google/wiki40b huggingface dataset:
Vienādojums

Vienādojums ir matemātisks apgalvojums, kas apgalvo, ka divas izteiksmes ir vienādas. Parasti šajās izteiksmēs ietverts viens vai vairāki nezināmie, kuru vērtības ir jānosaka. Visbiežāk dažādos aprēķinos ir sastopami lineāri vienādojumi un kvadrātvienādojumi.
Daži vienādojumu piemēri:
, , , utt.
Kvadrātvienādojums:
Mainīgā vērtību, pie kuras dotais vienādojums kļūst par pareizu skaitlisku vienādību, sauc par vienādojuma sakni.
Matemātikā pastāv ļoti daudz un dažādi vienādojumu veidi. Dažādus vienādojumus izmanto dažādās matemātikas apakšnozarēs. Katrā no šiem vienādojumiem ir jāizmanto cita veida atrisinājuma formulas.

Vienādojumu atrisināmība

Vispārīgi runājot, dotam vienādojumam var nebūt saknes, var būt galīgs skaits sakņu un var būt bezgalīgs skaits sakņu. Piemēram, vienādojumam  sakņu nav. Vienādojumam  ir divas saknes x = 0 un x = 1. Vienādojumam  ir bezgalīgi daudz sakņu.

Līkņu vienādojumi

Savādākā nozīmē vienādojumi ir izteiksmes, kas parāda sakarību starp dažādiem mainīgiem lielumiem, tādā veidā parasti uzdod līknes un virsmas. Tas nozīmē, ka šādus vienādojumus nav jārisina (bet var izteikt vienu tā mainīgo ar citiem). Piemēram, sakarība  ir riņķa līnijas vienādojums.

Vienādojumu izmantojums

Fizikā vienādojumus risina, lai uzzinātu spēku, ar kādu darbojas vielas viens atoms uz otru un kas ir nepieciešams šo pozitīvo vai negatīvo spēku pārvarēšanai. Dzīvē šos vienādojumus izmanto optikā, piemēram, briļļu veidošanā, kur ir jāizrēķina lēcu biezumu.
Ķīmijā vienādojumus izmanto sarežģītu reakcijas vienādojumu risināšanai. Izrēķinot šos vienādojumus var uzzināt, ko iegūs, kas ar ko reaģēs un kādus katalizatorus iegūs. Rēķinot šos uzdevumus un uzzinot iegūstamās vielas var paredzēt, vai šī reakcija ir nepieciešama un cik tā ir bīstama.
Bils Rebane

Dzīvesgājums

Dzimis kā Vilhelms Rebane 1937. gada 8. februārī Rīgā jauktā igauņu-latviešu ģimenē, kopš bērnības runāja igauņu, latviešu, vācu un krievu valodā. Otrā Pasaules kara beigās viņš kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1952. gadā ieceļoja ASV.
Mācījās teātra mākslu Čikāgas Mākslas institūtā (Art Institute of Chicago). Savu karjeru viņš sāka Čikāgas televīzijā, 1956. gadā devās atpakaļ uz Vāciju, kur strādāja pie Hamburgas filmu režisora Adalberta Baltesa (Adalbert Baltes). Pēc atgriešanās ASV viņš darbojās Čikāgas filmu studijā United Film and Recording Studios, kur attīstīja inovatīvus filmēšanas paņēmienus.
Viņa pirmā patstāvīgi uzņemtā filma bija finansiāli ienesīgā muzikāla īsfilma Twist Craze, kurai sekoja Dance Craze. 1963. gadā viņš sāka uzņemt zinātniskās fantastikas filmu Terror at Halfway, ko 1965. gadā pabeidza Heršels Līvaiss (Herschell Gordon Lewis) un izlaida uz ekrāniem kā Monster A Go-Go. 1960. gadu beigās viņš izveidoja savu filmu studiju rančo pie Glīsonas Viskonsinas štatā, kur 1973. gadā uzņēma šausmu filmu zinātniskās fantastikas stilā Invasion from Inner Earth. Tai sekojas daudzas citas filmas, ieskaitot The Giant Spider Invasion, The Alpha Incident (1978), The Capture of Bigfoot (1979), The Demons of Ludlow (1983), The Game (1984), Twister's Revenge! (1987) un Blood Harvest (1987).
Pēc pārciestas smadzeņu triekas 1989. gadā Bils Rebane pārtrauca uzņemt filmas un slēdza savu studiju. Pēc Igaunijas neatkarības atjaunošanas viņš finansiāli palīdzējis Igaunijas filmu ražotājiem. 2002. gadā Rebane nesekmīgi kandidēja uz Viskonsinas štata gubernatora vietu kā ASV Reformu partijas kandidāts.
2009. gadā Rebane saņēma Viskonsinas filmu ražotāju balvu par mūža ieguldījumu (Lifetime Achievement Award).
Vīri melnā: Globālie draudi

