arī saukta par Ragaņa sāgu (poļu: Saga o Wiedźminie) vai Elfu asiņu sāgu. Romāni un īsie stāsti par ragani ir pārtulkoti vairākās valodās. Latviešu valodā cikla pirmo romānu «Pēdējā vēlēšanās» tulkojis Māris Salējs.
Eirozonas krīze

Cēloņi

Visas industrializētās pasaules valstis emitē obligācijas (pēc Latvijas kredītreitinga normalizēšanās arī Latvija ir atsākusi to darīt), kas ir galvenais veids kā valstis var aizņemties naudu. Investori ir ieinteresēti pirkt šīs obligācijas, jo valstis apņemas atmaksāt ne tikai obligāciju vērtību, bet arī procentus. Šis princips tiek izmantots banku depozītos, pensiju fondos un tml. Jo stabilāka attiecīgās valsts ekonomika, jo mazāki procenti tai ir jāmaksā - procentu likme ir proporcionāla riskam. Piemēram, Vācija var aizņemties naudu uz ļoti zemiem procentiem, jo tiek uzskatīta par ļoti stabilu.
Eirozona vienmēr ir bijusi monetāra savienība, taču ne fiskāla savienība, respektīvi valstis izmanto vienu maksāšanas veidu, taču katra valsts veido pati savu budžetu, savu nodokļu politiku un aizņemas pēc saviem ieskatiem.
Valstīm kurām bija jāmaksā salīdzinoši augstas procentu likmes aizņemoties naudu pirms eiro ieviešanas, šīs procentu likmes samazinājās, jo stabilu valstu, piemēram, Vācijas atrašanās eirozonā vairoja investoru uzticību. Tas ļāva šīm valstīm aizņemties lētāk un vairāk.
Sākoties 2008. gada krīzei, plīstot aktīvu burbuļiem (t.i., nesamērīgi augstas aktīvu cenas, kas izveidojušās, jo privātpersonām ir bijusi iespēja aizņemties naudu plašos apmēros) atklājās šo valstu patiesās parādsaistības un samazinājās ticība to spējai atdot naudu, kas noveda arī pie ievērojamas obligāciju procentu likmju pieaugšanas, kas padara jaunu aizņemšanos grūtu, kas noveda šīs valstis apburtā lokā.

Eirozonai specifiskas problēmas

Klasiskā gadījumā, kad fiskāli neatkarīga valsts ir arī monetāri neatkarīga (respektīvi, tai ir pašai sava nauda), šīs valsts centrālā banka varētu, piemēram, sākt drukāt aizvien vairāk naudas, ko atdot aizdevējiem (pieņemot, ka obligācija ir denominēta emitētājvalsts valūtā). Tas neizbēgami novestu pie attiecīgās valsts valūtas devalvācijas, kas padarītu šīs valsts eksportu konkurētspējīgāku un samazinātu darbaspēka izmaksas, kas pievilinātu investorus no citām valstīm un atdzīvinātu ekonomisko aktivitāti.
Eirozonā šāds scenārijs nav iespējams, jo atsevišķām valstīm nav kontroles pār Eiropas Centrālo banku.

Risinājumi

Izskan viedokļi, ka eiro ir ilgtspējīgs tikai ieviešot fiskālu savienību, papildus monetārajai savienībai. Šādā gadījumā visiem fiskālajiem jautājumiem vajadzētu tikt lemtiem kopīgi, centralizēti, šādā gadījumā ES sāktu līdzināties vienotai, federatīvai valstij. Daži komentētāji vērš uzmanību uz šķietamu demokrātijas vājināšanos pēc tam, kad gan Grieķijas, gan Itālijas demokrātiski vēlētie parlamenti tika aizstāti ar ES nozīmētiem pārstāvjiem. Britu avīze The Telegraph nodēvējusi šīs valdību maiņas par "eiro puču".
2012. gada 2. martā visas Eirozonas valstis un vairākums no pārējām Eiropas Savienības dalībvalstīm, izņemot Apvienoto Karalisti un Čehiju, Briselē parakstīja starpvalstu līgumu par stingrāku fiskālo disciplīnu. Vienošanās paredz, ka tām dalībvalstīm, kas neievēros maksimāli pieļaujamos budžeta deficīta līmeņus, var tikt piespriesta soda nauda līdz pat 0,1% no IKP. Līgums stāsies spēkā, kad to būs ratificējušas vismaz 12 eiro zonas dalībvalstis.
Rubeņi

Latvijā

Latvijā dzīvo viena rubeņu ģints suga — rubenis (Lyrurus tetrix). Tas sastopams visā  Latvijas teritorijā, piemērotos biotopos samēra parasts ligzdotājs un nometnieks. Pēdējo trīsdesmit gadu laikā skaits samazinājies.

