google/wiki40b huggingface dataset:
Parastā daiļspāre

Morfoloģija

Parastā daiļspāre ir tieva, smalka spāre, kuras ķermeņa garums ir apmēram 27—35 mm, spārnu plētums apmēram 35 mm. To lielās fasetacis ir novietotas tālu viena no otras, ar plašu atstarpi. Acis ir zilas ar melnu vai zilas ar zaļu. Abiem dzimumiem tās ir tumšas ar nelielu, apaļu krāsainu laukumiņu acs aizmugurē. Vēdera augšpuse pamatā ir melna un atkarībā no dzimuma ar ziliem vai violetiem krāsu akcentiem, bet apakšpuse ir gaiša. Astesgalā tai ir raksturīgs zils vai zilizaļš gredzens. Atpūšoties parastās daiļspāres tāpat kā citas vienādspārnu spāres spārnus tur sakļautus virs ķermeņa un paralēli tam.

Tēviņš

Parastās daiļspāres tēviņa galva un ķermenis ir zils ar melnu, un tas ārēji atgādina dienvidu daiļspāres (Ischnura pumilio) tēviņu. Tomēr salīdzinoši parastā daiļspāre ir lielāka, un zils ir tikai astotais ķermeņa segments. Toties dienvidu daiļspārei zils ir gan astotais, gan devītais segments. Katrs segments no augšas izskatās gandrīz melns, tikai pašā segmentu savienojuma vietā ir šaura, pelēka josliņa.

Mātīte

Jauna, tikko izšķīlusies mātīte var būt vairākās krāsās — tās ķermeņa krāsainā daļa var būt violeta, sārta vai gaiši zaļa. Spārei nobriestot, krāsas kļūst arvien tumšākas, līdz beidzot mātīte kļūst brūngani zaļa vai zila.

Dzīves veids

Pieaugusi spāre ir plēsīga un medī lidojumā nelielus kukaiņus, kurus noķer gaisā vai nolasa no augu lapām. Kāpurs apmēram gadu, retos gadījumos divus dzīvo zem ūdens un barojas, medījot ūdens kukaiņus vai citus kāpurus.
Spāres ātri nobriest un aktīvi pārojas. Pārošanās ir samērā garš process, kas aizņem 3—6 stundas. Olas parastā daiļspāre dēj augu šūnās. Turklāt mātīte to dara viena pati. Dēšana parasti notiek pēcpusdienā, kad tēviņu aktivitāte ir mazinājusies. Pieaugušas spāres mūžs ir dažas dienas.
Dzintarzeme (kuģis)

Vēsture

Uzbūvēts 1973. gadā Nikolajevā, Ukrainas PSR, kopš 1973. gada zvejnieku kolhoza „Boļševiks” kuģis. Piedalījies tāljūras zvejas ekspedīcijās Atlantijas okeānā.

Kapteiņdirektori

Vladimirs Einiņš (1972—1978), Ilmārs Atāls (1973), Eduards Ņikišins (1978—1987).
Tīna Hercberga

Biogrāfija

Otrā pasaules kara laikā dzīvojusi Tadžikijas PSR, pēc kara 1945. gadā atgriezusies uz dzīvi Rīgā. 1953. gadā absolvējusi Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti.
1953. gadā sākusi strādāt Latvijas Leļļu teātrī, līdz 1966. gadam bijusi režisore. Jau 1954. gadā iestudējusi pirmo izrādi pieaugušajiem "Velna dzirnavas". No 1966. līdz 1973. gadam bijusi galvenā režisore, no 1990. līdz 1994. gadam — mākslinieciskā vadītāja. Izrādes iestudējusi arī citos teātros. Pasniegusi Latvijas Valsts konservatorijā (1971—1973) un Latvijas Kultūras akadēmijā (1992—1994).
1964. gadā saņēmusi Latvijas PSR Nopelniem bagātās mākslas darbinieces goda nosaukumu. 1999. gadā Hercbergai tika piešķirta Latvijas Kultūrkapitāla fonda mūža stipendija.
Dzīvesbiedrs — tēlnieks Alberts Terpilovskis.
Zoja (filma)

