google/wiki40b huggingface dataset:
Ketrīna Māhere

Izglītība

Māhere no 2002. līdz 2003. gadam mācījusies arābu valodas institūtā Amerikāņu Universitātē, Kairā, Ēģiptē, un no 2003. gada Ņujorkas Universitātes Mākslas un zinātnes koledžā, 2005. gadā saņemot bakalaura grādu.

Karjera

Māhere kopš 2016. gada marta ir Wikimedia Foundation izpilddirektora pienākumu izpildītāja. Iepriekš strādājusi Pasaules Bankā, UNICEF un AccessNow.org.
Pasaules Bankā Māhere bija tehnoloģiju konsultante starptautiskajā attīstībā un demokratizācijā, strādājot pie informācijas un komunikāciju tehnoloģiju atbildības un pārvaldības, koncentrējoties uz mobilo telefonu un citu tehnoloģiju lomu pilsoniskās sabiedrības un institucionālo reformu veicināšanā, galvenokārt Vidējos Austrumos un Āfrikā. Viņa bija līdzautore 2012. gada Pasaules Bankas publikācijas par informāciju un komunikācijām attīstībai nodaļai par valsts pārvaldes padarīšanu mobilu. 
2014. gada aprīlī Māhere pievienojās Wikimedia Foundation kā komunikāciju direktore un pēc diviem gadiem kļuva par izpilddirektora pienākumu izpildītāju pēc Lailas Tretikovas aiziešanas no amata. Māhere tika apstiprināta par izpilddirektori 2016. gada jūnijā Wikimania laikā Esīno Lario, Itālijā, lēmumam stājoties spēkā 23. jūnijā.
Utilītprogramma

Utilītprogramma (no angļu: utility — " derīgums", saukta arī utilīta, rīks) ir datoru programmatūra, kas paredzēta datoraparatūras, operētājsistēmas vai lietojumprogrammatūras apkalpošanai. Utilītprogrammas parasti ir nelielas un veic kādu noteiktu, šauras specializācijas uzdevumu. Daudzas utilītprogrammas ir jau iekļautas operētājsistēmās.
Jaunzēlande

Klimats

Jaunzēlandes dienvidos ir subtropu un mērenā temperatūra. Siltākie mēneši ir decembris, janvāris un februāris. Aukstākie — jūnijs, jūlijs un augusts. Vasarā vidējā temperatūra ir starp 20º—30 °C un ziemā starp 10º—15 °C. Ziemeļsalā visu gadu ir silts, mitrs klimats. Dienvidsalā ir vēsāks klimats, ziemā ir iespējams neliels sals.

Valsts iekārta

Jaunzēlande ir parlamentāra un demokrātiska monarhija. Jaunzēlandes valsts iekārtu nosaka daudzi Lielbritānijas un Jaunzēlandes parlamenta konstitucionālie likumi un paražas. Valsts galva ir Lielbritānijas karaliene, ko pārstāv ģenerālgubernators, kuru uz 5 gadiem ieceļ karaliene pēc Jaunzēlandes valdības ieteikuma. Ģenerālgubernatoram ir Izpildpadome, kuras locekļi ir ģenerālgubernators un ministri. Likumdevēja orgāns ir vienpalātas parlaments — Pārstāvju palāta (97 deputāti), ko uz 3 gadiem ievēl iedzīvotāji. Izpildvara ir valdībai, ko vada premjerministrs. Vietējie pašvaldības orgāni ir provinces, provinču pilsētu teritorijas, pilsētu un lauku apgabalu padomes, kas faktiski pakļautas centrālajam pārvaldes orgānam. Vēlēšanu tiesības ir pilsoņiem no 20 gadu vecuma. Tiesu sistēmā ietilpst Augstākā tiesa, apelācijas un pirmās instances tiesas.

