google/wiki40b huggingface dataset:
Augusts Bīlenšteins

Biogrāfija

Dzimis Jelgavā, skolotāja un luterāņu mācītāja palīga ģimenē, audzis Jaunaucē. Mācījās Šulpfortes ģimnāzijā (tagadējā Saksijas-Anhaltes zemē) un studēja teoloģiju Halles un Tērbatas Universitātē (1846—1850), kur ieguva teoloģijas doktora grādu.
Pēc tēva nāves 1852. gadā A. Bīlenšteins pārņēma mācītāja amatu Jaunaucē, bet no 1867. gada viņš bija mācītājs Dobelē. No 1864. līdz 1895. gadam bija Latviešu literārās biedrības prezidents un goda prezidents. 1863. gadā Bīlenšteins izdeva "Latviešu gramatiku", bet 1863. un 1864. gadā Berlīnē publicēja apjomīgu divsējumu pētījumu "Latviešu valoda, tās izloksnes un formas". 1883. gadā ieguva goda doktora grādu Kēnigsbergas Universitātē. 1892. gada Pēterburgā iznāca fundamentāls pētījums "Latviešu tautas robežas" ar latviešu etnoloģiskās ģeogrāfijas atlantu 13. un 19. gadsimtā. 1893. gadā viņš kļuva par Rīgas Latviešu biedrības goda biedru.

Sabiedriskā darbība

Laikā no 1867. līdz 1903. gadam laikraksta "Latviešu Avīzes" izdevējs un redaktors, daudzu nozīmīgu lingvistisku un etnogrāfisku darbu autors.
Aizsācis latviešu tautas dziesmu vākšanu un pilskalnu apsekošanu, pats nopietni pētījis latviešu valodu un etnogrāfiju, folkloru. Vairāku atzinīgi novērtētu latviešu valodas gramatikas pētījumu autors, viņa zinātnisko darbu lokā minami arī pētījumi par latviešu tautas dzīves telpas robežām, koka būvēm, amatniecības piederumiem, latviešu tautas dziesmām, mīklām.
Aizsācis bibliotēku ar grāmatām latviešu valodā izveidošanu pagastos. Veicis Bībeles latviešu izdevuma valodisko modernizāciju (1877.).
Bijis jaunlatviešu oponents jautājumā par vācbaltiešu lomu kultūras tradīcijās. Stingri iestājās pret latviešu politisko nacionālismu. Pēc Manaseina revīzijas, kad 1885. gadā Baltijas guberņu tautskolas nodeva Krievijas impērijas izglītības ministrijas pārziņā, ar ko tika ievadīta skolu Baltijas pārkrievošana. Arveds Švābe šai sakarā rakstīja: "Tas deva iemeslu Latviešu draugu biedrības priekšniekam A.Bīlenšteinam 1885. gada sapulcē ļaunpriecīgi apgalvot, ka tagad jāgulda kapā visas latviešu cerības spēlēt kādu politisku lomu".
Pēc tam, kad 1905. gada revolūcijas laikā Dobelē latviešu revolucionāri, kurus vadīja Dāvids Beika (1885—1946), sadedzināja Augusta Bīlenšteina bibliotēku un arhīvu (baznīcas grāmatas un vēstules, visu mācītāja personīgo korespondenci kopš 1840.gada, kā arī zinātniskas izpētes priekšmetu kolekciju), viņš atteicies no mācītāja amata, un mūža pēdējos gadus dzīvojis Jelgavā, nepiedaloties sabiedriskajā dzīvē.
Akmens laikmets

