google/wiki40b huggingface dataset:
Glagolica

Glagolica (Ⰳⰾⰰⰳⱁⰾⰹⱌⰰ) ir senākais zināmais slāvu alfabēts, kuru, kā pieņemts uzskatīt, ap 860. gadu izveidojuši brāļi Svētais Kirils un Svētais Metodijs. Pamazām glagolicu nomainīja kirilica, taču visilgāk tā saglabājās Horvātijas Romas katoļu lietojumā, kuri atsevišķos reģionos glagolicā rakstītas grāmatas izmantoja līdz pat 20. gadsimta sākumam.

Vēsture

863. gadā pēc valdnieka Ratislava lūguma Bizantijas imperators Mihaels III uz Lielmorāviju nosūta sludināt Konstantīnu Filozofu jeb Svēto Kirilu un viņa vecāko brāli Metodiju. Izmantodami par pamatu viņu dzimtajā pilsētā Salonikos runāto slāvu valodas dialektu, viņi izveido Senbaznīcslāvu valodu un slāvu valodu skaņu atveidei izstrādā glagolicu.
Ziemeļos un austrumos Lielmorāvija robežojās ar nekristītām, pagānu, ciltīm, bet rietumos ar Svēto Romas impēriju, kura baznīcas liturģijā atzina tikai trīs valodas — senebreju, sengrieķu un latīņu. Lai gan tajā laikā Bizantijas baznīca vēl atzina Romas pāvesta autoritāti, tā pret dievkalpojumiem citās, dzīvajās, valodās izturējās tolerantāk. Šī iemesla dēļ Lielmorāvijas Ratislavs lūdza Bizantijas imperatoram atsūtīt kādu, kurš vietējiem iedzīvotājiem varētu sludināt viņiem saprotamā valodā. Tā kā tajā laikā atšķirība starp dažādās vietās dzīvojošo slāvu runāto valodu nebija tik krasa kā mūsdienās, Lielmorāvijas slāvi spēja saprast Kirilam un Metodijam zināmo dialektu, uz kura pamata viņi izveidoja alfabētu slāvu skaņu atveidei un no sengrieķu valodas iztulkoja liturģijai nepieciešamos tekstus.
Tomēr dievkalpojumi slāvu valodā izsauca vācu bīskapu neapmierinātību, kas Kirila un Metodija misijai radīja šķēršļus un lika viņiem doties uz Romu meklēt pāvesta aizbildniecību. Pāvests Adrians Otrais, atbalstīdams Kirilu un Metodiju, iecēla viņus par Morāvijas un Panonijas arhibīskapiem, kas atviegloja viņu darbu.
Uzturēdamies Romā, Konstantīns saslima un nomira 869. gada 14. februārī, pirms nāves kļūdams par mūku un pieņemdams Kirila vārdu, ar kuru viņš pazīstams mūsdienās. Pēc brāļa nāves Metodijs atgriezās Lielmorāvijā, taču dievkalpojumi slāvu valodā pamīšus tika gan aizliegti, gan atkal atļauti. Pēc Metodija nāves 885. gadā viņa sekotājus padzina un grāmatas slāvu valodā tika iznīcinātas. Metodija un Kirila sekotāji pārvietojās uz mūsdienu Bulgārijas un Maķedonijas teritorijām, kur viņi izstrādāja otru slāvu alfabētu, kas nosaukts par godu Sv. Kirilam par kirilicu.
Energijos Skirstymo Operatorius

Vēsture

AB Energijos Skirstymo Operatorius (ESO) dibināts 2015. gada 11. decembrī. 2016. gada 1. janvārī tajā iekļauts dabasgāzes uzņēmums AB Lietuvos Dujos un elektrības sadales tīkla operators AB LESTO. Kapitāldaļu sadalījums jaunajā uzņēmumā starp bijušajiem Lietuvos Dujos un LESTO akcionāriem bija šāds: 26,276942 : 73,723058. Par vienu LESTO akciju saņēma 1,09206846 ESO kapitāldaļas, bet par vienu Lietuvos Dujos akciju saņēma 0,80871354 ESO kapitāldaļas.
Vitauts Staņa