Vēsture

Jaunzēlandes pirmiedzīvotāji ir maori, kas pirms apmēram 1000 gadiem tajā ieradās no Polinēzijas. Maori ir pārstāvēti arī valdībā, kas cenšas viņus nodrošināt ar vienlīdzīgām veselības aprūpes, izglītības un darba iespējām, kas viņiem iepriekš bija liegtas.
Kā vēsta teika, Jaunzēlandi pirmais atklāja Pētnieks Kupe, kurš to nosauca par Aotearoa ('Garā, baltā mākoņa zemi').
Pirmais dokumentētais Jaunzēlandi atklājušais eiropietis bija nīderlandiešu jūrasbraucējs Ābels Tasmans, kurš Jaunzēlandē ieradās 1642. gadā. Vairāk nekā pēc 125 gadiem kapteinis Džeimss Kuks pieprasīja to Lielbritānijai un 1769. gadā izveidoja valsts karti. Vaitangi līgums tiek uzskatīts par Jaunzēlandes dibināšanas dokumentu. Tas tika parakstīts 1840. gadā Salu līcī starp galvenajiem maori virsaišiem un Lielbritānijas Kroņa pārstāvjiem Vaitangī. Jaunzēlandes pirmais gubernators Viljams Hobsons izveidoja Oklendu par galvaspilsētu, bet vēlāk par galvaspilsētu kļuva Velingtona, jo tā bija centrālāka. Līguma parakstīšana iesākās 6. februārī, kas vēlāk kļuva par Jaunzēlandes nacionālo dienu, sauktu par Waitangi Day (Vaitangi diena). 1840. gadā Jaunzēlande kļuva par Lielbritānijas koloniju. 1907. gadā ieguva Lielbritānijas domīnijas statusu. 1987. gadā Jaunzēlande pirmā pasaulē pasludināja sevi par kodolbrīvu teritoriju. Jaunzēlande bija pirmā valsts, kur sievietēm tika piešķirtas balsstiesības.
Jānis Zariņš (tēlnieks)

Dzīvesgājums

1928. gadā beidzis Rūjienas draudzes skolu. 1934. gada apmeklējis J. L. Reguta koktēlniecības kursus Rīgā.
Apglabāts Siguldas kapos.
Teodors Spāde

Dzīves gājums

Dzimis 1891. gada 7. martā Ventspilī zvejnieka Jura Spādes un viņa sievas Annas ģimenē. 1909. gadā Teodors pabeidza mācības Rīgas pilsētas reālskolā, studēja Rīgas Politehniskā institūta Mehānikas nodaļā, kuru absolvēja 1914. gadā.
Pirmā pasaules kara sākumā 1914. gada jūlijā T. Spādi mobilizēja, ieskaitīja Baltijas jūras kara flotē un nosūtīja uz jūras virsnieku skolu Petrogradā. Pēc skolas beigšanas 1915. gadā viņš kā mičmanis dienēja Krievijas Melnās jūras kara flotē uz līnijkuģa "Joan Zlatoust" (Иоан Златоуст), 1916. gadā bija torpēdkuteru "Svirepij" un "Stremiteļnij" komandieris, 1917. gadā kuģu brigādes štāba virsnieks. Dienot Melnās jūras kara flotes kuģu brigādes štābā Batumi, viņš 1917. gada maijā salaulājās ar gruzīnieti Nadeždu Švelidzi-Petrovu.
1918. gada sākumā T. Spāde dienēja Ukrainas Tautas Republikas kara flotē, pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas pārgāja Gruzijas Demokrātiskās republikas dienestā, kļūdams par Aizkaukāza flotes Kuteru diviziona komandieri Batumi pilsētā. 1918. gada jūnijā T. Spāde Turcijas karaspēka uzbrukuma laikā līdz ar visu Batumi garnizonu krita turku gūstā un tika atbrīvots tikai 1918. gada oktobrī. Krievijas pilsoņu kara laikā 1919. gadā dienēja Deņikina komandēto Dienvidkrievijas bruņoto spēku kara flotē, paaugstināts par vecāko leitnantu, bija Sevastopoles komendants, Melnās un Azovas jūras ostu galvenā komandiera štāba priekšnieka palīgs. No 1920. gada marta ģenerāļa Vrangeļa Krievijas armijas dienestā, 1920. gada novembrī evakuējās uz Konstantinopoli, kur pieņēma Latvijas pilsonību un kopā ar sievu atgriezās Latvijā.
Latvijā T. Spāde bija kuģniecības sabiedrības "Ausma" līdzdibinātājs un motorburinieka „Lina” līdzīpašnieks. 1926. gadā viņš iestājās Latvijas armijā un dienēja Jūras novērošanas dienestā, vēlāk tika nosūtīts uz mācībām Francijas Jūras kara akadēmijā, kuru pabeidza 1928. gadā. 1929. gadā kļuva par karakuģa "Virsaitis" komandieri, no 1931. gada bija Jūras krastu aizsardzības eskadras komandieris, bet no 1938. gada Latvijas Kara flotes komandieris. 1938. gadā T. Spādem piešķīra admirāļa pakāpi.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada septembrī admirāli Spādi atbrīvoja no dienesta un viņš bija spiests strādāt Rīgas namu pārvaldē. 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā viņu apcietināja un deportēja uz Tomskas apgabalu, vēlāk uz Steplaga soda nometnēm Ekibastuzā un Džezkazganā. Arī pēc atbrīvošanas 1953. gada decembrī padomju varas iestādes neļāva admirālim atgriezties dzimtenē, un viņš strādāja Temirtau pilsētas infekcijas slimnīcā par grāmatvedi.
Miris no ļaundabīgas slimības 1970. gada 25. jūlijā, apglabāts Temirtau pilsētas kapos. 1990. gada 29. aprīlī T. Spādes mirstīgās atliekas tika pārapbedītas Rīgas Meža kapos. Pārapbedīšanas ceremonijā piedalījās vēl dzīvie Latvijas Jūras kara flotes jūrnieki.

