google/wiki40b huggingface dataset:
Cepurīšu sēnes

Cepurīšu sēnes ir nosacīts nosaukums, ar kuru populārajā literatūrā apzīmē tādus sēņu valsts organismu augļķermeņus, kuri izveido cepurīti. Cepurīte sastāv no mīkstuma, kas klāts ar virsmiziņu, un sporas veidojošo slāni — himēniju tās apakšdaļā. Sēņu sistemātikā šāds termins vairs netiek lietots, bet sastopams sēņu noteicējos un rokasgrāmatās.
Dmitrijs Jurkevičs

Karjera

2005. gada Eiropas kausā viņš 800 m distancē izcīnīja 1. vietu (1:50,67), 2005. gada Eiropas čempionātā junioriem viņš ieņēma 6. vietu 1500 m. 2006. gada Pasaules čempionātā junioriem D. Jurkevičs 800 m distancē ierindojās 15. vietā ar rezultātu 1:49,56 min. 2007. gada Eiropas U-23 čempionātā viņš nefinišēja 800 m distancē. Savukārt 2007. gada Universiādē 800 m distancē ar rezultātu 1:48,59 D. Jurkevičs ieņēma 12. vietu. Arī 2007. gada Eiropas kausā viņš svinēja uzvaru 800 m distancē (1:49,99 min), tāpat šajās sacensībās viņš 800 m distancē uzvarēja arī 2008. gadā (1:51,55).
Piedalījās 2009. gada Pasaules čempionātā, kur 800 m distancē ar rezultātu 1:46,90 min nekvalificējās sacensību otrajai kārtai, ieņemot kopējo 16. vietu. Līdzīgu rezultātu, nepārvarot pirmo kārtu, uzrādīja arī 2010. gada Eiropas čempionātā 1500 m distancē — 24. vieta ar rezultātu 3:45,21 min. 2011. gada Universiādē viņš izcīnīja 6. vietu ar rezultātu 3:49,35 min. 2011. gada Pasaules čempionātā viņš startēja neveiksmīgi, nepārvarēdams pirmo sacensību kārtu, kopvērtējumā ierindojoties 30. vietā. 2012. gada Eiropas čempionātā D. Jurkevičs 800 m distancē ar laiku 1:48,59 min ierindojās 26. vietā priekšsacīkstēs, tādējādi nekvalificējoties nākamajai kārtai. Savukārt 1500 metru distancē viņš izcīnīja 6. vietu, finālā distanci veikdams 3:47,36 min. Piedalījās 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur 1500 m priekšsacīkstēs ierindojās 25. vietā ar rezultātu 3:41,40 min, tikai par 0,48 s atpaliekot no rezultāta, kas bija nepieciešams, lai kvalificētos pusfinālam.
2012. gada Latvijas čempionātā D. Jurkevičs uzstādīja Latvijas rekordu 3000 metru skrējienā (7:54,83), kļūstot par pirmo latvieti, kas distanci veicis ātrāk nekā 8 minūtēs. 2013. gadā viņš Latvijas rekordu šajā distancē uzlaboja līdz 7:52,05, bet 2014. gada jūnijā — līdz 7:49,51. 2014. gada jūlijā labojis vecāko Latvijas rekordu - 2000 m distanci veica 5:05,45 minūtēs, par gandrīz sešām sekundēm labojot Genādijam Hlistovam kopš 1965. gada piederošo rekordu.
2015. gada Eiropas čempionātā telpās Prāgā D. Jurkevičs uzstādīja jaunu Latvijas rekordu 1500 m skrējienā (3:42,84), kas tomēr nebija pietiekoši, lai kvalificētos finālam.
Monarhs