Kopīgās iezīmes

Rubeņi ir liela auguma putni. Tiem piemīt izteikts dzimumdimorfisms: tēviņi ir lielāki un košāki nekā mātītes. No abām sugām lielākais ir rubenis, kura tēviņa ķermeņa garums var sasniegt 60 cm, svars 2100 g. Kaukāza rubeņa (Lyrurus mlokosiewiczi) tēviņš var sasniegt 53 cm garumu, 1005 g svaru.
Kā jau ģints nosaukums norāda, abām sugām aste sakļautā veidā atgādina liru. Kad to paceļ augšā un izpleš vēdeklī, klūst redzamas astes baltās spalvas. Ķermeņa apspalvojums metāliski melns, sejā izceļas koši sarkanās uzacis, uz spārniem baltas pazīmes, spārnu apakšas melnbaltas. Mātītes apspalvojums pelēkbrūni raibumots, tādējādi tās dabā ir ļoti grūti pamanāmas.
Jēštate

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1386. gadā.
34. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Centrāltirgus — Saulīši kursē pa šādām ielām: Gaiziņa iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Krasta iela, Dienvidu tilts, Lubānas iela, A. Saharova iela, Akadēmiķa M. Keldiša iela, Ilūkstes iela, A. Deglava iela, Ē. Valtera iela, Lubānas iela (Dreiliņi), Noliktavu iela,Garā iela (Saulīši) un Cidoniju iela (Saulīši).
Divos reizēs dienā brauc caur Noliktavu ielu, līdz pieturai "Noliktavu iela".
Saulīši — Centrāltirgus kursē pa šādām ielām: Cidoniju iela (Saulīši), Garā iela (Saulīši), Noliktavu iela, Lubānas iela (Dreiliņi), Ē. Valtera iela, A. Deglava iela, Ilūkstes iela, Akadēmiķa M. Keldiša iela, A. Saharova iela Lubānas iela, Dienvidu tilts, Krasta iela, Puškina iela, Elijas iela, Prāgas iela un Gaiziņa iela.
Divos reizēs dienā brauc caur Noliktavu ielu, līdz pieturai "Noliktavu iela".
Reljefa kartēšana

Bump mapping pamati

Bump mapping ir datorgrafikas tehnika, lai atveidotā virsma izskatītos vairāk reālistiskāka, imitējot nelielus virsmas pārvietojumus. Taču, atšķirībā no displacement mapping, virsmas ģeometrija netiek izmainīta. Tā vietā, virsmas perpendikuli tiek lokāli modificēti tā, lai izskatītos, ka virsmas ģeometrija ir izmainīta. Tālāk šie modificētie perpendikuli tiek izmantoti ēnošanas aprēķinos, piešķirot objektam sīku daļiņu detalizējumu.
Bump mapping ir daudz ātrāka un patērē mazāk resursu tādam pašam detalizējuma līmenim, kādu var iegūt ar displacement mapping, jo objekta ģeometrija paliek nemainīga.
Pastāv arī papildinājumi, kas izmaina ģeometriju, lai palielinātu dziļuma sajūtu.
Galvenais ierobežojums ir tāds, ka šī tehnika neizmaina objekta ģeometriju, līdz ar to objektu silueti un ēnas neizmainīsies, ko visvairāk var pamanīt lielākās simulācijās. Šo ierobežojumu var pārvarēt ar citām tehnikām, piemēram, displacement mapping, kur nelīdzenumi tiek pielietoti uz objekta ģeometrijas. Izmantota var tikt arī izovirsma (isosurface).

Reāllaika reljefa kartēšanas tehnikas

Reāllaika 3D grafikas programmētāji bieži izmanto dažādas tehnikas, lai simulētu bump mapping ar pēc iespējas zemākām aprēķināšanas izmaksām.
Viens tipisks veids ir izmantot fiksētu ģeometriju, kas ļauj izmantot augstuma kartes virsmas normālvērtības gandrīz tieši. Apvienojumā ar iepriekšaprēķinātu tabulu apgaismošanas aprēķiniem, šī metode var tikt ieviesta ar ļoti vienkāršu un ātru ciklu, ļaujot izveidot pilnekrāna efektu. Šī metode bija tipisks vizuālais efekts, kad bump mapping tika pirmoreiz ieviesta.
Zēmana—Doplera attēlveidošana