Politiskā darbība

No 1998. līdz 2009. gadam V. Staņa bija Bērzaines pagasta padomes priekšsēdētājs, bet no 2001. līdz 2009. gadam - Valmieras rajona padomes priekšsēdētājs. 2003. gadā iestājies Latvijas Zemnieku savienībā. Kopš 2007. gada V. Staņa ir LZS priekšsēdētāja vietnieks. 2006. gadā nesekmīgi kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un zemnieku savienības. 2009. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Valmieras novada domē (tagad Kocēnu novads) no ZZS saraksta un kļuva par domes priekšsēdētāju.
2010. gada oktobrī ievēlēts 10. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības.
11. Saeimas vēlēšanās ar astoto numuru kandidēja no ZZS saraksta Vidzemes apgabalā, taču netika ievēlēts. No 2013. līdz 2017. gadam bijis Kocēnu novada domes deputāts.
V. Staņa joprojām dzīvo dzimtajā Bērzainē. Hobiji - kalnu slēpošana, ceļošana un fotografēšana. V. Staņa ir precējies, divu dēlu un meitas tēvs.
Kristālrežģis

Kristālrežģis ir cietās vielās visbiežāk sastopamais daļiņu izvietojuma veids. Kristālrežģus iedala atomu, jonu, metālu un molekulu kristālrežģos. Dažādus vienas vielas kristālrežģa veidus sauc par kristālrežģa modifikācijām. Vielas, kam ir dažādas kristālrežģa modifikācijas sauc par alotropiem, piemēram, ogleklim ir divi alotropi - grafīts un dimants.

Jonu kristālrežģis

Jonu kristālrežģa mezglu punktos atrodas joni, šāds kristālrežģis raksturīgs, piemēram, sāļiem, kuros ir jonu saite, to vidū, NaCl.

Metālu kristālrežģis

Metālu kristālrežģi atšķiras no citiem kristālrežģu veidiem, jo to mezglpunktos atrodas gan neitrāli atomi, gan pozitīvi metālu joni, un daļa no metālu vērtības elektroniem brīvi pārvietojas pa metāla kristālrežģi. Šie elektroni ir kopīgi visiem metāla kristālrežģa joniem, šī iemesla pēc metālu kristālrežģos nav negatīvi lādētu jonu, bet tikai pozitīvi lādēti, jo jonam ir jāpiesaista papildus elektroni, lai tas būtu negatīvs, taču tos piesaistot tie vairs nebūtu kopīgi. Šos brīvos elektronus metālu kristālrežģos mēdz saukt arī par elektronu gāzi. Brīvie elektroni nosaka metālu un to sakausējumu elektrovadītspēju, siltumvadītspēju un gaismas atstarošanas spēju. Brīvo elektronu skaits nenosaka kušanas temperatūru.

Molekulu kristālrežģis

Molekulu kristālrežģi veido molekulas, kas var būt gan polāras, gan nepolāras. Vielām ar molekulu kristālrežģi ir samēra zema kušanas temperatūra. Tapēc tās parastos apstākļos ir gāzes vai viegli gaistoši šķidrumi un cietvielas.
Marks Stouns