Sižets

Pēc notikumiem filmā "Vīri melnā 3" Londonā tiek nodibināta Vīru melnā filiāle MIB. Mollija atrod MIB bāzi un pievienojas Vīriem melnā. Filiāles vadītājs Lielais T Mollijai, nu jau kā aģentei M, piešķir partneri — aģentu H. Abi slepenie aģenti sāk izmeklēt citplanētiešu uzbrukumu sēriju, kā rezultātā H un M apceļo visu pasauli.
Progērija

Progērija jeb Hatčinsona—Gilforda sindroms (angļu: Hutchinson-Gilford syndrome) ir reti sastopama ģenētiska slimība, kas sākas agrā bērnībā un izraisa priekšlaicīgu organisma novecošanu. To pirmo reizi aprakstīja angļu ārsts, sers Džonatans Hatčinsons (Jonathan Hutchinson 1828-1913), 1886. gadā, un atkārtoti studēja angļu ķirurgs Hastings Gilfords (Hastings Gilford 1861-1941) 1904. gadā, pēc kā sindromam piešķīra šo abu speciālistu vārdu.
Progērijas slimnieki parasti neizaug lielāki par 110 centimetriem un sver ne vairāk par 15 kg. Viņiem piemīt raksturīga senila izteiksme un īpatnēja pīkstoša balss. Viņi cieš no dažādiem simptomiem, ko parasti sastop vecāka gadagājuma cilvēkiem, īpaši no smagām sirds un asinsvadu slimībām.
Dzīves ilgums pie progērijas ir starp 13 un 16 gadiem. Turpretim bērna intelektuālā attīstība ir normāla.

Epidemioloģija

Progērija pieder pie retajām slimībām. Tās izplatība tiek vērtēta kā 1 gadījums uz 4 000 000 pasaulē, bez etniskās vai ģeogrāfiskās prevalences. Tā skar abus dzimumus.
2003. gadā pētnieki atklāja, ka progēriju izraisa LMNA gēna mutācija, kas izpaužas kā citozīna (C) un timīna (T) inversija vienā no tā 25 000 bāzu pāriem. Ļoti retos gadījumos inversija notiek starp guanīnu (G) un adenīnu (A). Slimība tiek pārmantota autosomāli dominantā ceļā. Tomēr visos līdz šim uzskaitītajos gadījumos ģimenes vēsturē līdzīgas anomālijas netika atrastas. Tas nozīmē, ka katru reizi ir runa par jaunu mutāciju.

Simptomi

Bērni ar progēriju parasti piedzimstot šķiet normāli. Izmaiņas parādās pirmo divu gadu laikā, kad tiek atzīmēta augšanas aizture. Kaut gan dažādiem indivīdiem simptomu smagums un to parādīšanās ātrums ir atšķirīgi, visus slimniekus var atpazīt pēc ārējā izskata. Viņiem ir raksturīgi: mazs augums, trausla ķermeņa uzbūve, maza galva (akromikrija) uz tieva kakla ar sīkiem sejas vaibstiem, izvelbtām acīm un apakšžokļa hipoplāziju. Āda atgādina pergamentu. Laikā no pirmā līdz ceturtajam dzīves gadam notiek daļēja vai pilnīga matu izkrišana (alopēcija), zemādas tauku zudums, nagu distrofija, aizkavēta piena zobu šķilšanās. Vēlāk novēro zemas frekvences dzirdes zudumu, daļēju pastāvīgo zobu iztrūkumu un osteoporozi. Dažiem, bet ne visiem, konstatē fotofobiju, pārmērīgu acu asarošanu un Reino sindromu, kam ir raksturīgi asinsrites traucējumi mazajās artērijās, visbiežāk kāju vai roku pirkstos. Daudzi piedzīvo augšstilba kaula kakliņa lūzumu vai šī kaula galviņas avaskulāro nekrozi. Organisma novecošanu raksturo visas kaites, ko parasti sastop cilvēkiem ap 70-75 gadu vecumu. No tām visbīstamākās ir progresējošā ateroskleroze, miokarda infarkts un smadzeņu trieka, kas ir visbiežākie šo slimnieku nāves cēloņi.

