google/wiki40b huggingface dataset:
Jēkabs Kleins

Mācība

Ievērojams ar savu pētījumu par grieķu matemātisko domāšanu un algebras izcelsmi (1934-1936), īpaši pievēršot uzmanību skaitļa jēdziena attīstībai. Komentējis arī citus sengrieķu filozofu darbus, t.sk. Platona dialogus.
ARP

ARP announcements

Tās ir ARP pieprasījumu paketes, kas satur derīgus SHA un SPA un kuri ir vienādi attiecīgi ar THA un TPA. Šādi pieprasījumi negaida atbildi, tos lieto lai atjaunotu (update) visu saņēmēju ARP kešus.

ARP kešs

Lai pirms katras IP paketes nosūtīšanas nebūtu jāsūta ARP paketi, saņemtās atbildes kādu laiku glabā ARP kešā (ARP cache). Tā ir tabula, kuras ierakstus aizpilda ARP pieprasījumu atbildes. Windowā šo tabulu var apskatīties ar komandu arp -a. Piemērs:

Interface: 10.0.0.150 --- 0x3
  Internet Address      Physical Address      Type
  10.0.0.136            02-ff-d1-c7-ab-f8     dynamic
Ja ir vairāki tīkla interfeisi, tad ir vairākas tabulas, tos identificē pēc IP adresēm. Šajā piemērā IP adrese ir 10.0.0.150. Internet address ir zināmās IP adreses (šeit tāda ir tikai viena, bet var būt daudz), Physical address ir atbilstošā MAC adrese. Type ir ieraksta tips, šajai tabulai manuāli ir iespējams pievienot permanentos ierakstus (normāli tiem ierakstiem derīguma termiņš ir dažas sekundes), kas saglabājas bezgalīgi ilgi. Ja datoram ir jāsūta paketi uz IP adresi, kura atrodas ARP kešā (vienalga dinamiskais vai permanentais ieraksts), tad nav nepieciešams ARP pieprasījums un IP paketi var sūtīt uzreiz. Ja ierakstam atbilstošā MAC adrese neatbilst, tad (ja ir permanentais ieraksts) ir traucētas komunikācijas (ja ir dinamiskais, tad nosūta ARP pieprasījumu). Permanentos ierakstus dažreiz lieto lai cīnītos pret MAC spoofing un ARP cache poisoning kurus lieto snifošanai switchotos tīklos.
Grigorijs Sanakojevs

Biogrāfija

Pēc pamatprofesijas - ķīmijas inženieris. Četras reizes uzvarējis Voroņežas apgabala šaha čempionātā. Lielākos panākumus guvis korespondencšahā. PSRS 6. čempionātā korespondencšahā (1963-64) izcīnijis 2. vietu, 6. Pasaules čempionātā korespondencšahā dalījis 5.-7. vietu, uzvarējis korespondencšaha turnīrā, kas bija veltīts Rumānijas šaha federācijas 50. gadadienai (1977-79), 10. Pasaules čempionātā korespondencšahā dalījis 3.-4. vietu, bijis Eiropas komandu korespondencšaha čempionāta uzvarētājs PSRS izlases sastāvā (1977-82). Lielākais šahista karjeras panākums bija uzvara 1991. gadā pabeigtajā 12. Pasaules čempionātā korespondencšahā.
Antracēns

Vēsture

Pirmo reizi antracēnu izolēja no akmeņogļu darvas 1832. gadā  franču ķīmiķi Žans Dimā (Jean-Baptiste Dumas) un Ogists Lorāns (Auguste Laurent). Antracēna pareizā formula ar trīs benzola cikliem tika noskaidrota tikai ap 1866. gadu.