Piemiņa

2014. gada 27. novembrī, klātesot Latvijas Valsts prezidentam Andrim Bērziņam, Batumi pilsētā, Gruzijā, pie Valsts Jūras akadēmijas ēkas atklāja piemiņas plāksni Teodoram Spādem.
Ādolfs Zaics

Biogrāfija

1920. un 1930. gados aktīvi piedalījies šaha turnīros. Vairākos no šiem turnīriem ierindojies laureātu skaitā. 1920. gadā bijis otrais Kenterberijas šaha turnīrā. 1922. gadā dalījis 2.-3. vietu Londonas atklātajā šaha čempionātā. 1925. gadā bijis trešais Boloņas šaha turnīrā. 1926. gadā bijis trešais tradicionālajā Hastingsas (Anglija) šaha turnīrā. 1934. gadā dalījis 3.-4. vietu Skārboro (Anglija) šaha turnīrā. 1933. gadā piedalījies Vācijas šaha čempionātā, kurā dalījis 11.-12. vietu, bet bijis vienīgais turnīra dalībnieks, kas uzvarējis turnīra uzvarētāju Jefimu Bogoļubovu.
Sākoties Otrajam pasaules karam atradies Buenosairesā, kur notikusi 8. šaha olimpiāde. Līdzīgi kā daudzi citi šahisti nolēmis neatgriezties kara pārņemtajā Eiropā un palicis Argentīnā, kur uzturējies līdz 1955. gadam. Pēc atgriešanās Eiropā līdz mūža beigām dzīvojis Šveicē un Rietumvācijā.
Kosiva

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1424. gadā kā apdzīvotā vieta Polijā. Pilsēta attīstījās kā sāls ieguves centrs. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsētu iekļāva Austrijas impērijā (Austroungārijā) kur tā atradās līdz Pirmā pasaules kara beigām.
Pēc Pirmā pasaules kara Kosiva iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. Tā bija pazīstams kūrorts. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Kosiva tika iekļauta Ukrainas PSR, tomēr, pirms Sarkanā armija ieņēma pilsētu, caur to uz netālo Rumāniju evakuējās Polijas valdība. No 1941. gada 1. jūlija līdz 1944. gada 31. septembrim Kosiva atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Kultūra