Akmens laikmets ir senākais cilvēces attīstības posms, kad darbarīki un ieroči tika izgatavoti no akmens (it īpaši no krama), koka, kauliem un citiem dabā pieejamajiem materiāliem. Akmens laikmets tiek dalīts trīs periodos: paleolītā (senajā), mezolītā (vidējā) un neolītā (jaunajā akmens laikmetā). Akmens laikmeta sākums tiek datēts ar senāko atrasto darbarīku vecumu, kas ir aptuveni 2,6 miljonus gadu veci, bet beigas ar pāreju uz bronzas laikmetu, kas dažādās pasaules vietās notika atšķirīgos laikos aptuveni pirms 6000-8000 gadiem (dažās atsevišķās vietās beidzās stipri vēlāk). Akmens laikmetā cilvēki galvenokārt bija mednieki un vācēji, un ķēra zivis. Tikai neolītā tika izgudrots kaplis, un cilvēki pievērsās lauksaimniecībai un lopkopībai. Cilvēki dzīvoja apvienojušies ciltīs.

Sākums un beigas

Akmens laikmets sākās apmēram pirms 2,6 miljoniem gadu, kad pirmie cilvēki (pirmscilvēki, arī pirmshominīdi) sāka izgatavot darbarīkus. Akmens laikmets pārgāja bronzas laikmetā, kad metālapstrādes attīstība padarīja izplatītus bronzas darbarīkus. Dažos reģionos gan pārgāja uzreiz uz dzelzs darbarīkiem un dzelzs laikmetu.
Uzskata, ka Tuvajos Austrumos un Dienvidaustrumāzijā akmens laikmets beidzās ap 6000. gadu p.m.ē., Eiropā, pārējā Āzijā un Āfrikā — 4000 gadus p.m.ē., bet Amerikas civilizācijās tas turpinājās līdz 2500. gadam p.m.ē.

Cilvēki akmens laikmetā

Apmetnes cilvēki sāka veidot jaunajā akmens laikmetā. Tās nepieciešamības gadījumā varēja viegli savākt, piemēram, lai pārceltos uz citu vietu. Plaši tika apdzīvotas arī alas un dabīgi patvērumi klintīs. Akmens laikmets Eiropā beidzās līdz ar pēdējo ledus laikmetu. Līdz ar to svarīgākā akmens laikmeta iezīme bija cilvēka pielāgošanās mainīgajiem apkārtējiem dzīves apstākļiem, ārējiem faktoriem. Pakāpeniski zināšanas, dažādi darbarīku un citi uzlabojumi, salīdzinājumā ar ārējiem faktoriem, sāka spēlēt arvien nozīmīgāku lomu.

Akmens laikmeta attēlošana mūsdienu popkultūrā

Amerikāņu animācijas seriāls "Flinstoni" ir kļuvis par vienu no visu laiku populārākajām multfilmām. Tajā darbība norisinās dīvaini attīstītā akmens laikmeta pilsētā Bedrokā, kur cilvēkiem ir pieejamas mūsdienu tehnoloģiju primitīvas versijas, piemēram, televizori un automobiļi, kas darināti no akmens.
Zemitāna iela (Rīga)

Vēsture

Iela minēta Rīgas ielu sarakstā kopš 19. gadsimta 80. gadiem ar nosaukumu Kroņu iela (Kronenstrasse), iela sākās no tagadējās Krišjāņa Barona (agr. Suvorova) ielas un veda pāri dzelzceļam līdz bijušajai Grīziņmuižai, kas atradās aptuveni tagadējo Braslas un Madonas ielu krustojumā. 1961. gadā Kroņu ielas posms no Krišjāņa Barona ielas līdz dzelzceļam nosaukts par Oškalna ielu (bij. sarkanā partizāna, vēlāk kompartijas Rīgas apriņķa komitejas 1. sekretāra Otomāra Oškalna vārdā), 1993. gadā ielai atjaunoja nosaukumu Kroņu iela, kopš 1996. gada tās nosaukums Zemitāna iela (iela nosaukta par godu Latvijas armijas pulkvedim, bij. Ziemeļlatvijas brigādes komandierim Jorģim Zemitānam).
Teritorijā starp ielu un dzelzceļu, līdzās bij. mašīnfabrikas "Felzer & Ko." gruntsgabalam, pēc 2. pasaules kara ierīkoja tekstilfabriku "Rīgas adītājs", pretējā pusē ielai piekļaujas bij. Krievu-Reinas svina krāsu fabrikas gruntsgabals, kur pēc 2. pasaules kara darbojās Rīgas elektromehāniskā rūpnīca.