Sižets

Filmas darbība notiek netālā nākotnē, cilvēkiem mīlestība vēl joprojām ir aktuāla, taču vairākumam šīs jūtas ir tikai patīkams ērtas dzīves papildinājums. Tāds ir arī milzīgās korporācijas "Relationist" zinātnieks Kols. Zinātnieki rada Zoju – uz cilvēka emocijām reaģēt spējīgu robotu ar ideālu ārējo izskatu. Kontaktējot ar mākslīgo intelektu un analizējot tā soļus, Kols sāk lolot pret Zoju siltas jūtas, kuras var kļūt par šķērsli zinātnieka karjerai un salauzt viņam sirdi.
Progress M-09M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2666 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela pašam kuģim (502 kg) un stacijas dzinējsistēmai (250 kg), skābeklis (50 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1444 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, tai skaitā 371 kg amerikāņu segmentam. Starp kravām ir arī 30 kg kosmiskais aparāts Kedr (Radioskaf-B), kuru paredzēts palaist orbītā iziešanas atklātā kosmosā laikā.

Lidojuma gaita

Progress M-09M startēja no Baikonuras kosmodroma 28.01.2011. 01:31:39 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U.
Saslēgšanās ar SKS notika 30. janvārī 02:38:50 UTC pie Pirs moduļa automātiskā režīmā.
2011. gada 22. aprīlī 11:41 UTC Progress M-09M atvienojās no SKS. Autonomā lidojumā ar to veica eksperimentu Radar-Progress.
26. aprīlī Progress M-09M tika novadīts no orbītas. 12:36:00 UTC bremzēšanas manevram tika iedarbināts kosmiskā aparāta dzinējs, kurš darbojās 125 sekundes. Kosmosa kuģis nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā. Nesadegušās daļas aptuveni 13:22:53 UTC iekrita Klusā okeāna dienviddaļā.
ASV Krasta apsardze

ASV Krasta apsardze (angļu: United States Coast Guard) ir viena no piecām ASV bruņoto spēku daļām un viens no septiņiem uniformas valkājošajiem ASV dienestiem. Krasta apsardzes vadība miera laikā ir Dzimtenes drošības departaments (Department of Homeland Security), bet kara laikā — Jūras kara flotes departaments (Department of the Navy). ASV Krasta apsardze tika izveidota 1790. gada 4. augustā. Tās vadītājs ir Dzimtenes drošības departamenta sekretāre Dženeta Napolitāno. Pašlaik ASV Krasta apsardzei ir 41 873 cilvēku liels aktīvais personāls.
Florians Bušs

Spēlētāja karjera

2005., 2006., 2008., 2009., 2011. un 2012. gadā kļuvis par Vācijas čempionu.
Vācijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2006. un 2007. gada Pasaules čempionātos, kā arī 2006. gada olimpiskajās spēlēs. Tiesa, 2006. gadā Vācijas izlase spēlēja 1. divīzijā. Agrāk Florians spēlējis arī 2003. gada Pasaules čempionātā U-18 jauniešiem, kā arī 2004. un 2005. gada Pasaules čempionātos U-20 jauniešiem.
Viņš piedalījās arī 2008. gada Pasaules čempionātā, lai gan Pasaules Antidopinga aģentūra vēlējās to liegt, jo Florians bija atteicies nodot analīzes 2008. gada 6. martā paredzētajā dopinga kontrolē. Pēc pāris stundām viņš savu lēmumu mainīja un analīzes nodeva - tās bija negatīvas. Viņam tika piešķirts 5000 eiro liels naudassods. 2008. gada 3. maijā IIHF mājaslapā parādījās informācija par to, ka aģentūra Bušu esot attaisnojusi, bet vēlāk aģentūra paziņoja, ka šādu soli nav veikusi. Par šķērsli problēmas atrākai atrisināšanai tiek minēta arī Vācijas hokeja federācijas nevēlēšanās sadarboties ar aģentūru.
Jurbarka

Vēsture

Pilsēta radusies ap 13. gadsimtā celto Vācu ordeņa Georgenburgas pili. Pirmoreiz rakstos minēta 1259. gadā. Pēc sakāves Grunvaldes kaujā 1410. gadā ordenis pili pameta, un pēc 1422. gada Melno līguma apvidu iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. Pēc 1795. gada Polijas trešās dalīšanas Jurbarka nonāca Krievijas impērijas sastāvā.