Ārstēšana

Uz doto brīdi (2014) ārstēšana ir tikai simptomātiska. Īpaša uzmanība tiek veltīta sirds un asinsvadu slimību profilaksei.
Nirējpīles

Nirējpīles Latvijā

Latvijā ir sastopamas 5 nirējpīļu apakšdzimtas sugas: lielgalvis (Netta rufina), brūnkaklis (Aythya ferina), baltacis (Aythya nyroca), cekulpīle (Aythya fuligula) un ķerra (Aythya marila).

Īpašības

Nirējpīles pamatā uzturas saldūdens ūdenstilpnēs vai upju grīvās. Bet dažas sugas, piemēram, ķerra (Aythya marila) ziemas laikā mājo jūrā. Nirējpīles ir ļoti labas lidotājas. To spārni ir plati, spārnu gali noapaļoti un, salīdzinot ar citām pīlēm, tām jāpieliek lielākas pūles, lai paceltos gaisā. Tās vēzē spārnus daudz ātrāk un biežāk. Ziemeļu sugas ir gājputni, toties dienvidreģionu sugas ir nometnieki, lai gan dažas dienvidreģionu pīles (Austrālijas baltacis (Aythya australis)) reizēm migrē lielus attālumus, lai izvairītos no ilgstoša sausuma. Nirējpīles nemēdz izkāpt krastā. To kājas anatomiski ir novietotas ļoti tālu uz aizmuguri, lai peldot zem ūdens spēcīgāk varētu stumt ķermeni uz priekšu.

Nirējpīles un peldpīles

Morfoloģiski nirējpīles ir līdzīgas peldpīlēm, tomēr tām ir dažas nozīmīgas atšķirības, piemēram, trahejas uzbūve. Arī ģenētiskie pētījumi norāda uz salīdzinoši attālu radniecību, pierādot to, ka abas līnijas evolūcijas ceļā ir diezgan sen viena no otras nodalījušās. Alternatīvās sistemātikās nirējpīles reizēm tiek izdalītas kā pelpīļu (Anatidae) apakšdzimta. Šajā sistemātikā visas pīles ir iekļautas peldpīļu apaksdzimtā, izņemot svilpējzosis (Dendrocygna).
Jēkabpils Pirmā pasaules kara kritušo krievu karavīru Brāļu kapi

Jēkabpils Pirmā pasaules kara kritušo krievu karavīru Brāļu kapi ir vieni no Brāļu kapiem, kas atrodas Jēkabpils pilsētas kapsētas pareizticīgo un vecticībnieku kapu sektorā.
Brāļu kapos apbedīti 1917. gada 21. septembrī kritušie vairāk nekā 300 krievu armijas korpusa karavīri. Viņu piemiņai uzstādīts granīta obelisks ar Jura krusta zīmi pakājē. Vecticībnieki savas konfesijas draudzes kapu sektorā arī ir uzstādījuši piemiņas zīmi savas ticības kritušajiem par Latvijas brīvību.
Vadakste (stacija)

Vēsture

Dzelzceļa pietura Vadakste (vācu: Waddax) atklāta 1873. gadā uz dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava—Mažeiķi. Pēc tam, kad 2008. gadā Lietuvas valdība slēdza vilcienu satiksmi starp Reņģi un Mažeiķiem, pasažieru vilcieni Rīga-Reņģe pieturēja Vadakstē vēl līdz 2010. gada 22. februārim.
Ģerģs Bakči

