google/wiki40b huggingface dataset:
Kauja pie Kannām

Kauja pie Kannām ir lielākā kauja Otrā pūniešu kara laikā. Tā notika netālu no Kannu pilsētas Apūlijā (mūsdienu Itālijas dienvidaustrumos) 216. gada p.m.ē. 2. augustā starp Romas un Kartāgas armijām. Kaujas sākumā romiešiem bija 50 (pēc dažiem avotiem 80) tūkstošu vīru liels kājnieku karaspēks un ap 6 tūkstošiem kavalēristu. Kartāgiešu karavadoņa Hanibāla rīcībā bija 19 tūkstoši pieredzējušu kājnieku veterānu un 10 tūkstoši kavalēristu. Viņa armijas sastāvā vēl bija ap 16 tūkstošiem gallu kaujinieku, taču viņš tiem neuzticējās.

Kaujas gaita

Hanibāls izvilināja romiešus cīnīties klajā laukā, lai maksimāli varētu izmantot kavalērijas priekšrocības, kur viņam bija neliels pārsvars. Viņš gallus novietoja savas armijas centrā, paredzot, ka tie jau pēc pirmās sadursmes ar pretinieku metīsies bēgt. Tieši tā tas arī notika, romieši tiem sekoja, bet Hanibāla veterāni pa to laiku romiešu aplenca no flangiem. Savukārt kartāgiešu kavalērija spējā uzbrukumā satrieca romiešu kavalēriju un nonāca romiešu kājnieku aizmugurē. Pielietojot šādu taktiku galvenie romiešu spēki nokļuva lamatās, tiem vairs nebija nekādas iespējas manevrēt un pārkārtoties atbilstoši izmainītajai kaujas situācijai. Aptuveni 35 (pēc citiem datiem 44) tūkstoši romiešu šajā kaujā tika iznīcināti. Hanibāla karaspēkā kritušo bija tikai 5700 (pēc dažiem datiem 6700), turklāt to lielākā daļa bija galli.
Antons Balodis

Biogrāfija

Antons Balodis ir dzimis 1880. gada 15. janvārī Jērcēnu pagasta "Kraujiņās". 1900. gadā viņš pabeidza Valkas skolotāju semināru, turpmākos piecus gadus strādāja par Vestienas draudzes skolas skolotāju. Par dalību 1905. gada revolūcijā Balodim aizmuguriski piesprieda nāvessodu. 1906. gadā viņš emigrēja uz Šveici, vēlāk pārcēlās uz Franciju. Studēja Cīrihes un Grenobles universitātēs. 1911. gadā pārcēlās uz Baku, strādāja par franču valodas skolotāju. Vadīja Baku latviešu biedrības bēgļu komiteju. 1920. gadā atgriezās Latvijā.
1920. gada septembrī A. Balodis kļuva par LR Ārlietu ministrijas Baltijas valstu nodaļas vadītāju. No 1924. gada janvāra līdz 1928. gada decembrim viņš bija Latvijas sūtnis Lietuvā. 1928. gada janvārī viņš kļuva par ārlietu ministru Pētera Juraševska vadītajā valdībā. Viņš saglabāja amatu arī Hugo Celmiņa kabinetā, taču 1930. gada februārī tika atbrīvots no amata. Martā viņš kļuva par vēstnieku Somijā. 1933. gada jūlijā tika atbrīvots no amata un gadu vēlāk pensionējās. Līdz 1939. gada janvārim bija ĀM pārziņā. 
1941. gada jūnija deportāciju laikā Antonu Balodi apcietināja un izsūtīja uz Krievijas soda nometnēm. Miris 1942. gada 1. janvārī Usoļlagā.