Kosivas apkaimē tika uzņemtas Dzjana Imou 2004. gada filmas "Lidojošo dunču nams" ainas.
Hrudima

Vēsture

Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 1055. gadā. Viduslaikos pilsēta bija Bohēmijas karalienes īpašums (Královské věnné město), un karalienes galmam piegādāja kviešus. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Cilvēki

Hrudima ir slēpotāja Jirži Magāla (Jiří Magál, 1977) un mūsdienu kuģu dzenskrūves izgudrotāja Josefa Resela (Josef Ressel, 1793-1857) dzimtā pilsēta. 1055. gadā Hrudimā mira Bohēmijas valdnieks kņazs Bržetislavs I (Břetislav I., 1002/05 - 1055).
Kāpēc man dziedāt svešu dziesmu

"Kāpēc man dziedāt svešu dziesmu" jeb "Kam ziedi, mežābele" ir Raimonda Paula dziesma ar Alfreda Krūkļa vārdiem no 1970. gada albuma "Tik dzintars vien".
Ojāra Grinberga un Rīgas estrādes orķestra izpildītās dziesmas nosaukums albumā bija "Kam ziedi, mežābele" jo padomju cenzūra neļāva to izlaist ar oriģinālo nosaukumu „Kāpēc man dziedāt svešu dziesmu?”, jo tajā saklausīja pārkrievošanas kritiku. 1970. gada Mikrofona aptaujā dziesma ieņēma otro vietu. 
Tikai 1988. gadā Margarita Vilcāne, Ojārs Grinbergs, Nora Bumbiere un Viktors Lapčenoks studijā ieskaņoja dziesmu ar tās oriģinālajiem vārdiem. Vēlāk to izpildīja arī Rita Trence, Sandra Ozolīte un Andris Daņiļenko, pavadījumu atskaņojot grupai „Remix”.
2018. gadā "Kāpēc man dziedāt svešu dziesmu" ieguva 74. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Drustu luterāņu baznīca

Vēsture

Pirmā koka baznīca Drustos tika uzcelta 1616. gadā Kroga ezera krastā. Tā nodedzināta Ziemeļu kara laikā. 1750. gadā tika uzcelta jauna koka baznīca. 1782. gadā baznīca minēta kā Dzērbenes baznīcas filiāle, kurā dievkalpojumi notiek katru trešo svētdienu.
1816. gadā draudze sāka vākt līdzekļus jaunas- mūra baznīcas būvei, taču būvdarbi sākas tikai 1835. gadā. Baznīcas jaunbūvē namdara un galdnieka darbus, domājams, pēc Drustu muižas īpašnieka Heinriha Hāgemeistera zīmējuma veica būvmeistars Mārcis Sārums. 1837. gadā būvdarbi bija pabeigti. 1838. gada 25. septembrī baznīcu iesvētīja ģenerālsuperintendents R. fon Kloks.

Arhitektūra

Baznīca celta ampīra stilā pēc Pievolgas vācu koloniju parauga. Tā ir akmens mūra garenbūve ar poligonālu sakristeju un celtnes būvapjomā iekļautu astoņstūra torni ar kupola noslēgumu. Baznīcas ieeju akcentē sešu toskānisko kolonnu portiks ar trīsstūra frontonu.
Baznīcā atrodas Oto Donnera fon Rihtera altārglezna „Kristus debesbraukšana”. 1901. gadā baznīcā uzstādītas ērģeļmeistara Emīla Martina būvētas 10 reģistru ērģeles.
Aviācija

Aviācija ir darbība, kurā iesaistīts cilvēka veidots lidaparāts, cilvēks, organizācijas un lidsabiedrības.