Apskates vietas

Pilsētā atrodas Sv. Trīsvienības baznīca (uzcelta 1907. gadā), evaņģēliski luteriskā baznīca, pareizticīgo baznīca, piemineklis Vītautam Dižajam, kultūras nams, novada vēstures muzejs, aktiera un režisora Konstantīna Glinska muzejs, tēlnieka Vinca Grība muzejs (dibināts 1958. gadā). Vecā kapsēta atrodas pilsētas centrā, jaunā — dienvidrietumos.
Historia de Gentibus Septentrionalibus

Historia de Gentibus Septentrionalibus (latviešu: Ziemeļu tautu vēsture) ir monumentāls Olafa Magnusa darbs par Ziemeļeiropu, izdots 1555. gadā Romā, kā Carta Marina komentāri. Darbs ir pārtulkots arī itāļu (ar nosaukumu Opera breve) un vācu (nosaukums — Ain kurze Auslegung und Verklerung der neuuen Mappen) valodā.

Vilkači baltu zemēs

Cita starpā pieminēts, ka Prūsijā, Livonijā un Lietuvā mitinās daudz vilkaču. Pie kādas nopostītas pils uz Lietuvas, Žemaitijas un Kurzemes robežām (intra Lithuaniam, Samogethiam, ac Curoniam est paries quidam...) atrodas vilkaču galvenā pulcēšanās vieta, kur noteikta dienā pulcējoties tūkstošiem vilkaču — starp tiem arī muižnieki. Pilnmēness naktī viņi lec pāri kādai sienai, bet tie, kas to nespēj, tiek izsmieti. Pēc pāris dienam viņi atkal pārvēršas par normāliem cilvēkiem.
Biezpiena sieriņš

Biezpiena sieriņš ir ar glazūru klāts maltas biezpiena masas batoniņš ar vai bez pildījuma.

Gatavošana

Lai iegūtu masu ar pēc iespējas smalkākiem graudiņiem, biezpiena sieriņu gatavošanai izmantoto biezpienu vispirms valcē. Tad valcētajai biezpiena masai pievieno visas receptūrā paredzētās piedevas, un veido noteiktas formas un izmēra sieriņus. Pēc tam biezpiena sieriņus atdzesē. Rūpnieciski tas notiek īpašās dzesēšanas kamerās vai tuneļus 0—6 °C temperatūrā.
Pēc atdzesēšanas sieriņus pārklāj ar glazūru. Glazēšanas temperatūra ir atkarīga no glazūras veida. Ja glazūra gatavota no sviesta, glazēšanas temperatūra ir 28—29 °C, taču ja tās pamatā ir augu eļļas, tad 39—30 °C temperatūrā. Lieko glazūru nopūš nost ar silta gaisu plūsmu. Kad glazūra sacietējusi, sieriņus iesaiņo.
Nikolajs Bode

Dzīvesgājums

Dzimis 1909. gada 26. augustā Rīgā vēlākā Latvijas telefonu tīklu priekšnieka Aleksandra Bodes ģimenē. Kopā ar vecākiem dzīvojis Stendera ielā 13 Mežaparkā.
1936. gadā beidza studijas Latvijas Universitātes arhitektūras fakultātē un piedalījās Rīgas pilsētas 2. slimnīcas četru jauno sešstāvu korpusu būvniecības projekta izstrādē. 1939. gadā uzsāka viņa projektētā Dzemdību klīnikas korpusa būvi, kuru bija jāpabeidz līdz 1941. gadam, taču Latvijas okupācijas un kara dēļ tā celtniecību pabeidza tikai 1957. gadā.
Kopā ar arhitektu Nikolaju Voitu ieguva godalgu 1939. gadā izsludinātajā konkursā Lietuvas Prezidenta pils metam Kauņā. 
Bija Latvijas armijas virsnieks leitnanta pakāpē.
Brendons Dženingss

