google/wiki40b huggingface dataset:
NAVTEQ

Vēsture

1985. gadā Barry Karlin un Galen Collins dibināja uzņēmumu Marlin & Collins, Inc., lai izstrādātu navigācijas programmatūru. Uzņēmums saņēma finansējumu, lai digitalizētu Sanfrancisko apkārtni. 1987. gadā izlaists pirmais produkts DriverGuide, kas bija datorizēts kiosks īres mašīnu aģentūrās un viesnīcās, kuros varēja izdrukāt plānotā maršruta lapas.
1980. gadu beigās uzņēmums pārdēvēts par Navigation Technologies Corporation.
1990. gados uzņēmums mainīja biznesa modeli, licencējot kartes, lai tas varētu izmantot citi aparatūras izstrādātāji.
1990. gadu sakumā uzņēmumu nopirka Philips Electronics un investēja gandrīz 600 miljonu USD, lai veidotu datubāzi automašīnu ierīcēm.
2004. gadā uzņēmums kļuva publisks un tā akcijas februārī sāka kotēt Ņujorkas fondu biržā. Jaunais nosaukums NAVTEQ.
2007. gadā iegādāts satiksmes informētājs Traffic.com.
2007. gadā NAVTEQ iegādājās ASV tūrisma kartogrāfijas uzņēmumu The Map Network.
2007. gada 1. oktobrī Somijas mobilo telefonu ražotājs Nokia paziņoja, ka vēlas iegādāties NAVTEQ par 8,1 miljardiem USD. Eiropas Komisija 2008. gada jūlijā atļāva šo darījumu. NAVTEQ Nokia sastāvā turpināja darboties kā neatkarīgs uzņēmums. NAVTEQ pakalpojumi iekļauti Nokia zīmolā Ovi Maps (tagad HERE).
2008. gada 20. novembrī paziņots, ka NAVTEQ iegadāsies Vācijas satiksmes pakalpojumu uzņēmumu T-Traffic Systems GmbH; darījums pabeigts 2009. gada janvārī.
2009. gada novembrī 2 gadus agrāk Nokia iegādātais mobilās tirgzinības uzņēmums Enpocket iekļauts NAVTEQ un pārdēvēts par NAVTEQ Media Solutions.
2009. gadā nopirkts mobilās tirgzinības uzņēmums Acuity Mobile.
2010. gada decembrī NAVTEQ iegādājās uzņēmumu Kalifornijā bāzētu Trapster, kas interneta vietnē un mobilajās ierīcēs rāda informāciju par policistiem, fotoradatiem, infrasarkanajām kamerām, sastrēgumiem un citiem brīdinājumiem  uz ceļiem.
2011. gadaā Nokia paziņoja, ka NAVTEQ tiks pilnībā iekļauts Nokia struktūrā. Uz NAVTEQ un Devices & Services nodaļas bāzes izveidota  biznesa grupa Nokia Location & Commerce.
Iecavas slaktiņš

Iecavas slaktiņš bija apšaude Iecavas pagastā 1997. gada 20. septembrī, kuras rezultātā gāja bojā 7 cilvēki un viens tika ievainots. Šāvējs — Jurijs Čubarovs — pēc notikuma izdarīja pašnāvību.

Priekšvēsture

Jurijs Čubarovs iegādājās "Mūrniekus" 1970. gadu beigās vai 1980. gadu sākumā un vēlējās pārcelties uz turieni dzīvot. Pēc tam, kad Latvijas Republika atguva neatkarību, Koškinu ģimene atguva zemi ap šo ēku, tādēļ starp Čubarovu un Koškinu ģimeni izcēlās strīdi. 1997. gada aprīlī "Mūrnieku" ēka nodega. Policija par ugunsnelaimes iemeslu atzina pārkurinātu krāsni un bojājumus dūmvadā, taču Čubarovs notikušajā vainoja Koškinus. Viņš pārcēlās uz dzīvi nelielā vagoniņā, kas atradās pie "Mūrniekiem".
Čubarovam piederēja četri šaujamieroči, taču licence to glabāšanai izbeidzās 21. jūlijā. 1. augustā tika izsūtīta pavēste par ierašanos policijā, uz ko viņš nereaģēja. 18. septembrī notika reids, kura laikā policija ieradusies arī Čubarova dzīvesvietā, taču viņš nav bijis mājās.