Apbalvojumi

Apbalvots ar II šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, kā arī Dienvidslāvijas, Igaunijas, Lietuvas, Luksemburgas, Norvēģijas, Polijas, Somijas un Zviedrijas ordeņiem.
2. novembris

2. novembris - gada 306. diena (307. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 59 dienas.
Koris

Koris ir dziedātāju ansamblis, kas pamatā izpilda kora mūziku — mūziku, kas rakstīta koru vajadzībām.
Koris kā dziedātāju ansamblis ir sastopams ļoti daudzos mūzikas žanros — sākotnēji tā bija garīgā un klasiskā mūzika, mūsdienās kori izpilda arī džeza, gospeļa, blūza un pat roka kompozīcijas.
2007. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas

Vēlēšanu noteikumi

Prezidenta vēlēšanu pirmajā kārtā Saeimā pārstāvētās partijas izvirza savus prezidenta amata kandidātus. Lai kandidāts tiktu ievēlēts, par viņu jānobalso vismaz 51 no 100 Saeimas deputātiem. Ja pirmajā kārtā neviens no kandidātiem nav saņēmis vajadzīgo balsu skaitu, tad notiek atkārtota balsošana. Ja arī pēc otrās reizes netiek noskaidrots uzvarētājs, ar katru nākamo kārtu no vēlēšanām tiek izslēgts kandidāts, kurš iepriekšējā kārtā ieguvis vismazāk balsu. Ja arī pēdējā kārtā, kurā palikuši 2 kandidāti, neviens no viņiem nesaņem vismaz 51 balsi, notiek jaunas vēlēšanas, kurās tiek izvirzīti jauni vai arī jau bijušie kandidāti.
Daugavgrīvas bāka

Vēsture

Pirmsākumos tā atradās šodienas Vecāķu teritorijā, bet, upei mainot savu gultni, XVI gs. bāku uzcēla pie jaunās Daugavas ietekas (Neumünde), kur attēlota jau 1536. gada Rīgas kartē. 1582. gada 5. decembrī Žečpospoļitas karalis Stefans Batorijs (Stephanus Rex) izdeva pavēli par bākas celtniecību Daugavgrīvā.
1721. gadā pieminēta Krievijai pievienoto teritoriju bāku sarakstā. 1788. gadā tika uzcelts baļķu tornis, kura virsotnē uz dzelzs platformas kurināja ugunskuru. 1818. gadā 31 m augstā koka tornī uz mūra pamatnes sāka darboties cita bāka, kuras gaismas avots bija vairākas eļļas lampas. Krimas kara laikā 1854. gadā torņa augšējo koka daļu nojauca, bet 1857. gadā to atjaunoja. 1863. gadā tika uzstādītas saliekamas konstrukcijas čuguna tornis uz granīta pamata (augstums 31 m). Bākā bija 2 ugunis — balta zibšņu uguns un zem tās sarkana, nepārtraukta uguns, kas redzama mazākā attālumā, nekā pirmā. 
1915. gadā krievu armija bāku uzspridzināja, bet pēc tam vācu okupācijas iestādes izbūvēja aptuveni 30 m augstu koka pagaidu torni, kas 1919. gada 15. oktobrī Bermonta karaspēka apšaudes laikā nodega. 
1921. gada sākumā tika pabeigta balta dzelzsbetona torņa būve, kuras augstums kopā ar laternu bija 32 m. Tornis apakšējā daļā (līdz 13 m atzīmei) astoņstūra, augstāk apaļš. Iekšējais torņa diametrs 3,25 m. Bākā uzstādīja rotējošu zviedru firmas AGA gaismas aparātu ar acetilēna degli un četrām starmetēju lēcām (1926. gadā tas nomainīts). Uguns augstums bija 33,5 m vjl.
Vērmahts atkāpjoties 1944. gada oktobrī bāku uzspridzināja. 1945. gadā uzbūvēja koka pagaidu torni, bet 1957. gadā — pašreizējo Daugavgrīvas bāku.
Milda Bulle