Šaha kompozīcija

Kopš 1949. gada, publicējis aptuveni 1700 šaha kompozīcijas, 270 no tām godalgotas, tai skaitā 110 ar pirmo godalgu.
Bakči ir lielmeistars (1980) un starptautiskais tiesnesis (1979) šaha kompozīcijā.
No 1976. līdz 1985. gadam Bakči bijis šaha kompozīcijas nodaļas redaktors ungāru šaha žurnālā "Maguar Sakkélet". Viņš sarakstījis vairākas grāmatas par šaha kompozīciju, kas publicētas gan ungāru, gan arī vācu valodā.
Vidzemes, Cēsu un Latgales-Piltenes bīskapi

Cēsu, Livonijas un Piltenes bīskapi (vācu: Bischöfe von Wenden, Livland und Pilten, poļu: Biskupi inflanccy, wendeńscy i inflancko-piltyńscy) bija 1583. gadā izveidotās Cēsu bīskapijas vadītāji. Pēc tam, kad 1621. gadā Zviedrija iekaro Cēsis, bīskapijas sēdeklis pārceļas uz Daugavpili. Pēc Inflantijas vaivadijas izveidošanas 1677. gadā, bīskapijas vadība panāk arī katoļu bīskapijas atjaunošanu Kurzemes Piltenes apgabalā, un 1685. gada 15. janvārī Romas pāvests Inocents XI apstiprina Cēsu/Livonijas un Piltenes/Kurzemes bīskapijas izveidošanu (latīņu: Dioecesis Livoniae seu Vendensis et Piltinensis seu Curlandiae).

Bīskapijas vēsture

Pēc Livonijas kara protestantiskās Rīgas un Tērbatas vietā par Livonijas jaunās katoļu bīskapijas sēdekli izraudzījās bijušo Livonijas ordeņa galvaspilsētu Cēsis. Karalis Stefans Batorijs aktu par bīskapijas dibināšanu paraksta 1583. gada 3. decembrī. 1585. gada 1. maijā Cēsu bīskapija parādās Romas pāvesta bīskapiju sarakstā, tā formalizējot tās izveidošanu. Cēsu bīskapijai piešķīra Valmieras, Trikātas, Burtnieku, Mūjānu, Ropažu, Otepē muižas ar zemēm u.c. nekustamos īpašumus. Pirmie divi Cēsu bīskapi mira ātri, un pirmais aktīvais Cēsu bīskaps bija Oto Šenkings. 
Poļu-zviedru kara laikā Cēsis iekaro zviedri, kas katoļiem atņem baznīcu. 1625. gadā zviedri liek jezuītiem pamest Cēsis, un tie pārceļas uz Daugavpili. Cēsu bīskapija faktiski beidz pastāvēt.
Pēc miera atjaunošanas Livonijā, Polijas-Lietuvas ūnija pārpalikušajā Pārdaugavas Livonijas hercogistes daļā 1677. gadā izveidoja Inflantijas vaivadiju. 1683. gada jūlijā karalis Jans III Sobeskis lūdz Romas pāvestu atjaunot kara laikā panīkušo Cēsu bīskapiju un apvienot to ar bijušo Kurzemes bīskapiju. 1684. gada 19. septembrī Cēsu bīskapiju formāli pārdēvēja par Inflantijas-Piltenes bīskapiju, kurā ietilpa arī Kurzemes un Zemgales katoļu draudzes. 1685. gada 15. janvārī pāvests Inocents XI pasludina apvienotās “Livonijas vai Cēsu un Piltenes vai Kurzemes” bīskapijas izveidošanu (Dioecesis Livoniae seu Vendensis et Piltinensis seu Curlandiae). Par tās pirmo vadītāju kļūst bīskaps Nikolajs Poplavskis.
Pa Rubika ceļu

Sižets

Par Rubika ceļu sauc veloceliņu, kas savieno Rīgu ar Jūrmalu. Šis celiņš nosaukts Alfrēda Rubika vārdā un tā to dēvēt mēdz vēl mūsdienās. Kamēr filmas autori filmēja celiņu un tam apkārt esošos cilvēkus, dzīvniekus un satiksmes līdzekļus, A. Rubiku, kurš bija pret Latvijas neatkarību, ievēlēja Eiropas parlamentā.
Sergejs Prokofjevs

