google/wiki40b huggingface dataset:
Vinets Veldre

Politiskā darbība

2007. gada 25. janvārī, no amata atkāpjoties G. Bērziņam, V. Veldre, būdams bezpartijisks Tautas partijas virzīts kandidāts, kļuva par veselības ministru A. Kalvīša vadītajā valdībā, kas izraisīja sabiedrības neizpratni, jo viņa līdzšinējā pieredze vairāk bija saistīta ar mājdzīvnieku veselības aprūpi, kā arī pārtikas ražošanas uzraudzību. 2007. gada 19. oktobra V. Veldre iestājās Tautas partijā.
Pēc A. Kalvīša valdības demisijas tika izvirzīts aizsardzības ministra amatam I.Godmaņa valdībā, neraugoties uz pieredzes trūkumu aizsardzības jomā. Pēc valdības apstiprināšanas no 2007. gada 20. decembra līdz 2009. gada 12. martam ieņēma aizsardzības ministra amatu.
Apbalvots ar personīgo ieroci no Ministru Prezidenta, pēc ministra amata atstāšanas apbalvots ar bruņoto spēku, Militārās pretizlūkošanas dienesta, robežsardzes, muitas, Zemkopības ministrijas apbalvojumiem.

Privātā dzīve

V. Veldre ir precējies, ģimenē ir meita Annija. Vaļasprieki: literatūra, zirgu sports, stenda šaušana, tuvcīņa.
22. marts

22. marts ir gada 81. diena pēc Gregora kalendāra (82. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 284 dienas.
Rādeni

Fon Rādeni  (vācu: von Rahden) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā zināma kopš 16. gadsimta un bija ierakstīta Kurzemes bruņniecības matrikulā.

Vēsture

Rādenu dzimta cēlusies no Vācu ordeņa bruņinieka Rolfa no Rādes (Rolf von Rhade), kas 1520. gadā minēts kā Kuldīgas komtura draugs (vācu: Kumpan). Viņš piedalījās kaujās pret poļiem Austrumprūsijā un 1531. gadā kļuva par Kuldīgas komtura vietnieku, 1535. gadā par Rēzeknes fogtu. 
Poļu—zviedru kara laikā 1620. gadā Medzes muižas īpašnieku Gerdu fon Rādenu uzņēma Kurzemes bruņniecības matrikulā, pašreizējie Rādenu dzimtas locekļi ir viņa dēla Vulfharda fon Rādena pēcteči. 
Pēc Kurzemes pievienošanas Krievijas impērijai 1862. gadā muižniekiem Rādeniem piešķīra mantojamu baronu titulu.
Aleksandrs fon Rādens bija Kurzemes literatūras un mākslas biedrības ģenealoģijas sekcijas priekšēdis (no 1898), Kurzemes landtāga deputāts (1917-1919) un Kurzemes Zemes padomes priekšsēdētājs (1918). Viņa dēls Volferts Gerhards fon Rādens piedalījās Latvijas brīvības cīņās.  
Pēc 1920. gada zemes reformas baroniem Rādeniem atņēma Medzes dzimtmuižu (Medsen) un citus zemes īpašumus.
Border Gateway Protocol

BGP neighbors

Atšķirībā no daudziem citiem maršrutēšanas protokoliem, kas citus maršrutētājus atrod automātiski ar apraides (broadcast) vai multiraides (multicast), BGP protokolā citi maršrutētāji ir jāapraksta konfigurācijā. Tā kā BGP izmanto TCP protokolu maršrutētājiem nav jāatrodas vienā tīkla segmentā. Divus maršrutētājus, kas izveidojuši BGP TCP savienojumu un apmainās ar maršrutēšanas informāciju sauc par BGP neighbors vai peers. Pēc TCP savienojuma izveidošanas maršrutētāji apmainās ar dažādu BGP informāciju (AS numuri, protokola versija, maršrutētāja ID, taimeru lielumi u.c.). Kad šī informācija ir saskaņota un pieņemta maršrutētāji var apmainīties ar maršrutēšanas informāciju. BGP maršrutēšanas informācijas datus sauc par Network Layer Reachability Information (NLRI).
Ja BGP darbojas starp maršrutētājiem vienā autonomajā sistēmā to sauc par Interior Border Gateway Protocol (IBGP), ja dažādās — par Exterior Border Gateway Protocol (EBGP).