Apšaude

Apšaude notika 1997. gada 20. septembrī Iecavas pagastā, aptuveni 10 km no Iecavas. Kartupeļu laukā pie "Mūrnieku" mājām 11 cilvēki vāca kartupeļus. Ap pulksten 11 Jurijs Čubarovs ar savu "Lada Ņiva" piebrauca pie īpašuma. Pēc tam, kad talcinieki paēda pusdienas, ap pulksten 14 Čubarovs no pagalma aizbrauca līdz kombainam un, bruņojies ar vismaz diviem šaujamieročiem, atklāja uguni uz talciniekiem. Septiņi cilvēki tika nogalināti, bet viens — Guntars Grīva — tika ievainots plaušās un plecā un ievietots Bauskas slimnīcas, kur viņam tika veikta operācija. Pārējie trīs kartupeļu talkas dalībnieki izglābās.
Pēc notikušā aptuveni 200 policijas darbinieki un zemessargi uzsāka pie "Mūrniekiem" esošā meža pārmeklēšanu. Kopumā slepkavas meklēšanā tika iesaistīti aptuveni 500 cilvēki. Tas bija plašākais šāda veida pasākums kopš Latvijas neatkarības atjaunošanas. Jurija Čubarova līķis tika atrasts nākamajā dienā ap pulksten 17 vakarā, aptuveni 2 km no "Mūrnieku" mājām. Viņš bija iegājis mežā un ielīdis zvēru izraktā un ar nātrēm aizaugušā alā ar kājām pa priekšu. Viņš bija paņēmis līdzi divus šaujamieročus, no kuriem viens tika izmantots apšaudē. Pie līķa sēdēja viens no Čubarova suņiem.
25. septembris Iecavā bija sēru diena. Visi bojā gājušie, tai skaitā Čubarovs, tika apglabāti 26. septembrī.
Liborijs Depkins

Dzīvesgājums

Dzimis 1652. gada 30. augustā Madlienas draudzes novada luterāņu mācītāja Hieronīma Depkina un viņa sievas Katrīnas fon Dammas ģimenē. Viņa vecāki mira 1657. gadā, kad Otrā Ziemeļu kara laikā izpostīto Vidzemi bija pārņēmis bads un mēris. Mācījās Rīgas bāreņu skolā un Domskolā. 1672. gadā viņš sāka teoloģijas studijas Greifsvaldes, tad Rostokas, Helmštetes universitātēs (1672) un Braunšveigas Collegium Carolinum (1673). Pēc studiju noslēguma Leipcigas universitātē Depkins 1676. gadā atgriezās dzimtenē un iestājās Zviedrijas karadienestā kā Knoringa pulka mācītājs, tulkoja Kārļa XI kara likumus latviešiem, kuri dienēja Zviedru Vidzemes armijā.
1680. gadā Depkins kļuva par Rīgas domskolas rektoru, bet 1681. gadā viņu iecēla par Limbažu draudzes novada mācītāju. Šajā gadā viņš apprecējās ar prāvesta Bartolomeja Štībnera (Stübner) meitu Annu, viņiem piedzima divi dēli Bartolomejs (1682–1746) un Georgs, meita Ģertrūde Elizabete.   
1690. gada 22. martā Depkinu iesvētīja par Rīgas Jāņa baznīcas latviešu draudzes mācītāju. 1699. gadā viņš piedalījās latviešu dziesmu grāmatas Lettische Postill izdošanā, kurā bija ievietoti paralēlie G. Manceļa teksti.
Pēc Lielā Ziemeļu kara sākuma 1701. gadā viņu iecēla par Rīgas pilsētas konsistorijas piesēdētāju. Kara laikā viņš strādāja pie Zviedrijas armijai domātās  latviešu-vācu, vācu-latviešu vārdnīcas (publicēja paraugu ar 65 vārdiem un lūgumu lasītājiem tos papildināt līdz 1200 vārdiem) un "Vācu-zviedru-poļu-latviešu vārdnīciņas" (Worterbuchlein, 1705) ar 1000 vārdiem 114 lappusēs. 1704. un 1705. gadā Depkins strādāja pie 16 000 vārdu lielas latviešu-vācu vārdnīcas izveides, kas palika manuskripta formā un glabājas Latvijas Universitātes Akadēmiskajā bibliotēkā.
Miris 1708. gada 12. decembrī Rīgā.
Triass

