Ernsts Gliks

Dzīvesgājums

Dzimis 1654. gadā Vetīnē, Saksijā, luterāņu mācītāja Kristiāna Glika un viņa sievas Dorotejas ģimenē. Ernsts ieguva labu izglītību Altenburgas latīņu skolā un studēja teoloģiju, retoriku, filosofiju, vēsturi, ģeogrāfiju un klasiskās valodas Vitenbergas un Leipcigas universitātēs.
Pēc studiju beigām 1673. gadā Gliks ieradās Zviedru Vidzemē, kur apguva latviešu valodu un sajuta aicinājumu veikt Bībeles latvisko tulkojumu no senajām valodām. Ar nolūku pilnveidot savas senebreju valodas zināšanas, viņš devās uz Hamburgu pie Austrumu kultūras un valodas skolotāja Ezdrasa Edcarda (Esdras Edzard). Pēc atgriešanās Vidzemē Gliks kalpoja kā Daugavgrīvas cietokšņa garnizona militārais kapelāns un uzsāka Jaunās Derības tulkošanu. 
Savu piētisko uzskatu dēļ viņš 1683. gadā tika pārcelts uz Alūksni, kur kļuva par Marienburgas cietokšņa mācītāju, bet 1687. gadā par Kokneses baznīcas iecirkņa prāvestu. Šinī laikā Gliks ar Lielvārdes mācītāja Kristiāna Vitena palīdzību pabeidza Jaunās Derības (1685.), Vecās Derības (1689.) un visas Bībeles tulkojumu (1694.), cita starpā izmantojot agrākos Fīrekera un Manceļa latviešu valodā rakstītos tekstus. Zviedru karalim Kārlim XI veltīto priekšvārdu 1689. gada 28. maijā parakstīja Vidzemes ģenerālsuperintendants Johans Fišers. Citu viņa tulkojumu starpā ir Mārtiņa Lutera katehisms, kā arī dziesmu un lūgšanu grāmatu labojumi. Kā Kokneses iecirkņa prāvests Ernsts Gliks dedzīgi iestājās par vispārējo izglītību, sagatavoja izdošanai Komēnija traktātu Orbis pictus ar paralēlo tekstu latīņu, grieķu, vācu un krievu valodā. 1694. gadā viņš aicināja zviedru karali Kārli XI dibināt latīņu skolas katrā prāvesta iecirknī. Noorganizēja pirmās Vidzemes latviešu tautas skolas Alūksnē, Apukalnā un Zeltiņos. Ap 1696. gadu viņš savā mācītājmuižā par kalponi pieņēma 12 gadīgo bāreni Martu Skavronsku, kas kļuva par viņa audžumeitu, vēlāk par Krievijas imperatori Katrīnu I.
Lielā Ziemeļu kara laikā, pēc Alūksnes ieņemšanas 1704. gada 26. augustā, krievu militārā vadība E. Gliku kopā ar ģimeni izveda uz Maskavu. 1704. gadā viņš Krievijas cara Pētera I uzdevumā Maskavā nodibināja ģimnāziju un kļuva par tās rektoru. Līdz pat mūža galam turpināja savas izglītības darbinieka un teologa gaitas, izdeva skolām noderīgas literatūras, ģeogrāfijas, astronomijas grāmatas. Jau Alūksnes periodā Gliks ar kāda krievu mūka palīdzību bija sācis arī Bībeles tulkojumu no baznīcslāvu valodas krievu tautas valodā. Miris trimdā Maskavā 1705. gada 5. maijā, viņa sievai cars Pēteris I piešķīra mūža pensiju (300 rubļus gadā). 1708. gadā ar savas audžumeitas, cara Pētera I mīļākās Martas, palīdzību Glika atraitne ieguva īpašumā Ahjas muižu tagadējā Pelvas apriņķī.

Glika ģimene

Ernests Gliks salaulājās ar Alūksnes cietokšņa komendanta Bernharda Reitera meitu Kristīni Emerenciju (mirusi 1740.), viņiem bija četras meitas un divi dēli. Glika meita Agneta bija precējusies ar zviedru majoru Heinrihu Bērendu Grāki, meita Kristiāna bija precējusies ar Kolberģa muižas īpašnieku Gerhardu fon Koskulu, meita Elizabete bija ķeizarienes Katrīnas I galmadāma, precējusies ar franču cilmes krievu viceadmirāli Fransuā de Vilbuā (François Guillemot de Villebois), meita Margarita bija ķeizarienes Elizabetes Romanovas galmadāma, precējusies ar muižnieku Kārli Hermani fon Fītinghofu. Glika dēls Kristiāns Bernhards Gliks bija krievu lielkņaza Alekseja kamerjunkurs, bet dēls Ernests Gotlībs Gliks bija Eriņu muižas īpašnieks. 1741. gadā viņš iesniedza lūgumu piešķirt Gliku dzimtai dižciltīgo titulu, bet lūgums netika apstiprināts.