IBGP

IBGP darbojas starp maršrutētājiem vienā autonomajā sistēmā. IBGP maršrutētājiem nav jābūt savstarpēji savienotiem, bet ir jābūt sasniedzamiem (jāvar izveidot TCP savienojums).
IBGP ļauj nodot BGP maršrutēšanas informāciju AS robežās bez nepieciešamības to redistribūtēt to uz IGP un atpakaļ.
IBGP nenodod maršrutēšanas informāciju, kas saņemta no IBGP maršrutētāja citiem IBGP maršrutētājiem. Dažreiz to sauc par BGP split horizon. Tāpēc IBGP maršrutētājiem jāveido savienojumi katram ar katru (full mesh).

EBGP

EBGP darbojas starp maršrutētājiem dažādās autonomajās sistēmās. Starp dažādām AS parasti nelieto IGP, kas norādītu, kā sasniedzama otra maršrutētāja adrese, tāpēc EBGP maršrutētājiem jābūt tieši savienotiem vai arī jālieto statiskie maršruti (static route).

IBGP mērogojamība

Noteikums, ka IPGP savienojumi ir jāveido full mesh, ievērojami ierobežo IBGP mērogojamību. Katram maršrutētājam ir jākonfigurē n — 1 BGP savienojums un kopējais savienojumu skaita ir n * (n — 1) / 2, kur n ir maršrutētāju skaits autonomajā sistēmā. Piemēram 10 maršrutētāju gadījumā kopējais savienojumu skaits ir 45. Liels savienojumu skaits patērē ievērojamus maršrutētāja resursus un apgrūtina administrēšanu. Lai uzlabotu IBGP mērogojamību lieto divas tehnoloģijas — route reflectors un konfederācijas.

Route reflectors

Route reflector izmantošana atslēdz BGP split horizon funkcionalitāti. Maršrutētājs, kas nokonfigurēta kā route reflector izplata IBGP maršrutētājiem, maršrutēšanas informāciju, kas saņemta no cita IBGP. Rezultātā katram IBGP maršrutētājam jākonfigurē savienojumi tikai ar route reflector maršrutētājiem.

Konfederācijas

Konfederācijas tiek izmantotas lielos tīklos. Lietojot konfederācijas, AS tiek sadalīta vairākas mazākās AS, visbiežāk ar privātiem AS numuriem. Katrā no šīm AS tiek konfigurēts IBGP. EBGP savienojumos ārpus konfederācijas visas konfederācijas autonomās sistēmas tik prezentētas kā viena reālā AS.
Aritmētika

Aritmētika (grieķu: αριθμός, arithmós — ‘skaitlis’) ir vecākā un viselementārākā matemātikas nozare, kuru izmanto gandrīz jebkurš cilvēks sākot no vienkāršu ikdienas matemātisku darbību veikšanas līdz pat moderniem zinātnes un uzņēmējdarbības aprēķiniem. Tāpat aritmētiku attiecina uz matemātikas nozari (vai priekšteci), kurā ir uzskaitītas elementāras konkrētu matemātisko darbību īpašības ar skaitļiem. Profesionāli matemātiķi reizēm terminu "aritmētika" izmanto saistībā ar skaitļu teoriju, bet nevajadzētu to jaukt ar elementāro aritmētiku.

Aritmētikas vēsture

Jau aizvēsturē cilvēki ir sākuši izprast skaitļa jēdzienu un nepieciešamību rēķināt — ar tiem veikt dažādas aritmētiskas darbības. Tiek pieņemts, ka sākotnēji cilvēki skaitīja, izmantojot savus pirkstus. Vēlāk, kad radās nepieciešamība, cilvēki sāka saskaitīt un atņemt skaitļus. Reizināšanas un dalīšanas darbību rašanās tiek saistīta ar laiku, kad cilvēki sāka skaitļus un citus lielumus pierakstīt.
Senie ēģiptieši tiek uzskatīti par vieniem no pirmajiem, kas veica kompleksas aritmētiskas darbības. Šis laiks tiek saistīts ar 3. tūkstošgadi p.m.ē.