Objekti

Netālu no ielas atrodas Zemitānu dzelzceļa stacija.
Deivids Frosts

Biogrāfija

1962. gadā Frosts kļuva par BBC satīriskā raidījuma That Was the Week That Was vadītāju. Pēc divām sezonām šovs tika pārtraukts, taču vienlaicīgi Frosts kanālā NBC sāka vadīt raidījuma ASV versiju, kas ilga līdz 1965. gadam.
Vēlāk Frosts vadīja TV seriālu The David Frost Show (1969–1972), par kuru saņēma divas Emmy balvas un vienu Emmy nomināciju, kā arī tika nominēts Zelta Globusa balvai.
1975. gadā Frosts uzrunāja bijušo ASV prezidentu Ričardu Niksonu un piedāvāja viņam 600 000 tūkstošus ASV dolāru par piecām 90 minūšu garām intervijām, kuras tika nofilmētas un raidītas 1977. gadā. Intervijās Niksons pirmo reizi publiski atzina savu vainu Votergeitas skandālā, atzīstot, ka ir nodevis savu valsti un ka ir nodevis pats sevi. Intervijas noskatījās vairāk nekā 45 miljoni skatītāju, kas vēl joprojām ir augstākā televīzijas auditorija vēsturē, kas skatījusies politisku interviju. Par šo interviju sēriju uzņemta mākslas filma "Frosts pret Niksonu".
No 1993. līdz 2005. gadam BBC ēterā tika raidīts Frosta interviju raidījums Breakfast with Frost. 2005. gadā Frosts saņēma balvu BAFTA Fellowship. Vēlāk Frosts strādāja kanālā Al Jazeera, kurā sākot ar 2006. gadu vadīja raidījumu Frost Over the World.
Frosts ir vienīgais žurnālists, kurš laika posmā no 1964. līdz 2010. gadam intervējis astoņus tobrīd pie varas esošus Lielbritānijas premjerus, tāpat viņš ir vienīgais, kurš no 1969. līdz 2008. gadam intervējis septiņus tobrīdējos ASV prezidentus.
Frosts mira 2013. gada 31. augustā, kad sniedza runu uz prāmja Queen Elizabeth un cieta no infarkta.
Zilākalna Marta

Dzīvesgājums

Dzimusi 1908. gada 30. martā Dauguļu pagasta Mazbrenguļos zemnieka Pētera Rāceņa un viņa sievas Annas ģimenē. Jau no bērnības pieredzējusi dažādas vīzijas un spējusi dziedināt slimniekus.
Mācījās Dauguļu pagasta skolā un Dikļu draudzes skolā. Pēc tēva nāves vairākkārt mainīja mājas, dzīvojusi Dikļu pagasta Lāčos, Birzgaļos, Pokuļmajās un Bebros.
Beigusi medicīnas skolu un Otrā pasaules kara beigās devusies bēgļu gaitās uz Kurzemi, viņas brālis Jānis Rācenis bijis iesaukts Latviešu leģionā.
Pēc kara apprecējusies (pēclaulību uzvārds Dzērbele), bet drīz izšķīrusies. Pēc tam 32 gadus dzīvoja nomaļajās "Zažēnu" mājās pie Valmieras-Dikļu autoceļa, kļuva par populāru tautas dziednieci, ziedoja naudu Dikļu luterāņu baznīcas uzturēšanai. Tikusi īslaicīgi apcietināta par savu nelegālo dziednieces darbību. 1986. gadā pret tautas dziedniekiem Rīgas kinostudijā uzņemta dokumentālā filma "Brīnumdakteri", kurā viņa dēvēta par "Melno Martu".
Bijusi spiesta aiziet no savām mājām, kad ieslodzītie sāka celt Zilākalna melases fabriku. Pēdējos dzīves gadus dzīvoja pie sava mācekļa dravnieka Alda Ķeviņa Raunas pagasta "Renslavās" un Iecavā.
Mirusi 1992. gada 22. maijā Iecavā, apglabāta Sila kapos.
Rita Laima Bērziņa

