google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandrs Kuzovkovs

Šaha kompozīcija

A. Kuzovkovs no 1971. gada sastādījis vairāk nekā 400 uzdevumus, galvenokārt stratēģiskā stila trīsvilčus un daudzvilčus, no tiem aptuveni 80 ieguvuši pirmās godalgas.
Viņš ir bijis četru PSRS individuālo šaha kompozīcijas čempionātu dalībnieks: 16. čempionātā (1985) — 1. vieta trīsvilčos un 2. vieta daudzvilčos, 17. čempionātā (1987) — 3. vieta daudzvilčos, 18. čempionātā (1989) — 2. vieta daudzvilčos, 19. čempionātā (1992) — 1. vieta trīsvilčos. 1985. gadā viņam piešķirts PSRS sporta meistara nosaukums.
Vairākkārtējs individuālo pasaules čempionātu godalgoto vietu ieguvējs trīsvilču un daudzvilču grupās: 1. čempionātā (WCCI 1998—2000) — 3. vieta daudzvilčos, 4. čempionāta (WCCI 2007—2009)un 5. čempionātā (WCCI 2010—2012) 3. vietas trīsvilčos un otrās vietas daudzvilčos, 6. čempionātā (WCCI 2013—2015) 2. vietas gan trīsvilčos, gan daudzviļčos. No 1995. gada lielmeistars šaha kompozīcijā. No 2017. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā (trīsvilči, daudzvilči).
Daniels no Bannerovas

Dzīvesgājums

Par Daniela izcelsmi trūkst tuvāku ziņu, ja neskaita kādu 16. gs. otrās puses Indriķa hronikas norakstu (t.s. Ūksenšernas kodeksu), kur viņš nosaukts par Danielu Bannerovu. Iespējams, ka Daniels cēlies no Bannersdorfas Fēmarnas salā Baltijas jūrā, starp Ķīles un Lībekas līci, apmēram 100 km uz ziemeļiem no Lībekas.
1201. gadā viņš minēts kā dižciltīgs vīrs, kas no bīskapa Alberta saņēma par lēni Lielvārdes pili. 
Pēc zaudētās 1206. gada kaujas pie Salaspils Lielvārdes līvi apsolīja kristīties katoļu ticībā un ik gadu maksāt Danielam kā nodevu pusbirkava rudzu no arkla, tomēr šo solījumu nepildīja.
Jau 1207. gada pavasarī Danielam radās nesaskaņas ar Kokneses ķēniņu Vetseki, kas "ne reizi vien bija sagādājis nepatikšanas Daniela ļaudīm un, lai arī vairākkārt brīdināts, nebija pārstājis tos šādā veidā traucēt". Kadā naktī viņš kopā ar savu karadraudzi uzbruka Kokneses pilij un to ieņēma. Tomēr bīskaps Alberts lika atdot ķēniņam viņa pili līdz ar visu īpašumu.
Pēdējo reizi pieminēts 1224. gadā Tālavas dalīšanas līguma parakstīšanā kā liecinieks bruņinieks Dāniels no Lielvārdes.
Raiņa iela (Jelgava)

Vēsture

17. gadsimta Jelgavas kartēs atrodama Annas iela (Annenstraße) no Driksas līdz Pasta ielai, aiz kuras tā turpinājās kā Grēcinieku iela (vācu: Sünderstraße) līdz pat Jelgavas nocietinājumu Mazajiem vārtiem. 19. gadsimtā Grēcinieku ielu pārdēvēja par Zaļo ielu (Grünhöfsche Straße), jo tā veda uz hercoga ārpilsētas rezidenci Zaļajā muižā. Pēc Raiņa nāves 1929. gadā Zaļo ielu pārdēvēja par Raiņa ielu, bet Latvijas vācu okupācijas laikā 1941. gada 14. jūlijā pārdēvēja par Brīvkorpusa iela.    
1950. gada 11. jūlijā Raiņa ielai pievienoja Annas ielu.
Dendrārijs (stacija)