Iegūšana

Antracēnu rūpnieciski iegūst no akmeņogļu darvas (tās pēdējo, smagāko, frakciju sauc par antracēna eļļu). Tomēr antracēna saturs darvā ir samērā neliels, tādēļ antracēna pielietošana ir ierobežota, jo to parasti neražo sintētiski.
Laboratorijā to mēdz iegūt no diarilketonu o-metil- vai o-metilēnatvasinājumiem, veicot to ciklodehidratēšanu (Elbsa reakcija). Antracēnu var iegūt no benzilhlorīda pēc Frīdela—Kraftsa metodes (alkilēšanas reakcijā).  Var arī alkilēt benzolu ar tetrahloretānu.

Īpašības

Antracēna ķīmiskās īpašības līdzīgas naftalīna īpašībām (viegli notiek nitrēšanas, sulfurēšanas u. tml. reakcijas). Antracēns vieglāk iesaistās pievienošanas un oksidēšanās reakcijās, tam piemīt spēcīgākas elektrondonorās īpašības.
UV starojuma iedarbībā notiek antracēna fotodimerizācija:
Radies dimērs var sadalīties atpakaļ divās antracēna molekulās karsējot vai apstarojot ar UV stariem, kam viļņa garums mazāks par 300 nm. Reakcija ir jutīga pret skābekli. Šāda apgriezta dimerizācija novērojama arī aizvietotajiem antracēniem un ir fotohromā efekta pamatā.
Arī vairumā citu reakciju, kurās iesaistīts antracēns, iedarbība notiek pie 9. un 10. oglekļa atomiem. Šajās pozīcijās notiek elektrofilā aizvietošana, bet oksidējoties veidojas 9,10-antrahinons: 
Gaismas un skābekļa iedarbībā var notikt antracēna reakcija ar tā saucamo singletskābekli un veidoties antracēna fotooksīds:
Fotooksīdam iedarbojoties ar skābekli, arī veidojas antrahinons.
Antracēns viegli stājas diēnu sintēzes reakcijās; tā reakcijas ar dienofiliem arī notiek 9. un 10. pozīcijā.
Ar nātrija amalgamu antracēnu var reducēt līdz 9,10-dihidroantracēnam, bet katalītiski hidrējot — līdz pat piesātinātajam perhidroantracēnam С₁₄Н₂₄.

Izmantošana

Antracēns ir izejviela antrahinonam, kuru lieto krāsvielu (piemēram, alizarīna) iegūšanai (parasti antrahinonu tomēr iegūst ftalskābes anhidrīda reakcijā ar benzolu). Kristālisku antracēnu lieto par scintilatoru jonizējošās radiācijas detektēšanai. Antracēns pieder pie organiskajiem pusvadītājiem un fotojutīgiem materiāliem.

Interesanti fakti

Antracēna molekula ir viena no vissarežģītākajām organiskajām molekulām, kādas konstatētas starpzvaigžņu vidē.
2005. gadā Kalifornijas universitātes ķīmiķi atklāja, ka 9,10-ditioantracēna (antracēna sēra atvasinājuma) molekula, ja to novieto uz pilnīgi gludas vara virsmas un silda, pamazām pārvietojas pa virsmu uz priekšu. Šajā nanomēroga procesā abas SH− grupas (tiola grupas) pārmaiņus paceļas un nolaižas, it kā molekulai būtu divas "kājas". Šo efektu nākotnē varētu izmantot molekulārajos datoros.
Pitagorisms

Pitagorisms bija filozofijas virziens (jeb skola) Senajā Grieķijā, kas par savu ideju pamatu pieņēma Pitagora no Samosas salas pasaules skatījumu un koncepcijas,
visas dabas parādības un kosmosa esamību reducējot uz kvantitatīvām, skaitliskām attiecībām. 
Pitagoriešu skolai, kuras ietekmes uzplaukums bija 4. gadsimtā p.m.ē., bija lieli nopelni matemātikas un astronomijas attīstībā. Vēlākie šo ideju attīstītāji parasti tiek apzīmēti ar vārdu neopitagoristi.
Pitagorisma termins tiek arī traktēts kā ezotērisku un metafizisku ticējumu kopums, ko izstrādājis Pitagors un viņa sekotāji, ļoti iespaidojoties no matemātikas un, iespējams, no Platona un platonisma avotiem.