Pirms NBA

B. Dženingsa basketbolista talants tika pamanīts jau vidusskolas gados, viņš pārcēlās no vidusskolas dzimtajā Kalifornijā uz prestižo Oak Hill Academy Virdžīnijā, kuru ir beiguši daudzi pazīstami NBA basketbolisti, piemēram Karmelo Entonijs un Stīvens Džeksons. Vidusskolu basketbolā B. Dženingss bija viens no spožākajiem spēlētājiem ASV un tika atzīts par perspektīvāko vidusskolu basketbolistu pēc 2006.-2007. gada sezonas. Pēc vidusskolas jaunais basketbolists vēlējās iestāties Arizonas universitātē, tomēr nespēja nokārtot iestājeksāmenus, savukārt, lai pieteiktos NBA draftam viņš bija pārāk jauns. B. Dženingss izvēlējās amerikāņu basketbolistiem neierastu karjeras attīstības ceļu un aizvadīja sezonu Eiropā, spēlējot Itālijas A līgas komandā Romas "Lottomatica", kuras sastāvā čempionātā un Eirolīgā gan rādīja visai pieticīgu sniegumu, kas, iespējams, bija iemesls salīdzinoši zemai vietai 2009. gada NBA draftā.

NBA

2009. gada NBA draftā B. Dženingsu ar kopējo 10. numuru izvēlējās Milvoki "Bucks" un komandā ar visai pieticīgu sastāvu viņš uzreiz kļuva par pamatsastāva saspēles vadītāju un komandas līderi. Individuāli ražīgāko spēli pirmajā sezonā viņš aizvadīja 2009. gada 14. novembrī pret Goldensteitas "Warriors", gūstot tajā 55 punktus un pārspējot līdzšinējo rezultativitātes rekordu "Bucks" debitantiem, kas piederēja leģendārajam Karīmam Abduldžabaram. B. Dženingss bija viens no galvenajiem pretendentiem uz 2009.-2010. gada NBA labākā debitanta balvu, ko sezonas beigās tomēr saņēma Tairīks Evanss, taču B. Džeiningss tika iekļauts simboliskajā debitantu izlasē.
2012. gadā "Bucks" sastāvā nokļuva Monta Eliss, līdz ar to izveidojās spēcīgs pamatsastāva aizsargu pāris. Šajā sezonā (tāpat kā B. Dženingsa debijas sezonā) komanda iekļuva izslēgšanas spēlēs, kur izstājās pirmajā kārtā.
2013. gada vasarā B. Dženingss tika aizmainīts uz Detroitas "Pistons" pret Brendonu Naitu, Krisu Midltonu un Vjačeslavu Kravcovu. 2016. gada februārī tika aizmainīts uz Orlando "Magic" kopā ar Ersanu Iljasovu apmaiņā pret Tobiasu Herisu.
2016. gada vasarā kā brīvais aģents pievienojās Ņujorkas "Knicks". 31. decembra zaudējumā pret Hjūstonas "Rockets" B. Dženingss uzstādīja sezonas rezultativitātes rekordu — 32 punkti. Februārī atbrīvots no komandas un drīz pēc tam pievienojās citai NBA komandai Vašingtonas "Wizards".
2017. gada vasarā B. Dženingss pārcēlās uz Ķīnu, kur spēlēja Šaņsji "Brave Dragons", kur nospēlēja līdz decembrim, piedaloties 13 komandas spēlēs. 2018. gada februārī pievienojās NBA komandas Milvoki "Bucks" fārmklubam G Līgā Viskonsinas "Herd", no kuras martā tika uzaicināts spēlēt "Bucks" un pēc diviem 10 dienu kontraktiem noslēdza vairāku gadu līgumu ar NBA komandu aprīlī. Tomēr augustā komanda līgumu pārtrauca, un spēlētājs pārcēlās uz Krieviju, kur pārstāv Sanktpēterburgas "Zenit", kas spēlē VTB līgā. "Zenit" sastāvā 2018. gada oktobrī spēlēja Rīgā pret VEF, tādējādi B. Dženingss ir viens no spēlētājiem ar sasniegumiem bagātāko NBA karjeru, kas spēlējis Latvijā sava Eiropas kluba sastāvā.
Dzelzava (stacija)

