Teodora Lodinga alus darītava

Teodora Lodinga alus darītava bija alus darītava Bauskā, kas darbojās no 1873. līdz 1958. gadam. Alus darītavai vairākkārt mainījušies īpašnieki un nosaukumi, tā zināma arī kā "Lodiņš un biedri", "Bauskas alus" un "Lodiņa alus".

Teodors Lodings

1873. gadā 32 gadus vecais Teodors Lodiņš jeb Teodors Lodings (Theodor Lohding, 1841 — 1910) iegādājās Zelchert alus brūzi. Šķiet, pirkums veikts par kredītlīdzekļiem, jo vairākās publikācijās minēts, ka savu darbību Bauskā Lodings uzsācis bez naudas, bet apņēmības pilns. 1877. gadā Teodors Lodings lūdz Kurzemes Kredītbiedrības direkciju ļaut viņam ieķīlāt zemes gabalu.
19. gadsimta beigās Lodinga alus darītava bija ne tikai viens no trim lielākajiem rūpniecības uzņēmumiem Bauskā, bet arī viens no lielākajiem alus darītājiem visā reģionā.
Alus dzesēšanai izmantots Mēmeles ledus, kas ziemā zāģēts un uzglabāts pagrabos. Upes ūdens līmenis toreiz bija augstāks, tāpēc pagraba un krasta nostiprināšanai uzbūvēta betonēta siena, kas labi redzama visiem, kas iebrauc Bauskā no Rīgas puses. 1937. gadā pilsētas valde atteicās atbalstīt iebrukušās sienas remontu, jo tā ir nepieciešama tikai alus darītavas vajadzībām.
Lai arī dažos latviešu laikrakstos rakstīja, ka Teodors Lodiņš esot tīrs latvietis, kas tikai izliekas par vācieti, Teodors Lodings bija aktīvs Bauskas un Zemgales vācbaltiešu kopienas dalībnieks, atbalstījis pilsētas vācu draudzi un labdarības organizācijas.

Bruno Lodings

1910. gadā pēc tēva nāves alusdarītavas vadību uzņemas vecākais dēls Bruno Lodings. No 1914. līdz 1920. gadam karadarbības dēļ alus darītava ir slēgta. Vācu okupācijas un Bermontiādes laikā Bruno Lodings ir iecelts par pilsētas domes vadītāju. 1919. gada novembrī pilsētas dome lemj par labu viņa lūgumam ļaut atsākt alus darītavas darbu. Nostiprinoties Latvijas valstij, jau 1919. gada decembrī Lodingu no amata atceļ.
Lai arī turpmāk ievēlēts pilsētas domē, Bruno nereti kritizēts, jo aktīvi piedalījās vietējās vācu biedrības darbībā, atbalstījis vācu skolas izveidošanu. Vadījis Bauskas vācu krājkasi, bija lauksaimniecības apvienības kasieris.
1929. gada 17. decembrī alus darītavas īpašnieks Bruno Lodiņš un meistars Roberts Seiberts sodīti ar 40 latu sodu par alus atšķaidīšanu ar ūdeni. Lai arī ekstrakta saturs esot bijis 10,9, laboratoriskā pārbaudē ekstrakts bijis tikai 8,4.
1936. gada marta sākumā uzņēmuma nosaukums tiek mainīts no "Lodings un biedri" uz latviskāku "Lodiņš un biedri". Uzņēmuma īpašnieku sarakstā redzamu vietu ieņem ebreji. No īpašnieku sastāva 1936. gada martā izstājas Boruhs Erlihs (Boruchas Erlichas) un viņa vietu ieņem Lietuvas pilsonis Berelis Vilenčiks (Berelas Vilenčikas).
20. gadsimta 30. gadu beigās uzņēmums nodarbinājis ap 30 cilvēku. Brūvēts ne tikai alus bet arī zelteris un limonāde. 1939. gada beigās Bruno Lodings, līdzīgi kā lielākā daļa Bauskas baltvāciešu, pārceļas uz Vācijas okupēto Poliju.
Līdz ar visas Lodingu ģimenes aizbraukšanu no Latvijas, pārtrūkst ģimenes saites ar alus darītavu. Ar Jelgavas apgabaltiesas 25. novembra lēmumu, firmas nosaukums tiek mainīts no "Lodiņš un biedri" uz "Bauskas alus", īpašnieki C.Taube un biedris". Bruno Lodings no sabiedrības izstājās 1939. gada 4. novembrī. Tajā pašā dienā likvidētas noliktavas Rīgā, Kuģu ielā 10 un Tukumā, Rīgas ielā 4.
Padomju varas pirmajos mēnešos pastāv prakse, ka līdzšinējie uzņēmumu īpašnieki tiek atstāti valsts pārņemtajos uzņēmumos par vadītājiem. Ar 1940. gada 24. septembra Pārtikas rūpniecības tautas komisāra V. Latkovska pavēli par "Bauskas alus" direktoru-rīkotāju tiek iecelts līdzšinējais īpašnieks Codeks Taube.

Vēlākie gadi

Pēc Otrā Pasaules kara alus darītavas ēkās tiek izvietots Bauskas augļu un dārzeņu kombināts, kas ražoja konservus, kompotus, marinādes un limonādes. Alus ražošana izbeigta 1958. gadā. Vēlāk padomju periodā šeit darbojās "Latvijas balzams" Iecavas filiāles Bauskas iesala cehs, kas savu darbību izbeidza 1990. gadā. 2000. gadu sākumā neilgu laiku vēsturiskajās alus darītavas telpās darbojās SIA "Lodinga uzņēmums", kas ražoja "Lodiņa alu".