17 latviešu komunistu vēstule

"17 latviešu komunistu vēstule" ir Eduarda Berklava un viņa domubiedru 1971. gadā sarakstīta protesta vēstule, kurā tika atspoguļota PSKP īstenotā piespiedu asimilācijas politika pret latviešiem un citām nekrievu tautām Padomju Savienībā. Tajā pašā gadā vēstule ar trimdas latviešu palīdzību tika izvesta no Padomju Savienības un nākamā gada sākumā publicēta ārvalstu medijos.
Vēstules oriģināls bez pirmās lapas skatāms Latvijas Okupācijas muzejā. Tā pirmo lapu sabojāja amerikāņu izlūkdienesta speciālisti, ķīmiski pārbaudot dokumenta autentiskumu.

Priekšvēsture

Pēc Staļina nāves un viņa kulta nosodījuma Padomju Savienībā komunistiskā partija apzinājās, ka ir nepieciešamas politiskās reformas. Hruščova valdīšanas sākumposmā, kas vēsturē iegājis ar nosaukumu "atkusnis", notikās režīma pakāpeniska liberalizācija, atteikšanās no staļinisma un citas, lai arī īslaicīgas, tomēr būtiskas pārmaiņas. Nacionālajās republikās svarīgs jautājums bija aizvien pieaugošā krievu imigrācija un republiku pamatnācijas asimilācijas tendences, kas republiku vadībā radīja nacionālkomunistu grupas, kuras uzstājās pret šo PSKP politiku. Latvijas PSR nacionālkomunistu grupa LKP vadībā tika sagrauta 1959. gadā. Viens no šīs grupas līderiem Eduards Berklavs tika izraidīts no Latvijas PSR uz Vladimiru Krievijā, kur bija spiests dzīvot līdz pat 1968. gadam. Pēc atgriešanās Latvijas PSR viņš kļuva par vienu no padomju režīma opozicionāriem, bet vēlāk par vienu no Trešās atmodas līderiem.

Vēstules sacerēšana un nosūtīšana

1971. gadā Berklavs uzrakstīja desmit lapaspušu garu, vairāku ārvalstu komunistisko partiju vadītājiem adresētu protesta vēstuli (krievu valodā) pret nekrievu tautu asimilācijas politiku. Tā bija sacerēta pēc tam, kad padomju presē tika publicēti 1970. gada tautas skaitīšanas dati (17.04.1971.). Caur bijušo Berklava kolēģi Jāni Galdiņu informācija par vēstules eksistenci nokļuva pie Jāņa Pormaļa, kura brālis Arturs Pormalis dzīvoja trimdā un kopš 1968. gada brauca uz Latviju. Vēstule Arturam Pormalim tika nodota Sporta pils laukumā un pēc tam izvesta 1971. gada jūlijā no Padomju Savienības, ievīstīta plastikātā un avīzēs,aptītās ap rožu pušķa kātiem. Tālāk tā nokļuva ASV mītošā politologa Andra Trapāna rokās, kurš vēstuli pārtulkoja latviešu valodā. Decembrī vēstules tulkojums ar Trapāna komentāriem tika nosūtīts Zviedrijā dzīvojošam vēsturniekam Uldim Ģērmanim un politiķim Bruno Kalniņam. "17 latviešu komunistu vēstules" publicēšana Zviedrijā bija pamatota ar Trapāna priekšlikumu publicēt to kādā neitrālā valstī. Ne vēstules autors, ne arī viņa domubiedri nebija zināmi un noskaidrojās tikai krietni vēlāk.
Ģērmanis nodarbojās ar vēstules publicēšanu medijos, bet Kalniņš ar ārzemju sociālistiskās preses informēšanu, jo vēstules autors bija adresējis šo vēstuli tieši ārvalstu komunistiskajām partijām. 1972. gada janvārī vēstuli latviešu valodā publicēja trimdas sociāldemokrātu laikraksta "Brīvība" janvāra numurā. Tajā pašā laikā tās saturu sāka raidīt "Radio Liberty". Ar Ģērmaņa gādību vēstule 29. janvārī tika publicēta Zviedrijas lielākajā dienas laikrakstā "Dagens Nyheter". Turpmākā mēneša laikā ziņa par šo vēstuli un tās saturu nokļuva Skandināvijā, Eiropā, Amerikā un citviet pasaulē. Vēstules izplatīšanā iesaistījās arī trimdas latvieši, diplomātiskie pārstāvji un citu tautību sabiedriskie darbinieki. 1972. gada 21. februārī par šo vēstuli runāja arī ASV kongresā un pilns tās teksts tika publicēts oficiālajā izdevumā "Congressional Record". Kopumā šī vēstule tika ievietota apmēram 100 preses izdevumos 14 valstīs un vairākkārt nolasīta ārzemju radio raidījumos.
Vēstules nokļūšana Rietumos un tās saturs satrauca padomju varas iestādes. Tās vairākkārt ārzemēs nesekmīgi centās pierādīt, ka "17 latviešu komunistu vēstule" ir viltojums. Arī Latvijas PSR laikrakstos tika publicēti paziņojumi, ka tā ir viltojums.