Dzīvesgājums

Dzimusi 1891. gada 29. (17.) aprīlī Talsu apriņķa Cēres pagastā skolotāja Oto Grundmaņa ģimenē. Mācījās Cēres pagasta skolā, tas Jelgavas sieviešu ģimnāziju, pēc kuras beigšanas 1911. gadā strādāja par vācu valodas skolotāju Jelgavā, Tukumā, Pēterburgā, Kislovodskā un Ņemirovā. 1913. gadā viņa atgriezās Latvijā un uzsāka mācības Rīgas augstākajos sieviešu kursos, līdztekus strādājot par tulkotāju no vācu un franču valodas.
Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Petrogradu, bet 1916. gadā uz Stavropoli, 1917. gadā pēc Februāra revolūcijas kopā ar vīru pārcēlās uz Kislovodsku.
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada februārī viņu ievēlēja par Kislovodskas boļševiku partijas komitejas sekretāri, vēlāk par Ziemeļkaukāza aizsardzības pulka komisāri. 1919. gada aprīlī par 11. armijas 7. kavalērijas divīzijas politiskās daļas priekšnieci. Piedalījās kaujās par Caricinu un Astrahaņu. 1919. gada rudenī ievēlēta par Astrahaņas guberņas boļševiku partijas sekretāri, 1920. gadā par Baku padomes locekli. Viņa darbojās arī Gīlānas Padomju republikas pārvaldē, bija Irānas Komunistiskās partijas Centrālkomitejas sekretāre. 1921. gada augustā viņu iecēla par Padomju Krievijas ārlietu ministrijas referenti Persijas jautājumos.
Pēc kara beigām studēja M. Frunzes Kara akadēmijā Maskavā, pēc beigšanas darbojās Kominternes izpildkomitejā (1929—1933). 1937. gadā nosūtīta uz Baškīrijas APSR, kur viņa strādāja par Zemkopības tautas komisariāta politiskā darba sektora priekšnieka vietnieci, bet 1937. gadā iecelta par veselības aizsardzības tautas komisāra vietnieci. 1937. gada 4. oktobrī arestēta un nošauta 1938. gada 13. jūlijā.
Āzijas zemesčūsku dzimta

Kopīgās īpašības

Šīs apakšdzimtas čūsku sugām ir ļoti īpatnējas zvīņas. Atšķirībā no citām čūsku sugām, kurām zvīņas piestiprinās pie ādas vienā punktā, pašām zvīņām esot brīvām, atdalītām no ādas un viegli pārklājoties vienai pār otru, Āzijas zemesčūskām zvīņas ir kā sakusušas kopā ar ādu, turklāt starp zvīņām veidojas kailas ādas sprauga. Dažām sugām uz muguras ir nelieli radziņi, piemēram, Javas baltvēdera čūskai (Xenodermus javanicus), kuru tādēļ mēdz saukt arī par pūķučūsku.
Šīm sugām nav veikti novērojumi savvaļā un par tām pieejams ļoti trūcīgs datu materiāls. Zināms, ka tās galvenokārt barojas ar vardēm un zivīm. Javas baltvēdera čūska vairojas, dējot olas. Visas šīs dzimtas sugas ir nekaitīgas (nav indīgas).
Īrija Eirovīzijas dziesmu konkursā