Aritmētiskās darbības

Aritmētiskās pamatdarbības ir saskaitīšana, atņemšana, reizināšana un dalīšana. Pie aritmētiskajām darbībām pieskaita arī šādas matemātiskas darbības: procentu rēķināšanu, kvadrātsaknes vilkšanu un kāpināšanu. Nozīmīga loma aritmētikā ir darbību secībai.

Aritmētika izglītībā

Latvijā aritmētiku māca matemātikas stundās līdz 6. klasei. 7. un sekojošajās klasēs matemātikas stundās sāk mācīties algebras un ģeometrijas pamatus, protams, neaizmirstot arī aritmētiku.
Kuriļu salu strīds

Kuriļu salu strīds ir strīds starp Japānu un Krieviju par dienvidu Kuriļu salu piederību. Strīdīgās salas šobrīd atrodas Krievijas Federācijas teritorijā kā Sahalīnas apgabala sastāvdaļa, taču tās par savu teritoriju uzskata arī Japāna, kas tās dēvē par Ziemeļu teritorijām (北方領土 Hoppō Ryōdo) jeb Dienvidčišimu (南千島 Minami Chishima).
3000 metru šķēršļu skrējiens

3000 metru šķēršļu skrējiens ir skriešanas distance vieglatlētikas sacensībās stadionā. 3000 m šķēršļu skrējiena distancē ir 28 reizes jāpārvar barjera un 7 reizes — ūdens šķērslis. Vīriešiem barjerām jābūt 91,4 cm augstām, savukārt sievietēm — 76,2 cm, abiem dzimumiem ir vienāds barjeru platums — vismaz 3,94 m. Ūdens bedres dziļākajai vietai jābūt 50—70 cm dziļumā no stadiona seguma pamata. Attālumam no bedres sākuma līdz barjerai jābūt 3,66 m.
3000 m šķēršļu skrējiens ir iekļauts olimpisko spēļu vieglatlētikas sacensību programmā. Vīrieši olimpiskajās spēlēs šajā distancē sacenšas kopš 1920. gada, sievietes — kopš 2008. gada.
Pasaules rekords 3000 m šķēršļu skrējienā vīriešiem ir 7:53,63 min un pieder Saifam Saīdam Šahīnam no Kataras, uzstādīts 2004. gada 3. septembrī. Pasaules rekords 3000 m šķēršļu skrējienā sievietēm ir 8:44,32 min un pieder Beatrisei Čepkoečai no Kenijas, uzstādīts 2018. gada 20. jūlijā.
Latvijas rekords 3000 m šķēršļu skrējienā vīriešiem ir 8:31,35 min un to 1988. gada 4. septembrī uzstādīja Gatis Deksnis. Latvijas rekords 3000 m šķēršļu skrējienā sievietēm ir 9:33,53 min un tas pieder Poļinai Jeļizarovai, uzstādīts 2012. gada 8. jūnijā.
Aigars Mironovičs

Spēlētāja karjera

1992.—93. gada sezonā Mironovičs spēlēja Rīgas "Pārdaugava" otrajā sastāvā Latvijas čempionātā. Nākamajā sezonā aizvadīja trīs spēles komandas pamatrindās Starptautiskajā hokeja līgā, paralēli kopā ar Rīgas "Hokeja Centrs" izcīnot savu pirmo Latvijas čempiona titulu. 1995.—96. gada sezonu aizvadīja Rīgas "Juniors" sastāvā Austrumeiropas hokeja līgā.
No 1997. līdz 2001. gadam Mironovičs spēlēja dažādos Ziemeļamerikas klubos WCHL, WPHL un CHL līgās, taču tad pievienojās HK Rīga 2000. HK Rīga 2000 sastāvā no 2004. līdz 2007. gadam izcīnīja vēl četrus Latvijas čempiona titulus. Kopā ar komandu spēlēja gan Austrumeiropas hokeja līgā, gan Baltkrievijas Ekstralīgā.
No 2007. līdz 2009. gadam divas sezonas aizvadīja ASK/Ogre rindās. Izlaidis 2009.—10. gada sezonu, 2010.—11. gada sezonā spēlēja HK Zemgale rindās, taču tad noslēdza spēlētāja karjeru.
Latvijas hokeja izlases rindās debitēja 1996. gadā un kopumā tās sastāvā aizvadījis 29 spēles. Junioru vecumā spēlēja Pasaules čempionātā junioriem, kā arī divos Eiropas čempionātos U-18 jauniešiem.
Vispārējas kristīgas baznīcas pazīmes

