google/wiki40b huggingface dataset:
Robērs Maršāns

Karjera

Maršāns 1930. gados strādāja Parīzē par ugunsdzēsēju. Pēc Otrā pasaules kara viņš pārcēlās uz Venecuēlu, bet 1950. gados uz Kanādu, kur strādāja par mežcirtēju. 1960. gados viņš atgriezās Francijā, kur strādāja par dārznieku un vīna izplatītāju līdz 1987. gadam.
35 gadu vecumā Maršāns finišēja septītais 1946. gada Grand Prix des Nations sacensībās individuālajā braucienā. Riteņbraukšanai viņš atkal pievērsās 1978. gadā, piedaloties sacensībās. Sacensību braucēja karjeru viņš noslēdza aptuveni 89 gadu vecumā, ap to laiku finišējot Parīze—Bordo sacensībās, 600 kilometrus pieveicot 36 stundās. Maršāns turpināja treniņus arī pēc savas 100. dzimšanas dienas. 2012. gada februārī viņš uzstādīja Pasaules rekordu stundas braucienā trekā virs 100 gadu vecuma grupā ar rezultātu 24,250 km. 2014. gada janvārī viņš šo rekordu uzlaboja līdz 26,927 km. Starp šiem rekordiem viņš 2013. gada septembrī veica arī 300 apļus velodromā Lionā, nobraucot 100 kilometrus 4 stundās, 17 minūtēs un 27 sekundēs.
Maršāns ir Francijas komunistu partijas biedrs, kā arī CGT arodbiedrības biedrs ar visilgāko aktīvā biedra stāžu — 90 gadi.
Viņš aktīvi piedalījās 1936. gada streikos, kas veidoja pamatu mūsdienu Francijas darba attiecību likumiem.
2017. gada 4. janvārī Maršāns uzstādīja stundas rekordu trekā vairāk nekā 105 gadus veco dalībnieku grupā, veicot vienā stundā 22,547 km. Pēc finiša viņš izteicās: "Es būtu varējis nobraukt labāk, ja būtu redzējis 10 minūšu brīdinājuma zīmi, būtu minies nedaudz ātrāk".
2018. gada janvārī viņš paziņoja, ka vairs nemēģinās uzstādīt jaunus rekordus un ar velosipēdu brauks tikai savam priekam.
Užavas bāka

Bākas vēsture

Pirmā būve, kas bija ļoti līdzīga pašreizējai tika pabeigta 1879. gadā. 
Pirmajā pasaules karā bāka tika gandrīz pilnīgi sagrauta, jo vācieši to kā vienu no pirmajām celtnēm Latvijā bombardēja. Krievijas impērija 1. pasaules karā piedalījās vien pāris nedēļas, bet Kurzemes guberņa jau piedzīvoja vācu desanta uzbrukumus. Vācieši saspridzināja Užavas bāku un centās izsēdināt jūras desantu. Tas neizdevās, bet pēc dažiem mēnešiem Kurzemi ieņēma vācu karaspēks. "Užavas bākas bombardēšana Kurzemē. 6. augustā pulksten 10 no rīta piebrauca no jūras trīs ienaidnieku mīnu laivas, kuras mēģināja izcelt malā zaldātus, bet tika no mūsu robežsargu zaldātiem atsisti. Pēc tam no ienaidnieka mīnu laivām tika atklāta uguns uz bāku, kuru saārdīja. Ievainoto nav. Tika nonāvēti un ievainoti daži zirgi."
Pēc kara blakus uzstādīts koka pagaidu tornis ar signalizāciju. Atjaunošanas darbi pabeigti 1925. gadā. Būvmateriālus pieveda pa jūru no Ventspils ar prāmjiem, nogādāšanai krastā pārkrāva laivās, bet tālāk veda zirgu pajūgos. 1930. gadā kāpa pie bākas stiprināta ar kadiķu klūgu groziem, kas pildīti ar oļiem, kā arī novietoti lieli laukakmeņi. Bāka nedaudz bojāta arī 2. pasaules karā. Septiņdesmitajos gados krasts nostiprināts ar betona bluķiem. 1994. gadā veikts torņa un ēkas kapitālremonts.