Vēsture

Moderno laiku aviācija sākās ar pirmo cilvēka lidojumu 1783. gada 21. novembrī. To veica brāļi Mongolfjē, kas lidoja ar karstā gaisa balonu. Šis lidaparāts nebija praktisks, jo spēja lidot tikai pa vējam. Neilgi pēc tam cilvēki nonāca pie secinājuma, ka arī dirižabļiem var izmantot šāda veida balonus. Žans Pjērs Blanšārs bija pirmais cilvēks, kurš vadīja dirižabli. 1785. gadā viņš pārlidoja pār Lamanšam. 1799. gadā sers Džordžs Kailijs izveidoja konceptu modernai lidmašīnai, kurā bija iekļautas atsevišķas sistēmas, kas nodrošināja tās pacelšanos, virzīšanos uz priekšu un nosēšanos. Pirmo dirižabļu attīstītāji izmantoja mehānisko virzītājspēku, stingru karkasu, kā arī strādāja pie lidaparātu ātruma un manevrētspējas attīstīšanas.
Lai gan ir vairākas teorijas par to, kurš veicis pirmo lidojumu ar lidaparātu, kas smagāks par gaisu, pieņemts uzskatīt, ka tie bija brāļi Raiti 1903. gada 17. decembrī, kuri uzveica laika gaitā izveidojušos problēmu - kā lidojuma laikā lidaparātu vadīt. Viņi arī bija pirmie, kuru lidaparātam bija mehāniska piedziņa. Tikai dekādi vēlāk, 1. Pasaules kara laikā, šāda tipa lidmašīnas izmantoja izlūkošanai un pat uzbrukumiem kājniekiem.
Kad lidaparāti kļuva lielāki un drošāki, tie sāka transportēt cilvēkus un kravu. Pirmo kravas pārvadājumu lielā distancē veica vācu firmas "Zeppelin" ražotais dirižablis. Veiksmīgākais "Zeppelin" ražojums bija "Graf Zeppelin", kas kopumā nolidojis vairāk nekā miljonu jūdžu, ieskaitot lidojumu apkārt pasaulei 1929. gada augustā. Taču dirižabļu pārākums pār lidmašīnām ilgi neturpinājās. Dirižabļu "zelta ēra" beidzās līdz ar "Hindenburg" aizdegšanos 1937. gada 6. maijā. Katastrofas laikā gāja bojā 36 cilvēki.
Laika posmā no 1920. gada līdz 1930. gadam aviācijā bija vērojams progress. Šajā laikā radās pirmais aviolaineris, kas spēja nodrošināt regulāru pasažieru pārvadāšanu - Douglas DC-3. 2. Pasaules karš aviācijai nesa vairākus jauninājumus, piemēram, tika izgudrota lidmašīna ar reaktīvo dzinēju. Pēc kara, īpaši ASV, sākās civilās aviācijas "bums". Piecdesmito gadu laikā tika radīts Boeing 707, kas bija visplašāk izmantotais lidaparāts komercindustrijā, jo bija ekonomiskāks nekā citi tā laika ražojumi.
2004. gada 21. jūnijā uzņēmums "SpaceShipOne" kļuva par pirmo kompāniju, kas piedāvāja lidojumus ārpus Zemes atmosfēras. Aizvien populārākas mūsdienās kļūst lidmašīnas, kas darbināmas ar alternatīvajiem resursiem - etanolu, elektrību, Saules enerģiju.
Kaplavas kapela

Vēsture

Sākotnēji Kaplavas katoļi apmeklēja tuvāk esošās baznīcas, dodoties uz Jaunbornes baznīcu vai Krāslavas baznīcu. Sākoties Trešajai atmodai, izveidojās Kaplavas katoļu draudze, kas oficiāli tika reģistrēta 1997. gadā. Dievkalpojumi notikuši dažādās vietās, līdz pagasta pašvaldība draudzei piešķīra telpas bijušā bērnudārza ēkā, kur draudze ierīkoja kapelu, kas tika veltīta Svētā Antona godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Janušs Bulašs. Draudze ir reģistrēta 1997. gada 15. aprīlī. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Kaplavas pagastā un tā apkārtnē. Dievkalpojumi notiek divas reizes mēnesī, tie tiek noturēti poļu valodā.
Brigādes ģenerālis