Nogulumieži Latvijā

Triasa periodā jūra klāja vienīgi Latvijas rietumdaļu, tādēļ šī perioda nogulumi atrodami vienīgi Kurzemē. Triasa nogulumi sastāv pārsvarā no smilšakmens, merģeļiem un māla. Tos var atrast Loses krastos, Ventas krastos un Nīgrandē.
Hēta

Hēta (Ͱ, ͱ;grieķu: ἧτα) - grieķu alfabēta burts. Cēlies no feniķiešu burta  — hets.
Goldži komplekss

Plātnīškomplekss jeb Goldži komplekss ir šūnas organoīds, kuru veido saplacinātas cisternas, caurulītes un pūslīši. Plātnīškomplekss ir eikariotiskās šūnas sastāvdaļa. Tas parasti atrodas starp endoplazmatisko tīklu un membrānu. Goldži kompleksa sirpjveida cisternas vidusdaļā ir saplacinātas. Tās bieži vien ir novietotas grupās pa 4-8. Goldži kompleksā pa endoplazmatiskā tīkla kanāliem nokļūst šūnā sintezētās vielas.
LP (dziedātāja)

Dzīvesstāsts

Dzimusi 1981. gadā. Viņas vectēvi bija itāļi no Neapoles un Palermo. Viņas māte ir neapolitāniete un tēvs ir sicīlietis un īrs. 1996. gadā viņa pārvācās uz Ņujorku un pieņēma pseidonīmu "LP". 2010. gadā pārvācās uz Losandželosu. Savu pirmo dziesmu autores darbu veica, kad uzrakstīja Riannas dziesmu "Cheers", kura iznāca 2010. gada 12. novembrī Riannas piektajā albumā "Loud". Laura Pergolici ir arī Kristīnas Agileras dziesmas "Beautiful People" autore. Sadarbojās ar tādiem izpildītājiem kā grupa Backstreet Boys un Šēra.
2015. gada 20. novembrī izlaida dziesmu "Lost on You", kura ieņēma pirmo vietu vairākās Eiropas valstīs. Latvijas Top 40 ieņēma 3. vietu.
2017. gada 7. decembrī uzstājās Latvijā, Arēnā Rīga.
12. novembris

12. novembris ir gada 316. diena pēc Gregora kalendāra (317. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 49 dienas.
Kapueira

Kapueira (portugāļu: Capoeira) ir brazīliešu nacionālā cīņas māksla, kas sevī ietver akrobātikas, dejas un spēles elementus.
Vēsturiski radusies ap 18. gadsimtu starp vergiem, kas tagadējās Brazīlijas teritorijā tika ievesti no Āfrikas. Ņemot vērā, ka šī cīņu māksla bija populāra ielu bandu un nemiernieku vidū, pirmajā Brazīlijas konstitūcijā 1892. gadā kapueiras praktizēšana tika aizliegta. Aizliegums tika atcelts tikai pēc valsts apvērsuma 1930. gadā. 2014. gadā kapueira ieguva UNESCO kultūras mantojuma statusu.
Kapueirai raksturīga sitienu izdarīšana no zemiem stāvokļiem — pieliecoties un pietupjoties, kā arī primāri sitieni ar kājām. Tāpat to raksturo akrobātiskas un dejai līdzīgas kustības. Neatņemama nodarbību sastāvdaļa ir brazīliešu tautas mūzikas ritmu un dziedājumu izpilde. Gan treniņi, gan arī sacensības lielākoties notiek bez tieša kontakta.
Hipoksija

Klasifikācija

Hipoksiskos stāvokļus klasificē pēc etioloģijas, traucējumu izteiktības, attīstīšanās ātruma un ilguma.