Zēmana—Doplera attēlveidošana astrofizikā ir tehnisks paņēmiens, kuru izmanto, lai iegūtu zvaigžņu magnētiskā lauka virsmas kartes. Šajā metodē tiek noteikta spektrāllīniju šķelšanās, kas novērojama, ja zvaigzne atrodas magnētiskajā laukā. Tas ir tā saucamais Zēmana efekts.
Topoloģiska telpa

Topoloģiska telpa ir matemātiska struktūra, kurā iespējams formāli definēt tādus jēdzienus kā konverģence, sakarīgums un nepārtrauktība. Topoloģiskas telpas jēdziens caurvij gandrīz katru mūsdienu matemātikas nozari. It īpaši tās tiek pētītas matemātikas nozarē, ko sauc par topoloģiju. Topoloģiska telpa ir ļoti vispārīgs un abstrakts jēdziens — to apraksta tikai trīs aksiomas. Gandrīz visas matemātikā lietotās telpas, piemēram, Hilberta telpa, ir topoloģiskas telpas speciāls gadījums.

Terminoloģija

Kopu T sauc par topoloģiju pār kopu X. Kopas X elementus parasti sauc par punktiem, lai gan tie var būt patvaļīgi matemātiski objekti, piemēram, funkcijas (atbilstošo telpu sauc par funkciju telpu). Kopai T piederošās kopas sauc par vaļējām kopām. Vaļējas kopas papildinājumu (kopā X) sauc par slēgtu kopu. Apzīmējumi "vaļējs" un "slēgts" var būt maldinoši. Piemēram, nav taisnība, ka jebkura kopa ir vai nu vaļēja vai slēgta — pusvaļējs intervāls [0,1) nav ne slēgts ne vaļējs reālo skaitļu kopā R ar standarta topoloģiju. Līdzīgi, kopa var vienlaicīgi būt gan slēgta, gan vaļēja. Piemēram, diskrētajā topoloģijā (skatīt piemēru zemāk) visas kopas ir gan vaļējas, gan slēgtas. Angliski šādas kopas sauc par clopen sets (no angļu: closed un open).
Tosno

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1500. gadā. Attīstījies kā atbalsta punkts Sanktpēterburgas - Maskavas ceļā. 1849. gadā kļuva par dzelzceļa staciju. Kopš 1935. gada - pilsētciemtats. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 28. augusta līdz 1944. gada 26. janvārim atradās vācu okupācijā. No 1963. gada - pilsēta.

Ekonomika

Pilsētā atrodas kompānijas "Caterpillar", "Henkel Group" (līme Moment") un "Roca" (santehnika) ražotne.
Leales bīskapija

Leales bīskapija (latīņu: episcopatus Lealensis) vai Igaunijas bīskapija (latīņu: episcopatus Estiensis vai episcopatus de Hestia) bija pirmā Romas katoļu baznīcas diacēze Igaunijas teritorijā.

Vēsture

Leales bīskapija tika dibināta 1211. gadā Ridalas zemē ar sēdekli Lihulā. Par pirmo bīskapu tika iesvētīts Daugavgrīvas klostera abats Teoderihs no Turaidas. Viņa iesvētīšanā piedalījās trīs no Vācijas atbraukušie bīskapi - Fīlips no Raceburgas, Īzo no Verdenas un Helmolds no Pleses, Pādebornas bīskaps. Šķiet, ka tieši tādēļ ir bijusi nepieciešama viņu vizīte, jo Albertam nebija tiesību iesvētīt jaunus bīskapus Livonijā. Pēc bīskapa Teoderiha nogalināšanas 1219. gadā Livonijas bīskaps Alberts fon Bukshēvdens panāca sava brāļa Hermaņa apstiprināšanu bīskapa amatā. 1220. gadā atbrīvojušos bīskapa rezidenci Lihulas pilskalnā iekaroja zviedru karalis Jūhans I, kuru drīz vien padzina sāmsalieši. 
Pēc Ugaunijas un Sakalas novadu iekarošanas 1224. gadā viena tās daļa tika iekļauta Tērbatas bīskapijas teritorijā. Pēc Sāmsalas iekarošanas bīskaps Alberts no šīs salas un no Leales bīskapijas dibināja jaunu - Sāmsalas bīskapiju (episcopatus Osiliensis) un iecēla tur par bīskapu Gotfrīdu, kas tomēr nevarēja noturēties pret Zobenbrāļu ordeņa varu. Tikai 1234. gada 10. septembrī pāvesta legāts Modenas Vilhelms atkal atjaunoja Sāmsalas bīskapiju, kurai piešķīra Leali, iecēla par Sāmsalas bīskapu Indriķi, un 1235. gada 8. janvārī atļāva Hermanim atvietot savu līdzšinējo Leales bīskapa nosaukumu ar Tērbatas bīskapa titulu.
Rīgas Laiks