Patiesa baznīca ir viena

Patiesa (kristīgā) Baznīca ir viena ir jau senbaznīcā pieņemta izpratne par vienu no (kristīgās) baznīcas pamatbūtības sastāvdaļām. Viens no spēcīgākajiem šādas pārliecības argumentiem ir Jaunās Derības Pāvila vēstulē efeziešiem sacītais par baznīcas vienumu (4.nodaļa 3.-6.panti). Kristīgās baznīcas vienība (vienotība) dažādas teoloģijas tiek skaidrota atšķirīgi, gan kā organizatoriski - hierarhiska (pārsvarā Romas katoļu teoloģijā), gan ar neredzamas baznīcas vai apslēptās baznīcas būtību.

Baznīcas svētums

(Kristīgās) Baznīcas svētums, jeb apgalvojums, ka (kristīgā) baznīca ir svēta, ir jau senbaznīcā pieņemta izpratne par vienu no (kristīgās) baznīcas pamatbūtības sastāvdaļām. Kristīgās baznīcas svētuma pamatā ir uzskats par pilnīgumu un bezgrēcīgumu, kuru Jēzus Kristus svētuma dēļ baznīca bauda Dieva acu priekšā.

Baznīca ir katoliska (nejaukt ar Romas katoļu baznīcu)

Katolicisms (grieķu: καθολικός - vispārējs, visaptverošs) arī ir viena no kristīgo teoloģiju izvirzītajām vispārējas kristīgas baznīcas pazīmēm. Tā nosaka konkrētas mācības pēctecības atbilstību, sākot ar kristīgās baznīcas pirmsākumiem un attiecībā uz mācību un praksi. Latvijā katolicisms visbiežāk tiek kļūdaini attiecināta tikai uz Romas katoļu baznīcu.

Baznīca ir apustuliska

Apustuliskums (grieķu: Ἀπόστολος — sūtnis, apustulis) tradicionāli sistemātiskajā (dogmatiskajā) teoloģijā norāda uz mācības un/vai prakses atbilstību apustuliskās senbaznīcas piemēram un liecībai.

Pestīšanas pieejamība kristīgā baznīcā

Pestīšanas pieejamība kristīgajā baznīcā, jeb apgalvojums, ka ārpus kristīgās baznīcas nav iespējama grēcinieka pestīšana, ir jau senbaznīcā pieņemta izpratne par cilvēkam pieejamu Jēzus Kristus pestījošo nopelnu vienīgi kristīgās baznīcas ietvaros. Tradicionāli šis formulējums tiek iekļauts vispārēju kristīgas baznīcas pazīmju skaitā.

Citas pazīmes

Tradicionālajam pazīmju skaitam var tikt pievienotas arī citas. Piemēram, Baznīca ir apslēpta vai Baznīca ir neredzama. Apslēptā baznīca ir, galvenokārt, luteriskās teoloģijas mācība. Tiek iekļauta vispārēju kristīgas baznīcas pazīmju skaitā. Pretēji, pirmkārt, Romas katoļu teoloģijai, kas apgalvo, ka patiesā kristīgā baznīca ir redzama (tās) organizatoriskajā struktūrā, vai vispār kādās organizatoriskās struktūrās un, otrkārt, zināmā opozīcijā protestantiskajai neredzamās baznīcas mācībai, ka patiesa kristīga baznīca cilvēka acīm nav saskatāma, mācība par apslēpto baznīcu uzsver, ka patiesā kristīgā baznīca ir apslēpta cilvēka acīm, bet tā ir sastopama ikvienā vietā, kur tiek pasludināta Evaņģēlija mācība un atbilstoši Kristus pavēlei pārvaldīti Sakramenti.
Gērijs Pafets