Pēc attīstīšanās ātruma

Pēc rašanās ātruma un hipoksiskā stāvokļa ilguma izšķir zibenīgu, akūtu, subakūtu un hronisku hipoksiju.
Gudrs, vēl gudrāks

"Gudrs, vēl gudrāks" ir Latvijas Televīzijas jauniešu zināšanu viktorīnas žanra raidījums. Tas tiek pārraidīts LTV1 katru piektdienu plkst. 19.05. Spēlē piedalās 5.—12. klašu audzēkņi. Raidījuma vadītāji sākotnēji bija Valters Frīdenbergs un Kaspars Ozoliņš, taču pēc Valtera Frīdenberga saslimšanas un nāves viņu aizvieto Toms Grēviņš.

Formāts

Spēlē piedalās 5.—12. klašu audzēkņi no visas Latvijas. Spēle sastāv no trim atlases spēlēm (pusfināliem) un fināla. 
Katrā atlases spēlē piedalās 12 skolēni. Katrā atlases spēlē ir 4 kārtas. Pirmajā kārtā izkrīt 4 jaunieši, otrajā — arī 4, trešajā — 2. Spēles finālā piedalās 6 dalībnieki — atlases spēļu ceturto kārtu dalībnieki. Finālā arī ir četras kārtas. Pirmajā kārtā izkrīt viens dalībnieks, otrajā — arī viens, trešajā — divi. Ceturtajā kārtā piedalās 2 dalībnieki, kuri cīnās par galveno balvu. Dalībnieks, kurš iegūst visvairāk punktu fināla ceturtajā kārtā, uzvar spēlē (savā klašu grupā).
Spēle tiek pārraidīta katru piektdienu. Vienai klašu grupai tiek veltītas četras spēles (trīs pusfināli, viens fināls). Pēc spēles standartiem, katram dalībniekam dodas līdzi dalībnieka izvēlēts skolotājs un vismaz 10 līdzjutēji — skolasbiedri.
Pie atlases spēļu dalībniekiem, kuri iekļuvuši ceturtajā kārtā, uz viņu skolu dodas veidot sižetu televīzijas pārstāvji. Sižeta mērķis ir iegūt nelielu priekšstatu par dalībnieka skolas un personīgo dzīvi.
Katra spēle tiek ierakstīta apmēram mēnesi pirms tās iziešanas ēterā.
Spēles uzvarētājs iegūst galveno balvu — planšetdatoru vai žiroskūteri — un dodas uz pieņemšanu pie Latvijas Valsts prezidenta Raimonda Vējoņa.
2017. gada 29. decembrī par godu raidījuma piecu gadu jubilejai tika pārraidīts speciālizlaidums, kurā skolnieku vietā piedalījās sabiedrībā pazīstamas personības — Ainārs Ančevskis, Agnese Rakovska, Andris Freidenfelds, Uģis Joksts, Jānis Apeinis, Krists Kalniņš, Brigita Daļecka, Gunta Baško-Melnbārde, Artis Volfs, Agris Daņiļevičs, Linda Krūmiņa un Kārlis Būmeisters.

Franšīze

Spēles franšīze ir iegādāta no Lietuvas nacionālās televīzijas, kura pārraida līdzīgu raidījumu "Lietuvas tūkstošgades bērni". Lietuvas nacionālā televīzija šo raidījumu pārraida jau piekto sezonu. Šīs spēles formāts ir ļoti līdzīgs Latvijas Televīzijas raidījumam.
Gonsalo Igvains

Karjera

Karjeru viņš uzsāka 2004. gadā Argentīnas kluba River Plate vienības sastāvā. Tājā nospēlēja divas sezonas. 2006. gadā pārgāja uz Spānijas La Liga klubu Real Madrid. Spānijas kluba sastāvā ir izcīnījis divus La Liga čempionu titulus (2006–07, 2007–08), kā arī 2011. gadā triumfēja Spānijas Karaļa kausa izcīņas turnīrā (Copa del Rey).
2013. gadā pārgāja uz Itālijas A sērijas klubu Napoli, 2014. gadā kļuva par Itālijas kausa uzvarētāju. 2015.—2016. gada sezonā ar 36 vārtiem kļuva par A sērijas labāko vārtu guvēju, uzstādot jaunu līgas rekordu. 2016. gada jūlijā pievienojās Turīnas "Juventus". Šī kluba sastāvā divreiz uzvarēja A sērijā un divreiz izcīnīja Itālijas kausu. 2018. gada augustā tika izīrēts citam A sērijas klubam AC Milan.
Argentīnas izlases sastāvā tika izsaukts startam 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs, taču neiekļuva galīgajā sastāvā. Viņš piedalījās 2010., 2014. un 2018. gada FIFA Pasaules kausā.
Atsauces tags