Ģeometrija

Pitagorieši pieņēma, ka ģeometriskas figūras sastāv no bezgala daudzām norobežotām vienībām — punktiem. Lielu saviļņojumu tāpēc sacēla atklājums, ka kvadrāta diagonāle ir nesamērīga ar tā malām, t. i., to attiecība nav izsakāma veselos skaitļos. Šī iracionālo skaitļu problēma IV gs. pr. K. kļuva par grieķu zinātniskās domas galveno refleksijas priekšmetu, kas beidzot jau tajā laikā noveda pie bezgala mazo lielumu jēdziena.

Kosmoloģija

Kosmoloģijā tieši pitagorieši sāka uzskatīt, ka Zeme ir lodveidīga, ka tā nav visuma centrs, bet gan griežas ap kādu centru un arī ap savu asi. Pitagorieši pieņēma, ka pasauli veido 10 sfēras: stāvzvaigžņu, 5 planētu sfēras, Saules, Mēness, Zemes un pretējā pusē esošās un tāpēc neredzamās pretzemes (antichthōn, ko pieņēma, lai arī pasaules uzbūvē būtu atrodams pilnīgais skaitlis 10). Uzskatīja, ka visuma centrā atrodas uguns — "Zeva tronis" vai "Pasaules pavards", ap ko tad arī riņķveidīgi kustas visi 10 debesu ķermeņi. Pitagorieši uzskatīja, ka mēs šo uguni neredzam, jo mūsu apdzīvotā zemes daļa pagriezta uz pretējo pusi, bet Saule atstaro mums šo centrālo uguni. Pitagorieši pieņēma arī, ka debess ķermeņu kustība rada skaņu, un, tā kā atstatumi starp šiem ķermeņiem ir noteiktās skaitliskās attiecībās, tad šīs skaņas saskan un rada tā saukto "sfēru harmoniju", ko mēs nedzirdam tikai tāpēc, ka mūsu ausis pie tās pieradušas (tika uzskatīts, ka Pitagors šo sfēru harmoniju spējis dzirdēt).

Pitagoriešu skola Krotonā

Pitagorisms bija ne tikai filozofijas skola, bet arī politiska organizācija. Krotonā (sengrieķu: Κρότων; latīņu: Crotona), Dienviditālijā pastāvēja Pitagora dibinātā Pitagoriešu savienība.
Pitagora skola Krotonā ieguva ievērojamu ietekmi un kļuva politiski aktīva, nostājoties aristokrātijas pusē. Iespējams, tieši šis bija iemesls, kāpēc pēc kāda laika iedzīvotāji pavērsās pret viņu un viņa sekotājiem, nodedzinot viņa māju. Izdzīts viņš devās uz Metapontu, kas arī atradās Dienviditālijā. Tur apmēram 80 gadu vecumā viņš nomira. Viņa skola ar saviem kāpumiem un kritumiem pastāvēja vēl vairākus gadsimtus.
28. marts

28. marts ir gada 87. diena pēc Gregora kalendāra (88. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 281 diena.
1970. gada FIFA Pasaules kauss