Īrijas sniegums konkursā

Šīns Dunpijs 1967. gadā ieguva otro vietu, tai gadā pirmo vietu ieguva Sandija Šova no Lielbritānijas. Pirmo uzvaru 1970. gadā Īrijai šajā konkursā atnesa Dana Rozmarija Skallona ar dziesmu All Kinds of Everything. Īrijas nākamie panākumu 1970. gados bija 3. vieta 1977. gada konkursā, kuru ieguva The Swarbrigs. Otro uzvaru Īrijai atnesa Džonijs Logans 1980. gadā, izpildot dziesmu What's another year. Džonija Logana sarakstītā dziesma Terminal 3, kuru izpildīja Linda Mārtina, ieguva otro vietu 1984. gada konkursā. 1987. gada konkursā viņš uzvarēja otro reizi ar dziesmu Hold me now, kļūstot par vienīgo Eirovīzijas dalībnieku, kurš šajā konkursā uzvarējis 2 reizes. Īrijas veiksmīgākā dekāde bija 1990. gadi, kas iesākās ar Liamas Reilijas otro vietu 1990. gadā. Pēc tam sekoja 3 uzvaras pēc kārtas. 1992. gadā 1984. gada otrās vietas ieguvēja Linda Mārtina atgriezās konkursā ar Džonija Logana dziesmu Why me?. 1993. gadā Niama Kavanaha uzvarēja ar dziesmu In your eyes. 1994. gadā uzvarēja Pauls Haringtons un Čārlijs Makgetigans, izpildot dziesmu Rock 'n' Roll Kids. Pēc 2 gadiem, 1996. gadā uzvarēja Eimāra Kvinna ar dziesmu The Voice. Kā pēdējais labais rezultāts šajā dekādē bija otrā vieta 1997. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, šo rezultātu sasniedza Marks Roberts.
21. gadsimtā Īrijai konkursā nav veicies, tikai trīs reizes izdevies sasniegt TOP 10 — 2000. gadā, kad Eamons Toals ieguva 6. vietu, 2006. gadā, kad Brians Kenedijs ieguva 10. vietu un 2011. gadā, kad Jedward ieguva 8. vietu. Pirmo reizi pēdējo vietu finālā Īrija ieguva 2007. gadā, otro — 2013. gadā. Īrijai 6 reizes nav izdevies iekļūt finālā: 2005., 2008., 2009., 2014., 2015., 2016., 2017. un 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursos.

Dalība konkursā

Konkursā Īrija ir piedalījusies gandrīz bez pārtraukumiem kopš valsts debijas 1965. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. Vienīgi 1983. un 2002. gadā Īrija nav piedalījusies šajā konkursā. 1983. gada konkursā Īrija nepiedalījās, jo telekompānija paziņoja, ka viņiem trūkst resursu, lai spētu translēt konkursu. 2002. gadā Īrija tika diskvalificēta.
Eirovīzijā ir piedalījušās 50 Īrijas dziesmas, no kurām 7 ir uzvarējušas un 18 ir iekļuvušas Top 5. Īrija vienreiz ir ieguvusi pēdējo vietu — 2001. gadā. Seši Īrijas dalībnieki nav iekļuvuši finālā.
Septiņi dziedātāji ir reprezentējuši Īriju vairāk nekā vienu reizi: Džonijs Logans (1980., 1987. gads), Linda Mārtina (1984. gads, 1992. gads), Niama Kavanaha (1993. gads un 2010. gads), The Swarbriggs (1975. gads un 1977. gads), Maksis (1973. gads un 1981. gads) un Jedward (2011. gads un 2012. gads)
Sojuz MS-12

Lidojuma gaita

Sojuz MS-12 tika palaists 2019. gada 14. martā 19:14 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas. 
Kosmosa kuģis ar staciju saslēdzās 15. martā 01:01:43 UTC (nepilnas sešas stundas pēc starta) pie Rassvet moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās notika automātiskā režīmā.
No stacijas Sojuz MS-12 atvienojās 2019. gada 3. oktobrī 07:37 UTC. Zemi nolaižamais aparāts sasniedza 11:00 UTC, 147 km uz dienvidaustrumiem no Žezkazghanas, Kazahstānā. Lidojuma ilgums — 202 dienas 15 stundas 46 minūtes.
Bukareste

Ģeogrāfija

Bukareste atrodas no 55 līdz 96,3 metriem virs jūras līmeņa, gandrīz Valahijas līdzenuma centrā, 68 km uz ziemeļiem no Donavas, 280 km uz rietumiem no Melnās jūras. Caur pilsētai plūst Dimbovicas upe, kuras pieteka Kolentina Bukarestes ziemeļos veido deviņu dabisku ezeru ķēdi.