Atsauces tags (angļu: hashtag), arī haštags, mirkļbirka, tēmturis ir vārds vai frāze bez atstarpēm, kas sākas ar # zīmi. Tas ir viens no metadatu tagiem. Mūsdienās atsauces tagi tiek plaši izmantoti dažādās mikroblogošanas vietnēs un sociālajos tīklos, piemēram, Twitter, Facebook, Google+ un Instagram. Teikumā "Paziņoti #PositivusFestival mākslinieki" atsauces tags ir #PositivusFestival.
Ar atsauces tagiem var grupēt dažādas ziņas, kurām ir pievienots attiecīgais atsauces tags.
# zīme informācijas tehnoloģijās tikusi bieži izmantota, lai izceltu īpašu nozīmi, vēlāk tā tika izmantota IRC tīklos, lai marķētu grupas un tematus. Kriss Mesina ieviesa atsauces tagu Twitter vietnē, lai grupētu dažādus tematus. Viņš pirmais ievietoja atsauces tagu tvītā: how do you feel about using # (pound) for groups. As in #barcamp [msg]?.
Kolumbija

Klimats

Kolumbija atrodas tuvu ekvatoram, tāpēc tur valda mitrais tropiskais (ekvatoriālais) klimats, kas gada laikā tikpat kā nemainās. Tomēr gan temperatūra, gan mitrums ir atkarīgs no absolūtā augstuma un novietojuma, jo augstas kalnu grēdas var savākt visus nokrišņus, līdzenumam kalnu aizvēja pusē neatstājot ne piliena lietus. Augstumā virs 3000 m ir auksts: gaisa temperatūra ir robežās no —18 līdz +13 0C. Andu virsotnes, kas ir augstākas par 4500 m, klāj mūžīgais sniegs un ledus. Kopumā Kolumbijas teritorija saņem vidēji un pat ļoti daudz nokrišņu, sausās sezonas nav.

Derīgie izrakteņi

Valstī ir lieli derīgo izrakteņu — vara, svina un dzīvsudraba krājumi. Kolumbijā 2000.gadā ieguva 21 000 kg zelta, lielāko daļu — nelielās raktuvēs. Ziemeļaustrumos no Bogotas ir smaragda atradnes. Kolumbijā atklātas lielākās akmeņogļu iegulas Dienvidamerikas kontinentā un ievērojami naftas krājumi. Katru dienu Kolumbija iegūst aptuveni 800 000 barelus naftas. Vairums naftas resursu atrodas Magdalenas upes ielejā, netālu no Venecuēlas robežas. Lai gan valstī naftas un akmeņogļu krājumi ir pietiekami, 70% tās saimniecībai nepieciešamās elektroenerģijas saražo hidroelektrostacijas, izmantojot daudzo straujo kalnu upju spēku.
Alekss Petrandželo

Spēlētāja karjera

Pēc divām Ontārio hokeja līgā aizvadītām sezonām 2008.—09. gada sezonā Petrandželo debitēja NHL kluba Sentluisas "Blues" rindās. Komandas sastāvā gan aizsargs nostiprinājās vien 2010.—11. gada sezonā, to noslēdzot kā komandas rezultatīvākais aizsargs. 2011.—12. gada sezonā Petrandželo atzīmējās ar 51 punktu 81 spēlē. 2016. gadā hokejists kļuva par "Blues" kapteini. 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu.
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2014. gada Olimpisko spēļu čempionu, kā arī spēlējis 2011. gada Pasaules čempionātā, tajā tiekot atzīts par turnīra labāko aizsargu.
Jānis Fogelis