Karjera

1999. gadā Pafets ieguva McLaren Autosport BRDC balvu. 2000. gadā brits piedalījās Lielbritānijas F3 satelītsērijā un dominēja čempionātā, izcīnot 13 uzvaras, 13 ātrākos apļus un 13 pole-position. Gadu vēlāk Pafets piedalījās Vācijas F3, kur kopvērtējumā finišēja sestajā vietā. 2002. gadā viņš turpināja piedalīties čempionātā un kļuva par čempionu ne reizi nezaudējot. 2003. gadā viņš bija plānojis piedalīties Formula 3000, tomēr pēc vienas sacīkstes komanda bankrotēja, tāpēc Pafets devās uz DTM. 2005. gadā viņš kļuva par čempionu. Kopš tā laika viņš ir McLaren komandas testpilots.
Pēc vienas izlaistas sezonas 2007. gadā Pafets atgriezās DTM.
1911. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1911. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika no 25. līdz 28. martam Helsinkos (Krievijas impērija).
Gaismas ātrums

Gaismas ātrums (parasti apzīmēts ar c, zināms arī kā Einšteina konstante) ir ātrums, ar kuru vakuumā pārvietojas elektromagnētiskais starojums — fotoni. Tas ir tieši 299 792 458 metri sekundē (jeb 1 079 252 848,8 km/h) — tas nav mērījums, bet gan definīcija; metru definē, ņemot vērā gaismas ātrumu un sekundes ilgumu. Gaismas ātrums citās vidēs, piemēram, gaisā, ūdenī, stiklā, ir mazāks par c. Dabā nekas nevar pārvietoties ātrāk par gaismu vakuumā.

Vēsture

Jau no seniem laikiem cilvēki ir aizdomājušies par gaismas izplatīšanās ātrumu. Daži, piemēram, Johanness Keplers, Renē Dekarts, uzskatīja, ka gaismas ātrums ir bezgalīgs. Toties tā paša laikmeta zinātnieki Īzaks Ņūtons, Roberts Huks uzskatīja, ka gaismas ātrums ir ļoti liels, bet tā vērtība ir noteikta, nav bezgalīga.
16. gadsimtā gaismas ātrumu mēģināja noteikt Galileo Galilejs. Viņš ar palīgiem izmantoja sveču lukturus. Palīgi nostājās uz kalna vairāku kilometru attālumā un tiklīdz palīgi redz Galileja spīdināto gaismu, tā viņi momentā spīdina atpakaļ. Izmērot šī procesa laiku, viņš cerēja noteikt gaismas ātrumu. Šis eksperiments viņam neļāva aprēķināt gaismas ātrumu, jo, zinot gaismas ātrumu, tas būtībā notika momentāni.
Pirmais, kas noteica gaismas ātruma skaitlisko vērtību, bija dāņu astronoms Ole Rēmers. Viņš pētīja Jupitera pavadoni Jo. Viņš novēroja, ka tas ik pēc noteikta laika ieiet Jupitera ēnā un no Zemes nav redzams. Zinādams pavadoņa apriņķojuma periodu, varēja aprēķināt, kad vajadzētu sākties kārtējam aptumsumam. Patiesībā katru gadu Jo aptumsumi kavējās. Veicot laika mērījumus par aptumsumu kavēšanos, 1676. gadā Rēmers noteica, ka gaismas ātrums ir 214 000 km/s.
Uz Zemes gaismas ātrums tika izmērīts aptuveni 100 gadus vēlāk. Ar tā mērīšanu nodarbojās franču zinātnieki Ipolits Fizo un Žans Fuko. Ipolits Fizo izveidoja iekārtu no nekustīga spoguļa un rotējoša zobrata ar 720 zobiem. Eksperimenta laikā gaismas stars izgāja caur vienu no zobrata zobiem un tika fokusēts uz 7 jūdžu attālo spoguli kalna virsotnē. Gaismas stars atstarojas no tā atpakaļ un gaisma nonāca acī. Zinot zobrata griešanās ātrumu un zobu platumu, Fizo aprēķinātais gaismas ātrums bija 313 300 km/s.
Žans Fuko izgatavoja citu ierīci ar rotējošu spoguli. Tas, līdzīgi kā Fuko zobrats, gaismu sadalīja īsos impulsos un ļāva noteikt impulsa ceļā pavadīto laiku prom un atpakaļ no atstarotāja. Fuko aprēķinātais gaismas ātrums bija 298 000 km/s.
1926. gadā amerikāņu fiziķis Alberts Maikelsons pilnveidoja Fuko ierīci, spoguļa vietā izmantojot astoņstūru spoguļprizmu. Sagatavošanās eksperimentam ilga teju vai trīs gadus. Tolaik tas bija precīzākais gaismas ātruma mērījums. Viņa gaismas ātrums bija 299 796 ± 4 km/s.
Vēlāk gaismas ātrums tika noteikts, izmantojot lāzera starojumu. Mērījumus veica vairāki zinātnieki. Starptautiskā mēru un svaru komiteja nolēma, ka gaismas ātrums vakuumā ir 299 792 458 ± 1,2 m/s.
Gaismas ātruma skaitliskā vērtība ik pa laikam mazliet mainās, bet mainās tikai to pēdējie zīmīgie cipari. Mūsdienās gaismas ātrums ir viena no fizikas fundamentālajām konstantēm. Ar to tiek izteikti citi fizikāli lielumi un konstantes.
Aija Poča