Spēlētāja karjera

Pēc četrām Rietumu hokeja līgas kluba Brendonas "Wheat Kings" sastāvā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Stouns 2011.—12. gada sezonas nogalē, kad aizvadīja savu debijas spēli NHL kluba Otavas "Senators" sastāvā.
2012.—13. gada sezonu hokejists uzsāka Bingemtonas "Senators" sastāvā, sezonas gaitā četras spēles aizvadot arī Otavas "Senators" rindās. Otavas "Senators" sastāvā Stouns nostiprinājās 2014.—15. gada sezonā. To viņš noslēdza ar 64 rezultativitātes punktiem un bija otrs komandas rezultatīvākais spēlētājs aiz Ērika Kārlsona. Šo sasniegumu viņš atkārtoja arī 2015.—16. gada sezonā. 2017.—18. gada sezonā bija komandas rezultatīvākais spēlētājs, savukārt 2019. gada februārī tika aizmainīts uz Vegasas "Golden Knights", īsi pēc tam hokejistam ar komandu noslēdzot ilgtermiņa līgumu.
Kanādas izlases rindās kļuvis par 2016. gada pasaules čempionu. 2019. gadā izcīnījis sudraba medaļas. Stouns tika atzīts par visa turnīra vērtīgāko spēlētāju un tika iekļauts turnīra simboliskajā izlasē. Junioru vecumā spēlējis 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem, tajā izcīnot bronzas medaļas un turnīru noslēdzot kā viens no tā rezultatīvākajiem spēlētājiem.
2. gadsimts p.m.ē.

Pārskats

Romas Republika turpināja paplašināties kaimiņu teritorijās pievienojot Grieķiju un Ziemeļāfrikas krastu, pilnībā izpostot Kartāgas pilsētu. Romas ietekme bija jūtama Tuvajos Austrumos.
Anatolijs Šmits

Šahista karjera

Anatolijs Šmits kļuva pazīstams 1960. gadā, kad uzvarēja PSRS junioru čempionātā Maskavā. Pēc tam sekoja panākumi Latvijas čempionātos, kā arī piedalīšanās Latvijas izlases sastāvā dažādās PSRS komandu sacensībās. 1970. gadā tika izcīnīta 2. vieta PSRS Kausa izcīņā, kas notika pēc izslēgšanas sistēmas (finālā tika minimāli zaudēts lielmeistaram Dāvidam Bronšteinam).

Treneris

Vēlāk Anatolijs Šmits kļuva pazīstams kā šaha treneris. Viņš vairākkārt piedalījās dažādu Latvijas komandu sagatavošanā atbildīgām sacensībām. Īpaši jāatzīmē Anatolija Šmita piedalīšanās pasaules čempiones Nonas Gaprindašvili sagatavošanā titula aizstāvēšanas mačā pret Nanu Aleksandriju 1975. gadā. Pēc toreizējās pasaules čempiones uzvaras par sekmīgu darbu Gruzijas šaha federācija viņam piešķīra Gruzijas nopelniem bagātā trenera nosaukumu.
Salna pavasarī

Sižets

19. gadsimta beigas. Kalpone Madara mīl kalpu Andru, tomēr mantas dēļ apprec veco un bagāto Mālnieku saimnieku Miglu. Saimnieces dzīve Madaru padara arvien skarbāku un cietāku. Viņas nežēlība izpaužas pret māsas ģimeni un savu dēlu, kuram ļauj iet bojā pēc vīra nāves, domājot, ka Matīsiņš traucē viņas laulībām ar Andru. Kad Andrs kopā ar Madaras māsasmeitu dodas uz pilsētu, Madara izmisumā metas Daugavā.
Ingegerda