Biogrāfija

Dzimis Burtnieku pagasta Dūrē zemnieku ģimenē. Pirmo izglītību ieguvis Valmieras seminārā. Pēc tam turpat strādājis par krāvēju. Darbojies revolucionārajā kustībā. No 1914. gada VK(b)P biedrs. Pirmā pasaules kara laikā darbojies LSD pulciņā "Pelēkie". 1917. gadā bija Valmieras strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes izpildkomitejas loceklis. 
No 1918. gada Sarkanās armijas dienestā. Piedalījies Krievijas pilsoņu karā. Kādu laiku bija Feliksa Dzeržinska adjutants. Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām turpināja dienestu Sarkanajā armijā. 1927. gadā pabeidza politiskā sastāva kursus, bet 1933. gadā absolvēja M. Frunzes Kara akadēmiju. No 1934. gada bija 38. strēlnieku divīzijas komisārs. Vēlāk strādājis par Odesas ūdens transporta inženieru institūta pasniedzēju un katedras vadītāju. 
NKVD "Latviešu operācijas" laikā tika apcietināts, notiesāts sakarā ar apsūdzību kontrrevolucionārā darbībā, taču nav nošauts. Lietas materiāli nav nonākuši atklātībā, iespējams, ka nav saglabājušies līdz mūsdienām. Otrā pasaules kara laikā ar PSRS Augstākās padomes prezidija lēmumu 1943. gadā Jānis Fogelis tika atbrīvots no ieslodzījuma un atjaunots Sarkanās armijas dienestā kā ģenerālmajors.
Aktīvā karadarbība piedalījās no jūlija. Fogelis visu kara laiku līdz savai nāvei komandēja 120. gvardes strēlnieku divīziju. Tā ietilpa 3. armijā, kura iekļāvās 2. Baltkrievijas frontē. Piedalījies Dņepras forsēšanās, cīņās Baltkrievijas PSR teritorijā. 
1944. gada 24. jūnijā viņa komandētā 120. gvardes strēlnieku divīzija forsēja Dņepru un jau 8. jūlijā bija ieņēmusi vairāk kā 250 apdzīvotas vietas. Reizē tika veikta pretinieka spēku aplenkšana. Kaujās par Novogrudoku, vadot priekšējās karaspēka vienības, 13. jūlijā, Fogelis tika nāvīgi ievainots pie Djatlovas. Tur viņš tika apbedīts. 
1945. gada 10. aprīlī PSRS Augstākās padomes prezīdijs pieņēma lēmumu par Padomju Savienības varoņa nosaukuma piešķiršanu Jānim Fogelim pēc nāves par veiksmīgu pavēļu izpildi un izrādīto vīrišķību un varonību. Dzīves laikā bija apbalvots ar diviem Sarkanās zvaigznes ordeņiem, kā arī ar citiem apbalvojumiem.
Luidži Čeriani

Šaha kompozīcija

Luidži Čeriani publicējis vairāk nekā 700 šaha kompozīcijas, galvenokārt retrogrādās analīzes uzdevumus. Viņš bija viens no ievērojamākiem tās speciālistiem un uzrakstījis par to divas grāmatas. Sadarbojies ar ievērojamākiem šī šaha kompozīcijas žanra žurnāliem, piemēram, vācu Die Schwalbe, angļu Fairy Chess Review, itāļu Sinfonie Scacchistiche un L'Italia Scacchistica. Bijis pēdējā šaha kompozīcijas nodaļas redaktors no 1927. līdz 1929. gadam.
Mikijs Rūnijs