Biogrāfija

1966. gadā Aija Poča beigusi Rīgas 3. vidusskolu, pēc tam studējusi Latvijas Valsts universitātes Ekonomikas fakultātē, kur 1971. gadā ieguvusi ekonomistes/matemātiķes grādu.

Politiskā darbība

1993. gadā 5. Saeimas vēlēšanās Aija Poča tika ievēlēta Saeimā no partijas Latvijas Ceļš saraksta, tāpat arī ievēlēta nākamajās Saeimas vēlēšanās 1995. gadā un 7. Saeimas vēlēšanās 1998. gadā. 
1995. gada jūnijā kļuvusi par Latvijas valsts ieņēmumu valsts ministri, Māra Gaiļa ministru kabinetā pārstāvot partiju Latvijas Ceļš, un šo ministres amatu viņa saglabāja arī nākamajās valdībās līdz šī amata likvidēšanai 1999. gadā. 
Pēc atgriešanās Saeimā no 1999. līdz 2001. gadam bijusi 7. Saeimas Budžeta un finansu (nodokļu) komisijas priekšsēdētāja, darbojusies arī Revīzijas komisijā. 
Aija Poča bija deputāta kandidāte arī 8. Saeimas vēlēšanās 2002. gadā, tomēr Latvijas Ceļš nepārvarēja 5% barjeru un parlamentā neiekļuva. Nākamajās, 9. Saeimas vēlēšanās 2006. gadā Aija Poča kandidēja no Latvijas Pirmās partijas un Latvijas Ceļa (LPP/LC) vēlēšanu apvienības saraksta, kas vēlēšanās ieguva 10 mandātus, tomēr Aija Poča netika ievēlēta. 2010. gadā 10. Saeimas vēlēšanās LPP/LC startēja kopā ar Tautas partiju izveidotajā politiskajā apvienībā Par Labu Latviju!, bet Aija Poča tajās vairs nekandidēja.
2001. gada Rīgas Domes vēlēšanās Aija Poča kandidēja kā Latvijas Ceļa saraksta līdere un tika ievēlēta pašvaldībā, darbojusies domes prezidijā. Nākamajās, 2005. un 2009. gada pašvaldību vēlēšanās viņa bija kandidāte, bet vairs netika ievēlēta.
Pēc aktīvās politiskās karjeras beigām bijusi Valsts nekustamo īpašumu aģentūras padomes priekšsēdētāja, Aināra Šlesera (LPP) politiskā padomniece, kā arī bijusi Parex bankas padomē pirms tās nacionalizācijas un sekojošās finanšu krīzes. Līdz 2016. gadam strādājusi VAS “Latvijas dzelzceļš” par projektu daļas vadītāju.