Dzīvesgājums

Dzimusi 1960. gada 14. aprīlī Ņūdžersijas štatā mākslinieka Ilmāra Rumpētera un dzejnieces Baibas Bičoles ģimenē. Mācījās Ņujorkas Pārsona dizaina skolā ("Parsons School of Design"). 1982. gadā apprecējās ar Latvijas mākslas fotogrāfu Andri Krieviņu un pārcēlās uz dzīvi Latvijā. Studēja Latvijas Mākslas akadēmijā un audzināja divus dēlus. 1989. gada vasarā viņa uzrakstīja vārdus grupas Opus Pro dziesmai „Freedom For Baltic States”, kas latviski pazīstama kā "Brīvību Baltijai". 
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas bija laikraksta "The Baltic Observer" žurnāliste, no 1997. līdz 1999. gadam strādāja Eiropas Komisijas delegācijas Rīgas birojā.  
2001. gada decembrī atgriezās ASV. 2017. gadā iznāca Rita Laima atmiņu grāmata "Skylarks and Rebels" ("Cīruļi un dumpinieki”) un viņa viesojās Latvijā ar grāmatas lasījumiem.
Zahārijs Stopijs

Dzīvesgājums

Dzimis kā Zaharijs Štope (Stoppe) Breslavā, kas no 1526. gada bija Kārļa V Habsburga pārvaldībā. Studēja medicīnu Rostokas universitātē, pēc kuras beigšanas viņu 1560. gadā uzaicināja kļūt par Rīgas arhibīskapa Brandenburgas Vilhelma (1498-1563) ārstu.
Viņa ierašanās gadā Livonijas ordenis, Rīgas arhibīskapija un Rīgas pilsēta parakstīja pakļaušanās līgumu Lietuvas dižkunigaitijai (t.s. Viļņas ūnija).
Arhibīskaps slimoja pēc ieslodzījuma Smiltenes cietoksnī sakarā ar apvainojumiem mēģinājumā nodot protestantisko Livoniju katoliskās Polijas karaļa protektorātā. Arī pēc arhibīskapa nāves 1563. gadā doktors Stopijs turpināja būt par Rīgas arhibīskapijas ārstu (Erzstiftisches Rigisches Physicus), kura pienākumos ietilpa arī kalendāra sastādīšana nākamajam gadam, norādot dienas, kas labvēlīgas labības sēšanai, koku ciršanai, acu pilienu lietošanai u.tml. Kalendāru 1565. gadā izdeva Kēnigsbergā un tā eksemplārs saglabājies Latvijas akadēmiskajā bibliotēkā. 
1569. gadā Rostokā izdeva viņa doktora grāda promocijas "Runu pret pseidomediķu apgalvojumiem" (latīņu: Oratio de imposturis pseudomedicorum). Šajā laikā viņš apprecējās un iegādājās ārpilsētas muižiņu pie Mazās Juglas upes. No viņa muižiņas vārda radies Stopiņu novada nosaukums.
1575. gadā Krievijas cars Ivans IV guva panākumus Livonijas karā un viņa pakļautība bija lielākā daļa no Vidzemes un Igaunijas teritorijas, izņemot Rīgu un Tallinu. 1577. gadā pēc konflikta ar Rīgas rāti Stopijs atteicās no pilsētas ārsta amata un savā muižiņā nodarbojās ar astronomiju un astroloģiju. No 1577. gada 14. novembra līdz 1578. gada 12. janvārim viņš ar astronomiskiem instrumentiem novēroja tolaik redzamo spožo komētu un sacerēja astroloģisku traktātu Judicium astrologicum vom Comet Sterne, ko veltīja Kurzemes hercoga Gotharda sievai Annai. Hercogs 1586. gadā esot viņam izlēņojis zemi Daugavas kreisajā krastā Bolderājā, kas vēlāk ieguva Lofelta muižas vārdu.
Dzīves pēdējā posmā nodarbojās ar lauksaimniecību un pierakstīja savus novērojumus enciklopēdiskā traktatā, kuru pārstrādātā veidā S. Guberts izdeva tikai pēc 1645. gada. 
Miris 1593. vai 1594. gadā. Pēc cita uzskata doktors Stopijs miris apmēram 1603. gadā.