Vēsture

Dzelzavas stacija ierīkota reizē ar dzelzceļa līnijas Pļaviņas—Valka uzbūvēšanu. Vecākā stacijas ēka līdz mūsdienām nav saglabājusies. Padomju laikos kādu laiku tika izmantota blakus esošā ēka, kuru mūsdienās izmanto kā dzīvojamo ēku. Mūsdienās Dzelzavas stacijā kādreizējā stacijas šķūņa vietā uzcelta vienkāršas konstrukcijas nojume, kurā gaidīt vilcienu. No 2012. gada Dzelzavā pasažieru vilcieni nepieturēja. Sākot no 2012. gada 19. oktobra, divreiz nedēļā Dzelzavā atkal pieturēja pasažieru dīzeļvilciens Rīga—Gulbene. No 2013. gada Rīgas—Gulbenes piektdienas un svētdienas reisi atcelti. Uz Gulbeni vilcieni kursēja tikai pēc norīkojuma atsevišķās dienās kā, piemēram, 2013. gada 30. martā un 4. maijā. Tomēr šie vilcieni nepiestāja Dzelzavas stacijā.
Kopenhāgenas interpretācija

Kopenhāgenas interpretācija (angļu: Copenhagen interpretation, vācu: Kopenhagener Deutung) ir kvantu mehānikas interpretācija, kuru ap 1927. gadu Kopenhāgenā formulēja Nīlss Bors un Verners Heizenbergs.
Pēc Kopenhāgenas interpretācijas kvantu mehānika apraksta nevis mikroobjektus kā tādus, bet to īpašības, kuras parādās makroapstākļos, kad ar mērinstrumenta palīdzību notiek novērošanas akts. Mikroobjektu uzvedība nav nošķirama no mijiedarbības ar mēristrumentu, citiem vārdiem - pats novērojums izmaina mikroobjekta stāvokli. Rezultātā kvantu mehānika ir statistiska teorija, jo mikroobjekta sākotnējo stāvokli var aprakstīt tikai varbūtiski ar viļņu funkcijas palīdzību.
Papīra lapas formāts

Papīra lapas formāts ir standarta taisnstūrveida papīra lapas izmērs. Pasaulē visizplatītākais ir A4 standarts, kur papīra lapas izmēri ir 210x297 mm.

ISO 216

ISO 216 starptautiskais papīra lapas standarts nozīmē to, ka lielākā lapas izmēra laukums ir 1 m². Šo standartu pieņēma visas valstis, izņemot ASV un Kanādu. Meksikā un Filipīnās, neskatoties uz standarta pieņemšanu, joprojām populārs ir amerikāņu formāts "Letter".
Visiem papīra formātiem ir viena un tā pati malu garuma attiecība un tā ir aptuveni vienāda ar skaitļa 2 kvadrātsakni, jeb 1:1,4142, t.i. garākā mala ir apmēram 1,4 reizes garāka par īsāko.

A sērija

Pats lielākais papīra lapas formāts ir A0 ar papīra lapas laukumu 1 m². Garākā mala šāda formāta lapai ir 1,189 m gara, jeb divnieka ceturtās pakāpes sakne (kvadrātsakne no skaitļa divi kvadrātsaknes), bet īsākā mala ir šī paša lieluma apgrieztais lielums, jeb apmēram 0,841 m, turklāt abu šo malu reizinājums dod 1 metru.
A1 izmērs tiek iegūts, pārgriežot A0 formāta lapu uz pusēm paralēli īsākajai malai, tādā veidā malu garuma attiecība saglabājas. Pārgriežot uz pusēm A1 lapu, iegūst A2 formāta lapu utt.