Vēsture

Pirmoreiz rakstiskos avotos minēta 1456. gadā Vlada III Drakula laikā, kad tā ir kļuvusi par Valahijas prinču vasaras rezidenci. 1476. gadā pilsētu izlaupa Moldāvijas princis Stefans III Lielais, bet 1595. gadā — turki.
1698. gadā Valahijas princis Konstatīns Brenkovjanu izvēlējās to par Valahijas galvaspilsētu. No 18. līdz 19. gadsimtam Valahija ir Turcijas, Krievijas un Austrijas savstarpējo politisko un militāro cīņu arēna. Bukareste vairākkārtīgi tiek okupēta. 1847. gada 23. martā izcēlās liels ugunsgrēks, kurā nodega trešdaļa pilsētas. No 1859. gada Bukareste kļūst par apvienotās Valahijas un Moldāvijas galvaspilsētu (to 1861. gadā pārdēvē par Rumāniju).
Pirmā pasaules kara laikā 1916. gada 16. oktobrī pilsētu ieņem vācu karspēks, bet Rumānijas galvaspilsēta tiek pārcelta uz Jasiem. 1918. gadā tā atkal kļūst par Rumānijas galvaspilsētu.
Otrā pasaules kara laikā pilsētu bombardē Amerikas Savienoto Valstu un Apvienotās Karalistes aviācija.
1977. gadā pilsēta piedzīvo 7,4 balles (pēc Rihtera skalas) stipru zemestrīci, kurā iet bojā vairāk kā 1500 cilvēku un tiek sagrautas daudzas vēsturiskās celtnes.
Nikolajes Čaušesku valdīšanas laikā daudzi vēsturiskie kvartāli tika nojaukti, to vietā uzbūvējot standarta dzīvojamās mājas un gigantisku Republikas pili centrā (tagad Parlamenta pils). 1989. gadā Timišoarā sākās masu protesti, kuri turpinājās Bukarestē un noveda pie Čaušesku režīma gāšanas.
1990. gadā sākās masu studentu kustība, saukta par Goleniādi, kuru vardarbīgi pārtrauca varas iestāžu organizētā ogļraču masu kustība (saukta par Minerādi).
Anttila

Vēsture

1952. gadā Kalle Anttila (Kaarlo Einari Anttila) dibināja uzņēmumu Postitusliike Solpa, kas piegādāja preces pēc pasūtījumiem pa pastu. Anttila bija iedvesmojies no šāda veida uzņēmumiem ASV.
1953. gadā izveidots uzņēmums Kalle Anttila Oy.
1954. gadā Helsinkos atvērts Somijā pirmais nocenoto preču veikals.
1957. gadā Joensū atvērts univesālveikals.
1960. gadu sākumā Helsinkos atvērts Anttila pirmais pašapkalpošanās veikals. 1960. gados atvērti vairāki univesālveikali. Paplašinājās pasūtījumi pa pastu.
1976. gadā nopirkta veikalu ķēde Tuko (T grupa).
1977. gadā iegādāti Saastamoinen Oy HEPS universālveikali.
1992. gadā Anttila sāka piedāvāt pasūtījumus pa pastu Igaunijā, bet 1998. gadā — Latvijā.
1996. gadā par Anttila īpašnieku kļuva Kesko.
1999. gadā izveidots interneta pasūtījumu pakalpojums NetAnttila. Pārtikas Anttila veikali tika pārveidoti par K-supermarket un K-market.
2010. gados uzņēmums cieta zaudējumus.
2014. gadā paziņots, ka tiks slēgta trešā daļa Anttila veikalu.
2015. gada 16. martā paziņots, ka Anttila par vienu miljonu eiro tiks pārdots Vācijas investīciju fondam 4K INVEST.
2016. gada 19. jūlijā Anttila iesniedza bankrota pieteikumu.
Liberālais konservatīvisms