Piemiņa

2001. gadā pie Tuberkulozes un plaušu slimību centra ēkas Stopiņu pagasta "Upeslejās" viņam uzstādīja piemiņas akmeni Zahārijam Stopijam – ārstam un astronomam XVI gs.
Jūras efekta nokrišņi

Jūras efekta nokrišņi (tiek dēvēti arī kā Ezera efekta nokrišņi) ir auksto gaisa masu plūšana pāri lielai un neaizsalušai ūdenstilpei, kuras rezultātā rodas konvekcija (vertikāla siltumapmaiņa). Aukstais gaiss, nonākot virs siltiem ūdeņiem sasilst un paceļas augšup. Mākoņi un nokrišņi veidojas tad, ja gan konvekcija gan gaisa mitrums ir gana lieli. Retos gadījumos var būt pat pērkona negaiss.

Jūras efekts Latvijā

Jūras efekta nokrišņi nav iespējami vienīgi vasarā. Visintensīvākie tie ir oktobra beigās un novembrī, jo tad ūdens vēl ir silts, bet gaiss ir krietni atdzisis. Rīgas līcis visvairāk nokrišņu saražo pie ZR vēja, kad vējam ir garākais iespējamais ceļš, ko veikt.
Latvijā spēcīgs līča efekts tika novērots 2011. gada 12. oktobra vakarā, kad uz ziemeļiem no Rīgas sāka intensīvi zibeņot. Līča efekts retos gadījumos tiek novērots arī augusta beigās, kā tas bija 2010. gada augusta pēdējā nedēļā, kad arī tika novērots pērkona negaiss un krusa.
Jaunais laiks

Darbība

Dibināta 2002. gada 2. februārī pirms 8. Saeimas vēlēšanām. 
2003. gada martā partijā bija 320 biedri.
Lielāko krīzi partija piedzīvoja 2008. gada janvārī, kad vienlaicīgi izstājušies 22 biedri - 8 pilsētu un pagastu vadītāji, 7 līdzšinējie partijas nodaļu vadītāji un vairāki citi pašvaldību deputāti (t.sk. Staiceles mērs Jānis Bakmanis, Limbažu mērs Juris Žūriņš, Saldus mērs Didzis Konuševskis, Skultes pagasta vadītāja Velta Puriņa, Apes pilsētas vadītāja Astrīda Harju, Aronas pagasta vadītājs Andrejs Piekalns, Rūjienas mērs Guntis Gladkins un Smiltenes vicemēre Ilze Vergina). 
2008. gada 2. martā par partijas vadītāju kļuva Solvita Āboltiņa.
Hanss Feters

Šaha kompozīcija

20. gadsimta vidū Drēzdenes šaha biedrībā bija izveidojies ievērojamu problēmistu kvartets. Kopā ar Frīdrihu Paliču, Rūdolfu Leopoldu un Gerhardu Kaizeru tajā ietilpa arī Hanss Feters. Viņš publicēja apmēram 250 šaha uzdevumus, ieguva 70 atzinības, to starpā 12 pirmās un 22 tālākās godalgas. Problēmistu aprindās Feters kļuva atpazīstams pēc dažiem iespaidīgiem panākumiem, piemēram, pirmās vietas FIDE turnīrā 1957. gadā. Feters radīja loģisko daudzvilču moderno izpratni un atrada iespēju savos darbos apvienot jaunvācu skolas idejas ar bohēmiskās skolas sastādīšanas tehniku un tās mata pozīcijas skaistumu. Daudzi šaha problēmisti, piemēram, austriešu problēmists Hanss Lepušics, dēvēja Feteru par savu skolotāju.
Kopš 1958. gada viņš bija  starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā. No 2008. gada Drēzdenes šaha biedrības goda biedrs.