Vēsture

Pieturas punkts parādījās 1972. gadā, ar nosaukumu «856. kilometra blokpostenis». Tā izveide tika saistīta ar pāreju no divceļu posma Skrīveri—856. km uz vienceļa posmu 856. km—Jumprava. Ceļa postenis šeit bija līdz 1991. gadam, kad posmā 856. km—Jumprava tika izbūvēts otrais siežu ceļš. No 1994. gada pieturas punkts nes nosaukumu «Dendrārijs», saistībā ar tuvumā esošo Skrīveru dendrāriju.
2009. gadā Dendrārija pieturas punktā tika izbūvēts pirmais Latvijā eksperimentālais paaugstinātais perons (Aizkraukles virziena), 55 cm augstumā. Šis perons ir uzskatāms par daļēji paaugstinātu, jo atrodas zemāk par vagona grīdu.
Peberholma

Veidošanas iemesli

Galvenais salas veidošanas iemesls bija nepieciešamība pēc pārejas punkta starp tuneli un tiltu.
Tunelis tika būvēts, jo tilts, kas savienotu Malmi un Kopenhāgenu, būtu sakritis ar bezšķēršļu zonu ap Kopenhāgenas lidostu. Vēl viens iemesls bija iespēja lieliem kuģiem šķērsot Ēresundu, neuztraucoties par kuģa augstumu. Ēresunda tilta augstuma palielināšana ietekmētu kravas vilcienu satiksmi, jo būtu bijis nepieciešams stāvāks tilta slīpums.
Cits salas veidošanas iemesls bija tas, ka vajadzēja palielināt Ēresunda dziļumu, lai nesamazinātu ūdens plūsmu tilta dēļ. Padziļināšanas rezultātā radās daudz materiālu, ko izmantoja salas veidošanai. Tās būvniecībai paredzētā teritorija bija sekla, tāpēc tika lemts salu veidot četru kilometru garumā.
Uz Peberholmas atrodas zviedru un dāņu dzelzceļa signalizēšanas un satiksmes kontroles robeža.

Būvēta, lai saglabātu ekoloģiju

Sākotnējie tilta dizaini paredzēja Saltholmas izmantošanu kā tā pamatu. Tas nozīmētu lielceļa un dzelzceļa būvi pāri Saltholmai vai esošās salas paplašināšanu šī paša iemesla dēļ.
Abas iespējas tika atmestas, lai aizsargātu salas ekoloģiju. Tā vietā dāņu un zviedru politiķi nolēma izveidot mākslīgu salu uz dienvidiem no Saltholmas. Atrašanās vieta tika izvēlēta, cerot, ka tā garantēs brīvu ūdens plūsmu, kas bija galvenais iemesls debatēs par to, vai tiltu vajadzētu būvēt.
Peberholma ir stingri aizsargāta. Tikai biologiem ir atļauts apmeklēt salas daļas ārpus dzelzceļa un lielceļa, kur daba dara savu. Sala ir daļa no Natura 2000 142. teritorijas, kurā atrodas Saltholma un apkārtējie ūdeņi ar kopējo platību -  7218 hektāriem. Šajā teritorijā notiek arī putnu azsardzība.

Attīstība

Peberholma tiek uzskatīta par bioloģisko eksperimentu. Zinātnieki prognozēja, ka daba to pārņems un pati attīstīsies bez nekādas cilvēka ietekmes. 2007. gada jūnijā, zinātnieki no Lundas Bioloģiskās Apvienības uz salas saskaitīja 454 augu sugas. 2005. gadā uz salas dzīvoja ap 20 zirnekļu sugām un 12 putnu sugām.
Sobrance

Vēsture

Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1344. gadā. Tās apkārtnē ieguva zeltu, sudrabu un dzelzs rūdu. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Sobrānca (ungāru: Szobránc. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Ungārijas ieņemta slovāku-ungāru kara laikā 1939. gadā, pēc Otrā pasaules kara tā atgriezās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā.