Monarhs (no grieķu: μόναρχος, monarhos jeb μόνος, monos — 'viens' un αρχος, arhos — 'valdnieks') ir valsts vienpersonisks vadītājs, kas visbiežāk savu amatu manto un ir valsts galva bez termiņa ierobežojuma. Valsts pārvaldes sistēmu šajā gadījumā sauc par monarhiju. Dažkārt par monarhu kļūst vēlēšanu ceļā (skat. Polija—Lietuva, Mongoļu impērija).
Izšķir absolūto monarhiju, kurā monarham nav juridisko ierobežojumu savas varas realizēšanā, un konstitucionālo monarhiju, kurā monarhs pakļaujas valsts likumdošanas varai.
Mūsdienu rietumu demokrātijās monarhiem parasti ir tikai pārstāvnieciskas un simboliskas funkcijas, tāpēc pēc darbības principiem rietumu monarhija daudz neatšķiras no republikas.
Konsorts — oficiāli nekronēts līdzvaldītājs (piemēram, Lielbritānijas monarhs ir par tādu kronētā karaliene Elizabete II, bet viņas vīrs Edinburgas hercogs, princis Filips ir "konsorts", jo nav kronēts).
Reģents jeb pavaldonis — monarha nepilngadības gadījumā kāds no valsts augstākajiem aristokrātiem vai radinieks, kurš pilda monarha pienākumus līdz tas sasniedz pilngadību, piemēram, Ernests Johans Bīrons bija Krievijas impērijas reģents 1740. gadā.
Visspēcīgais Kristus

“Visspēcīgais Kristus” ir viens no Kristus Pantokrators ikonogrāfijas veidiem, parasti centrālā ikonostasa ikona.
Šī ikona ir īsts teoloģijas traktāts krāsās. Tās ikonogrāfija ir balstīta uz Jāņa Teologa Atklāsmi. Kristus attēlots tāds, kāds Viņš nāks laika beigās.
“(...) goda krēsls celts debesīs; goda krēslā kāds sēdēja. Tas, kas sēdēja, pēc skata līdzīgs dārgakmeņiem (...) Ap goda krēslu divdesmit četri krēsli, krēslos sēdēja divdesmit četri vecaji, apģērbti baltās drēbēs, viņiem galvā zelta vainagi. No goda krēsla nāk zibeņi, balsis, pērkoni; septiņas uguns lāpas dega goda krēsla priekšā, kas ir septiņi Dieva gari. Goda krēsla priekšā kā stikla jūra, līdzīga kristālam. Goda krēsla vidū un goda krēslam apkārt četras dzīvas būtnes pilnas acīm, no priekšas un muguras puses. Pirmā līdzīga lauvam, otra līdzīga vērsim, trešai kā cilvēka seja un ceturtā līdzīga skrejošam ērglim. Un četras dzīvas būtnes, kam katrai pa seši spārni, kas pilni acīm visapkārt un iekšpusē un bez mitēšanās dienu un nakti sauc: "Svēts, svēts, svēts Kungs Dievs, Visuvaldītājs, kas bija, kas ir un kas nāks."” (Atkl. 4:2-8)
Kristus sēž tronī tērpts himātijā un hitonā uz sarkana kvadrāta (ar izstieptiem stūriem) fona. Viņš labo roku pacēlis svētībai, otrā tur Evaņģēliju. Kvadrāts ir zemes simbols. Četros kvadrāta stūros var būt attēloti eņģelis (cilvēks), lauva, vērsis un ērglis. Tie ir ir evaņģēlistu Mateja, Marka, Lūkas un Jāņa simboli, apustuļi, kas Kristus mācību sludina visās zemes malās. Virs sarkanā kvadrāta ir attēlots zils aplis - garīgā pasaule. Zilajā aplī attēloti eņģeļi - debesu spēki. Virs zilā apļa - sarkans rombs - neredzamās pasaules simbols. Visa kompozīcija tiek balstīta uz sarkanā un zilā attiecībām, tas simbolizē cilvēcīgā un dievišķā apvienošanos Kristū, žēlastības un patiesības Svētā Gara uguns un Dzīvā ūdens savienošanos.
Rīgas loža "Jāņuguns"