Apraksts

Virs ķieģeļu dzīvojamās un dienesta ēkas ir balts, apaļš ķieģeļu mūra tornis, tā augstums kopā ar laternu ir 19 metri. Bākas laternas diametrs ir 3 metri, to izgatavojusi J. Pinča firma Vācijā. Zviedru AGA firmas gaismas aparāts - acetilēna kvēlgaisma, ap ko pulksteņa mehānisms grieza 4 starmetējlēcas. Uguns augstums 46,5 metri (balta uguns ar grupu zibšņiem). Bāka būvēta tuvu krastam un kāpa zem tās pakļauta abrāzijai.
Bastions

Bastions (no franču: bastione) ir piecstūrains ilglaicīgs nocietinājums, kurš izvirzīts cietokšņa stūrī. No bastiona var veikt pretinieka apšaudi nocietinājuma priekšā, kā arī veikt flankējošu apšaudi gar nocietinājumu malu. Bastiona veida nocietinājumi izveidojās Itālijā 16. gs. Tolaik, attīstoties artilērijai, nocietinājumi kļuva aizvien zemāki, jo mūru augstumam vairs nebija nozīmes. Bastioni tika būvēti līdz 19. gs. vidum.
Bastions pēc būtības ir lunets ar divām fasēm (priekšējās malas), diviem flankiem (sānu malas) un atklātu goržu (aizmugurējā daļa).
Divi blakus esoši bastioni savienojas ar kurtīni. Divi bastioni un kurtīne starp tiem kopā veido bastiona fronti. Vairākas bastionu frontes rada bastionu sistēmu.
Bastioni tika izmantoti daudzos Latvijā esošajos nocietinājumos. Piemēram, Daugavgrīvas cietoksnī ir seši bastioni, Daugavpils cietoksnī 8 bastioni.
Nātrija hipohlorīts

Izmantošana

NaClO ir spēcīgs oksidētājs, tam ir izteikta antiseptiska un dezinficējoša iedarbība. Tiek plaši izmantots par balinātāju kā sadzīvē, tā rūpniecībā; kā arī ūdens attīrīšanai un dezinfekcijai. Lieto medicīnā, pārtikas rūpniecībā un lauksaimniecībā par baktericīdu un sterilizējošu līdzekli. Nātrija hipohlorīta oksidējošās īpašības izmanto arī organiskajā sintēzē antranilskābes, hlorpikrīna, askorbīnskābes un citu vielu iegūšanai.

Interesanti fakti

Izdevums The 100 Most Important Chemical Compounds (Greenwood Press, 2007) uzskata, ka nātrija hipohlorīts pieder pie 100 pašiem svarīgākajiem ķīmiskajiem savienojumiem.
Elmārs Grēns

Biogrāfija

1959. gadā absolvējis Latvijas Valsts Universitātes Ķīmijas fakultāti. No 1958. līdz 1975. gadam bijis līdzstrādnieks Latvijas Zinātņu akadēmijas Organiskās sintēzes institūtā, no 1975. līdz 1991. gadam bijis nodaļas vadītājs, tāpat E. Grēns bijis direktora vietnieks zinātniskajā darbā (1975—1980). 1990. gadu sākumā bijis direktors Latvijas Zinātņu akadēmijas Molekulārajam bioloģijas institūtam. No 1993. līdz 2001. gadam bija Latvijas Universitātes Biomedicīnas pētījumu un studiju centra direktors, 2001. gadā kļuvis par zinātnisko direktoru. Laikā no 1995. līdz 1998. gadam viņš bija Latvijas Universitātes Senāta priekšsēdētājs.
Veicis pētījumus molekulārbioloģijā, gēnu tehnoloģijā, molekulārvirusoloģijā. E. Grēns publicējis vairāk nekā 340 zinātniskus rakstus. 1982. gadā saņēmis Augusta Kirhenšteina prēmiju, 1995. gadā — Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu, 2000. gadā — Latvijas Republikas Ministru kabineta balvu.
Pasaules kauss kalnu slēpošanā