Tūrisms

Pilsētā atrodas ģitāru muzejs.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva pilsētas iedzīvotāji ir slovāki (95,37 %). Pēc reliģiskās pārliecības: katoļi (51,09 %), uniāti (33,93 %), nereģiozi (3,59 %), pareizticīgie (3,37 %).
Krievijas Federācijas federālie apgabali

Krievijas Federācijas federālie apgabali (krievu: Федеральные округа Российской Федерации) ir Krievijas Federācijas teritoriāli-administratīvās vienības tiešas prezidenta pārvaldes nodrošināšanai, kuras izveidoja neilgi pēc Vladimira Putina iecelšanas par Krievijas prezidentu 2000. gada 13. maijā saskaņā ar dekrētu "Par Krievijas Federācijas Prezidenta pilnvaroto pārstāvi federālajā apgabalā". 
Federālos apgabalus pārvalda Krievijas prezidenta iecelti pilnvarotie pārstāvji. Katrā federālajā apgabalā ietilpst Krievijas Federāciju izveidojušo teritoriālo vienību (republiku, novadu, apgabalu) grupas.

Vēsture

Sakotnēji tika izveidoti septiņi federālie apgabali, bet 2010. gada 19. janvārī prezidents Dmitrijs Medvedevs pēc Otrā Čečenijas kara oficiāla noslēguma izveidoja astoto federālo apgabalu - Ziemeļkaukāza federālo apgabalu. 2011. gadā prezidents Medvedevs ierosināja izveidot atsevišķu Galvaspilsētas federālo apgabalu Maskavas apkārtnē, kas tomēr netika īstenots.  
2014. gadā pēc Krimas aneksijas prezidents Putins izveidoja devīto federālo apgabalu - Krimas federālo apgabalu. 2016. gada 28. jūlijā ar prezidenta Putina lēmumu Krimas federālo apgabalu likvidē un pievieno Dienvidu federālajam apgabalam. Starptautiski Krimas aneksija netiek atzīta.
Kišiņeva

Vēsture

Radusies 15. gadsimtā kā ciematiņš pie klostera. Vēl 19. gadsimta sākumā tajā dzīvoja ap 7000 iedzīvotāju. 1812. gadā, kad Besarābiju sev pievienoja Krievijas impērija, Kišiņeva tika izvēlēta par tās centru. Krievu-turku kara laikā Kišiņeva bija galvenā krievu armijas bāze iebrukumam Turcijā. 19. gadsimta beigās pilsētā apmetās ebreji, 1900. gadā viņi sastādīja 43% no pilsētas iedzīvotājiem.
Starp abiem pasaules kariem Kišiņeva bija Rumānijas sastāvā. Pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Kišiņeva 1940. gadā tika iekļauta PSRS, bet pēc 2. Pasaules kara Kišiņeva kļuva Moldāvijas PSR galvaspilsēta, bet no 1991. gada 27. augusta tā ir Moldovas galvaspilsēta.
Pērtiķi

Izskats un īpašības

Pērtiķi ir gudri un inteliģenti dzīvnieki, un atšķirībā no cilvēkpērtiķiem tiem parasti ir aste. Tie var būt ļoti dažādos izmēros. Mazākais ir pundurkalitrikss (Cebuella pygmaea), kas ir tikai 14—16 cm garš bez astes un kura svars ir 120—140 g. Toties lielākais ir mandrils (Mandrillus sphinx), kas ir gandrīz 1 m garš un sver 35 kg.
Daži pērtiķi dzīvo tikai kokos, daži dzīvo savannā. Līdz ar to arī ēšanas ieradumi ir atšķirīgi, bet pamatā pērtiķi barojas ar augļiem, lapām, sēklām, riekstiem, ziediem, olām un maziem dzīvniekiem, kukaiņus un zirnekļus ieskaitot.
Pērtiķiem ir kopīgas dažas izteiktas īpašības: lielākajai daļai Jaunās pasaules pērtiķu ir tvērējaste, toties zemākajiem šaurdeguna pērtiķiem astei nav tveršanas īpašību, kā arī dažām sugām vispār nav astes. Dažiem pērtiķiem redze ir krāsaina, līdzīga kā cilvēkiem, citi toties redz divās vai pat vienā krāsā. Lai arī gan Jaunās pasaules pērtiķiem, gan Vecās pasaules pērtiķiem (cilvēkpērtiķus ieskaitot) ir uz priekšu vērstas acis, tomēr sejas abām grupām ir ļoti atšķirīgas. Katrai grupai ir atšķirīga deguna, vaiga kaulu un ķermeņa anatomija.