Brigādes ģenerālis (no franču: général de brigade — ‘brigādes galvenais’) ir zemākā no ģenerāļu dienesta pakāpēm. Apvienotās Karalistes bruņotajos spēkos tai atbilst brigadiera pakāpe, kas tomēr netiek pieskaitīta ģenerāļu pakāpēm.
Bafina jūra

Robežas

Ziemeļos atrodas Smita šaurums starp Grenlandi un Elsmīra salu. Austrumos atrodas Grenlandes rietumu piekraste. Dienvidos ar Atlantijas okeānam piederīgo Labradoras jūru savieno Deivisa šaurums. Rietumos atrodas Kanādas Arktiskais arhipelāgs — Bafina Zeme, Bailota sala, Devona un Elsmīra sala.

Vispārējs apraksts

Vidējais dziļums ir 861 m, virsējā ūdens slāņa temperatūra vasarā 0—5 °C, ziemā — –1 °C. Lielāko daļu gada jūra nav kuģojama jo tajā ir ļoti daudz aisbergu.
Jūras ziemeļu daļā, pie ieejas Smita šaurumā, atrodas neaizsalstoša jūras daļa, kuras platība ir ap 50 000 km² (North Water Polynya).
Jūrā dzīvo ap 120 000 baltvaļu, kas pārtiek no mazām zivīm un vēžveidīgajiem. Šī iemesla dēļ jūrā 19. gadsimtā notika aktīvas vaļu medības.

Vēsture

Jūru pirmais sasniedza britu avantūrists Džons Deiviss 1585. gadā. Viljams Bafins veica piecus ceļojumus uz Arktiku, sasniedzot Bafina jūru 1616. gadā. Šo ceļojumu mērķis bija atklāt ziemeļrietumu jūras ceļu apkārt Ziemeļamerikai un pētnieki pārliecinājās, ka Hudzona līča rajonā šāda jūras ceļa nav.
Izlūkdienesta priekšnieks

Sižets

Filmā ir parādīti arhīva materiāli un laikabiedru atmiņas par Jāni Bērziņu — padomju armijas izlūkdienesta priekšnieku laika posmā no 1924. līdz 1937. gadam.
Chrysolina

Attīstīšanās

Vairākas vaboles dēj olas, bet dažas sugas ir dzīvdzemdētājas. Iekūņojas augsnē. Ziemu pavada imago stadijā, retāk olu stadijā.

Ekoloģija

Kāpuri un imago ir augēdāji (fitofāgi), kas barojas ar lakstaugiem galvenokārt no lūpziežu, kurvjziežu un asinszāļu dzimtām, retāk no gundegu, graudzāļu, tauriņziežu, ceļteku, rubiju, cūknātru, sūreņu un citam dzimtām. Dažas sugas ir monofāgas fitofāgas, kas nozīmē, ka vaboles barojas ar vienu augu sugu vai dažam sugām no vienas ģints.
Chrysolina hyperici vaboles ir monofāgas, kas barojas tikai ar asinszāļu ģints pārstāvjiem. Tā ir viena no 12 zināmam Chrysolina sugām, kas barojas ar asinszālēm. Viens no veicinošiem faktoriem, kas liek vabolēm baroties ar asinszālēm ir fotodinamiski aktīva pigmenta esamība šajos augos, kuru dēvē par hipericīnu. Vabolēm, kas barojas ar asinszālēm, ir specifiskas sensilas, latīņu: sensilla chaetaca. Tie ir receptori, kas atrodas uz kāju pamatnes, un palīdz noteikt hipericīna esamību augu lapās.

Invazīvo augu bioloģiskā kontrole

Dažas Chrysolina tiek izmantotas kā bioloģiskie aģenti cīņā pret invazīviem augiem dažās valstīs. Ziemeļamerikas valstīs, Jaunzēlandē un Austrālijā ir introducēta divšķautņu asinszāle, kas ļoti izplatās jaunās zemēs, ievesta no Eiropas Chrysolina geminata, Chrysolina hyperici un Chrysolina quadrigemina lapgrauži, kā cīņas līdzeklis ar asinszāli.