Liberālais konservatīvisms ir politiska ideoloģija, kas apvieno konservatīvu politiku ar liberāļu uzskatiem, īpaši attiecībā uz ekonomikas un sociālajiem jautājumiem, vai politiskā konservatīvisma paveids, kuru spēcīgi ietekmējis liberālisms. Tā ir politiskā nostāja, kas ietver atbalstu pilsoniskajām brīvībām, kapitālismam un tirgus brīvībai, kā arī sociāli konservatīviem uzskatiem.
Konstantīns Novosjolovs

Biogrāfija

Konstantīns Novosjolovs dzimis Ņižņijtagilā, Krievijas PFSR. 1997. gadā pabeidzis Maskavas fizikāli-tehniskā institūta fizikas un kvantu elektronikas fakultāti nanoelektronikas specialitātē, iegūstot maģistra grādu. Pēc mācībām uzsāka darbu zinātniskā institūtā Maskavas apgabalā. 
1999. gadā Novosjolovs pārcēlās uz Nīderlandi un sāka strādāt Neimegenas Universitātē Andre Geima vadībā. 2001. gadā abi zinātnieki pārcēlās uz Apvienoto Karalisti un zinātniskos pētījumus turpināja Mančestras Universitātē. 2004. gadā Novosjolovs ieguva doktora grādu Neimegenas Universitātē, aizstāvot disertāciju Development and Applications of Mesoscopic Hall Microprobes.
Novosjolovs veicis pētījumus galvenokārt mezoskopiskās fizikas un nanotehnoloģiju jomās. 2004. gadā Novosjolovs kopā ar Andre Geimu atklāja oglekļa alotropisko modifikāciju grafēnu.
Novosjolovs ir viens no Mančestras Universitātes Nacionālā Grafēna institūta direktoriem. No 2011. gada Novosjolovs ir Londonas Karaliskās biedrības biedrs.
Koknese

Daba

Koknese atrodas Daugavas senlejas labajā krastā pie Pērses ietekas. Pēc Pļaviņu HES uzcelšanas 1966. gadā izveidojās Pļaviņu ūdenskrātuve un gleznainā senleja tika appludināta, zem ūdens nonāca arī Pērses ūdenskritums. Kādreizējais Krievkalns (vietas nosaukums ir izveidojies tāpēc, ka 17. gadsimta krievu karaspēkam šajā vietā bija apmetne) līdzās Koknesei tagad ir kļuvis par Kokneses jeb Krievkalna salu, kur tiek veidota piemiņas vieta 20. gadsimta totalitārajos režīmos cietušajiem latviešiem — Likteņdārzs.
Filips Lenards

Biogrāfija, karjera

Lenards dzimis 1862. gadā Presburgā (mūsdienu Bratislavā), kas tajā laikā ietilpa Ungārijas Karalistē, Austrijas impērijas sastāvā. Viņa tēvs bija vīna tirgotājs. Ģimene bija vācu valodā runājoša. Lenards mācījās Ungāru karaliskajā ģimnāzijā. 1880. gadā studēja fiziku un ķīmiju Vīnē un Budapeštā, vēlāk arī Heidelbergā pie Roberta Bunzena un Berlīnē pie Hermaņa fon Helmholca. 1886. gadā ieguva doktora grādu.
Strādājis Budapeštas universitātē, Breslavas universitātē, Āhenes universitātē, Heidelbergas universitātē. Vēlāk strādāja Ķīles universitātē (1898–1907), bet pēc tam atgriezās Heidelbergas universitātē, kur strādāja līdz 1931. gadam, kad pensionējās no teorētiskās fizikas profesora amata, saglabājot emeritus statusu (no kura viņu atbrīvoja 1945. gadā 83 gadu vecumā Sabiedroto okupācijas spēki). Lenards nomira 1947. gadā.