Pērtiķi un cilvēks

Daudzām pērtiķu sugām ir dažāda rakstura attiecības ar cilvēku. Daži tiek turēti kā mājdzīvnieki, daži tiek izmantoti medicīniskās izpētes laboratorijās vai izmantoti kosmosa misijās. Daži tiek medīti, jo tiek uzskatīti par kaitēkļiem lauksaimniecībai, bet daži tiek izmantoti kā slimu cilvēku pavadoņi. Dažas sugas ir kļuvušas bīstamas cilvēkam, jo pulcējas tūristu izklaides vietās un reizēm uzbrūk cilvēkam. Reliģijā un kultūrā pērtiķis simbolizē gan atjautību un prātu, gan palaidnību un ļaunumu.

Eksperimenti

Dažāda rakstura eksperimentos visbiežāk izmanto makakus, īpaši rēzus makaku (Macaca mulatta), kā arī zaļo mērkaķu ģints sugu baltkrūšu mērkaķi (Chlorocebus sabaeus). Pērtiķi var būt gan noķerti savvaļā, gan īpašās audzētavās audzēti. Tos izmanto tādēļ, ka tie ir fiziski un psiholoģiski līdzīgi cilvēkiem, bet tie vairojas daudz ātrāk un produktīvāk kā cilvēkpērtiķi.
Pērtiķu izmantošana laboratorijās no vienas puses nav ētiska, un dzīvnieku aizsardzības organizācijas asi iebilst pret pērtiķu aktīvo izmantošanu eksperimentos, no otras puses šie izmēģinājumi ir devuši iespēju atklāt daudzas vajadzīgas zāles dažādu slimību ārstēšanai un izprast smadzeņu darbības principus.

Pērtiķi kā pārtika

Dienvidāzijā, Ķīnā un Āfrikā pērtiķu smadzenes uzskata par smalku delikatesi. Islāma tautām ēst pērtiķus ir aizliegts, lai gan Āfrikā pērtiķu gaļa reizēm tiek pārdota vienkārši kā savvaļas dzīvnieku gaļa (angļu: bushmeat).
Sudraba nitrāts

Vēsture

Viduslaiku dabaszinātnieks Alberts Lielais (Albertus Magnus) 13. gadsimtā dokumentēja sudraba atdalīšanu no zelta, šķīdinot slāpekļskābē. Alberts Lielais arī atzīmēja sudraba nitrāta šķīduma spēju veidot tumšus plankumus uz ādas.

Izmantošana

Medicīnā sudraba nitrātu izmanto nelielu brūču piededzināšanai un sterilizēšanai. Tam ir arī savelkoša un pretiekaisuma iedarbība. Lieto arī homeopātijā.
Sudraba nitrātu lieto arī fotomateriālu (fotofilmu, fotopapīra, fotoplašu) izgatavošanai.
Iedarbojoties uz sudraba nitrāta amonjakālu šķīdumu ar cukura, vīnskābes vai citu organisku vielu šķīdumiem, sudrabs izdalās uz stikla virsmas spīdīgas kārtiņas veidā (sudraba spoguļa reakcija); to izmanto spoguļu pagatavošanā.
Neorganiskajā sintēzē sudraba nitrātu izmanto visu pārējo sudraba savienojumu iegūšanai.
Analītiskajā ķīmijā sudraba nitrātu lieto sistemātiskajā analīzē par grupu reaģentu daudzu jonu, piemēram, hlorīdu, bromīdu, jodīdu (bet ne fluorīdu!), cianīdu, rodanīdu, hipohlorītu, jodātu, heksacianoferātu, sulfīdu izgulsnēšanai. AgNO₃ ir arī reaģents arsēnūdeņraža noteikšanai.
Putas