Turnīra gaita

Turnīra izspēles formāts bija tāds pats kā 1966. gada Pasaules kausā: 16 komandas tika sadalītas 4 grupās pa četrām komandām. No katras grupas ceturtdaļfinālā iekļuva divas spēcīgākās. Šis turnīrs joprojām tiek uzskatīts par vienu no aizraujošākajiem Pasaules kausa finālturnīriem vēsturē. Atšķirībā no 1962. un 1966. gada turnīriem, kuros vairāk dominēja fiziska cīņa, šajā čempionāts bija kā atgriešanās pie uzbrukuma futbola. Šis bija pirmais čempionāts, kurā garantētu vietu ieguva Āfrikas izlases. Melno kontinentu pārstāvēja Maroka.
Grupu turnīrs aizritēja bez lieliem pārsteigumiem un ceturtdaļfinālā iekļuva praktiski visas spēcīgākās izlases. Par nedaudz negaidītu var uzskatīt Čehoslovākijas izlases vājo sniegumu. Jau tradicionāli turnīru pārliecinoši iesāka PSRS izlase, taču to ceturtdaļfinālā apturēja urugvajieši. Vēl Brazīlija itin viegli tika galā ar Peru, Itālija ar 4-1 sagrāva laukuma saimniekus meksikāņus, bet VFR pagarinājumā pārspēja iepriekšējos Pasaules čempionus angļus. Pusfinālā Dienvidamerikas komandu duelī pārāki izrādījās brazīļi, kas ar 3-1 pārspēja Urugvaju, savukārt otrā pusfinālā Itālija tikai pagarinājumā pārspēja vāciešus.
Spēlē par 3. vietu VFR izlase, kuras sastāvā mirdzēja čempionāta rezultatīvākais futbolists Gerds Millers, ar 1-0 pārspēja urugvajiešus. Finālā tikās Brazīlijas un Itālijas izlases. Neradās nekādas šaubas par Brazīlijas pārākumu un viņi svinēja uzvaru ar 4-1. 1970. gada Brazīlijas izlase ar Pele, Žairzinju un Rivelino sastāvā joprojām tiek uzskatīta par vienu no visu laiku spēcīgākajām futbola komandām.
27. trolejbusu maršruts (Rīga)

Vēsture

Maršruts izveidots 2009. gada 1. oktobrī, pārnumurējot 8. trolejbusu maršrutu par 27. Šāds lēmums tika pieņemts, jo trolejbusa līnijas galapunkts "Stacijas laukums" sakrita ar 8. autobusu maršruta galapunktu un trolejbusi pilsētas centrā kursēja izmantojot dīzeļģeneratoru, tas ir, ar nolaistiem kontakstieņiem, apgrūtinot transportlidzekļu atšķiršanu. Vienlaicīgi ar pārnumurēšanu 27. trolejbusu maršrutā tika atklāta jauna pieturvieta "13. janvāra iela" ārpilsētas virzienā.
2013. gada 2. septembrī maršruts tika pagarināts no galapunkta "Ābolu iela" pa Vienības gatvi un Ozolciema ielu līdz autobusu galapunktam Ziepniekkalnā, daļēji aizvietojot slēgto 42. autobusu maršrutu. Jaunajā aptuveni 5 km garajā posmā trolejbusi kursē, izmantojot dīzeļģeneratoru. Kontakttīkls uz veco galapunktu "Ābolu iela" tika saglabāts.
Saistībā ar Latvijas Nacionālās bibliotēkas jaunās ēkas būvdarbu tuvošanos beigām, no 2013. gada 1. novembra pieturvieta "Akmeņu iela" abos virzienos tika pārdēvēta par "Nacionālā bibliotēka".
Lai Rīgas iedzīvotājiem un pilsētas viesiem būtu vieglāk orientēties pilsētā, 2014. gada 1. jūnijā pieturvieta ""Stockmann" centrs" tika pārdēvēta par "Autoosta" tuvumā esošās Rīgas Starptautiskās autoostas dēļ, tāpat 1. septembrī Ziepniekkalnā esošā pieturvieta "Ozolciema iela 18" abos braukšanas virzienos tika pārdēvēta par "Īslīces iela".

Maršruts

Virzienā Stacijas laukums — Ziepniekkalns trolejbusi kursē pa šādām ielām: Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Mūkusalas iela, Laivu iela, Buru iela, Jelgavas iela, Vienības gatve un Ozolciema iela.
Virzienā Ziepniekkalns — Stacijas laukums trolejbusi kursē pa šādām ielām: Ozolciema iela, Vienības gatve, Jelgavas iela, Buru iela, Laivu iela, Mūkusalas iela, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela un Marijas iela.