Dabiskie ienaidnieki

Starp plēvspārņiem ir dažādi parazitoīdi, kas parazitē uz preimaginālām vaboļu stadijām — olas, kāpura un kūniņas. Eulophidae dzimtas pārstāvji (Eulophus chrysomelae) ir Chreysolina kūniņas endoparazīts; Mymaridae dzimtas pārstāvji (Anaphes ovata, Anaphes brachygaster) ir olu parazīti.
Uz Chrysolina vabolēm parazitē arī divspārņi. No kāpurmušu dzimtas dažas sugas (Meigenia bisignata, Meigenia dorsalis, Meigenia majuscula, Pericheta unicolor, Macquartia chalconota, Macquartia dispar, Macquartia tessellum) ir pārsvarā kāpuru parazīti, dažreiz arī kūniņu. Divspārņi no Rhinophoridae dzimtas (Rhinophora lepida) arī atzīmēti, kā Chrysolina parazītoīdi.
Daži apikompleksi (latīņu: Apicomplexa) no Gregarinidae dzimtas (piemēram, Gregarina crenata) dzīvo Chrysolina ķermenī un parasti nekaitē saimniekiem.
Andrejs Stass

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Stass sāka 2006.—07. gada sezonā, tajā aizvadot 12 spēles Baltkrievijas Ekstralīgas kluba Minskas "Yunost" sastāvā. "Yunost" rindās uzbrucējs aizvadīja arī 2007.—08. gada sezonu, taču tad pievienojās jaundibinātās KHL līgas klubam Minskas "Dinamo". Pēc sešām "Dinamo" pavadītām sezonām, 2014. gada jūnija sākumā noslēdza līgumu ar Maskavas CSKA vienību. Pēc tam pusotru sezonu aizvadīja Ņižņekamskas "Neftekhimik", taču tad atgriezās Minskā. 2017. gada vasarā Stass noslēdza līgumu ar Omskas "Avangard".
Baltkrievijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010. gada Olimpisko spēļu turnīrā, kā arī piecos Pasaules čempionātos.
Withings

Vēsture

Withings 2008. gadā dibināja divi tehnoloģiju uzņēmumu vadītāji: Eriks Karels (Éric Carreel; Inventel līdzdibinātājs) un Cédric Hutchings.
2009. gadā izlaisti svari ar bezvadu interneta pieslēgumu.
2011. gada septembrī Withings saņēma finansējumu 3,8 miljonus USD no riaka kapitāla fonda Ventech, lai attīstītu jaunus produktus.
2011. gada janvārī Withings demonstrēja viedo asins spiediena mērītāju, kuru varēja tieši pieslēgt mobilajā ierīcēm iPhone, iPad vai iPod .
2013. gadā jūlijā saņemta investīcija 30 miljoni USD no 360 Capital Partner, Bpifrance, Idinvest Partners un Ventech.
2014. gada oktobrī izlaists integrācijas risinājums ar Apple platformu HealthKit.
2016. gada 26. aprīlī paziņots, ka Somijas uzņēmums Nokia par 170 miljoniem EUR iegādāsies Withings, lai stiprinātu pozīciju lietu internetā. Darījums pabeigts 31. maijā, Withings iekļaujot Nokia Technologies kā Digital Health nodaļu.Withings zīmols izmantots līdz 2017. gada jūnijam , kad to aizstāja Nokia.
2018. gada 2. maijā tika paziņots, ka Nokia veselības risinājumu nodaļa Digital Health tiks pārdota bijušā Withings līdzdibinātājam un priekšsēdētājam Erikam Karelam. Darījums pabeigts 31. maijā.
Sulu jūra