Uzbūve

Putas uzskatāmas par vairāku mērogu sistēmu.
Vienā no mērogiem putas raksturojamas ar burbuļu izmēriem: putu materiāli tipiski ir nesakārtotas struktūras un tajos esošie burbuļi var būt dažādu izmēru. Lielākos izmēros, idealizētu putu apraksts ir cieši saistīts ar matemātiskām problēmām, kas meklē minimālos virsmas laukumus un tā saucamās trīs dimensiju teselācijas. Veira-Felāna struktūras tiek uzskatītas par labākajām iespējamām elementārajām šūnām, ar ko aprakstīt perfekti sakārtotas putas. Plato likumi apraksta kā putās esošās plānās šķidruma kārtiņas veido struktūras.
Par kārtu mazāks mērogs kā burbulis ir metastabilo putu plānās kārtiņas, kas norobežo atsevišķus burbuļus, biezums. Šīs kārtiņas var tikt uzskatītas kā savā starpā savienotu plāno kārtiņu tīkls, ko dēvē par lamellām. Ideālā gadījumā lamellas savienojas pa trim un divas blakus esošas lamellas veido 120 grādu leņķi. Lamellu savienošanās vietas dēvē par Plato robežām.
Vēl zemāks sistēmas mērogs saistāms šķidruma - gāzes robežu uz plānās kārtiņas virsmas. Lielāko daļu laika šo robežu stabilizē ampifīliskas struktūras slānis, kas bieži ir veidots no virsmaktīvajām vielām, daļiņām (Pikeringa emulsijas) vai sarežģītākām asociācijām.
Johans Freitāgs fon Loringhofe

Dzīvesgājums

Dzimis ap 1430. gadu Lēringhofā pie Datelnas (Löringhoff bei Datteln) Vestfālenē. 1472. gadā kļuva par Rēveles komturu, bet 1483. gadā viņu ievēlēja par Livonijas ordeņa mestru. 1489. gadā pēc viņa ieteikuma par ordeņa Livonijas ordeņa landmaršalu tika ievelēts Valters fon Pletenbergs, kas 1491. gadā pie Bukultu pils pieveica Rīgas pilsētas karaspēku. Valmieras landtāgā parakstīja miera līgumu ar Rīgu. 
1493. gada 13. martā ordeņa mestrs Johans noslēdza miera līgumu ar Maskaviju uz 10 gadiem, un krievi atsacījās no okupētājām Latgales zemēm.
Miris 1494. gada 26. maijā Cēsīs, apglabāts Cēsu Sv. Jāņa baznīcā.