Pasaules kauss kalnu slēpošanā ir ikgadējas kalnu slēpošanas sacensības. Pirmās Pasaules kausa sacensības notika 1967. gada 5. janvārī Bertesgādenā, Vācijā, slaloma distancē, kurās uzvarēja austrietis Heinrihs Mesners. Pirmās (un otrās) sezonas kopvērtējumā uzvarēja francūzis Žans Klods Kilī.
Sportisti Pasaules kausā sacenšas vairākās disciplīnās: slalomā, milzu slalomā, supergigantā, nobraucienā, kombinācijā (nobrauciens un slaloms). Sākotnēji sacensību apritē bija vienīgi slaloms, milzu slaloms un nobrauciens. Kombinācija tika ieviesta 1974.—1975. gada sezonā, savukārt supergigants — 1982.—1983. gada sezonā. Pašreizējā punktu sistēma tika ieviesta 1991.—1992. gada sezonā. Katrā sacīkstē punkti tiek piešķirti pirmajiem 30 sportistiem — 100 punkti uzvarētājam, 80 punkti 2. vietas ieguvējam, 60 punkti 3. vietas ieguvējam, tā līdz 1 punktam par 30. vietu. Sportists ar lielāko sakrāto punktu skaitu sezonas beigās iegūst Lielo kristāla globusu, katras atsevišķās disciplīnas kopvērtējuma uzvarētājs saņem Mazo kristāla globusu.
Pasaules kauss ir vienas no svarīgākajām sacensībām kalnu slēpošanā kopā ar Olimpiskajām spēlēm un Pasaules čempionātu.
Glicerīns

Atrašanās dabā

Glicerīns dabā ir sastopams dzīvnieku taukos, taukskābju esteru veidā.

Izmantošana

Glicerīnu lieto nitroglicerīna ieguvei un polimēru (krāsu bāzes) ieguvei. To pievieno šķidrumiem kā antifrīzu, kā arī izmanto vīna saldināšanai, liķiera ražošanā un parfimērijā.
1866. gada pagastu pašvaldību likums

1866. gada Baltijas guberņu pagastu pašvaldību likums (vācu: Landgemeinde-Ordnung für die Ostsee-Gouvernements, krievu: Положение о волостном общественном управлении 11 июня 1866 г.) bija Krievijas impērijas Baltijas provinču pagastu pašvaldību likums, kas stājās spēkā 1866. gada 19. februārī (3. martā pēc JS). Saskaņā ar to muižu pagastu vietā izveidojās pagastu zemnieku pašvaldības.
Pagastu pašvaldības ievēlēja pagastu sapulcēs, kurās piedalījās tikai saimniecību īpašnieki un nomnieki, bet bezzemnieki sūtīja vienu delegātu no katriem 10 pilngadīgiem vīriešiem. Saskaņā ar jauno likumu zemnieki paši pilnībā atbildēja par nodokļu nomaksu, ceļu labošanu, veco un slimo aprūpi, algu noteikšanu, budžeta apspriešanu, pagasta skolas skolotāja ievēlēšanu.
Likums zaudēja spēku pēc jauna Latvijas Republikas pašvaldību likuma pieņemšanas 1922. gadā.