Dzīves gājums

Dzimis 1891. gadā Soncovkas sādžā, Ukrainas dienvidaustrumos (tagadējā Doņeckas apgabalā), agronoma Sergeja Prokofjeva (1846—1910) un viņa sievas Marijas, dzimušas Žitkovas (1855—1924), ģimenē. No piecu gadu vecuma apguva klavierspēli, māte pierakstīja viņa pirmos sacerējumus. 1902.—1903. gadā par brīnumbērnu uzskatīto Sergeju Sosnovkā mācīja Maskavas Gņesinu mūzikas skolas pedagogs Reinholds Gliers, jau 13 gadu vecumā 1904. gadā viņš iestājās Sanktpēterburgas Konservatorijā. Uz iestājeksāmeniem viņš ieradās ar divām milzīgām mapēm, kurās bija viņa kompozīciju — četru operu un citu skaņdarbu partitūras. Viņa konservatorijas skolotājs mūzikas teorijā bija latviešu komponists Jāzeps Vītols.
Krievijas pilsoņu kara sākumā 1918. gada maijā kopā ar māti cauri Sibīrijai devās uz Japānu, augustā ieradās ASV, kur sāka strādāt pie operas "Mīla uz trim apelsīniem" uzveduma. 1920. gada aprīlī devās uz Parīzi, darbojās Sergeja Djagiļeva vadītajā "Krievu baletā" (Ballets Russes) un pabeidza 3. klavierkoncertu. 1921. gada 30. decembrī Čikāgā diriģēja operas "Mīla uz trim apelsīniem" pirmizrādi. 1922.—1923. gadā dzīvoja Etālā, netālu no Garmišas-Partenkirhenes, apprecējās ar spāņu dziedātāju Karolīnu Kodinu (1897—1989) un pārcēlās atpakaļ uz Parīzi.
1927. gadā viņš devās koncertēt uz PSRS, kur Leņingradas Marijas teātrī tika uzvesta opera "Mīla uz trim apelsīniem". 1930. gadu sākumā ar panākumiem koncertēja ASV, 1931.-1932. gadā pabeidza 4. un 5. klavierkoncertu.
1934. gadā viņš pēc Kirova teātra, vēlāk Lielā teātra pasūtījuma sāka darbu pie baleta "Romeo un Džuljeta", 1936. gadā kopā ar sievu un dēliem Svjatoslavu un Oļegu atgriezās uz dzīvi PSRS. Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā viņš pameta ģimeni un 1948. gadā apprecējās ar Miru Mendelsoni (1915—1968), viņa pirmā sieva Līna Prokofjeva neilgi pēc tam tika apcietināta un ieslodzīta Gulaga nometnē.
1948. gadā Prokofjevs tika kritizēts par formālismu mūzikā, jo viņa pēdējo gadu darbi (īpaši 1946. gadā komponētā 6. simfonija) neatbilda Padomju Savienībā valdošajam sociālistiskajam reālismam. Tomēr Prokofjevs vēl turpināja komponēt. Pēdējais lielais darbs bija 7. simfonija 1952. gadā.
Prokofjevs nomira hipertensijas krīzes laikā 61 gadu vecumā 1953. gada 5. martā. Sagadīšanās dēļ tā bija tā pati diena, kad nomira Josifs Staļins, tāpēc Prokofjeva nāve palika gandrīz nepamanīta. Prokofjevs apglabāts Novodevičjes kapsētā.

Darbi

Pazīstamākie Sergeja Prokofjeva darbi ir operas "Mīla uz trim apelsīniem" (1919) un "Karš un miers" (1944), balets "Romeo un Džuljeta" (1935). Starp citu žanru skaņdarbiem pazīstamākā ir simfoniskā pasaka "Pēterītis un vilks" (1936). Prokovjevs sacerējis arī mūziku filmām, pazīstamākās no tām ir Sergeja Eizenšteina filmas "Aleksandrs Ņevskis" (1938) un "Ivans Bargais" (2 sērijas, 1944-1945).
Dienvidorkneju salas