B sērija

Bez A formātu sērijas pastāv arī mazāk pazīstama B formātu sērija. B formātu sērijas lapu laukums ir vidējais starp analogiem A formātu laukumiem. Piemēram, B1 formāta lapas laukums atrodas starp A0 un A1 laukumiem un ir 0,71 m² (). Tādēļ B0 formāta lapas izmērs ir 1000 x 1414 mm. Šo papīru parasti neizmanto birojos, bet B0 formāts labi noder plakātiem, B5 izmanto grāmatām. Vēl šos formātus izmanto aploksnēm un pasēm.
Tukuma katoļu baznīca

Vēsture

No 1729. gada Tukumā Jelgavas jezuītiem bijusi misiju vieta. Dievkalpojumi tad tika noturēti privātās telpās. 1737. gadā Tukumā ieradies sekulārais garīdznieks Kleins, Līvenu misionārs, bet gadu vēlāk misionārs tēvs Hrizostoms Renno. 1800. gadā, Livonijas bīskapam Jānim Kossakovskim vizitējot Sēmes — Lamiņu draudzi un zinot seno jezuītu darbību Tukumā, viņš apmeklējis Tukumu un nodibinājis katoļiem kapelu īrētās telpās, kas kļuvusi par Lamiņu baznīcas filiāli. 1836. gadā šī kapela kļuvusi par draudzes īpašumu.
Pašreizējo sarkano ķieģeļu mūra baznīcu Tukumā uzcēla laika periodā no 1893. līdz 1896. gadam Lamiņu baznīcas prāvesta Kazimira Jasenasa vadībā. Dievnamu 1896. gada 14. jūlijā Žemaišu bīskapa pārstāvis, Liepājas baznīcas dekāns Eduards Ropps iesvētīja Svētā Stefana godam, piedaloties Kuldīgas baznīcas prāvestam Fr. Luško un Tukuma draudzes prāvestam K. Jasenasam.

Eksterjers

Baznīca ir sarkanu ķieģeļu mūra celtne, būvēta gotikas stilā, 17 metrus gara, 10 metrus plata un 10 metrus augsta ēka ar vienu torni un cinkota skārda jumtu. Ieejas durvis no gala, sāniem un sakristejas. Dievnamu ieskauj dārzs, ko noslēdz koka žogs ar dzelzs vārtiņiem. Dārzā atrodas prāvesta plebānija.

Interjers

Tā ir vienas navas telpa ar koka grīdu un griestiem. Virs ieejas ir kora telpas, kurās ir 18. gadsimta ērģeles, kas tika pārvestas no Lamiņu baznīcas. Presbitērija abās pusēs ir sakristejas. Presbitērija apaļajos logos ir redzamas vitrāžas ar Svētā Jāņa apustuļa, Sāpju Dievmātes un Kristus ērkšķotās galvas tēliem. Dievnamā ir trīs koka romānikas stila altāri. Galvenais jeb centrālais altāris atrodas centrā pie presbitērija gala sienas. Tajā ir glezna "Jēzus klauvē pie durvīm". Sānos pa labi ir Jaunavas Marijas altāris, bet pa kreisi Jēzus Sirds altāris, kura virspusē ir Svētā Stefana glezna (mākslinieks A. Kļaviņš). Aplūkojamas vairākas gleznas, kas tika pārvestas no Lamiņu baznīcas, J. F. Grunes 1840. gadā gleznotā altārglezna "Golgāta", 18. gadsimta gleznojumi virotņu altārī.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests (garīdznieks) Aleksandrs Stepanovs . Draudze sāka veidoties 19. gadsimta sākumā. Sākotnēji draudze bijusi Lamiņu filiāle, 1920. gadā kļuvusi par patstāvīgu draudzi. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Tukumā un tā apkārtnē. Dievkalpojumi notiek katru dienu.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki ir Svētā Stefana diena un Svētā Gara nosūtīšanas svētki.
Lagažas apmetne

Arheoloģiskie izrakumi

Arheoloģiskā izpēte veikta 1965.-1966. un 1968. gadā (vadīja I.Loze). Atklātas taisnstūra celtņu paliekas, ornamentētas raga plāksnītes, kaula skulptūras, medību rīki un darbarīki, Lubānas tipa keramika, seni bronzas kausējamie tīģeļi.
Slāpekļa(V) oksīds

Vēsture

Slāpekļa(V) oksīdu pirmais ieguvis franču ķīmiķis Anrī Etjēns Devils (Henri Étienne Sainte-Claire Deville) 1849. gadā, iedarbojoties ar hloru uz sudraba nitrātu.