Priekšvēsture

Pēc Livonijas kara un agrākās feodālo vasaļu sistēmas sabrukuma, nodibinoties dzimtbūšanai, agrākie zemnieku pagasti lielā mērā zaudēja savas pašpārvaldes tiesības un par galveno pašpārvaldes orgānu kļuva muižas. Zemes un zemnieku statusa reformas Baltijas provincēs sākās ar 1803. gada dekrētu "Par brīvajiem arājiem", kas atļāva laist brīvībā dzimtļaudis un pārdot tiem zemi. Zemnieki turpmāk bija piesaistīti pie muižas pagasta, nevis pie dzimtkunga personas un ar viņiem vairs nevarēja apieties kā ar kustamo īpašumu. 1804. gadā tika izdots arī vietējais "Igaunijas zemnieku likums", taču tas neparedzēja zemes mērīšanu un novērtēšanu. 1807. gadā Napoleons atcēla dzimtbūšanu Varšavas hercogistē. 1809. gadā izdeva "Papildus punktu zemnieku likumam".
1816. gadā izdeva "Brīvlaišanas likumu Igaunijā", 1818. gadā "Brīvlaišanas likumu Kurzemē", 1819. gadā "Brīvlaišanas likumu Vidzemē", pēc kuru stāšanās spēkā zemnieku saimniecības bija nevis vairs dzimtnomā, bet gan mūža lietošanā.
1849. gadā stājās spēkā Agrārais likums, saskaņā ar kuru zemi sadalīja 3 kategorijās: muižas, zemnieku un kvotas zeme. Muižu saimniecības pārgāja no klaušu darba uz naudas nomu. Zemnieki ieguva tiesības uz zemes nodošanu mantojumā un sāka aktīvi izpirkt mājas, hipotekāros kredītus deva Rentes banka.
Saskaņā ar zemnieku brīvlaišanas likumiem izveidoja muižu pagastu sapulces, kuras parasti sasauca un vadīja pagasta vecākie. Tās varēja sasaukt arī muižas policija vai pagasttiesa.

Stāvoklis Latgalē

Latgalē, ko 19. gadsimtā veidoja trīs Vitebskas guberņas apriņķi, zemnieku brīvlaišana notika tikai 1861. gada 19. februārī. Zemnieki ieguva brīvību un tiesības rīkoties ar savu īpašumu, bet zeme palika iepriekšējo īpašnieku rokās. Tika saglabātas ciema kopienas - zemniekiem iedalītā zeme parasti kļuva par visas kopienas lietošanā esošu zemi, bet pēc tās izpirkšanas par kopienas īpašumu.
Latgales pagastu sapulcēs, pēc vajadzības sasauca pagasta vecākais vai muižnieks, piedalījās visi saimnieki un vēlētās pagasta amatpersonas. Pagasta sapulces kompetencē bija pagasta amatpersonu vēlēšanas un kontrole, policijas un bāriņu lietas, lēmumi par kopējās zemes lietošanu un ģimeņu dalīšanos, pagasta magazīna, pagasta lāde, nespējnieku un skolu lietas, nodokļu repartīcija u.c.
Piramīda

Vispārējas piramīdas formulas

Piramīdas sānu virsmas laukums ir visu tās sānu skaldņu laukumu summa: 
, kur S1, S2, S3 .. ir sānu skaldņu laukums
Tilpuma aprēķināšanas formula: 
,kur H ir piramīdas augstums.
Laukums pilnai virsmai:
, kur S(s.v.) - sānu virsmas laukums.

Raksturīgie leņķi piramīdā

Leņķi, ko veido piramīdas sānu skaldne ar pamata plakni, sauc par divplakņu kakta leņķi pie pamata.
Lai šo leņķi noteiktu, bieži vien jālieto triju perpendikulu teorēma (TPT). 
Leņķi, ko veido piramīdas sānu šķautne ar tās projekciju pamata plaknē, sauc par leņķi starp sānu šķautni un pamata plakni.
Leņķi, ko veido piramīdas vienas skaldnes divas sānu šķautnes, sauc par leņķi pie piramīdas virsotnes.

Triju perpendikulu teorēma

Triju perpendikulu teorēma savu nosaukumu guvusi no tā, ka sasaista trīs perpendikularitātes faktus – perpendikulu pret plakni, taisnes plaknē perpendikularitāti pret slīpni, taisnes plaknē perpendikularitāti pret slīpnes projekciju.
Ir spēkā arī apgrieztā teorēma:
Ja taisne, kas atrodas plaknē, ir perpendikulāra pret slīpni, tad tā ir perpendikulāra arī pret šīs slīpnes projekciju.

Nošķelta piramīda

Par nošķeltu piramīdu sauc piramīdas daļu, kas atrodas starp tās pamatu un pamatam paralēlu plakni.
Nošķeltas piramīdas sānu skaldnes ir trapeces.