Dokumenti

Rusova hronika par mestru Johanu:
"Jānis Freitags-Loringhofens, 40. Vācu ordeņa mestris, iesāka valdīt 1486.gadā; agrāk viņš bija Rēveles komturs. Viņa laikā kaŗš starp virsbiskapu un Rīgas pilsoņiem no vienas un ordeni no otras puses vēl turpinājās. Turaidas kaujā rīdzinieki uzvarēja, nokāva 6 komturus un fogtus, sešus saņēma gūstā un ar lielu triumfu pārveda viņus Rīgā.
1492. gadā Maskavas lielkņazs Jānis Vasiljevičs sāka celt Ivangorodas pili, pēc vācu nosaukuma, Krievu Narvu, uz Livonijas robežas. Šo pili sāka celt pavasarī un pabeidza tajā pašā vasarā ap Marijas Debesbraukšanas dienu. Pils bija ar augstiem, bieziem mūŗiem un tika celta lielā steigā. Pili vēlāk ieņēma zviedri un piedāvāja viņu mestrim, tādēļ ka viņa bija par tāļu nost no viņu zemes. Mestris šo dāvanu, nepieņēma, jo ar krieviem bija noslēgts miers, kuŗu viņš negribēja lauzt. Tādēļ zviedri savos kuģos ar to lielo laupījumu, kuŗu bija guvuši pilī, aizbrauca uz mājām. Krievi atkal ieņēma pili, vēl labāk nostiprināja un ielika tur stipru kaŗaspēku. Kad krievi pilī bija nostiprinājušies, viņi Livonijas Narvas iedzīvotājiem darīja tik lielas raizes, ka to īsumā nemaz nevar aprakstīt. Krievi no savas Ivangorodas pils ļoti bieži, neievērodami noslēgto mieru, apšaudīja Narvu, pie kam nogalināja dažas ievērojamas personas, kā birģermeisteri Jāni Meningu un daudz citus. Kad Narvas sūtņi krieviem prasīja, kādēļ viņi to dara, tad pēdējie izdarīja ar sūtņiem tādas nekrietnības, par kuŗām pat rakstīt nepiedienas. Tas bija 1494.gadā.
Tajā pašā 1494.gadā lielkņazs pavēlēja sagūstīt visus vācu tirgotājus, kuŗi atradās Novgorodā. Viņiem novilka bikses un apavus, iekala kājas dzelzīs, ieslodzīja veselībai kaitīgos torņos, kur dažus turēja trīs un dažus 9 gadus. Iemesls tādai rīcībai bija tas, ka Rēveles pilsoņi bija līdz nāvei, uz vācu tiesību pamata, savārījuši kādu krievu, kuŗš Rēvelē bija nodarbojies ar viltotu šilingu taisīšanu, kā arī sadedzinājuši, uz baznīcas tiesību pamata, kādu citu krievu, kuŗš bija pieķerts sodomijā. Krievus tāds sods ļoti sadusmoja, jo pēc viņu domām šie noziegumi nebija nemaz tik svarīgi. Krievi ar šiem gadījumiem un vēl citām nepatiesām sūdzībām panāca pie lielkņaza to, ka viņš spēra soļus pret vācu tirgoņiem Novgorodā un bez tam stingri pieprasīja izdot viņam tos Rēveles pilsoņus, kuŗi bija notiesājuši krievus uz nāvi. Bet lielkņaza prasība netika izpildīta, jo Livonijas kārtas un pilsētas vienojās labāk nest vēl lielākus upuŗus nekā izdarīt krieviem tādu pakalpojumu. Šis mestris valdīja 9 gadus".
Subatomāra daļiņa

Subatomāra daļiņa ir daļiņa, kas ir mazāka par atomu. Subatomārās daļiņas iedalās elementārdaļiņās un saliktajās daļiņās. Ar šo daļiņu pētīšanu nodarbojas daļiņu fizikā un kodolfizikā.
Viestura ordenis

Viestura ordenis ir Latvijas valsts militārs ordenis no 1938. līdz 1940. gadam un no 2004. gada. Tas veltīts senās patstāvīgās Latvijas varenības piemiņai. Ordeņu metu izstrādāja Herberts Mangolds, un tam bija divi veidi. Abu ordeņa veidu pamatā ir balti emaljēts krusts, kura galos ir trīs sarkani apļi. Šo krustu 45 grādu leņķī šķērso vai nu otrs balti emaljēts krusts (šāda veida ordeni piešķīra personām, kas nav kara dalībnieki), vai arī sakrustoti šķēpi (šāda veida ordeni pasniedz kara dalībniekiem). Abu veidu ordeņu centrā ir balti emaljēts medaljons ar sarkaniem burtiem VR (no Vesthardus Rex jeb valdnieks Viesturs). Ordeņa reversā lasāma ordeņa devīze "Confortamini et pugnate" un gada skaitlis 1219, kad sākās zemgaļu cīņas pret vācu iebrucējiem.
Ordeni piešķīra par militāriem nopelniem, nopelniem cīņā par neatkarību, drošības un sabiedriskās kārtības nodrošināšanā, robežu aizsardzībā, bruņoto spēku veidošanā, valstiskas apziņas veidošanā pilsoņos. Tā devīze ir: "Esiet stipri un cīnieties!"
Natālija Žukova