Maršruts ar mainītu virzienu

Virzienā 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Stacijas laukums trolejbusi kursē pa šādām ielām: Buru iela, Laivu iela, Mūkusalas iela, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela un Marijas iela.
Virzienā 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Ziepniekkalns trolejbusi kursē pa šādām ielām: Jelgavas iela, Vienības gatve un Ozolciema iela.
Virzienā Stacijas laukums — 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) trolejbusi kursē pa šādām ielām: Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Mūkusalas iela, Laivu iela un Buru iela.
Virzienā Ziepniekkalns — 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) trolejbusi kursē pa šādām ielām: Ozolciema iela, Vienības gatve un Jelgavas iela.
Kominss Mensfīlds

Šaha kompozīcija

K. Mensfīlds dzimis Vaitridžā, nelielā ciematā netālu no Devonas grāfistes pilsētas Tivertonas. Šahu iemācījies spēlēt no tēva, kas bijis korespondencšaha spēlētājs. Ar šaha kompozīciju aizrāvies jau skolas gados, mācoties Tivertonā. Pirmo uzdevumu sastādījis 1910. gadā. Kopš tā laika publicējis aptuveni 1300 divvilčus, apmēram puse no tiem konkursos guvusi apbalvojumus (tai skaitā vairāk par simts — pirmās godalgas).
Bijis starptautiskais tiesnesis (1957) un lielmeistars (1972) šaha kompozīcijā. No 1966. līdz 1971. gadam — FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgās komisijas prezidents. Žurnāla Problemist rubrikas "Divvilču izlase ar komentāriem" redaktors. Par nopelniem šaha kompozīcijā apbalvots ar titulu "Britu Sadraudzības goda biedrs" (1976).
Mensfīlda vārdā nosaukts mehānisms (tehniskais paņēmiens) šaha kompozīcijā.
Nadvirna

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1589. gadā kā apdzīvotā vieta Polijā pie Pņivas pils. Pilsēta attīstījās kā sāls ieguves centrs. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsētu iekļāva Austrijas impērijā (Austroungārijā), kur tā ietilpa līdz Pirmā pasaules kara beigām. No 19. gadsimta otrās puses apkaimē attīstās naftas ieguve.
Pēc Pirmā pasaules kara Nadvirna iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Nadvirna tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. līdz 1944. gadam Nadvirna atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Ekonomika

Pilsētā atrodas naftas pārstrādes uzņēmums.

Cilvēki

Nadvirna ir džudista Romāna Hontjuka (Роман Гонтюк, 1984) dzimtā pilsēta.
Rafaels Holcdepe

Biogrāfija

Holcdepes vecāki ir Āfrikas izcelsmes, taču viņš ir dzimis Vācijā, Kaizerslauternē. Neilgi pēc dzimšanas viņu adoptēja vācu ģimene.
Ieguvis 5. vietu 2006. gada Pasaules junioru čempionātā un uzvarējis 2008. gada Pasaules junioru čempionātā. 2007. gada Eiropas junioru čempionātā viņs nepārleca sākuma augstumu. 2008. gada jūnijā Holcdepe sasniedza Pasaules junioru rekordu — 5,80 metri.
2012. gada Olimpiskajās spēlēs Holcdepe ieguva bronzas medaļu, sasniedzot personisko rekordu — 5,91 metri, taču paliekot aiz Bjerna Oto un Reno Lavillenī.
2013. gada Pasaules čempionātā Holcdepe uzvarēja ar rezultātu 5,89 metri, aiz sevis atstājot Lavillenī, kuram bija tāds pats rezultāts kā Holcdepem, bet Lavillenī bija veicis vairāk lēcienus.
Horizont (uzņēmums)