Eimunda sāga

Eimunda sāgas sākumā stāstīts par to, ka bijušais Norvēģijas ķēniņš Eimunds Hringsons kopā ar savu radinieku jarlu Ragnāru Agnarsonu un 600 vīru karadraudzi ieradās pie Holmgārdas (Novgorodas) ķēniņa Jarizleifa (Jaroslava) un viņa sievas Ingegerdas (Ingigerðr), lai noslēgtu savienību pret viņa pusbrāli ķēniņu Burizlafu (Borisu). Pēc brāļu Borisa un Gļeba sakaušanas 1019. gadā Jaroslavs aplenca Kijevu, bet Eimunds devās pie Palteskjas (Polockas) ķēniņa Vartilafa (konungr Vartilafr), kuram ķēniņš Jarizleifs bija izvirzījis teritoriālas pretenzijas. Ingegerda un viņas radinieks zviedru jarls Ragnvalds Olafsons (jarl Rögnvaldr Úlfsson) mēģināja nogalināt Eimundu.
Eimunda sāgā minēts, ka ķēniņš Brjačislavs sagūstīja ķēniņa Jaroslava sievu Ingegerdu. Savukārt pēc 1041. gadā noslēgtā miera līguma Brjačislavs un Jaroslavs vienojās par to, ka Brjačislavs kļuva par Kijevas vietvaldi, bet Jaroslavs paturēja virsvaru Novgorodā kā Krievzemes (Gardarīkes) galvaspilsētā. Par Polockas valdnieku kļuva ķēniņš Eimunds, bet jarls Ragnvalds Olafsons par Aldeigjuborgas (Ladogas) valdnieku. Kad 1044. gadā Brjačislavs nomira, par Kijevas lielkņazu kļuva Jaroslavs.
Strenču Psihoneiroloģiskā slimnīca

Strenču Psihoneiroloģiskā slimnīca ir Valsts SIA, kas atrodas Strenčos un sniedz psihiatrisko un narkoloģisko palīdzību, kā arī nodrošina sociālās aprūpes pakalpojumus.

Vēsture

1899. gadā pēc Vidzemes bruņniecības iniciatīvas tika nolemts celt Vidzemes guberņas psihiatrisko slimnīcu (tolaik: Vājprātīgo iestādi Strenčos, vācu: Livländische Landes-Irrenanstalt bei Stackeln), kuras būve sākās 1903. gadā. Projekta autors bija arhitekts Augusts Reinbergs. Slimnīca tika atklāta 1907. gada 10. februārī (28. janvārī pēc vecā stila), tās kompleksā ietilpa tiem laikiem moderna centrālapkure, elektrība, ūdensvads, noteksistēma, darbnīcas un palīgsaimniecība. Pirmais slimnīcas direktors bija Alberts Bērs (1907-1919). Sākotnēji iestādē bija 180 vietu, strādāja trīs ārsti, sešas māsas, viens feldšeris, astoņas vecākās un 55 jaunākās slimnieku kopējas u.c. Ārstniecībā, galvenokārt, tika izmantota darba un ūdens terapija. Tika izveidota bibliotēka, kurā notika dažādi sarīkojumi.
Latvijas Republikas valdība Strenču psihiatrisko slimnīcu pārņēma 1919. gadā, slimnieku skaits pieauga no 114 1919. gadā līdz 364 1940. gadā, slimnīcas komplekss tika papildināts ar saimniecības klēti, pagrabu, lopu kūti, betona eļļas pagrabu, kapliču ar sekcijas telpu un morgu. Slimnīcas direktori šajā laikā bija Hermanis Hildebrands (1920-1927) un Arvēds Sukurs (1927-1938, 1940-1942). Otrā Pasaules kara laikā 1943. gadā nacisti nošāva 294 psihiatriskās slimnīcas pacientus, viņu nogalināšanas vietā pēc kara uzcelts piemineklis. Slimnīcu izmantoja vācu armijas kara hospitāļa un izlūku skolas vajadzībām.
Pēc kara 1950. gadā slimnīcā tika ārstēti 403 slimnieki, pēc 1978. gada slimnieku skaits pārsniedza tūkstoti. Svarīgākās ārstniecības metodes bija insulīnterapija un elektrošoks, kopš 1957. gada sāka lietot neiroleptiskos līdzekļus. 1974. gadā sāka arī narkoloģisko slimnieku ārstēšanu.