Personīgā dzīve

Aija Poča ir precējusies, viņai ir divi dēli. Vīrs Dr.habil.oec. Remigijs Počs ir RTU profesors.
Vironia

Vēsture

Korporācijas organizēšana aizsākās jau 19.gs. beigās, kad Rīgas politehniskā institūta igauņu tautības studentiem radās doma par kādas ciešākas apvienības radīšanu. 1897. gadā tika ievēlētas pirmās amatpersonas. 1900. gadā uzņemta Rīgas šaržēto konventā un līdz ar to arī šis gads tiek uzskatīts par korporācijas oficiālo dibināšanas datumu. 1915. gadā piedalījās Igaunijas korporāciju apvienības (EKL- Eesti Korporatsionide Liit) dibināšanā. Tā paša gada rudenī kopā ar RPI evakuējas uz Maskavu kur turpināja darbību. Līdz Pirmajam pasaules karam korporācija noslēdza draudzības līgumus (karteļus) ar latviešu studentu korporācijām Seloniju un Talaviju, kā arī ar krievu Fraternitas Arctica. 1933. gadā tāds pats līgums tika noslēgts ar poļu Veletia.
1918. gada rudenī korporācija mēģināja atjaunot darbību Rīgā, pie vācu okupācijas iestāžu izveidotās Baltijas Tehniskās augstskolas. Tā paša gada novembrī visa darbība Rīgā tika pārtraukta un konventa locekļi devās uz Igauniju, lai piedalītos Neatkarības karā. No 1920. gada rudens Vironia darbojās Tērbatā. Pēc Tallinas Tehniskās augstskolas dibināšanas 1936. gadā tika izveidota korporācijas filiāle arī Tallinā. Pēc Igaunijas okupācijas 1940. gadā korporācija tika slēgta. Darbība netika atjaunota arī vācu okupācijas gados, lai gan viroņi turpināja pulcēties neoficiāli.
1945. gadā korporācija atjaunoja savu darbību bēgļu nometnēs Vācijā un Zviedrijā. Trimdas gados darbojās Vironias kopas Lielbritānijā, Kanādā, ASV un Austrālijā. Globālais prezidijs atradās Toronto, Kanādā.
1989. gada februārī tā atjaunoja savu darbību Tallinā, tā paša gada septembrī arī Tērbatā. 2009. gadā globālais prezidijs joprojām atradās Toronto.

Biedri

Korporācija uzņem igauņu tautības studentus. Igaunijas Neatkarības karā krituši 6 viroņi. 30 par varonību, apbalvoti ar Igaunijas Brīvības krustu. Otrā pasaules kara beigās bēgļu gaitās uz rietumiem dodas 190 viroņi. 2009. gadā korporācijas rindās visā pasaulē bija 530 biedri. Pazīstamākie biedri: ģenerālis Gustavs Jonsons, Tērbatas universitātes rektors Hugo Rihards Kaho, Valsts prezidents Juhans Kuks, arhitekts Edgars Johaness Kūsiks.
Svētā Pētera baznīca (Sanderlenda)

Svētā Pētera baznīca (angļu: St Peter's at Wearmouth), atrodas Sanderlendā, Vīras (Wear) upes ziemeļu krastā, Anglijas ziemeļaustrumos. Šī anglosakšu baznīca un viena no senākajām mūra baznīcām visā Lielbritānijā. Tā celta 674. gadā, no tā laika saglabājies ir tornis un rietumu siena. Baznīcu rotā vienas no senākajām vitrāžām Anglijā — tās 7. gs. darinājuši kontinentālās Eiropas meistari. Svētā Pētera baznīca atrodas UNESCO Pasaules Mantojuma saraksta kandidātos.
Siļķveidīgās

