Tomass Edisons

Bērnība

Tomass Edisons ir dzimis Milānā, Ohaio un uzaudzis Port Huronā, Mičiganā. Viņš bija septītais un jaunākais Samuela „Dzelzs liekšķeres'' Edisona (1804-1896) (dzimis Māršaltaunā, Nova Skotijā, Kanādā) un Nansijas Matjūvas Eliotas (1810-1871) bērns. Viņš pats uzskatīja, ka ir cēlies no holandiešiem. Skolā jaunā Edisona prāts bieži kaut kur klejoja, un bieži tika dzirdēts, ka viņa skolotāja Reverenda Endžele sauca viņu par stulbu. Tas pielika punktu Edisona trīs mēnešu ilgajai oficiālajai izglītībai. Vēlāk Edisons teica: „Mana māte bija mani radījusi. Viņa bija tik īsta un pārliecināta par mani. Es jutu, ka man ir kāds kura dēļ dzīvot, kāds kuram es nevaru likt vilties.” Viņa māte mācīja viņu mājās. Daudz no šīs izglītības nāca no R. Dž. Pārkera „Īstas filozofijas skola” un „Mucinieku apvienība”. Agrā vecumā Edisonam bija problēmas, kas saistītas ar dzirdi.
Kurluma iemesls tiek attiecināts uz bērnībā piedzīvotās skarlatīna lēkmes un neizārstētā vidusauss iekaisuma pamata. Aptuveni karjeras vidū Edisons dzirdes pasliktināšanos attiecināja uz to, ka saņēmis ausīs triecienu no sprādziena, kuru izraisīja vilciena vadītājs, saskaroties ar viņa ķīmijas laboratoriju un izmeta viņu ārā no vagona Smita Krīkā, Mičiganā kopā ar viņa aparātiem un ķīmiskajām vielām. Vēlāk viņš pārveidoja savu stāstu sakot, ka dzirdes bojājumi radās pēc tam, kad vilciena vadītājs mēģinājis aiz ausīm dabūt viņu atpakaļ vilcienā. 1854. gadā, kad dzelzceļš neveda cauri Milānai, Edisonu ģimene bija spiesta pārcelties uz Port Huronu, Mičiganā. Viņš vilcienos, kuri veda no Port Huronas uz Detroitu, pārdeva saldumus un avīzes, bet dārzeņus, lai papildinātu savus ienākumus. Tas bija sākums posmam, kad viņš izmēģināja savu uzņēmēja talantu. Šie talanti drīz vien palīdzēja viņam dibināt 14 uzņēmumus, ieskaitot "General Electric", kas joprojām darbojas un ir viens no lielākajiem publiski ražojošem uzņēmumiem pasaulē.

Menlo Parks (1876—1881)