Slimnīcas komplekss

Slimnīcas komplekss sastāv no vairākām paviljona tipa ēkām slimniekiem un saimniecības kompleksa. Harmonisku vidi veido slimnīcas parks, tajā uzstādīts piemineklis pirmajam slimnīcas direktoram A. Bēram un arhitektam A. Rainbergam. Pāri slimnīcas teritorijai joprojām paceļas 20. gadsimta sākumā projektētais skurstenis - ūdenstornis, kas ir industriālais piemineklis, viena no neparastākajām inženiertehniskajām būvēm Baltijā.
Koaksiālais kabelis

Koaksiālais kabelis ir elektriskā kabeļa tips, kuram ir iekšējais vara vadītājs, aptverts ar cauruļveida izolācijas slāni, kas pārklāts ar aizsargslāni. Pārsvarā koaksiālie kabeļi ir sastopami ar ārējo izolācijas pārklājumu. Kabeļa nosaukums radies, pateicoties ārējā izolatora un iekšējā vadītāja kopējai ģeometriskajai asij. Koaksiālo kabeli izgudroja angļu fiziķis, inženieris un matemātiķis Olivers Hevisaids, kurš patentēja tā dizainu 1880. gadā.
Koaksiālais kabelis ir pārvades līniju tips, ar kura palīdzību iespējams vadīt augstas frekvences elektriskos signālus ar minimāliem zudumiem. To pārsvarā izmanto telefonu tīklos, platjoslas interneta tīkla kabeļiem, uzturot kabeļtelevīzijas signālus un slēdzot radio uztvērējus pie to antenām. Šis kabelis atšķiras no citiem datu vadīšanas kabeļiem, jo tā spraudņi ir precīzā lielumā, kas vajadzīgs tā efektīvai darbībai.

Pielietošana

Koaksiālais kabelis tiek izmantots kā pārvades līnija radiofrekvenču signāliem. Tā izmantošana ietver barotājlīnijas, kas savieno radioraidītāju ar radiouztvērēju un tā antenu, datoru tīklu (piemēram, Ethernet) savienojumus, ciparaudio (S/PDIF), un kabeļtelevīzijas signālu izplatīšanu. Viena koaksiālā kabeļa priekšrocība pār cita veida radio pārraides līniju ir tā, ka ideālā koaksiālā kabelī elektromagnētiskais lauks, kas nes signālu, pastāv tikai telpā starp iekšējiem un ārējiem vadiem. Tas ļauj uzstādīt koaksiālos kabeļus blakus metāla priekšmetiem, piemēram, notekcaurulēm, bez jaudas zudumiem, kas rodas citu veidu pārraides līnijās. Koaksiālais kabelis nodrošina signāla aizsardzību no ārējiem elektromagnētiskiem traucējumiem.
Jonizētais ūdeņraža mākonis

Jonizētais ūdeņraža mākonis jeb tā sauktais H II reģions ir karstas gāzes un plazmas mākonis, kurā atrodas liels skaits ūdeņraža atomu jonizētā stāvoklī. Šādā mākonī "dzimst" jaunas zilgani baltas zvaigznes, kuras izstaro ultravioleto starojumu, kas jonizē apkārt esošās ūdeņraža molekulas. Jonizētā ūdeņraža mākoņa temperatūra ir ~ 7000 līdz 9000 K.
Gogoļa iela

Vēsture

Tagadējā Gogoļa iela ietver kādreizējo Lāču ielu un Stacijas ielu. Lāču iela atradās tagadējās Gogoļa ielas posmā no Turgeņeva ielas līdz Dzirnavu ielai, bet Stacijas iela savienoja 19. gadsimta 60. gados izveidoto Stacijas laukumu ar Lāču ielu. 1885. gadā Stacijas ielai klāt pievienoja Lāču ielu. Savukārt 1902. gadā, sakarā ar krievu rakstnieka Nikolaja Gogoļa nāves 50. gadadienu, ielu pārdēvēja par Gogoļa ielu. 20. gadsimta 30. gados iela tika pagarināta no Dzirnavu ielas līdz Lāčplēša ielai. Nosaukums vācu okupācijas laikā bija Salaspils iela (vācu: Kirchholmerstraße).