Rīgas loža "Jāņuguns" (vācu: Johannisfeuer) bija vienīgā brīvmūrnieku loža, kas Rīgā darbojās pēc Pirmā Pasaules kara. Ložu pēc latviešu kuģu kapteiņa Mārtiņa Sniķera ierosmes 1924. gada 17. novembrī nodibināja Rīgā dzīvojošie brīvmūrnieki, kas pēc pasaules kara bija palikuši Latvijā. Dibinātāji pārsvarā bija vācu militārās ložas "Hanziešu uzticība" (Hanseatentreue) brāļi. Loža sākumā strādājusi Anglikāņu ielā 5, Rīgas Tirgotāju apvienības nama lielajā zālē, vēlāk Lielās ģildes namā. Ložas brāļu vairākumu veidoja Lielās ģildes un Sv. Jāņa (Mazās) ģildes locekļi, kā arī Melngalvju brālības locekļi, kuģu kapteiņi un fabriku īpašnieki.
Dibināšanas patentu loža saņēma no Vācijas Brīvmūrnieku Lielās Zemes Ložas, bet drīz vien pasludināja sevi par no ārzemju lielložām neatkarīgu ložu. Rīgas loža "Jāņuguns" strādāja Cinnendorfa rituāla pirmajos trīs grādos, augstākos grādos esošie brāļi brauca uz Kēnigsbergas Andreja ložu un kapitulu. Pēc brīvmūrniecības aizlieguma Vācijā 1935. gadā Rīgas loža "Jāņuguns" mēģināja pievienoties Zviedrijas lielložai, bet nesaņēmusi atbalstu, apturēja darbību 1938.gadā.
Galvenais ložas aktīvās darbības pārtraukšanas iemesls bija tas, ka lielākais vairums tās biedru bija vācbaltiešu tirgotāji un rūpnieki, kas baidījās, ka viņu tālākā līdzdalība brīvmūrnieku ložā var izsaukt Vācijas partneru morālu nosodījumu un saimnieciskas represijas. Tāpēc "Jāņuguns" biedru skaits strauji samazinājās no 60 līdz 30. Sakarā ar finansu grūtībām ložai nācās atteikties no savām telpām Lielās ģildes namā un mitināties kādā mednieku klubā. Rīgas loža "Jāņuguns" atjaunoja darbību 1993. gada 8. maijā, tika regularizēta Seno, brīvo un akceptēto mūrnieku (AF&AM) sistēmā 1996. gada maijā. 2003. gada 8. martā tā kopā ar Rīgas ložām "Pie zobena" un "Ziemeļzvaigzne" nodibināja Latvijas lielložu.
Aleksejs Romanovs

Biogrāfija

Dzimis 1690. gada 18. februārī Preobraženskas ciemā pie Maskavas Krievijas cara Pētera I un kņazienes Jevdokijas Lopuhinas (Евдокия Лопухина) laulībā. 1707. vai 1708. gadā tēvs viņam lika kļūt par savas mīļākās Martas Skavronskas krusttēvu, pie kam pēc Martas pāriešanas pareizticībā viņas pieņemtais vārds bija Katrīna Alekseja meita Mihailova (Екатерина Алексеевна Михайлова) - tēva vārdu viņa ieguva no kristību krusttēva Alekseja Romanova.
1711. gadā apprecējās ar Braunšveigas-Lineburgas princesi Sofiju Šarloti un viņiem Pēterburgā piedzima meita Natālija (1714-1728) un dēls Pēteris (1715-1730). 
1712. gadā Pēteris I apprecējās otro reizi ar Katrīnu Mihailovu (agrāko Martu Skavronsku) un ar neuzticību izturējās pret troņmantnieku Pēteri.
1717. gadā Aleksejs aizbēga uz Svētās Romas impērijas galvaspilsētu Vīni meklēt politisko patvērumu. Cara slepenpolicijas aģenti viņu atklāja Tirolē, tādēļ viņš bēga tālāk uz Neapoli. Saņēmis šķietamu piedošanu un rakstiskas drošības garantijas, viņš devās atpakaļ uz Krieviju, taču uz robežas tika arestēts. 1718. gada februārī viņam atņēma tiesības uz troni, apvainoja valsts nodevībā un piesprieda nāves sodu.
Miris 1718. gada 26. jūnijā Petropavlovskas cietoksnī no spīdzināšanas. Pēc citas versijas viņš ticis nogalināts.
Simons Vīzentāls