Formulas

Nošķeltas piramīdas pilnas virsmas laukumu aprēķina, izmantojot šādu formulu:
, kur S(s.v.) - sānu virsmas laukums, S(pamats1) - apakšējā pamata laukums, S(pamats2) - augšējā pamata laukums.
Nošķeltas piramīdas tilpumu aprēķina, izmantojot formulu:
, kur S1 un S2 – pamatu laukumi, bet H – nošķeltās piramīdas augstums.

Nošķelta regulāra piramīda

Nošķeltu piramīdu, kas iegūta, regulāru piramīdu šķeļot ar plakni, kura paralēla pamatam, sauc par regulāru nošķeltu piramīdu.
Sānu skaldnes ir vienādas vienādsānu trapeces. 
Nošķeltas regulāras piramīdas sānu virsmas laukumu var aprēķināt, izmantojot šādu formulu:
, kur h - sānu augstums, P1 un P2 - pamatu perimetri.
Berner

Vēsture

1883. gadā norvēģis Sērens Berners (Sören Berner) Helsinkos dibināja savu uzņēmumu, lai importētu siļķes no Stavangeres. Kad tirdzniecība pieauga, viņš vairumtirdzniecībā sāka piedāvāt arī citas zivis, kā arī delikateses: marcipānu, lakricu, rozīnes un kafiju.
1920. gados uzņēmums sāka papīra eksportu.
1930. gados Berner sāka importēt mākslīgo mēslojumu lauksaimniecībai. Vēlāk sāka importēt arī cita veidu produkciju. 
1950. gados uzņēmums pievērsās kosmētikai. Tika atvērta pirmā rūpnīca Hertoniemi, Helsinku tuvumā.
1960. gados uzcelta tehnoloģiskās ķīmijas rūpnīca un sākts automašīnu imports. 
1970. gados Berner izveidoja sporta nodaļu, piedāvājot produktus aktīvajai atpūtai; izveidota pārtikas produktu nodaļa un autopacēlāju nodaļa.
1980. gados uzņēmums sāka virtuves tīrīšanas līdzekļu biznesu, nopērkot uzņēmumu Facotek Ky.
1990. gados Berner no Alko iegādājās mazgāšanas, kopšanas un dezinfekcijas līdzekļu biznesu. No Sareko Agro nopirkts augu aizsardzības bizness. 1994. gadā Igaunijā dibināts meitas uzņēmums Berner Eesti Oü, kas nodarbojas ar produkcijas izplatīšanu Baltijas valstīs, galvenokārt ar augu aizsardzības līdzekļiem. 1998. gadā no Instrumentarium nopirkts kosmētikas uzņēmums Bergenheim Yhtiöt.
2001. gadā Berner no Unilever nopirka LV kosmētikas biznesu. 2001. gadā nopirkts Zviedrijas augu aizsardzības līdzekļu vairumtirgotājs Gullviks (to vēlāk apvienoja ar Bröderna Berner Handels AB). 2004. gadā no Noiro (tagad Lumene) nopirkta kosmētikas līnija Herbina. 2005. gadā Berner nopirka gumijas apavu uzņēmumu Nokian Jalkineet, kurš 1990. gadā bija atdalīts no Nokia. 2007. gadā no Altia nopirkts Rajamäen etiķa bizness.
2008. gadā tika nolemts visas loģistikas operācijas apvienot vienā centrā Viinikkala Vantā. Centrs tika atvērts 2009. gada 14. janvārī.
2009. gadā iegādāts Konstrumed Oy, kas pievienots Veselības un zinātnes nodaļai.