Ielas raksturojums

Gogoļa iela aizsākās Centra apkaimes dienvidu daļā, Stacijas laukumā, savienojumā ar 13. janvāra un Marijas ielu, iepretīm Raiņa bulvārim un virzās dienvidu virzienā. Iela caur tuneli, ieejot Maskavas forštates apkaimē, šķērso dzelzceļa uzbērumu un, virzoties garām Rīgas Centrāltirgum, nogriežās dienvidaustrumu virzienā. Līdz tunelim tai ir bruģakmens segums, pārējā garumā to klāj asfalts. Krustojas ar Gaiziņa ielu, kurai iepretīm atrodas Latvijas Republikas Satiksmes ministrija, un Turgeņeva ielu. Posmā starp Turgeņeva un Puškina ielām tā virzās garām Zinātņu akadēmijas augstceltnei. Aiz Puškina ielas krustojuma tā krustojas ar Jēzusbaznīcas un Dzirnavu ielām, nogriežas austrumu virzienā un tālāk iet kā četru joslu iela ar atdalītām brauktuvēm. Krustojas ar Strūgu ielu un Lāčplēša ielu un beidzas krustojumā ar Firsa Sadovņikova ielu.
SpaceX CRS-18

Derīgā krava

Dragon kopējā kravas masa augšupceļā bija 2312 kg.
Hermētiskais nodalījums bija piepildīts ar 1778 kg kravas (kopā ar iepakojumu). Transportkuģa hermētiskajā sekcijā atradās: zinātnisko eksperimentu aparatūra un materiāli (1192 kg), mantas un pārtika apkalpei (233 kg), stacijas rezerves daļas un aprīkojums amerikāņu segmentam (157 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aparatūra (179 kg), datoru piederumi (17 kg).
Nehermētiskajā kravas sekcijā bija kosmosa kuģu saslēgšanās adapters IDA-3 (534 kg).
No stacijas atpakaļ uz zemi tika nogādāta 1538,5 kg krava.

Lidojuma gaita

Dragon tika palaists 2019. gada 25. jūlijā 22:01:56 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 Full Thrust no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-40. 
Pēc derīgās kravas atdalīšanas raķetes pirmā pakāpe nosēdās Kanaveralas zemesraga laukumā LZ-1.
Kravas kuģis SKS sasniedza 27. jūlijā. 13:11 UTC to satvēra ar stacijas manipulatoru Canadarm2, ko vadīja Niks Heigs. Kosmosa kuģis tika pārvietots uz Harmony moduļa apakšējo pieslēgvietu; pilnībā pieslēgts 16:01 UTC.
19. augustā ar manipulatoru Canadarm-2 un Dextre no Dragon nehermētiskās kravas sekcijas izņemts saslēgšanās adapters IDA-3. 21. augustā tas tika pievienots pie Harmony moduļa piestiprinātā adaptera PMA-3.
27. augustā 12:25 UTC Dragon ar Canadarm2 palīdzību tika atvienots no Harmony moduļa. Brīvā lidojumā kravas kuģis palaists 14:59 UTC. Dragon 19:22 UTC uz 12 minūtēm 53 sekundēm iedarbināja dzinējus un veica noiešanu no orbītas. 20:21 UTC nolaižamais aparāts nolaidās Klusajā okeānā punktā aptuveni 123,6° R 32,5° Z.
Holosijivas nacionālais dabas parks