Vēsture

1939. gada septembrī PSRS okupēja Polijas austrumu daļu. Viļņas uzņēmumi tika nacionalizēti, iekārtas demontētas un aizvestas uz Padomju Savienību. Radiorūpnīcas Elektrit iekārtas tika pārvestas uz Minsku, kur mēbeļu rūpnīcā Dervoobdeločnik izveidota "Molotova vārdā nosauktā radiorūpnīca". 1940. gada novembrī tā sāka izlaist produkciju. Kara laikā rūpnīca tika sagrauta.
1945. gada februārī rūpnīca atsāka darbu. 1950. gadā no radiorūpnīcas atdalīts atsevišķs uzņēmums Horizont. 1957. gadā Molotova radiorūpnīca pārdēvēta par «Ļeņina vārdā nosauktā Minskas radiorūpnīca», bet 1958. gadā — «Ļeņina vārdā nosauktā Minskas aparātbūves rūpnīca».
1968. gadā Minskas rūpnīcai nodots populārais VEF tranzistoru radiouztvērēja modelis VEF Tranzistor-17 (Spīdola), uz kura bāzes sākta uztvērēju saimes Okean ražošana. Televizoru ražošana sakta 1968. gadā. 1977. gadā izlaists pirmais krāsu televizors Horizont-723.
2010. gadā uzņēmums pārveidots par holdinga sabiedrību Horizont.

Interesanti fakti

No 1959. līdz 1961. gadam rūpnīcā strādāja no ASV atbēgušais Lī Hārvijs Osvalds, kurš 1962. gadā atgriezās Amerikā un 1963. gadā tika apsūdzēts ASV prezidenta Džona Kenedija slepkavībā.
Upesgala apmetne

Upesgala apmetne bija vidējā neolīta Ķemmes-bedrīšu keramikas kultūrai (3. g.t. p.m.ē.) piederīgu iedzīvotāju apdzīvota vieta Lubāna līdzenumā tagadējā Balvu novada (Bērzpils pagasts) teritorijā. Apmetne atrodas pagastā Ičas vecupes labajā krastā. Upesgala līča apmetne kopā ar Kvāpānu I un II, kā arī Zvejsalu apmetni Lubāna ezera ieplakā veido apmetņu grupu. Apmetnes intensīvi apdzīvotās teritorijas lielums bijis ap 68 000 m². Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.

Arheoloģiskie izrakumi

Arheoloģiskā izpēte atkārtoti veikta 1964. un 1990. gadā (vadīja I.Loze). Atklātas kleķa krāsns paliekas ar septiņu smalkgraudainu šķembu paliekām. Astoņas stabu un mietu vietas liek domāt, ka atsegta fragmentāra celtnes vieta ar maksimālo platumu 6 m pusapļa atvēruma pusē. 1m attālumā uz ziemeļiem no celtniecības kompleksa paliekam tika atsegtas cilvēka apbedījuma paliekas. Mirušais guldīts izstieptā stāvoklī ar galvu dienvidaustrumiem bez kapa inventāra. Iegūtas pavisam 116 senlietas, kas izgatavotas no krama, kaula, slānekļa, māla, smilšakmens, dzintara (pogveida krelle) u.c. Savāktās lauskas pieder Ķemmes-bedrīšu keramikas kultūrai raksturīgiem traukiem ar zvirgzdu piejaukumu. Nelielā skatā pārstāvēta vidējā neolīta porainās masas keramika. Ir atrastas arī atsevišķas apmestās un kniebtās keramikas lauskas. Pēdējās norāda uz īslaicīgu apdzīvotību dzelzs laikmetā.
Osvalds Šmīdebergs

Izcelsme un ģimene

Osvalda Šmīdeberga vectēvs Jānis Ernests bija Ventspils ormanis, vēlāk muitnieks, kas 1797. gada iedzīvotāju sarakstā minēts kā "brīvais latvietis". Arī viņa sieva, dzimusi Pelsenieks, bija pierakstīta Ventspils latviešu draudzē.
Viņa Liepājā dzimušais tēvs Vilhelms Šmīdebergs (1808—1878) bija precējies ar Lozannā dzimušo Annu Lūciju Bernhardi (1813—1871).