Dzīvesgājums

Dzimis Bučačā, Austroungārijā, tirgotāja ģimenē. Tēvs krita frontē Pirmā pasaules kara laikā. Starp pasaules kariem, kad dzimtā Bučača ietilpa Polijā, mācījās ģimnāzijā. Vēlāk studēja arhitektūru Ļvivā, kur sagaidīja Otrā pasaules kara sākumu. Pēc vācu okupācijas sākuma ievietots geto, vēlāk pabijis dažādās darba un koncentrācijas nometnēs. 1945. gada 5. maijā atbrīvots no ieslodzījuma Mauthauzenes koncentrācijas nometnē.
Pēc atbrīvošanas atlikušo mūžu veltīja nacistu amatpersonu dokumentēšanai un to atrašanās vietu noskaidrošanai, iesākumā darbojoties Lincā, vēlāk Vīnē. Izmantojot Vīzentāla iegūtos materiālus, izdevās arestēt un notiesāt tādas personas kā Ādolfs Eihmanis (pretrunīgas ziņas) un Francis Štangls. Vīzentāls iesaistījās arī Austrijas politikā, kritizēdams kancleru Bruno Kreiski, kurš esot valdībā iekļāvis bijušos nacistus. Bruno Kreiskis, pats būdams ebrejs, nosauca Vīzentāla darbību par "politisku mafiju" un apsūdzēja Vīzentālu sadarbībā ar nacistiem kara laikā.
Dzīves laikā publicējis memuārus par savu dzīvi Otrā pasaules kara laikā, tomēr daļa no stāstiem tajos neatbilst patiesībai.
Kolkas pagasts

Upes

Celmupe, Ķikans, Mazirbes upe, Otrvalks, Pitragsupe, Rokstvalks, Trešvalks, Ušvalks, Vagarvalks, Vecistabvalks, Vecročupe, Zartapvalks, Zēņvalks.

Ezeri

Lielais Pēterezers, Mazais Pēterezers, Vecezers.

Vēsture

Smilšainā un purvainā piejūras zemiene veido īpatnēju reljefu — vaļņveida kāpas — kangarus, un garas, šauras, purvainas ielejas — vigas. Kolkas pagastā atrodas zvejniekciemi — Sīkrags, Mazirbe, Košrags, Pitrags, Saunags, Vaide, Uši, kas iekļauti lībiešu kultūrvēsturiskajā teritorijā “Lībiešu krasts”. Praktiski viss pagasts ietilpst Slīteres nacionālā parka teritorijā. Iedzīvotāju iztikas avots jau izsenis bijusi jūra. No 19.gs. līdz 20.gs. vidum piekrastes ciemos bija izveidoti nelieli zivju pārstrādes uzņēmumi, kuros kūpināja plekstes, reņģes, gatavoja ķilavas.
Zlatans Ibrahimovičs