Edisona lielākais izgudrojums bija pirmā industriālā pētījumu laboratorija, kas celta Menlo Parkā, Ņūdžersijā. Tā tika izveidota par līdzekļiem, kurus Edisons ieguva pārdodot četrdaļīgo telegrāfu. Pēc telegrāfa parādīšanas, Edisons nebija īsti pārliecināts, vai viņa sākotnējais plāns to pārdot par $4000 to $5000 bija īsti pareizs, tādēļ viņš lūdza Western Union uzsākt izsoli. Viņš bija pārsteigts, kad uzņēmums piedāvāja viņam $10000, un protams viņš ar prieku piekrita. Četrdaļīgais telegrāfs bija Edisona pirmais finansiālais panākums un Menlo Parks kļuva par pirmo institūciju, kuru izveidota ar īpašu mērķi - ražot pastāvīgus tehnoloģiskus jauninājumus un uzlabojumus. Edisonam juridiski tika piedēvēti lielākā daļa izgudrojumu, kas tika tur veikti, tādēļ daudzi darbinieki izstrādāja pētījumus un apstrādes darbus viņa vadībā. Viņa komandai parasti tika doti norādījumi vadošajos pētījumos un viņi tika pamatīgi nodarbināti, lai sasniegtu rezultātu. Lielās pētnieku grupas sastāvā ietilpa inženieri un citi darbinieki.
Viljams Dž. Hammers, elektroinženieris konsultants, sāka savus pienākumus 1879. gada decembrī kā Edisona laboratorijas asistents. Viņš asistēja telefonu, fotogrāfiju, elektriskā dzelzceļa, dzelzsrūdu atdalīšanas, elektriskā apgaismojuma eksperimentos, kā arī citos atklājumos. Lai gan Hammers pētīja galvenokārt elektrisko kvēlspuldzi, izdarīja to pārbaudes un ierakstus. 1880. gadā viņš tika iecelts par galveno inženieri "Edison lamp Works". Viņa pirmajā gadā iekārta vadītāja Franča Robinsa Uptona vadībā izgatavoja 50 000 lampas. Edisona prāt, Hammers bija ‘’elektriskā apgaismojuma pionieris’’. Tomasa Edisona pirmais veiksmīgais spuldzītes modelis tika demonstrēts sabiedrībai Menlo Parkā 1879. gada decembrī.
Gandrīz visi Edisona patenti bija pakalpojumu patenti, kas bija aizsargāti 17 gadus ilgā laika periodā. Tajos ietilpa izgudrojumi jeb procesi kas bija elektriski, mehāniski vai pēc dabas ķīmiski. Apmēram ducis no tiem bija dizaina patenti, kuri aizsargāja ornamentālu dizainu līdz 14 gadus ilgam posmam. Kā vairums patentu, izgudrojumi kurus viņš aprakstīja bija agrākās mākslas uzlabojumi.
Fotogrāfijas patents savukārt bija nepiedzīvots. Tā bija pirmā ierīce, kas ierakstīja un reproducēja skaņu. Edisons neizgudroja pirmo elektrisko spuldzīti, bet tās vietā atklāja pirmo komerciāli praktiskāku kvēlspuldzi. Vairākus dizainus izveidoja jau iepriekšējie izgudrotāji, no kuriem viņš tos pārpirka.
Dažām no pirmajām spuldzēm bija tādi trūkumi kā ļoti īss darbības laiks, augstas ražošanas izmaksas, augsta elektriskās strāvas padeve, tā padarot tās grūtāk piemērot plašam komerciālam mērogam. 1878. gadā Edisons ieviesa terminu kvēldiegs kas bija kvēlojošs vadiņš, kas vada strāvu. Kaut gan angļu izgudrotājs Džozefs Svons šo terminu izmantoja jau iepriekš. Edisons izmantoja iepriekšējo dizainu pazīmes un saviem strādniekiem uzdeva izveidot ilgāk kalpojošas spuldzes.
Līdz 1879. gadam viņš bija ieviesis jaunu jēdzienu — augstas izturības lampu ļoti lielā vakuumā, kas degtu simtiem stundu. Kamēr iepriekšējie izgudrotāji ražoja elektrisko apgaismojumu laboratorijas apstākļos, Edisons koncentrējās uz komerciālu piemērošanu. Viņš masveidā prata pārdot ilgdarbīgas gaismas spuldzes vietējam pieprasījumam un uzņēmumiem un radīt pilnīgu elektrības ražošanas un sadales sistēmu.
Tikai nedaudz vairāk kā desmitgades laikā, Edisona Menlo Parka laboratorija paplašinājās un pārņēma divus pilsētas rajonus. Edisons teica, ka gribot iegūt gandrīz jebkuru iespējamo materiālu krājumus. 1887. gada avīžu raksts parādīja viņa nostājas nopietnību, apgalvojot, ka laboratorijā atradās astoņu tūkstošu veidu ķimikālijas, visu veidu skrūves, visu izmēru adatas, visu veidu vadu virves, cilvēku, zirgu, cūku, trušu, kazu, kamieļu mati; zīds visu veidu tekstūrās, kokoni, dažādu veidu nagi, haizivju zobi, briežu ragi, bruņurupuču bruņas, korķi, sveķi, laka un eļļa, strausu spalvas, fazānu aste, ahāts, dzintars, gumija, rūdas u.c."

Oglekļa telefonraidītājs

No 1877. līdz 1878. gadam Edisons izgudroja un pilnveidoja oglekļa mikrofonu, kas ir lietots visos telefonos kopā ar zvana uztvērēju līdz 1980. gadiem. Pēc patenta prāvas novilcināšanas 1892. gadā federālā tiesa paziņoja ka Edisons un nevis Emīls Berliners ir oglekļa mikrofona izgudrotājs. Oglekļa mikrofons tika arī izmantots radio translācijai un sabiedriskajam adrešu darbam 1920. gadu laika posmā.

Elektriskais apgaismojums

Pēc daudziem eksperimentiem ar platīnu un citiem metāla kvēldiegiem, Edisons atgriezās pie oglekļa kvēldiega. Pirmā veiksmīgā pārbaude notika 1879. gada 22. oktobrī un ilga 40 stundas. Edisons turpināja uzlabot šo dizainu un līdz 1879. gada 4. novembra beigām tika reģistrēts Apvienoto Nāciju patentam 223898 (piešķirts 1880. gada 27. janvārī) par elektrisko apgaismojumu izmantojot oglekļa kvēldiegu jeb šķiedru satītu un piestiprinātu platīna kontaktvadiem. Kaut gan patents aprakstīja vairākus veidus kā izveidot oglekļa kvēldiegu, tajā skaitā kokvilnas un lina pavedienu, koka skalus, dažādi salocītus papīra gabalus, vajadzēja paiet vairākiem mēnešiem pēc patenta piešķiršanas, līdz Edisons un viņa komanda atklāja karbonizētu bambusa kvēldiegu, kas varēja degt 1200 stundas.