Personīgā dzīve

Precējusies ar Krievijas šaha lielmeistaru Aleksandru Griščuku. 2007. gadā ģimenē piedzima meita.
Ernests Kalve

Biogrāfija

Bērnībā basketbolista iemaņas sācis apgūt VBS, divreiz bijis Latvijas U-16 izlases dalībnieks. Starp pieaugušajiem sācis spēlēt 2004. gadā, kad "BJBS Ķeizarmežs" komandas rindās spēlēja LBAL 2. divīzijā. 2005. gadā pārstāvējis Latvijas U-18 izlasi Eiropas čempionātā, kurā kļuva par visa turnīra rezultatīvāko spēlētāju. Pēc šī čempionāta viņu pamanīja itāļu klubs Trevīzo "Benetton", ar kuru Kalve noslēdza līgumu. "Benetton" sastāvā Kalve kļuva par Itālijas čempionu, kā arī aizvadīja 5 spēles Eirolīgā. 
2006. gada vasarā Kalve Latvijas U-20 izlases rindās piedalījās Eiropas čempionātā, kurā arī kļuva par visa turnīra rezultatīvāko spēlētāju. Pēc U-20 čempionāta Kalve tika uzaicināts uz Latvijas pieaugušo basketbola izlases treniņnometni, izlases sastāvā debitēja pārbaudes spēlē pret Portugāli. Šajā spēlē Kalve guva savainojumu, tādēļ neturpināja dalību izlasē. 2006./2007. gada sezonā Ernestu Kalvi viņa klubs "Benetton" izīrēja Vācijas komandai Gīsenes "46ers". Visu sezonu Kalve mocījās ar savainojumiem, tādēļ nevarēja pilnvērtīgi spēlēt. 2007. gadā Ernests Kalve pārcēlās uz Latvijas čempionvienību ASK Rīga. Taču arī šajā sezonā viņš izlaida lielāko sezonas daļu, jo ārstēja savainojumus. Nākamajā sezonā Kalve bija atkopies no savainojumiem un kļuva par vienu no līderiem Rīgas kluba sastāvā. 2009.—2010. gada sezonu viņš aizvadīja LBL klubā BK Ventspils, savukārt 2010.—2011. gada sezonu — Lietuvas klubā Ķēdaiņu "Nevežis". 2011. gada oktobrī pārgāja uz BK Valmiera. 2012. gada februārī pārgāja uz Turcijas līgas Trabzonas "Trabzonspor".
Pļavas sīksamtenis

Morfoloģija

Pļavas sīksamtenis ir neliels dienas tauriņš, kura spārnu plētums ir 32—36 mm. Līdzīgi kā meža sīksamtenis arī pļavas sīksamtenis lidojumā izskatās izteikti tumšs. Tēviņiem spārnu virspuse ir tumši brūna, kas ir ļoti labi pamanāma lidojumā. Mātītēm līdzīgi kā citiem sīksamteņiem priekšspārni ir gaišāki, bet aizmugurējie tumšāki.
No apakšas uz aizmugurējiem spārniem ir vairākas melni-baltas gredzenveida "actiņas", kurai vidū ir balts punkts, tam apkārt melns gredzens, bet tam apkārt balts gredzens. Aizmugurējo spārnu pamattonis ir pelēks, bet gar ārmalu tauriņam ir vairākas šauras pelēkas līnijas un viena nedaudz platāka koši oranža līnija. Baltais laukums aizmugurējā spārna centrālajā daļā samērā izteikts, bet tas ir neliels un mainīgas formas, nereti vidusdaļā pārtraukts. Priekšējie spārni ir ornaži, bet to gali pelēki, parasti bez plankumiem un joslām, bet reizēm ir viens apaļš plankumiņš.

