Spīdvaboles

Izskats un īpašības

Spīdvaboles daudzās valodās sauc par spīdošajiem tārpiem. Arī latviešu valodā abas Latvijā dzīvojošās spīdvaboļu sugas tiek sauktas par jāņtārpiņiem. Šāds nosaukums iegājies tādēļ, ka daudzām spīdvaboļu sugām mātīte izskatās līdzīga kāpuram, nevis tipiskai pieaugušai vabolei. To ķermeņi ir mīksti un visbiežāk brūnā krāsā, spārni īsi un nepiemēroti lidošanai. Lai gan ir sugas, kuru mātītes ārēji ir līdzīgas tēviņiem un tipiskai vabolei ar spārniem. Šo sugu mātītes spēj lidot tāpat kā tēviņi.
Kāpurveidīgās spīdvaboļu mātītes no kāpuriem var atšķirt tikai pēc acīm. Kāpuriem acis ir vienkāršas, bet pieaugušām mātītēm ir saliktās acis kā visām vabolēm.
Visiem pazīstamākās spīdvaboļu sugas ir aktīvas nakts laikā, lai gan ir sugas, kuras ir aktīvas gaišajā dienas laikā. Lielākā daļa dienas spīdvaboļu nespīd, lai gan dažas sugas noēnotās vietās spīd un izplata vāju gaismu.

Spīdvaboļu bioluminiscence

Spēju ražot gaismu nodrošina iekšējie ķīmiskie procesi, kurus sauc par bioluminiscenci. Šis process notiek īpašos gaismu ražojošos orgānos, kas parasti atrodas spīdvaboles vēdera dobuma apakšējā daļā. Luciferāzes ferments magnija jona, adenozīntrifosfāta (adenīnu saturošs nukleozīdtrifosfāts) un skābekļa klātbūtnē iedarbojas uz spīdvaboles luciferīniem - speciālu olbaltumvielu un rodas gaisma.
Spīdvaboļu luciferāze tiek izmantota kriminālistikā un medicīnā. Medicīnā tā pamatā tiek lietota, lai noteiktu adenozīntrifosfāta un magnija klātbūtni. Pastāv hipotēze, ka baroka laika gleznotājs Karavadžo savu audeklu gruntēšanas materiālam pievienojis kaltētu spīdvaboļu pulveri, lai radītu gaismas jutīgu audekla virsmu.
Visu spīdvaboļu kāpuri ražo gaismu, bet to bioluminiscencei ir cits iemesls nekā pieaugušajām vabolēm. Kāpuri spīd tādēļ, lai brīdinātu plēsējus, kas barojas ar kukaiņiem. Jo spīdvaboļu kāpuri satur vielas, kas plēsējiem negaršo vai arī ir tiem indīgas. Pieaugušas spīdvaboles bioluminiscences galvenais iemesls ir dzimumpartnera atrašana, bet joprojām spīdēšana tos pasargā no plēsējiem. Spīdvaboles spēj spīdēt dažādos veidos - gan nepārtraukti, gan mirgojot ar pārtraukumiem.

Dzīves cikls

Vēlā pavasarī, kad kļūst silts, spīdvaboles kļūst aktīvas un izlien no slēptuvēm, lai barotos. Spīdot un mirgojot, spīdvaboles piesaista pretējā dzimuma partneri, lai sapārotos. Kāpurveidīgās mātītes uz zemes gaida, kad tām pāri lidos tēviņi, kas tumsā raida gaismas signālus. Mātīte tam atbild, un pāris satiekas.
Dažas dienas pēc sapārošanās mātīte izdēj olas tieši uz zemes vai zem plānas zemes kārtiņas. Kāpuri izšķiļas pēc 3-4 nedēļām. Tie barojas līdz vasaras beigām, bet, sākoties ziemai, hibernējas. Dažu sugu kāpuri barojas un hibernējas vairākus gadus pēc kārtas. Dažu sugu kāpuri pa ziemu ierokas zemē, daži meklē patvērumu zem koku mizām vai lapām. Pavasarī, kad kāpuri kļūst aktīvi, tie barojas dažas nedēļas, tad iekūņojas. Pēc 1-2,5 nedēļām attīstības cikls ir noslēdzies - no kūniņas izlien pieaugusi vabole.

Barība

Lielākā daļa kāpuru ir specializēti plēsēji, kas barojas ar konkrētu kukaiņu sugu kāpuriem, sauszemes gliemežiem un kailgliemežiem. Pieaugušas spīdvaboles atkarībā no sugas var būt gan plēsīgas, gan baroties ar ziedu nektāru un ziedputekšņiem.
Lielākā daļa spīdvaboļu neinteresē dzīvniekus, kas barojas ar kukaiņiem. Jo tās nav garšīgas un reizēm ir tiem indīgas.