Redaktors un šahists

1958. gada 18. janvārī Feters kā redaktors pārņēma Gerharda Kaizera dibināto rubriku Unsere Schachecke (Mūsu šaha stūrītis) laikrakstā Sächsischen Zeitung un vadīja to līdz 1973. gadam. No 1965. gada līdz 1973. gada martam viņš rediģēja arī šaha uzdevumu un etīžu nodaļu žurnālā Schach.
Feters bija arī labs šahists. Viņš sekmīgi piedalījies daudzos Saksijas un savas pilsētas Drēzdenes turnīros.
Mārcis Štrobinders

Biogrāfija

Piedalījies 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Barselonā. Tajās izcīnīja 19. vietu kvalifikācijā ar 76,32 metriem, tādējādi nekvalificējoties finālsacensībām.
1986. gada PSRS Tautu spartakiādē viņš izcīnīja 2. vietu ar 76,90 m. Četras reizes uzvarēja Latvijas PSR čempionātā un četras reizes — Latvijas čempionātā. M. Štrobinders ir pirmais latviešu šķēpa metējs, kas jaunās konstrukcijas šķēpu raidījis tālāk par 80 metriem — 1987. gada 29. augustā Latvijas čempionātā Rīgā viņš šķēpu raidīja 80,04 m tālu. Divas reizes labojis Latvijas rekordu. 1993. gada Pasaules čempionātā ieņēma 43. vietu (68,38 m), 1994. gada Eiropas čempionātā palika bez rezultāta kvalifikācijas sacensībās. 1994. gada Labas gribas spēlēs izcīnījis otro vietu ar 80,92 m tālu raidījumu. Uzvarējis Eiropas komandu kausa sacensībās (74,91 m). Šķēpa metēja karjeru beidzis 34 vecumā.
Startējis 2005. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās Talsu rajonā no Tautas partijas saraksta, taču netika ievēlēts.
Arī M. Štrobindera dēls Rolands Štrobinders nodarbojas ar šķēpa mešanu.
Augšgaujas pazeminājums

Ģeoloģija

Augšgaujas pazeminājuma pamatā ir samērā līdzena, dienvidu virzienā slīpa subkvartāra virsa ar absolūto augstumu 100—110 m vjl. To veido galvenokārt augšdevona terigēnie ieži un karbonātieži. Pamatiežus klāj vidēji 70—80 m biezi kvartāra nogulumi, galvenokārt morēnu slāņkopas, ko bieži sedz līdz 10 m biezi fluvioglaciāli smilts un grants nogulumi.

Reljefs

Pazeminājums izveidojies vairākos attīstības posmos, tādēļ tam izveidojās triju stāvu reljefa struktūra, kuru raksturīgās iezīmes ir kēmi, kēmu terases un ieplakas.
Apakšējo stāvu veido Gaujas un Tirzas palienes tipa ielejas, kas līkumo starp pauguriem. Gaujai raksturīga abās pusēs izliekta paliene ar daudzām vecupēm. Purvainajos pazeminājumos, īpaši starp Jēčiem un Jaunpiebalgu, šaurā Gaujas gultne (5—8 m) atrodas kūdras slānī, kura biezums lielāks par upes dziļumu. Pārējā apakšējā stāva daļā sastopami sīki, 3—6 m augsti kēmu pauguri.
Pazeminājuma vidējo stāvu veido nelielu pauguru (galvenokārt kēmu) joslas un grupas. Augšējam stāvam gar pazeminājuma nogāzēm raksturīgi iegareni fluviokēmi vai atsevišķi morēnas pauguri.