Daba

Arhipelāgs ir zemūdens Skotijas grēdas viena no virsūdens daļām. Sastāv no četrām galvenajām salām — Koroneišenas, Lorija salas, Pauela salas un Signijas salas, kā arī vairākiem desmitiem sīkāku saliņu un klinšu. Ap 30 km uz rietumiem no Koroneišenas atrodas nelielās Ineksesiblu salas. Arhipelāga salas kalnainas, lielākoties klātas ar pastāvīgu ledus segu. Augstākā virsotne Nivejas kalns Koroneišenas salā sasniedz 1265 m vjl.
Izvietojies aukstajās jūrās uz dienvidiem no Antarktiskās konverģences un pieder pie Skotijas jūras tundras ekoreģiona. Salās ir tundrai raksturīgais augājs: sūnas, ķērpji, aļģes. Bagātīga jūrasputnu, pingvīnu un roņu populācija.
Salu klimats lielākoties auksts, mitrs un vējains. Vasaras ir īsas un vēsas (no decembra līdz martam) — vidējā gaisa temperatura ir ap 2 °C, maksimālā — +12 °C. Ziemā (jūlijā) vidējā gaisa temperatūra ap −10 °C, bet var sasniegt −44 °C. Jūras akvatorija ap salām klāta ar ledu no aprīļa beigām līdz novembrim.
Arhipelāgā ir četras speciāli aizsargātas teritorijas: Mū sala (Nr. 109), Linča sala (Nr. 110), Pauela salas dienvidi (Nr. 111) un Koroneišenas salas ziemeļu daļa (Nr. 114).

Vēsture

Salas 1821. gada 6. decembrī kopīgā kuģojumā atklāja roņu mednieki brits Džordžs Pauels un amerikānis Natenjels Pālmers. Sākotnēji arhipelāgs tika nosaukts par Pauela salām (Powell's Group), bet galvenā sala — par Koroneišenu par godu Lielbritānijas karaļa Džordža IV kronēšanai. 1823. gadā salas apmeklēja skotu roņu mednieks un jūrasbraucējs Džeimss Vedels un pārdēvēja arhipelāgu par godu Orkneju salām Skotijā, kas atrodas tādos pat platuma grādos Ziemeļu puslodē. Vedels aptuveni nokartēja arhipelāgu, kā arī pārdēvēja atsevišķas salas.
Lai arī salas regulāri apmeklēja roņu un vaļu mednieki, tās līdz 20. gadsimta sākumam netika sistemātiski pētītas. 1903. gadā arhipelāgā ieradās Viljams Brūss ar kuģi Scotia, kurš pārziemoja Lorija salā. Brūss nokartēja salas, atcēla vairākus Vedela nomainītos nosaukumus, kā arī ierīkoja meteostaciju, ko 1905. gadā pārdeva Argentīnas valdībai. Šī stacija, kas 1951. gadā tika pārdēvēta par Orkadasu, ir vecākā nepārtraukti funkcionējošā pētniecības stacija Antarktikā. No 1920. līdz 1926. gadam Signijas salā darbojās vaļu mednieku stacija.
1908. gadā Apvienotā Karaliste pasludināja visas teritorijas dienvidos no 50. paralēles un starp 20 un 80 grādu rietumu garumiem par savu īpašumu. Līdz 1962. gadam Dienvidorkneju salas bija Folklenda Salu atkarīgā teritorija, bet vēlāk tika iekļauta Britu Antarktiskajā teritorijā. 1947. gadā Signijas salā tika izveidota vasaras polārstacija Signi.
Kopš 1925. gada arī Argentīna ir pasludinājusi arhipelāgu par savu teritoriju, iekļaujot to Tjerras del Fuego provincē.
А

А (а) ir kirilicas burts. Tas visbiežāk reprezentē nenoapaļotu zema mēles pacēluma priekšējās rindas patskani /a/, bet ingušu un čečenu valodā šis burts var apzīmēt gan nenoapaļotu zema mēles pacēluma pakaļējās rindas patskani /ɑ/, gan vidēja mēles pacēluma vidējās rindas patskani /ə/.
Age Of Stones

Biogrāfija

Grupa Age Of Stones radusies Valmierā 2001. gada 12. janvārī kā četru jaunu, talantīgu mūziķu sadarbības rezultāts.
2006. gadā grupai iznāca debijas albums "Sapņojiet". Gadu vēlāk grupa pašu spēkiem izdevusi EP albumu Goin Out, kurā ir 6 dziesmas. Albums ir angļu valodā un tiek atskaņots Kalifornijā un Ņujorkā. 2010. gadā iznāk 3. studijas albums "Slaido Blondīņu Cirks". Grupas dziesmas ir tikušas izdotas arī dažādās izlasēs: Priekšnams 2 (2003) ar dziesmu "To Be Your Man", 100% Svaigs - N°9 (2006) ar dziesmu "Skaisti" (feat. Cipars) un 100% Svaigs - N°10 (2006) ar dziesmu "Beidzam Valmierā".
Aloizs Klišāns