Latvijā

Siļķveidīgo zivju kārtu Latvijā pārstāv siļķu dzimta (Clupeidae) ar 3 sugām. Tās ir reņģe (Clupea harengus membras), brētliņa (Sprattus sprattus) un palede (Alosa fallax). Gan reņģe, gan brētliņa ir saimnieciski nozīmīga Baltijas jūras zivs. Toties palede iekļauta Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā. Tās nelielā daudzumā mēdz nozvejot kopā ar reņģēm. Rets ieceļotājs Baltijas jūrā ir anšovs (Engraulis encrasicholus), kas pieder anšovu dzimtai (Engraulidae). 
Latvijas zivju sarakstā iekļauta arī aloza (Alosa alosa). Tomēr šī suga Latvijas ūdeņos nav konstatēta nevienu reizi. Baltijas jūrā novērota tikai rietumdaļā.

Kopīgās īpašības

Visām siļķveidīgajām zivīm peldpūslis savienots ar zarnām ar kanālu, kura atzari savienoti arī ar dzirdes kapsulām galvā. Tādējādi šīs grupas zivīm ir ļoti laba dzirde. Siļķveidīgās zivis ir slaidas, pārsvarā sudraboti mirdzošas, ar nedaudz saplacinātas vārpstiņas veida ķermeni, kuru sedz cikloīdas zvīņas. Plūdformās veidotais ķermenis nodrošina spēju ātri peldēt. Spuru stari ir mīksti, sānu līnija vāji izteikta vai lielākajai daļai neesoša. Muguras spura atrodas gandrīz muguras vidū, nedaudz nobīdīta astes virzienā. Aste simetriski šķelta. Daudzām sugām uz vēdera viduslīnijas ir smailas, asas, ķīļveida zvīņas. 
Galvenokārt nelielas, līdz 35 cm garas zivis. Mazākā siļķveidīgo kārtā ir Sanagas pundursiļķe (Thrattidion noctivagus), kuras ķermeņa garums ir 2,1 cm. Toties lielākās ir vilksiļķes (Chirocentrus), kuras ir apmēram 100 cm garas.

Uzvedība

Siļķveidīgās zivis veido lielus barus, kuros var būt vairāki simti vai tūkstoši īpatņu. Baram raksturīga sinhronā peldēšana, ķermeņiem atrodoties paralēli, cieši vienam pie otra. Lielākā daļa sugu barojas ar planktonu, kas tiek iegūts, izfiltrējot ūdeni caur žaunām. Vairāk nekā divas trešdaļas sugu mājo tropu ūdeņos, pārsvarā atklātos, lai gan gandrīz vienmēr nārsto piekrastēs. Arī saldūdeņos mītošās sugas galvenokārt mājo tropu klimatā, dienvidu puslodē.
Mērija Beina

Biogrāfija

Piedzimusi Ungārijā, taču pārcēlusies uz dzīvi ASV. 1937. gadā Stokholmā kļuvusi par pirmo ASV šahisti, kas piedalījusies Pasaules čempionātā šahā sievietēm, kurā ieņēmusi augsto 5. vietu aiz Veras Menčikas, Klaričes Benini, Mildas Laubertes un Soņas Grafas.
1940. gados un 1950. gadu sākumā kopā ar Monu Meju Karfu un Gizelu Greseri bijusi viena no vadošajām amerikāņu šahistēm. 1951. gadā uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātā. Divas reizes kļuvusi par ASV atklātā sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju (1965, 1966). 1952. gadā Maskavā piedalījusies pretendentu turnīrā, kurā palikusi 14. vietā. 1963. gadā Splitā pārstāvējusi ASV komandu 2. sieviešu šaha olimpiādē.
Par panākumiem turnīros FIDE 1952. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Sokrata nāve

Citas versijas par tēmu

Šis notikums attēlots arī itāļu gleznotāja Džambetīno Činjaroli gleznā. Činjaroli darbā Sokrats ir attēlots jau miris, viņu ieskauj viņa sekotāji.
Vēl viens notikuma attēlotājs ir franču gleznotājs Žaks Filips Žozefs de Sentkentins. Šī glezna šobrīd atrodas École Nationale Supérieure des Beaux-Arts telpās Parīzē, tapusi ap 1738. gadu.