Politiskā darbība

Lenards bija aktīvs nacionālsociālisma ideoloģijas atbalstītājs, NSDAP biedrs. Viņa nacionālistiskie uzskati ietekmēja viņa attieksmi pret citu zinātnieku pētījumiem. Viņš nicināja "angļu fiziku", uzskatīja, ka tās idejas ir nozagtas no vāciešiem. Viņš izveidoja "vāciešu fizikas" jeb "āriešu fizikas" kustību, kas tika pasludināta kā pretstats "ebreju fizikai". Lenards īpaši vērsās pret Einšteina zinātniskajiem pētījumiem, viņa relativitātes teoriju. Lenards bija Ādolfa Hitlera padomnieks, nacistu "āriešu fizikas" galvenais vadītājs.
Geffen Records

Sākumposms

Ierakstu studiju 1980. gadā izveidoja Deivids Gifens, kurš 1970. gadu sākumā izveidoja ierakstu kompāniju Asylum Records, ko pameta pēc vēža diagnozes. Pēc atveseļošanās Gifens atgriezās biznesā un noslēdza līgumu ar Warner Bros. Records par Geffen Records izveidi. Warner pilnībā finansēja kompānijas izveidi, savukārt Deivids Gifens saņēma 50% no ienākumiem. Pazīstamais grafiskais dizaineris Sols Bass izveidoja jaunās ierakstu kompānijas logotipu.
Geffen Records parakstīja līgumu ar disko superzvaigzni Donnu Sameri, kuras albums "The Wanderer" kļuva par pirmo studijas relīzi. Pēc tam sekoja Džona Lenona un Joko Ono albums "Double Fantasy".
1980. gadu laikā Geffen Records turpināja parakstīt līgumus ar tādiem slaveniem mūziķiem kā Eltons Džons, Šēra, Dons Henlijs, Džonija Mitčela, Nīls Jangs un Pīters Geibriels. Desmitgades beigās studija palika slavena roka nišā pateicoties grupu Whitesnake, Guns N' Roses un Aerosmith veiksmei. Tas pamudināja Gifenu izveidot meitas uzņēmuma ierakstu studiju DGC Records, kas koncentrējās uz daudz progresīvāku mūziku un vēlāk palīdzēja alternatīvā roka attīstībai, studijā ierakstus veica tādas grupas kā Nirvana, The Nymphs un Sonic Youth.

Kompānijas pārdošana

Pēc desmit gadiem, kas bija pavadīti Warner paspārnē un līdz ar līguma beigām, 1990. gadā, Deivids pārdeva ierakstu kompāniju uzņēmumam Music Corporation of America (vēlāk pārdēvēts par Universal Music Group). Darījumā Gifens nopelnīja vienu miljardu dolāru vērtspapīros un skaidrā naudā, kā arī darba līgumu līdz 1995. gadam. Pēc pārdošanas Geffen Records kļuva par vienu no vadošo, autonomi pārvaldīto UMG apakšuzņēmumu. Pametot kompānijas vadību 1995. gadā, Deivids uzsāka sadarbību ar Džefriju Kacenbergu un Stīvenu Spīlbergu, izveidoja Dreamworks SKG, ambiciozu multimediju impēriju, kas darbojās kinematogrāfijas, televīzijas, izdevniecību un mūzikas nozarēs.

Interscope-Geffen-A&M

1998. gadā UMG nopirka PolyGram, pēc kā notika liela ierakstu studiju un kompāniju pārdale. Geffen Records kopā ar A&M Records tika apvienoti iekš Interscope Records, bet neskatoties uz to Geffen Records turpināja daļēji patstāvīgu pastāvēšanu, kaut arī bija samazināti. Meitas uzņēmums DGC pilnībā beidza pastāvēt un pievienojās Interscope un Geffen.
Uz 2000. gadu, esot UMG un Interscope apakšuzņēmums, Geffen Records turpināja veiksmīgu un stabilu biznesu. 2003. gadā UMG tiem pievienoja MCA Records. Kaut arī Geffen Records bija popa un roka ierakstu kompānija, MCA Records pievienošana nozīmēja nopietnu mūziķu kataloga paplašināšanos. Studijā ierakstus veica Mary J. Blige, Avant un Common. Uz to brīdi Dreamworks Records tika izformēts, bet lielākā daļa mūziķu tika pārvilināti uz Geffen.
Ietverot sevī MCA un Dreamworks mūziķus, Geffen Records turpina paplašināt savu katalogu ar tādiem mūziķiem kā Weezer, Ešlija Simpsone, Snoop Dogg, The Game un Blink 182.
Belmana—Forda algoritms