Biogrāfija

Rūnija karjera kino, televīzijā un teātrī ilga gadrīz visu viņa dzīves laiku. 18 mēnešu vecumā piedalījās savu vecāku vodeviļas uzvedumos. Pirmā loma kino bija sešu gadu vecumā, 1979. gadā, 59 gadu vecumā, debitēja Brodvejā ar lomu izrādē Sugar Babies. Kļuva pazīstams ar Endija Hārdija lomu MGM filmu sērijā no 1937. līdz 1946. gadam par šī varoņa piedzīvojumiem. Šī filmu sērija (kopā 15 filmas) kopumā kases ieņēmumos guva 75 miljonus ASV dolāru, kas Lielās depresijas laikos bija milzīga naudas summa (biļetes maksāja apmēram 25 centus). Filmējies tādās filmās kā "Nacionālais samts" (National Velvet; 1944), "Brokastis pie "Tifanija"" (Breakfast at Tiffany's; 1961), "Neparastie draugi" (The Fox and the Hound; 1981), "Nakts muzejā" (Night at the Museum; 2006). Sava mazā auguma dēļ (bija 157 cm garš), bieži spēlēja žokejus un, kad viņa jostasvieta paplašinājās, spēlēja bijušos žokejus, kas kļuvuši par treneriem. Karjeras laikā saņēmis vairākus apbalvojumus, tai skaitā Kinoakadēmijas goda balvu 1938. gadā kopā ar Dīnu Durbinu par "viņu lielisko jaunības gara un veidola atveidošanu kinoekrānos" un 1982. gadā "atzinībā par daudzpusību 60 gadu laikā, par dažādību neaizmirstamajos tēlojumos filmās". Vēl ir saņēmis divas Zelta Globusa balvas un vienu Emmy balvu, kā arī tika nominēts četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām. 1939. gadā 19 gadu vecumā Rūnijs kļuva par jaunāko Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "labākais aktieris" nominēto personu (par lomu filmā Babes on Broadway).
Viņam ir bijusi viena no garākajām karjerām starp aktieriem (tā ilgusi 92 gadus no 1920. gadiem līdz 2010. gadiem). Līdz savai nāvei 2014. gada aprīlī bijis viens no pēdējiem dzīvajiem aktieriem, kas filmējušies mēmajā kino. Kopumā ir filmējies vairāk nekā 200 filmās, kas kopumā guvušas vairāk nekā 3 miljardus ASV dolāru visā pasaulē. 1939., 1940. un 1941. gadā bija ASV kinoteātru īpašnieki viņu nosauca par gada lielāko ieņēmumu zvaigzni.
Lorenss Olivjē viņu reiz ir nosaucis par vienu no labākajiem aktieriem no ASV.
Sarmati

Sarmati bija sena klejotāju tauta, kura runājusi indoirāņu valodā. Saskaņā ar grieķu vēsturnieka Hērodota aprakstiem, sarmati sākotnēji dzīvojuši reģionā starp Kaspijas jūru un Donas upi (mūsdienu Krievijas Federācijas un daļēji Ukrainas teritorijā).
3. gadsimtā p.m.ē. sarmati pakļāva skitus, kas apdzīvoja stepes uz ziemeļiem no Melnās jūras un viņu kontrolē nonāca milzu teritorija, kas pletās no Melnās līdz Baltijas jūrai un no Vislas upes līdz Volgai.
Sarmatu ietekmi šajā teritorijā pārtrauca goti, kas tur iebruka no ziemeļiem 3. gadsimtā un huņņi 4. gadsimtā.

Sarmatija

Antīko autoru darbos ar vārdu "Sarmatija" reizēm tikusi apzīmēta visa Eiropas teritorija uz austrumiem no ģermāņu cilšu teritorijas un uz ziemeļiem no Melnās jūras. Aleksandrijas zinātnieks Ptolemajs m. ē. 2. gadsimtā teritoriju starp Vislas un Dņepras upēm sauca par Eiropas Sarmatiju, bet uz austrumiem no tās pletās Āzijas Sarmatija. Sarmatijas ziemeļu robeža sasniedza Baltijas jūru, ko viņš sauca par "Sarmatu okeānu".
Slāvu tautu izcelsmes pētnieki ir dažādos laikos radījuši vairākas hipotēzes par slāvu un sarmatu savstarpējām attiecībām mūsu ēras pirmajos gadsimtos. Saskaņā ar vienu hipotēzi, slāvu ciltis ir radušās, sajaucoties baltu un sarmatu ciltīm pirms aptuveni 2000 gadiem tagadējās Polijas, Baltkrievijas un Ziemeļukrainas teritorijā. Kāda no sarmatu ciltīm ir pakļāvusi slāvu priekštečus, bet vēlāk pārņēmusi viņu valodu (sk. sarmatisms), pie kam "sarmati" ir senākais slāvu cilšu apzīmējums, kas kļūdaini tika pārnests no stepju tautām uz tiem kaimiņos dzīvojošajiem slāviem.