Klimats

Klimats sausāks nekā pārējos Vidzemes augstienes apvidos. Gada vidējā temperatūra 4,0—4,5 °C, janvāra — –7 °C, jūlija — 16,5 °C. Bezsala periods 120 dienas, nokrišņu daudzums — 550—620 mm gadā, rietumu un centrālajā daļā 650—700 mm.

Hidrogrāfija

Augšgaujas pazeminājuma hidrogrāfiskā tīkla pamatā ir Gauja un tās augšteces lielākā pieteka Tirza. Gauja uzņem apkārtējo pauguraiņu un to ezeru ūdeņus. Lielākās Gaujas pietekas pazeminājuma posmā ir Dzērbe, Ubeja un Tulija, bet Tirzas lielākās pietekas ir Vilaune un Azanda. Pazeminājumā ezeri nelieli, galvenokārt Gaujas augštecē pie Taurenes, lielākie no tiem ir Stupēnu ezers (37,5 ha) un Taurenes ezers (31,6 ha).

Dabas aizsardzība

Ziemeļos no Rankas atrodas 1976. gadā dibinātais Lielā purva dabas liegums.
2002. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

2002. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Limburgas reģionā, Beļģijā, no 8. līdz 13. oktobrim. Čempionāts sastāvēja no grupas un individuālā brauciena vīriešiem, sievietēm, vīriešiem līdz 23 gadu vecumam, jauniešiem un jaunietēm.
Kosakovski

Kosakovski arī Kosakovski-Korvini (poļu: Kossakowscy herbu Ślepowron, lietuviešu: Kosakovskiai, baltkrievu: Касакоўскія, krievu: Коссаковские) ir poļu šļahtiču dzimta, kura zināma no 15. gadsimta. 17. un 18. gadsimtā septiņi dzimtas locekļi bija Žečpospolitas kastelāni, tostarp Antonijs Kosakovskis bija pēdējais Inflantijas kastelāns. Viens no pazīstamākajiem dzimtas pārstāvjiem - Juzefs Kazimirs Kosakovskis bija Inflantijas bīskaps.
Dzimta sadalījusies daudzos atzaros. Tā tika iekļauta Polijas Karalistes, kā arī Kalugas, Kauņas, Kijevas, Podolijas, Viļņas guberņu augstdzimušo sarakstos.
Pols Džordžs

Karjera

Spēlējis NCAA, kur pārstāvēja Kalifornijas štata universitātes Frezno basketbola komandu "Bulldogs". NCAA nospēlēja divas sezonas. 2010. gada NBA draftā P. Džordžu Indiānas "Pacers" izraudzījās pirmajā kārtā ar 10. kārtas numuru. Debijas sezonā viņš tika iekļauts līgas simboliskajā debitantu otrajā izlasē. 2012. gadā piedalījās Rising Stars Challenge spēlē NBA Visu zvaigžņu spēles nedēļas nogalē.
Turpmākajās sezonās P. Džordžs strauji progresēja un 2012.—2013. gada sezonā tika atzīts par sezonas visvairāk progresējušāko spēlētāju. Šai sezonā viņš tika uzaicināts uz Visu zvaigžņu spēli, bet sezonas beigās iekļauts NBA simboliskajā trešajā izlasē un otrajā aizsardzības izlasē. Pēc nākamās sezonas, īpaši uzteicot spēli aizsardzībā, viņu iekļāva jau aizsardzības pirmajā izlasē. Šajā sezonā P. Džordžs guva vidēji 21,7 punktus spēlē.
2014. gada vasarā P. Džordžs tika uzaicināts spēlēt ASV izlasē un piedalījās tās nometnē Lasvegasā. Tās laikā treniņspēlē pēc Džeimsa Hārdena pārkāpuma viņš guva smagu kājas traumu, kuras rezultātā spēlētājs izlaida gandrīz visu 2014.—2015. gada sezonu. Nākamajā sezonā bija NBA Visu zvaigžņu spēles rezultatīvākais spēlētājs (ar 41 gūto punktu par vienu punktu atpalika no Visu zvaigžņu spēles rekorda).
2017. gada vasarā P. Džordžs nonāca NBA klubā Oklahomasitijas "Thunder" maiņas darījumā pret Viktoru Oladipo un lietuviešu basketbolistu Domantu Saboni.
2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs kopā ar ASV izlasi kļuva par olimpisko čempionu.
Ogres ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs ir zilā krāsā. Uz vairoga attēlotas trīs melnas priedes, kas apzīmē Ogres apkārtnes priežu mežus. Vairoga pēdas daļā priedes balstās uz sudraba krāsas viļņotas joslas — Ogres upes.