Belmana—Forda algoritms ir algoritms īsākā ceļa meklēšanai starp doto un pārējām virsotnēm svērtos grafos. Atšķirībā no Deikstras algoritma Belmana—Forda algoritms pieļauj negatīvus šķautņu svarus, bet ir lēnāks, tāpēc parasti tiek izmantots, ja grafā ir šķautnes ar negatīviem svariem.

Algoritma apraksts

Dots svērts grafs  ar šķautņu svaru funkciju  un sākuma virsotni .
Izveidojams matricas , kas saturēs īsāko ceļu no  uz virsotni  caur  šķautnēm un , kas satur iepriekšējo virsotni šādā ceļā.
Matricā  vienīgais ceļš no , kas satur 0 šķautnes ir tikai līdz pašai  un tā garums ir 0. Tādējādi . Visu pārējo ceļu sākotnējās vērtības ir .
Algoritms ir sekojošs:
for 
  for  to 
    do for  to 
  do for 
    if 
      then 
           
Algoritma rezultātā matrica  satur īsākos ceļus no  uz virsotni  caur dažādiem šķautņu skaitiem . Pats īsākais ceļš starp  un  ir īsākais no tiem.
Kad noskaidrots pats īsākais ceļš caur  šķautnēm, pilnu ceļu masīvā  var iegūt šādi:
while 
 
 
 return p
Ja nepieciešams noskaidrot tikai īsākā ceļa garumu un nav nepieciešams zināt visu ceļu izmantojams šāds algoritms:
for 
 do for  to 
 do for 
  return 
Šī algoritma rezultātā masīva  elements  saturēs īsākā ceļa garumu starp virsotnēm  un .

Koda piemēri

Belmana—Forda algoritma realizācija C
/* Bellman-Ford Implementation */
 #include <limits.h>
 #include <stdio.h>
 #include <stdlib.h>
 
 /* Let INFINITY be an integer value not likely to be   confused with a real weight, even a negative one. */
 #define INFINITY ((cin << 14)-1)
 
 typedef struct {
    int source;
    int dest;
    int weight;
 } Edge;
 
 void BellmanFord(Edge edges[], int edgecount, int nodecount, int source)
 {
    int *distance = (int*) malloc(nodecount * sizeof(*distance));
    int i, j;
    for (i=0; i < nodecount; i++)
      distance[i] = INFINITY;
 
    /* The source node distance is set to zero. */
    distance[source] = 0;
 
    for (i=0; i < nodecount; i++) {
        for (j=0; j < edgecount; j++) {
            if (distance[edges[j].source] != INFINITY) {
                int new_distance = distance[edges[j].source] + edges[j].weight;
 
                if (new_distance < distance[edges[j].dest])
                  distance[edges[j].dest] = new_distance;
            }
        }
    }
 
    for (i=0; i < edgecount; i++) {
        if (distance[edges[i].dest] > distance[edges[i].source] + edges[i].weight) {
            puts("Negative edge weight cycles detected!");
            free(distance);
            return;
        }
    }
 
    for (i=0; i < nodecount; i++) {
        printf("The shortest distance between nodes %d and %d is %d\n",
            source, i, distance[i]);
    }
    free(distance);
    return;
 }
 
 int main(void)
 {
    /* This test case should produce the distances 2, 4, 7, -2, and 0. */
    Edge edges[10] = {{0,1, 5}, {0,2, 8}, {0,3, -4}, {1,0, -2},
                      {2,1, -3}, {2,3, 9}, {3,1, 7}, {3,4, 2},
                      {4,0, 6}, {4,2, 7}};
 
    BellmanFord(edges, 10, 5, 4);
 
    return 0;
 }