Karjera

1999. gadā Z. Ibrahimovičs noslēdza pirmo profesionālo līgumu ar dzimtās Malmes komandu Malmö FF. Jau tad par 17 gadus veco jaunieti ieinteresējās Bosnijas un Hercegovinas izlase, taču viņš no piedāvājuma tajā spēlēt atteicās. Par jauno futbolistu ieinteresējās Amsterdamas "Ajax" galvenais treneris Leo Bēnhakers, un 2001. gada martā "Ajax" par 7,8 miljoniem eiro jauno futbolistu iegādājās. 2001. gadā Z. Ibrahimovičs debitēja Zviedrijas izlasē, vēlāk kļūstot par tās uzbrukuma līderi. Pēc veiksmīgā 2004. gada Eiropas čempionāta Z. Ibrahimovičs pārgāja uz Itālijas komandu "Turīnas "Juventus"". Vēlāk par viņu interesējās arī Madrides "Real", taču "Juventus" noraidīja 70 miljonus eiro vērto piedavājumu.
2006. gada vasarā Z. Ibrahimovičs pārgāja uz citu Itālijas komandu — Milānas "Inter". Savukārt 2009. gada vasarā viņš pārcēlās uz Spānijas FC Barcelona, apmaiņā pret Samuelu Eto'O un 40 miljonu sterliņu mārciņu lielu kompensāciju. 2010. gada augustā Z. Ibrahimovičs atgriezās Milānā, jo Spānijas klubs izīrēja viņu AC Milan uz gadu, pēc kura Itālijas klubam bija tiesības atpirkt spēlētāju. Tas arī tika izdarīts un Z. Ibrahimovičs nospēlēja veiksmīgu sezonu Itālijā, ar 28 iesistiem vārtiem kļūstot par Itālijas līgas rezultatīvāko spēlētāju.
2012. gada vasarā Francijas līgas klubs Parīzes "Saint-Germain" par 60 miljoniem eiro pārpirka divus AC Milan līderus Tiagu Silvu un Z. Ibrahimoviču, ar kuru noslēdza līgumu uz trim gadiem. Jau pirmajā oficiālajā spēlē viņš guva divus vārtus. 2012.—2013. gada sezonā viņš kļuva par Francijas čempionu kluba sastāvā.
2014. gada 4. septembrī Zviedrijas izlases uzvarā pār Igauniju (2:0) Z. Ibrahimovičs iesita abus vārtus, tādējādi kļūdams par visu laiku rezultatīvāko Zviedrijas izlases spēlētāju.
Piedalījās 2016. gada Eiropas čempionātā, kas viņam bija pēdējais karjerā.
Kopš 2016. gada vasaras pārstāv Anglijas Premjerlīgas klubu Mančestras "United".
Bodegons

Bodegons ir Renesanses perioda tēlotājas mākslas žanrs, kurā raksturīgi virtuves skatu, traktieru ainu attēlojumi , īpaši raksturīgs 17. gadsimta Spānijas mākslā.
Bodegons ir saistīts ar kluso dabu un sadzīves žanru, tā motīvi bieži ir miris dzīvnieks pirms nodīrāšanas, negatavi augļi un dārzeņi. Fons parasti ir vēss, nereti attēlojot ģeometrisku bloku sienas, kas rada it kā sirreālistiskas sajūtas. Spāņu un holandiešu klusajās dabās bieži bija arī Vanitas žanra klātbūtne.

Žanra rašanās

Bodegons kā tēlotājas mākslas žanrs sāka veidoties baroka periodā, taču populāri šī žanra darbi kļuva 17. gadsimta otrajā kvartālā Spānijā, kuras viens no pazīstamākajiem šī žanra pārstāvjiem bija gleznotājs Djego Velaskess, kura daiļradē bodegons bija mīļākais žanrs Seviļas periodā. Viens no viņa zināmākajiem šī žanra darbiem ir "Vecā sieva, kas cep olas". Vēlākos gados bodegons bija zināms arī Beļģijā un Holandē. Atšķirībā no baroka laika darbiem, kuri bija asi, tāpēc kontrastēja ar Beļģijā radītajiem darbiem, kam bija dekoratīvāks regulējums.

