google/wiki40b huggingface dataset:
Simens Agdesteins

Biogrāfija

Jaunībā vienādi veiksmīgi nodarbojies ar šahu un futbolu. 1982. gadā kļuvis par jaunāko Norvēģijas šaha čempionāta uzvarētāju, vēlākajos gados vēl sešas reizes atkārtojis šo panākumu (1986, 1988, 1989, 2000, 2002, 2005). 1984. gadā Groningenā kļuvis par Eiropas junioru šaha čempionāta vicečempionu (uzvarēja Valērijs Salovs). 1985. gadā Meksikā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kur ieņēmis 6. vietu, tikai nedaudz atpaliekot no iekļūšanas pretendentu skaitā. Vēlāk vēl trīs reizes piedalījies starpzonu un atlases turnīros (1990, 1993), taču nav atkārtojis šo sasniegumu. Par panākumiem turnīros FIDE 1983. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1985. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais Norvēģijas šahists, kas saņēmis lielmeistara nosaukumu. 1986. gadā bijis otrais Pasaules junioru šaha čempionātā vecuma grupā līdz 20 gadiem.
No 1984. gada bijis Norvēģijas otrās līgas futbola kluba Lyn Toppfotball (Oslo) spēlētājs. No 1988. līdz 1989. gadam aizvadījis 8 spēles Norvēģijas futbola izlases rindās un guvis vienus vārtus. Futbola karjeru beidzis 1992. gadā ceļgala traumas dēļ.
1995. gadā kā diplomēts sociologs beidzis Oslo Universitāti un atsācis nopietni nodarboties ar šahu. 1996. gadā dalījis pirmo vietu Reikjavikas starptautiskajā šaha turnīrā Reykjavík Open. 2004. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Kannās. 2013. gadā uzvarējis šaha turnīros Oslo un Barselonā, kā arī piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā, kur pirmajā kārtā zaudējis Etjēnam Bakro.
Pārstāvējis Norvēģijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 9 reizes (1982-1984, 1988-1990, 1996, 2004-2008, 2014). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1982) medaļu.
Pazīstams arī kā šaha un futbola treneris. Bijis viens no pirmajiem nākamā Pasaules šaha čempiona Magnusa Karlsena treneriem.
Ilze Brands-Kehris

Akadēmiskā karjera

Ilze Brands-Kehris ieguva bakalaura grādu ekonomikā Stokholmas Universitātē Zviedrijā, bakalaura grādu starptautiskajās attiecībās Milsa Koledžā, Oklendā, Kalifornijā, ASV, kā arī maģistra un doktora grādus politikas zinātnē Kolumbijas Universitātē, Ņujorkā, ASV. No 2014. līdz 2016. gadam Ilze Brands-Kehris bija viespētniece Kolumbijas Universitātes Harimana institūtā, kur pētīja cilvēktiesības, tajā skaitā mazākuma tiesības, konfliktu novēršanas kontekstā.
Francijas rokmūzika

Franču roks ir rokmūzika, kas ir izveidojusies Francijā, dziedāta galvenokārt franču valodā.
Ūve Krups

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Krups uzsāka 1982.—83. gada sezonā, kad pievienojās Rietumvācijas hokeja līgas kluba Kölner EC rindām. Tā rindās Krups aizvadīja nākamās četras sezonas, 1986. gada vasarā pārceļoties uz Ziemeļameriku.
1986.—87. gada sezonā hokejists pievienojās NHL klubam Bufalo "Sabres", daļu sezonu gan aizvadot AHL vienībā Ročesteras "Americans" rindās. Nākamajā sezonā Krups jau bija nostiprinājies "Sabres" sastāvā. 1991.—92. gada sezonas ievadā aizsargs tika aizmainīts uz Ņujorkas "Islanders" vienību, ātri kļūstot par vienu no komandas vadošajiem spēlētājiem.
Pēc 1993.—94. gada sezonas Krups tika aizmainīts uz Kvebekas "Nordiques" vienību. "Nordiques" franšīze 1995. gada vasarā pārcēlās uz Denveru, nākamajā sezonā Krupam pārstāvot jau Kolorādo "Avalanche" krāsas, kopā ar komandu izcīnot Stenlija kausu un gūstot arī sērijas izšķirošo vārtu guvumu.
1998. gada vasarā Krups pievienojās Detroitas "Red Wings", kuras sastāvā gan vairāku smagu traumu dēļ nākamo četru sezonu laikā aizvadīja vien 32 spēles. 2002.—03. gada sezonā Krups aizvadīja četras spēles Atlantas "Thrashers" rindās, taču tad paziņoja par karjeras beigšanu.
Rietumvācijas hokeja izlases sastāvā spēlēja 1986. un 1990. gada Pasaules čempionātos, Vācijas izlases sastāvā — 1998. gada olimpiskajās spēlēs.