Autori

"Rīgas Laiks" sabiedrībā tiek uztverts kā intelektuāls žurnāls, un tā patstāvīgie autori ir daudzi pazīstami latviešu intelektuāļi, piemēram, filosofi Uldis Tīrons un Arnis Rītups, rakstnieks Pauls Bankovskis, Inese Zandere, Agnese Gaile-Irbe, Dāvis Sīmanis, Tabita Sīmane, Ieva Lešinska, Daniela Zacmane, Ivars Ījabs, Kaspars Eihmanis, Juris Lorencs, Viktors Freibergs, Ilmārs Šlāpins, Ilmārs Zvirgzds, Artis Svece, Inese Zandere, Mārtiņš Vanags, Kirils Kobrins (Кирилл Рафаилович Кобрин), Maira Dobele un daudzi citi. Žurnālā tiek publicēti komentāri, vēstules, esejas, filmu, grāmatu, mūzikas un interneta resursu apskati, raksti, recenzijas un intervijas, to skaitā interviju cikli ar Nobela prēmijas laureātiem, pasaulslaveniem arhitektiem, zinātniekiem. 
Žurnāla īpašnieki ir galvenais redaktors Uldis Tīrons un izdevējs Arnis Rītups.

“Rīgas Laiks. Русское издание”

2012. gada sākumā izdevniecība sāka izdot žurnālu krievu valodā “Rīgas Laiks. Русское издание”, kurā iekļauta daļa latviešu valodas izdevumos publicētie materiāli. “Rīgas Laiks. Русское издание” iznāk reizi trīs mēnešos.

"Anekdotes par vidējo latvieti un Raini"

2007. gadā Literatūras un filozofijas portāls ¼ Satori (www.satori.lv) izdevis Ilmāra Šlāpina grāmatu "Anekdotes par vidējo latvieti un Raini". Grāmatā apkopotas 100 anekdotes par izdomātu, taču sociālajiem antropologiem labi zināmu personāžu - Vidējo Latvieti. Pirms apkopošanas krājumā anekdotes vairāku gadu garumā publicētas žurnālā „Rīgas Laiks”.

Citi

2006. gadā DVD formātā, sadarbībā ar Hansabanku un Valsts kultūrkapitāla fondu, izdots žurnāla elektroniskais arhīvs, kurā ietverts laikposms no 1993. gada novembra līdz 2006. gada oktobrim.
Princis Mehmeds (Suleimana I dēls)

Biogrāfija

Mehmeta dzimšana iezīmēja Hirremas statusa un varas palielināšanos harēmā. Vēsturnieki saka, ka viņam kopš bērnības bijušas tuvas attiecības ar savu brāli princi Mustafu un ka Mehmeds uzskatīja brāli par savu elku. Evlija Čelebi raksta par Mehmedu, kā par princi ar vēl izsmalcinātākām īpašībām nekā Mustafam, ar asu intelektu un taisnīgu spriedumu, un, ka Suleimans bija iecerējis, ka pēc viņa nāves tronī kāps Mehmeds. Princis piedalījās Estergomas aplenkumā kopā ar savu tēvu.
Vēsturnieki tic, ka Suleimans deva priekšroku Mehmedam pirms Mustafas, jo aizsūtīja Mehmedu valdīt Manisu Mustafas vietā, kas tika uzskatīta par privilēģiju prinčiem dēļ provinces tuvuma galvaspilsētai.
Mehmedam bija tikai viens bērns — meita sultāne Humašaha.
Ludzas iela (Rīga)

Vēsture

1858. gada Rīgas adrešu grāmatā tā minēta ar nosaukumu Lielā Kurpnieku iela (vācu: Grosse Schusterstrasse, krievu: Большая Шустерская улица). 1868. gada adrešu grāmatā tā minēta ar nosaukumu Lielā Dzirnavu iela (Grosse Mühlenstrasse). 1885. gadā to pārdēvēja par Jaroslavas ielu (Jaroslawsche Strasse, Ярославская улица). Kopš 1923. gada to sauc par Ludzas ielu.