Kultūra

Iespējams, ka sarmati ieguva pārspēku pār daudzām tautām lielā mērā pateicoties tam, ka viņi, kā tiek domāts, bijuši pirmie pasaulē, kas pirms apmēram 5 tūkstošiem gadu pieradināja un plaši izmantoja zirgu kā saimniecībā, tā arī kara gaitās. Zirga pieradināšana sekmēja arī citu pieradināto mājdzīvnieku ganāmpulka strauju palielināšanos, jo tagad ar zirgu palīdzību tos bija daudz vieglāk pārvaldīt.
Sarmatus mēdz vainot, ka plašus auglīgas zemes apgabalus, kurus tie apdzīvojuši, tie pārvērtuši sausā stepē. Grūti spriest, cik šāds apgalvojums pamatots, — daļēji varētu būt vainīgas arī citas klejotāju tautas, lielā mērā tas būtu saistāms arī ar nelabvēlīgām klimata izmaiņām.

Vēsturiskais mantojums

Sarmatu kultūra tieši iespaidojusi vēlāk Ukrainas dienvidos mītošo stepju tautu (avāri, pečeņegi, protobulgāri, maģāri, polovcieši un, vēlāk, Donas un Zaporožjes kazaki) tradīcijas un dzīvesveidu.
Unikāls kultūras fenomens bija sarmatisms, kas kļuva par Polijas-Lietuvas kopvalsts muižniecības (šļahtas) ideoloģiju 16.—19. gadsimtā.
Augstais komisārs nacionālo minoritāšu jautājumos

Augstais komisārs nacionālo minoritāšu jautājumos ir EDSO amatpersona. Komisāra postenis ir veidots saskaņā ar EDSA 1992. g. samita lēmumu. Darba galvenā metode ir "klusā diplomātija", mērķis — agrīnā konfliktu novēršana un steidzama rīcība saspīlējuma pārejas konflikta fāzē novēršanai.
Komisārs neizskata sūdzības par individuāla rakstura tiesību pārkāpumiem un mazākumtautību jautājumus ar terorismu saistitajās situācijās. Mazākumtautību problēmas tajā valsti, kuras pilsonis ir komisārs, un tās mazākumtautības, pie kuras viņš pats pieder, problēmas, komisārs drīkst izskatīt tikai ar visu tieši iesaistīto pušu, ieskaitot attiecīgo valsti, īpašu piekrišanu.
Bartolomejs Hēneke

Dzīvesgājums

Cēlies no Osnabrikas Vestfālenes zemē. Livonijas pilsoņu kara laikā ieradās Livonijā, kļuva par Livonijas ordeņa mestra Monheimas Eberharda kapelānu (1328-1340) un galma priesteri. Domājams, ka šajā laikā viņš dzīvoja Vīlandes pilī, kas no 1297. gada līdz 1340. gadam kalpoja par Livonijas ordeņa mestru rezidenci un ordeņa pārvaldes centru. Šajā laikā Livonijas ordeņa mestrs aplenca Rīgu un piespieda to padoties 1330. gadā, pēc kaujām Žemaitijā tika noslēgts miers arī starp Livonijas ordeni un žemaišiem.
Saglabāja savu amatu arī mestra Dreilēbenas Burharda valdīšanas laikā (1340-1345) piedalījās Harijas, Vīkas un Sāmsalas igauņu Jurģa nakts sacelšanās apspiešanā (1343-1344) un aprakstīja igauņu zemnieku mēģinājumu ieņemt Vīlandes pili.
Domājams, ka pēc mestra rezidences pārcelšanas uz Rīgas pili 1346. - 1348. gadā uzrakstīja savu hroniku kā Vecākās atskaņu hronikas turpinājumu, slavinot mestra Gosvina 1345.-1348. gada karus ar Lietuvas dižkunigaitiju. Piedalījās sarunās ar Dānijas ķēniņu Valdemāru IV, kas 1346. gadā pārdeva Harijas un Virijas provinces Livonijas ordenim par 10 000 markām. Hronikas vēstījums pārtrūkst 1348. gadā, kas uzskatāms par Bartolomeja Hēnekes nāves gadu.
Viņa rakstītās hronikas pārlikumu Brēmenes arhīvos atrada tikai 1870. gadā, K. Hēlbaums rekonstruēja hronikas sākotnējo tekstu un izdeva to 1872. gadā.