Holosijivas nacionālais dabas parks (ukraiņu: Голосіївський національний природний парк) ir aizsargājama teritorija Ukrainas galvaspilsētā. Holosijivas nacionālā dabas parka teritorija atrodas 
Kijevas dienvidu daļā, uz rietumiem no Dņepras, mežastepju zonas galējos ziemeļos. Parka teritorijas lielāko daļu aizņem meži ar 4232,8 hektāriem (vairāk nekā 90% teritorijas), bet purvu platība ir 66,2 hektāri un ūdenstilpju platība ir 45,9 hektāri.
Holosijivas parkā pārsvarā aug ozoli un skabārži. Tas ir vecs mežs, kur aug vairāk nekā 200 gadus veci un dažreiz vairāk nekā 300 gadus veci ozoli. Parkā ir vairāki velosipēdu maršruti.
Roberts Petrovickis

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru uzsāka 1990. gadā Čehijas Ekstralīgas klubā Trenčīnas "Dukla". Vēl ir spēlējis NHL klubu Hārtfordas "Whalers", Dalasas "Stars", Sentluisas "Blues", Tampabejas "Lightning" un Ņujorkas "Islanders" sastāvos. Tāpat, aizvadījis vairāks sezonas dažādu Eiropas valstu līgās.
2009.—10. gada sezonas otrajā pusē, kā arī 2010.—11. gada KHL sezonas otrajā pusē spēlējis Rīgas "Dinamo" sastāvā.
Dienvidrietumāzija

Vēsture

Pasaules senākās civilizācijas ir attīstījušās tieši Dienvidrietumāzijā. Kādreiz šajā reģionā pastāvējušas lielas un spēcīgas valstis - Izraēlas un Jūdas valstis, Asīriešu impērija, Babiloniešu impērija, Ahemenīdu impērija, Seleikīdu impērija, Sasanīdu impērija, Bizantijas impērija, Sefevīdu impērija, Osmaņu impērija un citas. 
Dienvidrietumāzija ir dzimtene islāmam, jūdaismam un citām monoteiskām reliģijām.

Ģeogrāfija

Dienvidrietumāzija atrodas uz dienvidiem no Austrumeiropas. Reģionu ieskauj 7 lielas jūras: Egejas jūra, Melnā jūra, Kaspijas jūra, Persijas līcis, Arābijas jūra, Sarkanā jūra un Vidusjūra. 
No ziemeļu puses reģions ir norobežots no Eiropas ar Kaukāza kalniem, no dienvidrietumiem tas ir norobežots no Āfrikas ar Suecas zemes šaurumu, bet austrumos reģions robežojas ar Centrālāziju un Dienvidāziju.
Daštekavirs un Daštelūts Irānas austrumos norobežo reģionu no pārējās Āzijas.

Klimats

Dienvidrietumāzija atrodas sausajā un pussausajā tuksneša zonā, kas bieži cieš no sausuma, bet satur arī plašus mežus un auglīgas ielejas. Daudzviet šajā reģionā pastāv ūdens trūkums, te aizvien vairāk pieaug pieprasījums pēc tīra ūdens.

Demogrāfija

Reģiona iedzīvotāju skaits pārsniedz 300 miljonus. Visvairāk apdzīvotās reģiona valstis ir Turcija un Irāna, katrā ap 75 miljoniem iedzīvotāju. Reģiona galvenā valoda ir arābu valoda, kas ir oficiālā valoda reģiona 14 valstīs. Galvenā ticība - islāms, pastāv arī ievērojamas kristiešu un ebreju kopienas. 
Lielākās etniskās grupas ir arābi, persieši, turki, kurdi un izraēlieši/ebreji.

Ekonomika

Dienvidrietumāzijas ekonomika ir daudzveidīga, reģionā novērojama ekonomiskā izaugsme. Šajā reģionā lielākā ekonomika ir Turcija, tai seko Saūda Arābija un Irāna. Reģionālajā ekonomikā nozīmīga rūpnieciskā nozare ir naftas ieguve, jo šajā reģionā atrodas vairāk nekā puse no pasaules naftas rezervēm un aptuveni 40 procenti no pasaules dabas gāzes rezervēm.
Bertolds Laskers