Dzīvesgājums

Dzimis 1838. gada 11. oktobrī Laidzes muižas mežziņa Vilhelma Šmīdeberga ģimenē, vēlāk viņa vecāki pārcēlas Permiskīlu (vācu: Permisküll) Igaunijas guberņā. Mācījās Tērbatas apriņķa skolā (1852-1854) un Tērbatas guberņas ģimnāzijā (1855-1859).   
Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1860-1866), studijas beidza ar Dr. med. promocijas darba "Par hloroforma kvantitatīvo noteikšanu asinīs un attieksmi pret to" aizstāvēšanu. 
Bija Tērbatas Universitātes Farmakoloģijas institūta asistents (1866-1868), privātdocents (1867), ārkārtas profesors (1869), vienu gadu papildinājās Leipcigas universitātē. Pētot mušmires, izdalīja to toksīnu muskarīnu (1868), pētīja arī digitalīnu.
1871. gadā viņu ievēlēja par Farmakoloģijas, diētikas un medicīnas vēstures profesoru, kā arī Farmakoloģijas institūta direktoru.
1872. gadā viņu uzaicināja kļūt par jaundibinātās Štrāsburgas universitātes profesoru un Farmakoloģijas institūta direktoru.  Šajā periodā viņš publicēja vairāk kā 200 zinātnisku rakstu un grāmatu, kā arī izveidoja savu zinātnisko skolu, spēcīgi iespaidojot vācu farmakoloģisko rūpniecību.
Miris 1921. gada 12. jūlijā Bādenbādenē.
Raimonds Bebris

Biogrāfija

Dzimis 1891. gada 17. martā Palangā (tolaik Kurzemes guberņā) skolotāja Bebru Jura ģimenē. Mācījās Palangas proģimnāzijā (1899-1902) un Liepājas Nikolaja ģimnāzijā (1902-1910). Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1912-1914), 1911. gadā uzņemts studentu korporācijā Lettonia.
Pirmā pasaules kara laikā 1914. gadā brīvprātīgi iestājās Krievijas impērijas armijā, 1915. gadā beidza Kijevas kara skolu. Piedalījās Austrumprūsijas kaujās 283. Kauņas kājnieku pulka sastāvā, vēlāk 247. Mariupoles kājnieku pulkā, piedalījās kaujās Koveļas apkārtnē. 1916. gada sākumā pārcelts uz 4. Vidzemes latviešu strēlnieku bataljonu, ložmetējkomandas priekšnieks.
Krievijas pilsoņu kara laikā no 1918. gada 27. janvāra līdz 22. februārim atradās ieslodzījumā Kronštates cietoksnī, piespriests nāvessods, bet no cietuma izdevies izbēgt un atgriezties Latvijā. 
1918. gada 28. novembrī iestājās Latvijas zemessardzē, Ziemeļlatvijas brigādes sastāvā piedalījās Latvijas atbrīvošanas cīņās, bija 4. Valmieras kājnieku pulka ložmetējrotas komandieris. Apbalvots ar Lācplēša ordeni par 1919. gada 23. aprīļa kauju pie Alikulas tilta pār Melnupi, Jaunrozes pagastā. Ar ložmetēju un trīs kareivjiem Raimonds Bebris atsita pretinieka uzbrukumu, tā novērsdams iespēju ienaidniekam apiet Latvijas armijas spēkus no spārna.
Bermontiešu uzbrukuma laikā kā karaskolas 1. rotas komandieris piedalījies kaujās pie Daugavas tiltiem. 1919. gada 18. novembrī paaugstināts pulkveža leitnanta pakāpē.
No 1920. līdz 1922. gadam 7. Siguldas kājnieku pulka 1., vēlāk 2. bataljona komandieris. Pēc vecāko virsnieku un bataljona komandieru kursu beigšanas 1925. gada septembrī bija Kara ministrijas padomes sekretārs.  
No 1931. gada bija štāba bataljona komandieris, paaugstināts pulkveža dienesta pakāpē, no 1936. līdz 1940. gadam Valsts prezidenta pils komandants. No 1936. gada bija biedrības "Latvijas vanagi" prezidents. Darbojās Latvju kareivju nacionālajā savienībā, tās prezidijas loceklis. 
Miris 1940. gada 13. jūnijā, apbedīts Rīgas Brāļu kapos.