Berner Latvijā

Rīgā atrodas Igaunijā reģistrētā meitas uzņēmuma Berner Eesti Oü pārstāvniecība, kas nodarbojas ar agroķīmijas un mēslošanas līdzekļu izplatīšanu Latvijā.
Mākoņi

Mākoņi ir atmosfēras ūdens tvaiku kondensēto produktu sakopojums sīkos ūdens pilienos vai ledus kristālos lielā daudzumā. Mākoņiem ir svarīga nozīme ūdens riņķojumā dabā, tie var pārvietoties tūkstošiem kilometru attālumā, līdz ar to pārnesot un pārdalot milzīgas ūdens masas.
Mākoņiem ir būtiska nozīme klimatā, jo tie regulē Saules enerģijas daudzumu, kas nonāk līdz Zemes virsmai un Zemes enerģijas daudzumu, kas atstarojas atpakaļ Visumā. Jo vairāk enerģijas uztver mūsu planēta, jo siltāks ir klimats. Jo mazāk enerģijas nonāk līdz zemei, jo kļūst aukstāks.
Ja nebūtu mākoņu, nevarētu rasties ne lietus, ne sniegs vai krusa. Mākoņi ir viens no dabas brīnumiem, tiem var būt visdažādākās formas un veidi: mazi un balti; tumši un draudoši; kā kokvilnas pogaļas vai milzīgas saulespuķes; plāns palags vai bieza sega; balti, pelēki, zaļi vai melni — cēli sarkani vai maigi rozā, kad saules stari atstarojas tajos neilgi pirms saulrieta.
Ilga mākoņu eksistence izskaidrojama ar daļiņu lēnu krišanu (pilieni 1–10 mm rādiusā krīt ar ātrumu 0,05—1,2 cm/s), augšupejošā gaisa turbulentā kustība veicina ūdens tvaika pieplūdi un jaunu daļiņu veidošanos.

Mākoņu izkliedēšana

Mūsdienās ir iespēja izkliedēt pārdzesētus mākoņus un miglu, kā arī iedarboties uz bīstamiem krusas mākoņiem. Lai izkliedētu pārdzesētus mākoņus un miglu, tajos ievada aukstuma aģentus — sausā ledus daļiņas vai ledus veidojošas daļiņas (sudraba jodīdu u.c.), kas veicina kristāliska ledus rašanos, kurš izkrīt no mākoņiem, samazinās tvaika spiediens, pilieni iztvaiko, un mākoņi (migla) izklīst.
2011. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi

Šajā lapā ir apkopoti visu 2011. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas izlašu sastāvi.
Artūrs Laiviņš

Dzīves gājums

Dzimis 1893. gada 9. septembrī Ķēču pagasta (tagad Nītaures pagasts) "Rezguļos" krodzinieka ģimenē. 1912. gadā beidza Rīgas N. Mironova komercskolu un 1914. gadā iestājās Rīgas politehniskā institūta ķīmijas nodaļā. 1. pasaules kara laikā Krievijā Sibīrijas Tirdzniecības bankas Maskavas nodaļas vadītājs, pēc nacionalizācijas — tirgotājs Maskavā.
1920. gadā atgriezies Latvijā. 1920. gadā kopā ar R. Ekmani atvēris ziepju fabriku, 1924. gadā ar Pēteri Šulcu — makaronu fabriku "Pēteris Šulcs un B-drs". Rīgas Tirgotāju savstarpējās kredītbankas padomes loceklis.
1940. gadā pēc padomju okupācijas strādājis Lipājas pulksteņu rūpnīcā "Kursa". Vācu okupācijas laikā iecelts par tās vadītāju. Latvijas Centrālās padomes biedrs, darbojies Militārajā sekcijā, sagādājis ieročus.
1944. gadā devies uz Vāciju. 1946. gadā iestājies Latvijas pretošanās kustības dalībnieku apvienībā. Miris 1949. gada 14. novembrī Sengvardenā (tagad Vilhelmshāfenes daļa), Lejassaksijā. Apglabāts Oldenburgas kapos, Vācijā
Veksiloloģija