Molekulas uzbūve

Gāzveida fāzē slāpekļa(V) oksīds sastāv no atsevišķām molekulām ar struktūru O₂N−О−NO₂, kur abas NO₂ grupas izvietotas dažādās plaknēs. Kristālisks N₂O₅ sastāv no nitronija joniem NO₂⁺ un nitrāta joniem NO₃⁻, tādēļ to sauc arī par nitronija nitrātu. Slāpekļa(V) oksīds ir rets piemērs vielai, kas var pastāvēt kā molekulārā, tā arī sāļiem līdzīgā formā. Ļoti ātri atdzesējot gāzveida N₂O₅, var iegūt metastabilus molekulāros kristālus, kas pie  −70 °C eksotermiski pārvēršas jonu kristālos.

Izmantošana

Hloroformā izšķīdinātu slāpekļa(V) oksīdu lieto par nitrējošu aģentu.
Mizložņas

Latvijā

Latvijā novērojamas divas mizložņu ģints sugas: īspirkstu mizložņa (Certhia brachydactyla) un mizložņa (Certhia familiaris). Īspirkstu mizložņai līdz šim bijuši divi novērojumi, bet mizložņa ir parasta ligzdotāja un nometniece.

Kopīgās īpašības

Mizložņas ir neliela auguma mežos dzīvojoši dziedātājputni. Ķermeņa garums atkarībā no sugas ir 11—14 cm. Mazākā ģintī ir Hodžsona mizložņa (Certhia hodgsoni), kuras ķermeņa garums mazākajiem īpatņiem ir 11 cm, svars 7,6 g. Toties vairāk kā pusei sugu īpatņi sasniedz 14 cm garumu: Huma mizložņa (Certhia manipurensis), rudsānu mizložņa (Certhia nipalensis), Sičuaņas mizložņa (Certhia tianquanensis), svītrastes mizložņa (Certhia himalayana) un tumšā mizložņa (Certhia discolor).
Visas sugas vizuāli ir savstarpēji ļoti līdzīgas un, ja divu sugu putni atrodas viens otram blakus, tos ir grūti atšķirt. Visām sugām ir pelēkbrūna mugurpuse ar gaišu raibumojumu un balts vēders. Mizložņām ir smalks, smails, viegli uz leju noliekts knābis, ar kuru tie var sasniegt kukaiņus pat vissmalkākajās mizas rievās. Astes spalvas stīvas un samērā garas, tās mizloņas izmanto atbalstam, pārvietojoties pa koku stumbriem. Spalvu nomaiņas laikā divas centrālās spalvas saglabājas, kamēr pārējās ir pilnībā izaugušas, bet pēc tam nomainās centrālās spalvas.

Ligzdošana

Mizložņas ligzda ir vaļīga zariņu platforma, kas iespīlēta starp koka mizu un stumbru. Mizložņas izmanto arī speciāli veidotus putnu būrīšus, kas pieguļ pie koka stumbra un kuram ir divi atvērumi. Viens tiek lietots kā ieeja, otrs kā izeja. Dējumā ir 3—9 baltas olas ar sarkanbrūniem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 14—15 dienas. Jaunie putni izlido 15—16 dienu vecumā. Vecāki kādu brīdi par tiem turpina rūpēties. Bieži to dara tikai tēviņš, tikmēr mātīte perē otro dējumu. Reizēm aiz vienas mizas, vienā ligzdā perē divas mātītes.
Nakti mizložņas pavada aiz koka mizas un aukstā laikā nakšņo nelielās grupās (12 un vairāk īpatņi).
Autoceļš A7 (Latvija)