Zināmākie šī žanra mākslinieki

Spānijas baroka laika gleznotājs Huans Sančess Kotans, kura bodegona darbi bija stilā stingri ieturēti, salīdzinot ar Holandes un Itālijas mākslinieku darbiem. Viņš radīja klusās dabas ar augļiem un dārzeņiem bez cilvēku klātbūtnes tādā manierē it kā objekti atrastos līdzās, bet tajā pašā laikā izolēti. Huans van der Hamens Leons ir novērtēts kā 17. gadsimta izcilākais Spānijas kluso dabu gleznotājs. Viņa stils bija daudzpusīgs, attēlojot objektus dažādos līmeņos, kā arī attēlojot darbos greznus stikla traukus, ar ko viņa darbi atšķiras no citiem. No Huana van der Hamena Leona ietekmējušies tādi mākslinieki kā Fransisko un Huans de Subarana, Antonio Ponse un Huans Arteljano, kuri arī pievērsās bodegonam. Cits izcils bodegonu mākslinieks bija Luiss Edžidio Melendezs, kurš spēja radīt spēcīgus attēlojumus no vienkāršiem virtuves punktiem.
2011. gada Pasaules čempionāts biatlonā

Latvijas sportistu rezultāti

Latviju čempionātā pārstāvēja Ilmārs Bricis, Andrejs Rastorgujevs, Edgars Piksons, Jānis Bērziņš, Rolands Puzulis, Toms Praulītis, Madara Līduma, Žanna Juškāne un Anete Brice. Augstākos rezultātus uzrādīja E. Piksons, finišējot savas karjeras līdz šim augstākajā 8. vietā sprintā, visās distancēs esot labākais no latviešiem, kā arī pirmo reizi kvalificējoties 15 km distancei ar kopēju startu.
Naunhofa

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1144. gadā.
2010. gada Pasaules čempionāts hokejā — E grupa

2010. gada Pasaules čempionāta hokejā spēles E grupā norisinājās no 14. līdz 18. maijam. Grupas komandas spēles aizvadīja "Lanxess Arena", Ķelnē.
2009. gada Pasaules čempionāts biatlonā

43. Pasaules čempionāts biatlonā notika Phjončhanā, Dienvidkorejā, laikposmā no 2009. gada 13. līdz 22. februārim.
Rezultatīva piespēle (hokejs)

Rezultatīva piespēle hokejā ir rezultativitātes punkts, ko pieskaita ne vairāk kā diviem vārtus guvušās komandas spēlētājiem, kas pēdējie pirms vārtu guvēja pieskārušies ripai. Angļu valodā to sauc par assist, kas tiešā tulkojumā nozīmē "palīdzība", kas arī atbilst tās būtībai — parasti šis viens vai divi spēlētāji ir veikuši veiksmīgu piespēli, vārtu guvējam nodrošinot lielu vārtu gūšanas iespēju. Ja spēlētājs padod piespēli, un to pārķer pretinieks, bet pēc tam atkal atgūst pirmā spēlētāja komandas biedrs un gūst vārtus, pirmajam spēlētājam rezultatīva piespēle netiek pieskaitīta.
Spēlētājs (vai spēlētāji), kas veikuši rezultatīvu piespēli, rezultātu tabulās tiek pierakstīti iekavās aiz vārtu guvēja.
Daudzi spēlētāji, piemēram, Veins Greckis, Rons Frensiss, Rejs Burks un Sidnijs Krosbijs, ir pazīstami ne vien ar savu vārtu gūšanas prasmi, bet arī savām rezultatīvajām piespēlēm.
Genādijs Samoilovs