Veksiloloģija (no latīņu: vexillum un grieķu: λογος) ir zinību nozare par karogiem. Ar terminu vexillum apzīmēja Romas leģionā lietotos veksiloīdus, kas savukārt ir vārda vela (bura) deminutīvs.
Terminu, iespējams, ieviesis 1957. g. daudzu grāmatu un rakstu par karogiem autors amerikāņu zinātnieks Vitnijs Smits (Whitney Smith). Iesākumos, kā arī reizumis mūsdienās, veksiloloģija tika uzskatīta par heraldikas apakšnozari. Dažkārt tā tiek uzskatīta par semiotikas nozari. Starptautiskā Veksiloloģijas Asociāciju federācija veksiloloģiju formāli definējusi kā "zinību kopuma par visu veidu, formu un funkciju karogu radīšana un attīstība un uz tā bāzētas zinātniskas teorijas un principi". Šīs zinību nozares speciālistu sauc par veksilologu, bet personu, kas nodarbojas ar karogu radīšanu - par veksilogrāfu.
Katru otro gadu tiek organizēts Starptautiskais Veksiloloģijas kongress (ICV). 2007. gada kongress notika Berlīnē, 2009. gada kongress tiek rīkots Jokohamā. Veksiloloģiskās tīmekļa aktivitātes lielākoties centrējas ap Flags of the World vietni un tās adresātu sarakstu.
LMDS

Local Multipoint Distribution Service (LMDS) ir bezvadu platjoslas datu pārraides tehnoloģija, kas ļauj pārraidīt datus ar lielu ātrumu un lielos attālumos izmantojot mikroviļņu radio diapazonu.Visbiežāk izmanto punkts—daudzpunkts LMDS sistēmas, kas darbojas licencētajos frekvenču diapazonos. Parasti tās ir augstākās frekvenču joslas 26—30GHz diapazonos, kas ļauj sasniegt lielāku kapacitāti, taču samazina attālumu no raidītāja līdz terminālim, kā arī pieprasa tiešo redzamību starp antenām. Nav iespējama mobilitāte — stacionāra instalācija ar komplicētu antenu regulēšanu. Šīs sistēmas ir tiešs konkurents tādiem tradicionālajiem pakalpojumiem, kā DSL, ciparu nomātās līnijas vai frame relay.
Zerão

Vēsture

1990. gadā Zerão celtniecības darbi bija pabeigti. Tas tika nosaukts par Airtona Sennas stadionu (portugāļu: Estádio Ayrton Senna), par godu traģisko bojā gājušajam Formula 1 pilotam. Atklāšanas spēle notika tā gada 17. oktobrī, Independente pārspējot Trem ar 1-0. Vārtus guva Independente spēlētājs Mirandinja. Stadiona apmeklējuma rekords ir 10 000, tas tika uzstādīts atklāšanas spēlē.
1994. gadā pēc Miltona de Souzas Korrejas nāves stadions tika nosaukts viņa vārdā, Estádio Milton Corrêa.
Inta Čaklā

Biogrāfija

I. Čaklā (dzimusi Zariņa) studējusi Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļā (1959—1964). Pēc studiju beigšanas viņa sāk strādāt Raiņa Literatūras vēstures un mākslas muzejā. 1967. gadā publicēta viņas pirmā recenzija — par J. Plotnieka dzejas krājumu "Ar liesmu ledus deg". No 1976. līdz 1987. gadam viņa strādā laikrakstā "Literatūra un Māksla", regulāri publicē recenzijas un problēmrakstus. Sadarbojusies arī ar laikrakstiem "Padomju Jaunatne", "Diena" un "Kultūras Forums", žurnāliem "Karogs" un "Latvju Teksti", publicējusi pārskatus par literatūru almanahā "Kritikas gadagrāmata". No 1987. līdz 1994. gadam viņa ir redaktore izdevniecībā "Liesma", pēc tam redaktore apgādos "Nordik" un "Tapals".
No 1963. līdz 1966. gadam I. Čaklā bija laulībā ar dzejnieku Māri Čaklo. I. Čaklajai ir meitas Linda un Maija, viņas dēls Ēvalds Lācis ir animācijas filmu režisors.
Viņa vairākkārt rakstījusi recenzijas un apceres par Knutu Skujenieku. Vizmu Belševicu, Imantu Ziedoni, Eriku Ādamsonu, Uldi Bērziņu un citiem dzejniekiem, sekmējusi latviešu literatūras kritikas atbrīvošanos no socreālisma kanonu dogmām 70. gados. I. Čaklā sastādījusi daudz grāmatu un rakstu izdevumu.
1999. saņēmusi žurnāla "Karogs" balvu par gada labāko publikāciju literatūrkritikā. 2004. gadā I. Čaklā saņēmusi Literatūras gada balvu par mūža ieguldījumu literatūrā. 2013. gadā izdota I. Čaklās literatūrkritisko rakstu un recenziju izlase "Kas dzīvo vārdos", tajā apkopoti vairāk nekā 40 gadu garumā tapuši teksti.
Baldones novada ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Spāņu vairogs (klasiskā, taisnstūra vairoga forma ar pusapļa pēdas daļu), sudraba laukā sarkana vāvere ar dabiskas krāsas priežu čiekuru ķepās. Vairoga galvā zilā laukā trīs sudraba pilieni.
Valdemāra tilts