Ekoloģija

Pļavas sīksamtenis sastopams dažādos biotopus: mitrās pļavās, mežmalās, ceļmalās, izcirtumos, vietās, kur bagātīgi aug graudzāles. Pļavas sīksamtenim gadā attīstās viena paaudze. Pieaugušie tauriņi izšķiļas jūnija sākumā un lido līdz jūlija vidum vai beigām, barojoties ar dažādu ziedu nektāru. Kāpuri uz barības augiem novērojami no augusta līdz rudenim un pēc pārziemošanas līdz maijam, kad tie iekūņojas. Pļavas sīksamtenim pārziemo kāpuri. Kāpuri barojas ar dažadām graudzālēm, piemēram, ciņusmilgām, īskājēm, parastajām kamolzālēm, auzenēm un lāčauzām.
Voltmetrs

Voltmetrs (elektriskajā ķēdē apzīmē ar riņķa līnijā ievilktu burtu V) ir mērierīce, ko izmanto elektriskās strāvas sprieguma mērīšanai. Analogie voltmetri pārvieto rādītāju pa skalu proporcionāli elektriskās ķēdes spriegumam. Digitālie voltmetri rāda skaitlisku sprieguma attēlojumu, izmantojot analogo uz digitālo strāvas pārveidotāju. Sprieguma mērīšanai var izmantot arī digitālo multimetru.
Voltmetri tiek ražoti plašā klāstā un ir daudz dažādi to tipi. Voltmetra spailes vienmēr ir jāpieslēdz tiem diviem elektriskās ķēdes punktiem, starp kuriem spriegums ir jāizmēra.

Vēsture

Alesandro Volta bija itāļu fiziķis, kas kļuva slavens ar to, ka 1800. gadā izgudroja galvanisko jeb Voltas bateriju. Tā bija pirmā ierīce, ar ko varēja iegūt pastāvīgu elektrisko strāvu. Viņa vārdā arī nosaukti volti. 1954. gadā Endrū Kijs izgudroja digitālo voltmetru, pēc tam, kad saprata, ka analogie voltmetri nav pietiekami precīzi.
Artūrs Zēģelis

Biogrāfija

Artūrs Zēģelis piedzima Valkas apriņķa Paperzes ciemā zemnieka ģimenē. 1915. gadā viņš ieguva vidējo izglītību un uzreiz pēc tam tika iesaukts Krievijas impērijas armijā. Pirmajā pasaules karā cīnījās latviešu strēlnieku sastāvā (pēc citām ziņām dienējis Preobraženskas leibgvardu pulkā). 1917. gadā kopā ar biedriem pārgāja boļševiku pusē.
Piedalījās Ziemas pils ieņemšanā 1917. gadā. Karoja Krievijas pilsoņu karā latviešu strēlnieku divīzijas sastāvā. Piedalījās cīņās pret Judeņiča un Krasnova spēkiem. 1918. gada jūnijā iestājās KK(b)P. 1919. gadā Artūrs Zēģelis tika nosūtīts strādāt uz Maskavas Valsts Ārkārtas komisiju (VĀK). 1920. gadā tika nosūtīts uz Tambovas dzelzceļa staciju kā Valsts transporta ārkārtas komisijas izmeklētājs. 1920. gada aprīlī nozīmēts par Ļipeckas VĀK priekšnieku.
1920. gada decembrī viņš atradās Invažino ciemā, kuru 1920. gada 30. decembrī ieņēma Tambovas apvienotās partizānu armijas vienības kreisā esera Aleksandra Antonova vadībā. Zēģelis kopā ar saviem biedriem aizbarikādējās ciema nomalē esošajās dzirnavās, kurās vēlāk krita atvairot partizānu uzbrukumus. 1921. gadā Ļipeckas izpolkoms pārsauca Ļebedjanskuju ielu par Zēģeļa ielu. Tā bija pirmā iela Ļipeckā, kas tika pārsaukta par godu kādam cilvēkam padomju periodā.
Minimālais pāris

Minimālais pāris fonētikā ir vārdu pāris, kurā atšķiras tikai viens segments vienā un tajā pašā pozīcijā, pārējiem segmentiem paliekot nemainīgiem.