Ģeogrāfija

Vidējais dziļums pārsniedz 4400 metrus. Ziemā virsējā ūdens slāņa temperatūra ir 25,5°С, vasarā — ap 29°С. Dziļākajos slāņos ūdens temperatūra līdz gultnei ir virs 10°С. Šī salīdzinoši augstā temperatūra izskaidrojama ar to, ka savienojums ar Dienvidķīnas jūru Mindoro šaurums veido 450 m dziļu slieksni. Plūdmaiņas ir 2—3 m augstas.
Jūras centrālajā daļā nav lielu salu, ir koraļļu rifi — lielākā centrālās daļas salu grupa ir Tubatahas atols. No apkārtējām jūrām labi norobežo salas. Sulu jūrā atrodas viens no UNESCO Pasaules mantojuma pieminekļiem — Tubatahas rifa nacionālais jūras parks. Sulu jūras koraļļu rifu stāvās sienas paceļas no gultnes aptuveni 1 000 metrus augstu.
Dienvidu daļa ir dziļāka, gultne pakāpeniski paceļas Palavanas salas virzienā.
Sulu jūras centrālās daļas rifi vēl nav pilnībā kartēti un izpētīti. Musonu dēļ tikai laikaposmā no marta vidus līdz jūnija sākuma Sulu jūra ir kuģošanai droša un tikai šajā laikā notiek Sulu jūras sugām bagāto rifu izpēte - pētnieki un nirēji - entuziasti Sulu jūrā visbiežāk dodas no Puertoprincesas ostas Palavanas salā.
Jūrā notiek tunču un rifos dzīvojošo zivju zveja, iegūst arī jūras gurķus, jūras bruņurupučus, pērles. Sulu jūras dienvidu un rietumu daļa ir tūristiem ļoti bīstama - šo reģionu daļēji kontrolē pirāti.

Iekšējie viļņi

Sulu jūrā novērojama interesanta dabas parādība — vieni no pasaulē lielākajiem «iekšējiem viļņiem» — viļņošanās, kas notiek starp dažāda blīvuma jūras ūdens slāņiem lielākā dziļumā. Sulu jūras iekšējie viļņi var sasniegt pat 90 metru augstumu, attālums starp diviem viļņiem ir 5—16 km, ātrums var pārsniegt 2 m/s, viļņu pastāvēšanas laiks — pat vairāk kā 60 stundas. Jūras virspusē tie izpaužas tikai kā vienu līdz vairākus metrus augsti viļņi.
Sulu jūrā iekšējie viļņi rodas dienvidu daļā un virzās Palavanas salas virzienā. Tie ir labi novērojami no liela augstuma Saules gaismā, jo Saules gaisma labi atstaro uz jūras virsmas projicēto viļņošanos.

Robežas

Ziemeļrietumos no Dienvidķīnas jūras atdala Palavanas sala un Busuangas sala, rietumos ar Dienvidķīnas jūru savieno Balabakas šaurums starp Palavanu un Kalimantānu. Ziemeļos no Dienvidķīnas jūras atdala Mindoro šaurums starp Busuangas salu un Mindoro salu. Ziemeļaustrumos un austrumos atrodas daudz Filipīnu salu, tai skaitā Panaja, Negrosa, Mindanao. Dienvidaustrumos – dienvidos atrodas Sulu arhipelāgs, aiz kura atrodas Sulavesi jūra. Dienvidrietumos Sulu jūra apskalo Kalimantānas salu.

Salas

Sulu jūrā ir ap 400 salu.
Kāmenca

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1225. gadā. 1319. gadā ieguva pilsētas tiesības. Viduslaikos ietilpa Lužicas līgā. Līdz 1635. gadam - Bohēmijas, vēlāk - Saksijas sastāvā. VDR laikos pie pilsētas bija kara aviācijas bāze.

Kultūra

Kāmencā atrodas Lesinga muzejs un Rietumlauzicas muzejs. Vācu grupa Silbermond tradicionāli noslēdz savas pasaules tūres Kāmencas pilsētā.

Cilvēki

Kāmenca ir mākslinieka Georga Bāzelica (Georg Baselitz, 1938) un rakstnieka Gotholda Efraima Lesinga (Gotthold Ephraim Lessing, 1729-1787) dzimtā pilsēta.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Saulkrastu novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Saulkrastu novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.