Apbalvojumi

Apbalvots ar Annas III, IV šķiras ordeni, Staņislava II, III šķiras ordeni, Jura krusta IV šķiru, IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, III šķiras Viestura ordeni, Aizsargu nopelnu krustu, Polijas "Polonia Restituta" IV šķiras ordeni. 
1921. gadā apbalvots ar Lāčplēša kara ordeni.

Dzejas darbi

Raimonds Bebris arvien aizrāvies ar varonības cildināšanu un tēlošanu, apdziedādams to savā dzejā. Viņš rakstījis arī zem pseidonīma Raimonds, Rūdis. Pirmās publikācijas 1908. gadā. Pirmais dzejoļu krājums "Mirkļi" (1928). Kopā ar rakstnieku J. Medeni sastādījis antoloģiju "Varoņu laiks" (1935), bet patstāvīgi "Latvju māte" (1937). 
Sagatavojis dzejnieču antoloģiju "Veldze" un dzeju krājumu "Varoņkalve" (1939). Vairāki dzejoļi, "Lielā junda", "Gājiens par Latviju", "Rekviēms" komponēti. Publicēti arī tulkojumi, apcerējumi par militāro aizsardzību, patriotismu, jūtu audzināšanu.
Heliotropi

Nosaukums

Ģints latīniskais nosaukums atvasināts no grieķu vārdiem helios ("saule") un trepein ("griezt"), atspoguļojot senu priekšstatu, ka heliotropu ziedi griežas līdzi Saules ritējumam.

Apraksts

Raksturīgākās pazīmes ir apmatots stublājs un lapas. Ziedi violeti, zili, balti vai dzelteni, izkārtoti rituļveida pakāpeniski noziedošās vienpusējās ziedkopās. Kauslapas un vainaglapas pa 5, saaugušas. Apputeksnē kukaiņi.
Čārlzs Bebidžs

Bebidža prēmija

Latvijas Universitātē labākajiem datorzinātnes studentiem tiek pasniegta prēmija, kas nosaukta par godu Čārlzam Bebidžam.
Johans Georgs Ādams Berlics

Dzīvesgājums

Johans Berlics dzimis 1753. gadā Tīringenes pilsētā Jēnā. Berlīnē viņš Prūsijas karaļa galmā iepazinās ar grāfu Žanno Mēdemu, kurš 1793. gadā uzaicināja viņu doties uz Kurzemes hercogisti un strādāt pie viņa muižu pārbūves tai laikā modē nākušajā klasicisma stilā. Berlica lielākie projekti īstenoti Mēdema īpašumos.
Pēc Pēterburgas arhitekta Džakomo Kvarengi meta Berlics no 1798. līdz 1802. gadam veica Mežotnes muižas, no 1800. līdz 1804. gadam Kazdangas muižas, no 1806. līdz 1810. gadam Elejas muižas, 1820.-21. gadā Durbes muižas kungu māju pārbūvi. Projektējis arī Villa Medem būvi Jelgavā (1818) un Blīdenes pils kungu mājas pārbūvi (1829.-1830).
Miris 1837. gada 9. janvārī Elejas muižā. Apglabāts 17. janvārī Skoroderu kapos.