Vēsture

Pirmo reizi pārrunas par ģerboni tika uzsāktas, kad Ogre ieguva miesta statusu, 1921. gadā. Tika izstrādāts arī ģerboņa projekts. Tomēr 1923. gadā nodibinātā Heraldikas komiteja nolēma miestiem ģerboņus nepiešķirt. 1928. gadā Ogre ieguva pilsētas tiesības un pilsētas darbinieks Vilis Mednis izstrādāja un iesniedza ģerboņa projektu, kurā bija attēlota Ogres upe, egles un priedes, vēlāk ar šo emblēmu tika izveidotas pilsētas nodokļu markas.
1928. gadā pilsētas valde vērsās pie Heraldikas komitejas ar lūgumu izstrādāt Ogres pilsētas ģerboni ar moto "Strauja upe ar klinti un priedi". 1936. gadā Heraldikas komiteja savā sēdē, kurā piedalījās Ikšķiles pagastā dzimušais Mākslas akadēmijas rektors Jānis Kuga, nolēma izveidot Ogres pilsētas ģerboņa zīmējuma variantu "Zilā laukā trīs zelta vai melnas priedes, apakšējā daļā viļņveidīgs sudraba baļķis". Skiču projekta zīmēšanu un izgatavošanu uzticēja māksliniekam Kārlim Krauzem. 1937. gadā ģerboņa projekta zīmējums tika pieņemts galīgā variantā un neskatoties uz Ogres iedzīvotāju un pašvaldības iebildumiem, tas tika apstiprināts 1938. gadā.
Bristoles tēma

Bristoles tēma ir tēma šaha kompozīcijā, līnijas atbrīvošanas tēmas variants, kurā viena tālšāvēja figūra, virzoties pa līniju, atbrīvo vietu otrai tālšāvējai figūrai, kas virziesies tajā pašā virzienā kā līniju atbrīvojošā figūra. Parasti tālākā spēlē līniju atbrīvojošā figūra vairs nepiedalās. Uzdevumu pakete, kurā bija angļu problēmista Franka Hili uzdevums ar šo tēmu, ieguva 1. godalgu 1861. gadā konkursā Bristolē. No šī konkursa radās tēmas nosaukums.
Teltova

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1265. gadā. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta atradās VDR un no 1961. līdz 1990. gadam no Berlīnes bija atdalīta ar Berlīnes mūri.

Ekononika

Teltova ir augsto tehnoloģiju kompānijas SensoMotoric Instruments un biotehnoloģiju kompānijas BioAnalyt galveno mītņu vieta.
Liepupes draudzes novads

Liepupes draudzes novads (vācu: Kirchspiel Pernigel) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa (līdz 1783. gadam — Rīgas apriņķa) draudzes novadiem.

Vēsture

Liepupes draudzes novads izveidojās Rīgas arhibīskapijas Līvu galā, 1582. gadā iekļauts Pārdaugavas hercogistes Pērnavas vaivadijas sastāvā. Zviedru Vidzemes laikā iekļauts Rīgas apriņķa sastāvā. Tagadējā Liepupes baznīca celta 1777. - 1783. gadā, nodedzināta 1971. gadā, atjaunota 1989. - 1999. gadā.