Biogrāfija

No 1881. līdz 1888. gadam studējis medicīnu Berlīnes Humboltu universitātē. Lielāko daļu savas dzīves pavadījis Berlīnē, kur bijis praktizējošs ārsts, kā arī piedalījies vietējos pilsētas šaha turnīros. 1881. gadā vienā Berlīnes šaha turnīrā dalījis pirmo vietu ar Zīgbertu Tarrašu, bet citā palicis otrais aiz Kurta fon Bardelebena. 1883. gadā dalījis 1.-4. vietu, taču papildu turnīrā palicis ceturtā vietā (uzvarējis Hermans fon Gotšalls). Lielāko panākumu guvis 1890. gada Berlīnes turnīrā, kad kopā ar savu brāli Emanuelu Laskeru dalījis pirmo vietu. 1891. gadā bijis otrais aiz Horeišio Karo. 1899. gada Berlīnes jaungada turnīrā bijis 10. vietā (uzvarējuši Teodors fon Ševe, Emīls Šallops un Horeišio Karo). Īsu laiku uzturējies ASV, kur 1902. gadā uzvarējis Ņujorkas štata šaha čempionātā.
Scuderia Toro Rosso

Pirmie gadi

2006. gadā Toro Rosso debitēja. Tās piloti bija itālis Vitantonio Liuci, kurš 2005. gadā nobrauca četras sacīkstes ar RBR komandas formulu. Otrs pilots bija debitants, Skots Spīds. Viņš kļuva par pirmo amerikāņu F1 pilotu kopš Maikla Andreti. Viņu lietotā šasija bija pielāgota Red Bull RB1, kurš pats bija pielāgots Jaguar R5. Komanda lietoja V10 dzinēju ar apgriezienu ierobežotāju. Togad visas pārējās komandas lietoja V8 dzinējus. Sezonas gaitā V8 dzinēji tika uzlaboti un spēja sasniegt pat 20 000 apgriezienu minūtē. Toro Rosso vadība pieprasīja papildu 500 apgriezienu piešķiršanu V10 dzinējiem, tomēr FIA atļāva tikai 300. Liuci izcīnīja komandas vienīgo punktu tosezon ASV Grand Prix. 
2007. gadā pilotu sastāvs paliek nemainīgs, komanda joprojām lieto modificētu pagājušā gada Red Bull komandas modeļa versiju (un nosauca to par STR2), taču iegūst iepriekšējā gada Ferrari motorus. Komanda sākumā demonstrē vāju sniegumu, piloti bieži izstājas. Pēc Eiropas Grand Prix abu pilotu vietas kļuva apdraudētas. Sebastians Fetels augusta sākumā kļuva par komandas otro pilotu, aizvietojot Skotu Spīdu. 2007. gada 10. augustā sekoja paziņojums, ka Sebastians Burdē sākot ar 2008. gadu aizvietos Vitantonio Liuci. 2008. gada Itālijas Grand Prix Toro Rosso aizvadīja ļoti veiksmīgu nedēļas nogali: kvalifikācijā Sebastians Fetels ieguva pirmo starta vietu, bet Burdē bija ceturtais. Sacīkstē Fetels uzvarēja.

Runas par pārdošanu un Bergera akciju pārpirkšana

2008. gada 18. martā komandas līdzīpašnieks Dītrihs Matešics paziņoja, ka komanda tiks izlikta pārdošanā un viņš vēlas atrast jaunu pircēju vēlākais līdz 2009. gada sezonas izskaņai. Šāda lēmuma iemesls bija vēlme koncentrēties uz pirmo komandu, Red Bull Racing, kā arī tas, ka sākot ar 2010. gadu pilnībā tiks aizliegta klientu šasiju lietošana, kas nozīmētu to, ka vajadzētu projektēt divas dažādas formulas. Aptuveni pusgadu vēlāk Matešics atzina, ka varētu komandu paturēt savā īpašumā, savukārt novembrī iegādājās Gerhardam Bergeram piederošos 50% akciju.