Karjera

G. Samoilovs ar pludmales volejbolu sācis nodarboties 20. gadsimta 80. gadu beigās. Ap 2003. gadu sācis trenēt dēlu Aleksandru, kurš tobrīd nodarbojās ar basketbolu. 2003. gada beigās atradis Aleksandram partneri — Mārtiņu Pļaviņu. G. Samoilova vadībā pāris uzvarēja Eiropas čempionātā U-20 (2004), Eiropas čempionātā U-23 (2005) un Pasaules čempionātā U-21 (2005), kā arī iekļuva 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Pekinā, būdami pirmie Latvijas pludmales volejbolisti olimpiskajās spēlēs. Pēc olimpiskajām spēlēm bija dueta Samoilovs/Ruslans Sorokins treneris. Pāris piedalījās 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā. Kopš 2012. gada kopā ar treneri Andri Šmēdiņu vada duetu Samoilovs/Jānis Šmēdiņš. Trenē arī savu jaunāko dēlu Mihailu. Kopš 2017. gada trenē arī labākās Latvijas pludmales volejbolistes Tīnu Lauru Graudiņu un Anastasiju Kravčenoku, kopš 2018. gada sezonas treniņgrupai pievienojies arī otrs vadošais vīriešu duets Pļaviņš/Edgars Točs.

Apbalvojumi

G. Samoilovs 2014. gadā saņēmis apbalvojumu “Labākais pludmales volejbola treneris Latvijā”. 2016. gadā ieguvis vērtējumu kā Jūrmalas “Gada treneris”. 2015. gadā saņēmis Atzinības krustu (IV šķiras Ordeņa virsnieks). 2017. gadā saņēmis Goda jūrmalnieka titulu.
Vairākkārt (2009, 2013, 2014) izvirzīts Latvijas Gada balvai sportā kā labākais treneris.

Privātā dzīve

Dzīvo Jūrmalā. G. Samoilova dēli Aleksandrs un Mihails ir pludmales volejbolisti un viņa audzēkņi. Ir precējies.
Skābais lietus

Skābais lietus jeb skābie nokrišņi ir jebkurš nokrišņu veids, kas piesārņots ar skābajiem oksīdiem un tam ir zems pH līmenis. Skābais lietus galvenokārt novērojams daudzās Eiropas valstīs un ASV. Tas negatīvi ietekmē ūdeņus, paaugstinot to skābumu tiktāl, kamēr tajos nomirst visi tur esošie augi un dzīvnieki. Arī mežos un citur tas rada ļoti lielus postījumus. Skābā lietus sekas ASV vien ir 13 miljonus dolāru lielas. No mežu izzušanas vien līdz gadsimta beigām būs ap 1,75 miljardu dolāru lieli zaudējumi.
Ostrakisms

Ostrakisms (sengrieķu: ὀστρᾰκισμός (ostrakismos), no ὄστρᾰκον (ostrakov) — 'lauska') bija likums Atēnās, Argosā u.c. senās Hellādas polisās, ka jebkuru pilsoni, kurš savu rakstura īpašību un talantu dēļ varēja būt bīstams pastāvošajai iekārtai, varēja bez pierādījumiem, tikai nobalsojot, uz 10 gadiem izraidīt no polisas (vēlāk laiku samazināja uz 5 gadiem). Tas netika uzskatīts par sodu, līdz ar to izraidītais pilsonis saglabāja savu īpašumu.
Ostrakismu atcēla kā sevi diskreditējušu paražu 417. g.p.m.ē., kad politisko partiju (Alkibiada partija pret Nikija partiju) savstarpējo cīņu un intrigu rezultātā ostrakismam tika pakļauts absolūti nevainīgs neitrāls politiķis Hiperbols.

Procedūra

Janvārī, (sestajā pritānijā pēc Atēnu kalendāra) Piecu simtu padome (pritani) Tautas sapulcē izvirzīja balsošanai ostrakismam deleģēto pilsoņu sarakstu. Ja sapulce atzina kādu no saraksta par apspriežamu, astotajā pritānijā (marts—aprīlis) notika ostrakisma balsošana, izraidāmā vārdu uzrakstot uz poda lauskas ("ostrakonas") un metot urnā. Ja balsošanā bija piedalījušies mazāk nekā 6000 pilsoņi, balsojumu anulēja. Ja balsotāju kvorums tika savākts, saskaitīja, par kuru personu balsots visvairāk, un tai 10 dienu laikā bija jādodas trimdā.
Rūgtais vīns