Vēsture

Vērmahta atkāpšanās laikā 1944. gada oktobrī uzspridzināja Pontonu tiltu un nogremdēja Daugavā. 1944. gada 1. decembrī Krišjāņa Valdemāra ielas galā Sarkanās armijas sapieri pēc I. Stoļarskas projekta sāka koka tilta celtniecību pēc Langera sistēmas, kas bija līdzīgs agrākā Lībekas tilta (1917-1924) projektam. Kokmateriālus steidzamības kārtā bez antiseptikas sagatavoja Jaunciema kokzāģētavā un tiltu atklāja 1945. gada 15. martā. Tilts bija 564 metrus garš, bet tikai 7 metrus plats, pār to veda vienas tramvaja sliedes.
Kad 1957. gadā pabeidza Oktobra (Akmens) tilta būvniecību, paralēli Valdemāra tiltam pārvietoja jauno pontontiltu. Valdemāra tilts tika lietots līdz 1950. gadu beigām, to nojauca 1964. gadā.

Projekta autore

Valdemāra tilta projekta autore bija Maskavā dzimusī PSRS inženiere I. Stoļarska (И. А. Столярская), kas pēc tilta atklāšanas sniegtajā intervijā teica, ka ir "priecīga par iespēju piedalīties šajā darbā un ar to kalpot jaunajai padomju republikai Latvijai un draudzīgajai latviešu tautai".
Dzelzavas pagasts

Daba

Pagasts atrodas Vidzemes augstienes austrumdaļā, Adzeles pacēlumā un Gulbenes paugurvalnī, dienvidaustrumu stūrī iesniedzas Lubāna līdzenums. Augstākais paugurs ir 161,6 m vjl ziemeļaustrumos no Skutāneļmiem. Pagasta zemākais punkts atrodas Liedes upes ielejā (99 m vjl). Lielākie purvi ir Zosu purvs (495 ha) un Skuķu purvs (239 ha). Nozīmīgākā dabas bagātība ir kūdra.

Vēsture

1935. gadā Madonas apriņķa Dzelzavas pagasta platība bija 59,74 km² un tajā dzīvoja 1700 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Dzelzavas un Liedes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Dzelzavas ciems ietilpis Gulbenes apriņķī (1947-1949) un Cesvaines (1949-1956) un Madonas (pēc 1956. gada) rajonos. 1954. gadā Dzelzavas ciemam pievienoja likvidēto Liedes ciemu un Virānes ciema kolhoza «Tērauds» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. Administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Dzelzavas pagastam pievienota daļa bijušo Cesvaines un Virānes pagastu. 2009. gadā Dzelzavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Madonas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Dzelzava (pagasta centrs), Aizpurve, Bučauska, Jaunbakani, Kroņmuiža, Tūjāni.

Transports

Pagastu šķērso valsts nozīmes 1. šķiras autoceļi Pļaviņas—Madona—Gulbene (P37), Lubāna—Dzelzava (P83) un vietējas nozīmes 2. šķiras autoceļi Bučauska—Virāne (V861), Dzelzava—Padoms (V862) un Biksēre—Aizkuja—Dzelzava (V864).
Cauri pagastam iet arī dzelzceļa līnija Pļaviņas—Gulbene (celtniecība sākta 1903. gadā). Pagastā ir viena dzelzceļa stacija Dzelzava, agrāk bija arī stacija Degas, kas mūsdienās likvidēta.