Līdz 2. pasaules karam

Aloizs Klišāns ir dzimis 1913. gada 8. septembrī Rēzeknes apriņķa Kaunatas pagastā, vietējā rūpnieka un sabiedriskā darbinieka Staņislava Klišāna ģimenē. Absolvējis Rēzeknes Valsts ģimnāziju. 1932. gadā uzsācis tieslietu studijas Latvijas Universitātē, bet nav tās pabeidzis. Jau ģimnāzijas laikā sācis strādāt par žurnālistu latviešu katoļu nedēļas laikrakstā  Latgolas Vords. Studiju laikā aktīvi sācis darboties žurnālistikā un strādājis laikrakstos Pēdējā Brīdī un Pieci santīmi. 
Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma  sācis strādāt laikrakstos Rīts un Brīvā Zeme, sākumā par reportieri, bet vēlāk par redaktoru izglītības, kultūras un ārpolitikas jautājumos.
1936. gadā, kā LU stipendiāts pavadīja trīs mēnešus Zviedrijā, kur studēja valsts vēsturi, ģeogrāfiju un saimniecību. Ceļojuma iespaidus vēlāk apkopoja grāmatā "Zviedrija", par ko saņēmis Zviedrijas ārlietu ministrijas balvu.

Otrā pasaules kara laikā

Pēc nacistiskās Vācijas armijas ienākšanas Latvijā 1942. gadā dibināja pirmo latviešu karavīru laikrakstu Daugavas Vanagi. Laikrakstā darbojās arī Andrejs Eglītis un Eriks Raisters. Vēlāk bijis arī žurnāla Laikmets redakcijas loceklis un žurnāla Junda redaktors. 1943. gadā publicējis savu atmiņu grāmatu Tā bija, kurā aprakstījis savu darbību kā žurnālistam 1939.-1940. gadā, kad kā ārlietu žurnālists regulāri tikās ar daudziem politiķiem, diplomātiem un ministriem, tostarp arī Vilhelmu Munteru. Kara beigās darbojās kā kara ziņotājs un 1944. gadā oktobrī nokļuva Vācijā. Tomēr novembrī brīvprātīgi atgriezies Liepājā, kur darbojies Kurzemes cietoksnī līdz pat 1945. gada 8. maijam, kad ar vienu no pēdējiem kuģiem atstājis Kurzemi un nonācis Lībekā.

Dzīve pēc kara

Pirmajos pēckara gados dzīvojis latviešu bēgļu nometnēs Bavārijā, kur bijis laikraksta Par Latviju redaktors. 1948. gadā kopā ar ģimeni izceļojis uz Venecuēlu. Tur strādājis dažādus darbus līdz pārgājis darbā uz vācu farmācijas firmu Schering, kur sasniedzis finanšu direktora posteni. Paralēli darbam uzsācis studijas Venecuēlas Centrālās universitātes tautsaimniecības fakultātē, ko absolvējis 1962. gadā. Jau pēc trim gadiem pieņemts darbā minētajā universitātē par štata profesoru Tautsaimniecības fakultātē, Saimnieciskās vēstures un saimnieciskās ģeogrāfijas katedrā. Bijis universitātes pārstāvis Venecuēlas enerģijas pētīšanas komisijā.
Joprojām darbojies arī žurnālistikā kā Venecuēlas ev. lut. Augšāmcelšanās draudzes izdevuma Vēstis redaktors. Bijis arī Venecuēlas Latviešu apvienības pirmais priekšsēdētājs. 1976. gadā Ņujorkā uzņemts par jaunākās latviešu studentu korporācijas Fraternitas Vanenica goda filistru. Darbojies arī studentu biedrībā Dzimtene.
Miris 1992. gada 21. martā Karakasā, Venecuēlā.
Pils iela (Rēzekne)