Sižets

Dizaineru biroja darbinieks Donats satiekas ar piecām sievietēm. Tomēr, lai arī Donats pret katru no savām sievietēm ir patiess, tā ir spēle, kurā donžuānam ir jāzaudē.
Jelgavas komturi

Jelgavas komturi (vācu: Komtur von Mitau) bija Livonijas ordeņa pavēlnieki Jelgavas komturejas teritorijā 1272. - 1495. gadā. Viņu rezidence bija vecā Jelgavas pils uz Lielupes Garās salas.
1495. gadā Jelgavas komtureja tika pievienota Livonijas ordeņa landmaršala pārvaldes teritorijai.
Bengalūru

Vēsture

Pirmās ziņas par Bengalūru ir uzraksts kāda templī, kurš datēts ar 890. gadu. 1015. gadā pilsētu ieņēma Holas valdnieks, kurš pārvaldīja pilsētu līdz 1116. gadam. 1336. gadā Bengalūru tika iekļauta Vidžjanagāras impērijā (Vijayanagara). Pēc impērijas krišanas Bengalūru vēlreiz vairākkārt mainīja "īpašniekus".
17. gadsimtā Bengalūru iekaroja mogoli, tomēr 1689. gadā piešķīra pilsētu Maisoras karalistei.
Britu valdīšanas gados Bengalūru kļuva par vienu no vissvarīgākajām Dienvidindijas pilsētām un vienu no galvenajam britu militārajām bāzēm. 1898. gadā Bengalūru plosījās mēra epidēmija, kas pamudināja Indijas vicekarali Kerzonu ieviest stingras sanitārās normas. 1906. gadā Bengalūru kļuva par pirmo pilsētu Indijā, kurā tika ierīkota elektrība.
Pēc Indijas neatkarības iegūšanas Bengalūru strauji attīstījās par Indijas militārās un autobūves centru. Mūsdienās tā ir viena no pasaules programmatūras ārpakalpojumu centriem.

Tūrisma un kultūras objekti

Indijai neierasti lielā parku daudzuma dēļ Bengalūru dēvē arī par "dārzu pilsētu". Lielāki parki ir Cubbon Park un Lal Bagh ar oranžēriju un puķu dobēm. Apskates vērtas ir arī štata parlamenta ēka Vidhana Soudha un Augstākās tiesas ēka. Pilsētā ir daudz lielāku un mazāku hinduistu tempļu un dažas kristiešu baznīcas.
Sakarā ar relatīvi lielo vidējo sabiedrības slāni, pilsētā ir daudz iepirkšanās centru, kinoteātru un bāru. Restorānos pamatā veģetārā virtuve no dažādiem Indijas reģioniem, bet ir arī atrodami restorāni ar ķīniešu un eiropiešu virtuvi, ieskaitot McDonalds.
Cenas viesnīcās ir tikpat lielas kā Deli un Mumbajas atbilstošā ranga viesnīcās (100—200 eiro par nakti) un pieder pie augstākajām visā Āzijā. Bengalūru ir pazīstama ar saviem zīda un sandalkoka izstrādājumiem.

Cietoksnis

Pirmais cietoksnis uzcelts Kempe Govda (Kempe Gowda) laikā 1537. gadā, vēlāk to pārbūvējis musulmaņu valdnieks Haiders Ali (Hyder Ali). Viņa laikā tapis arī Ganēša templis. Mūsdienās no cietokšņa mūriem palikuši tikai fragmenti un no astoņiem vārtiem saglabājušies vienīgi Deli vārti.

Parks Lal Bagh

Parks Lal Bagh atrodas uz dienvidiem no pilsētas centra un to 1740. gadā iekārtojis valdnieks Haiders Ali. Tajā ir botāniskais dārzs ar tropiskajiem augiem.

Pils

Valdnieku pils Tjūdoru stilā tika uzbūvēta Vadijaru (Wadiyars) laikā 1887. gadā.