Ķekavas apvedceļš

2003. gadā tika veikta priekšizpēte, lai noteiktu vajadzību pēc Ķekavas apvedceļa. 2004. gadā tika turpināta izpēte, lai tehniski un ekonomiski pamatotu apvedceļa izbūvi, kā arī notika projekta publiskā apspriešana. Tika izvēlēts viens no trīs piedāvātajiem apvedceļa maršruta variantiem. 2006. gadā tika izstrādāts rekonstrukcijas projekts esošajam A7 posmam no Rīgas robežas līdz 25. kilometram, kā arī skiču projekts Ķekavas apvedceļam. Tika uzsākta arī zemju iegāde abu projektu realizēšanai. Kopējās projektēšanas izmaksas bija 560,000 Ls. Esošā A7 posma daļēja rekonstrukcijas tika pabeigta 2013. gadā. 2009. gadā tika sagatavoti informatīvie ziņojumi Ministru kabinetam par Ķekavas apvedceļa realizāciju, ietverot projekta realizācijai veicamo pasākumu plānu, kā arī projekta sagatavošanas un realizācijas finansēšanas avotus, taču saistībā ar Finanšu ministrijas pieprasījumu aktualizēt A2/E77 posma Rīgas apvedceļš-"Sēnīte" izbūvi, Ķekavas apvedceļa  tālāka virzīšana tika apturēta. 2014. gada 7. oktobrī Satiksmes ministrija pieņēma lēmumu īstenot Ķekavas apvedceļa būvniecību kā publiskās - privātās partnerības projektu. Pagaidām plānots, ka apvedceļa būvniecību uzsāks 2019. gadā. 
2017. gada 20. februārī VAS Latvijas Valsts Ceļi parakstīja līgumu ar SIA Deilotte Latvija par juridisko un finanšu konsultāciju sniegšanu Ķekavas apvedceļa izbūves istēnošanai.  
Paredzēts, ka apvedceļš posmā no esošā A7 pie Rīgas robežas līdz A5 būs ar divām braukšanas joslām katrā virzienā, bet posmā no A5 līdz 25. esošā A7 kilometram būs ar vienu braukšanas joslu katrā virzienā. Autoceļš atbildīs ātrgaitas ceļa prasībām ar maksimālo atļauto ātrumu 110 km/h.  Plānotās projekta izmaksas ir 159,7 miljoni eiro.

Vēsture

2015. gada 30. janvārī izsludināts konkurss par A7 posma Jenči-Iecava (25,0-42,9km) seguma atjaunošanu.
Oto Šenkings

Dzīvesgājums

Dzimis ap 1554. gadu Livonijas latviešu daļā, pārgājis no luterticības katolicismā.
Kopš bīskapijas dibināšanas 1583. gadā viņš bija Cēsu doma prāvests (Dompropst). Kalendāra nemieru laikā (1584-1589) aktīvi nostājās karaļa pusē pret luteriski noskaņotajiem Rīgas namniekiem. Kopā ar jezuītiem mēģināja panākt latviešu zemnieku un pilsētnieku masveida pāriešanu katolicismā. Viņa ietekmē karalis Sigismunds III Vāsa 1589. gadā aizliedza kroņa zemniekiem apmeklēt luterāņu dievkalpojumus. Viņa darbīguma un vietējo valodu zināšanu dēļ 1590. gadā viņu iecēla par Cēsu bīskapu. Poļu-zviedru kara laikā viņš bija spiests atstāt Cēsis un doties trimdā. 1610. gadā bīskaps Šenkings atgriezās Livonijā un ar jaunu sparu atsāka cīņu pret luterticību. 1614. gadā bīskaps Oto Šenkings nodibināja Cēsīs pastāvīgu jezuītu rezidenci. 1616. gada Vidzemes landtāgā Rīgā viņš panāca visu latviešu un igauņu cilmes luterāņu mācītāju atcelšanu no amata.
Ar viņa atbalstu jezuītu kolēģijas loceklis Ērdmans Tolgsdorfs pārtulkoja latviski Pētera Kanīzija katoļu katķismu un latviešu cilmes garīdznieks Georgs Elgers izveidoja un sakārtoja pirmo katoļu dziesmu grāmatu latviešu valodā.
1621. gadā, kad Rīgai tuvojās zviedru karaļa Gustava Ādolfa karaspēks, bīskaps Šenkings atkal devās bēgļu gaitās uz Poliju, kur karalis viņu 1625. gadā iecēla par cisterciešu abatijas priekšnieku Sulejovā.
Miris 1637. gada 20. jūnijā Sulejovā.