Ielas raksturojums

Iela iesākas līdz ar Valmieras ielas mesto līkumu, netālu no tās krustojuma ar Krustpils ielu pilsētas rietumu daļā. Tālāk Pils iela, izmetot līkumu, krusto Viļānu ielu. No šī krustojuma sākas ielas taisnais posms līdz tiltam pāri Rēzeknes upei. Tilts būvēts 2012. gadā, līdz ar Festivāla parka rekonstrukciju, upes krastu labiekārtošanu, kā arī koncertzāles celtniecību. Rēzeknes koncertzāle, jeb Latgales vēstniecība "Gors" ir viena no pilsētas iespaidīgākajām celtnēm, kas ir pirmā koncertzāle Latvijā, kas uzbūvēta pēc neatkarības atjaunošanas. Tās lielajā zālē var ietilpt 1000 skatītāji. "Gors" atrodas pils ielā 4, ielas labajā pusē. Gandrīz lielāko daļu pils ielas posma no Viļānu ielas līdz Rēzeknes upei aizņem koncertzāles apmeklētājiem domātais automašīnu stāvlaukums, kas stiepjas līdz pašai koncertzālei.
Ielai pārejot upes otrā krastā, tās kreisajā pusē, pirms krustojuma ar Atbrīvošanas aleju ir automašīnu stāvlaukums festivāla parka apmeklētājiem. Pēc krustojuma ar pilsētas galveno ielu seko T — veida krustojums ar Galdnieku ielu. Iela noslēdzas tās krustojumā ar Dārzu ielu, Nikodema Rancāna laukumā pie Austrumlatvijas radošo pakalpojumu centra un Livonijas ordeņa pilsdrupām ar pilskalnu.
Pils un Dārzu ielas krustojumā ir "Rēzeknes ūdens" administratīvā ēka — arhitektoniski izteiksmīga ar tornīti, celta 20. gs. 90. gadu vidū.
Valentīna Butāne

Biogrāfija

Dzimusi 1929. gada 9. maijā Daugavpilī. Mācījās Daugavpils mūzikas vidusskolā. 1952. gadā iestājās Latvijas Valsts konservatorijā un 1957. gadā absolvēja tās vokālo klasi. 1956. gada aprīlī V. Butāne ieskaņoja Raimonda Paula pirmo estrādes dziesmu "Nenosūtītā vēstulīte jeb Liriskā dziesma", vēlāk arī "Puteņu jeb Jaungada valsis" un citas. Tajā pašā gadā popularitāti guva V. Butānes ieskaņotā Elgas Īgenbergas dziesma "Rīgas bulvāri". Ieskaņojusi arī Ringolda Ores "Pie ezera" un citu komponistu dziesmas. V. Butāne strādāja Liepājas muzikālajā teātrī, kur iestudēja galvenās lomas operetēs, kā arī pati komponēja dziesmas. Pēdējos dzīves gadus viņa aizvadīja, dzīvojot Dobelē kopā ar dēlu.
Mirusi 2012. gada 14. martā Dobelē, apbedīta Dobeles Virkas kapos.
Bruņa ala

Alas nosaukums

Bruņa alas nosaukums radies no tā, ka pēc Otrā pasaules kara šeit esot slēpies Bruno Vilnītis (arī saukts par Bruni), kas vairākas reizes izbēdzis no 1949. gada izsūtīšanām. Lai gan Bruno Vilnītis noliedzis, ka pēc kara patvēries alā, vietējie iedzīvotāji alai devuši šādu nosaukumu par godu viņam.

Alas veidošanās

Lai gan iezī atrodas gan dolomīts, gan smilšakmeņi, gan morēnas, ala ir izveidojusies tieši Pļaviņu svītas dolomīta akmeņos. Vietā, kur iezī ir ala, to šķērso tektoniskais plīsums. Ģeologi apgalvo, ka iezis "ieplīsis" no ledus laikmeta ledāja kustības. Kad ledājs sācis kust un veidojis apkārtnes reljefu, iezis aiz ledāja radītā spiediena ieplaisājis un veidojis alu.  Šis notikums noticis pirms 12 000 līdz 15 000 gadu.
Kongo Demokrātiskās Republikas administratīvais iedalījums

Kongo Demokrātiskās Republikas administratīvo iedalījumu veido 11 departamenti. Provinces sīkāk iedalās 26 distriktos. Savukārt distrikti sīkāk iedalās 192 teritorijās, kuras veido cilšu padomes un sektori