Trenera karjera

2005. gadā Krups uzsāka trenera karjeru, uzreiz tiekot apstiprināts par Vācijas hokeja izlases galveno treneri. Viņš strādāja ar komandu līdz 2010.—11. gada sezonas noslēgumam.
2011. gadā Ūve kļuva par Ķelnes "Haie" galveno treneri. "Haie" Krups vadīja līdz pat 2014. gada oktobrim, kad tika atlaists. Decembrī Krups kļuva par Berlīnes "Eisbären" galveno treneri. 2018. gadā kopā ar komandu sasniedza Vācijas hokeja līgas finālu, taču tajā zaudēja. Rudenī uzsāka darbu kā Prāgas "Sparta" galvenais treneris.
Šūnu teorija

Šūnu teorija ir viens no vispārpieņemtajiem bioloģijas pieņēmumiem, apgalvojošs, ka floras, faunas un citu dzīvo organismu uzbūves un attīstības princips ir vienāds, kurā šūna tiek uzskatīta kā dzīvo organismu vienots struktūras elements. 
Šūnu teorija ir būtiska bioloģijas teorija, noformulēta 19. gadsimtā, kura lika pamatu dzīvo organismu likumsakarību izprašanai un evolūcijas teorijai. Matiass Šleidins un Teodors Švāns noformulēja šūnu teoriju, balstoties uz vairākiem šūnu pētījumiem, veiktiem 1838. gadā. Rūdolfs Virhofs 1855. gadā to papildināja, nosakot, ka katra šūna veidojas no citas šūnas.
Šleidins un Švāns, apvienojot savas zināšanas par šūnu, pierādīja, ka šūna ir ikviena organisma pamatvienība. Dzīvnieku, augu un baktēriju šūnām ir līdzīga uzbūve. Vēlāk šie konstatējumi kļuva par pamatu, pierādot visu organismu vienotību, T. Švāns un M. Šleidens ieviesa zinātni, kuras pamattēze ir — ārpus šūnas dzīvības nav.
Šūnu teorija vairākkārt tikusi papildināta un rediģēta.
Ukrainas premjerministri

Ukrainas premjerministrs (ukraiņu: Прем'єр-міністр України) ir Ukrainas valdības vadītājs. Šis ir Ukrainas premjerministru saraksts.
Embūtes draudzes novads

Embūtes draudzes novads (vācu: Kirchspiel Amboten) bija administratīva vienība Piltenes apgabalā, pēc 1818. gada Kurzemes guberņas Aizputes pilskunga iecirknī, vēlāk Aizputes apriņķī un Liepājas apriņķī.
Mūsdienās Embūtes draudzes novada teritorija iekļauta Vaiņodes novada Embūtes un Vaiņodes, Skrundas novada Nīkrāces, Priekules novada Priekules un Saldus novada Nīgrandes pagastā.

Izveide

1253. gada vienošanās par Kursas valsts sadali paredzēja, ka Embūtes zeme piekrīt Kurzemes bīskapam.
Līdz 1538. gadam Embūtes draudzes novads (Amt Amboten) ietilpa Kursas bīskapijas dienvidu daļā. 
1486. gadā pieminēts, ka Bakūzes muiža piederēja bīskapa vasalim Embūtes Tomam (Thomas von Amboten). 1537. gadā Embūti savā īpašumā ieguva Aizputes pilskungs Heikings. 1548. gadā pieminēta Embūtes mācītājmuiža, bet 1553. gadā baznīca. 
1560. gadā Dānijas karalis Fridrihs II atpirka Kurzemes bīskapa tiesības uz Embūti par labu savam jaunākajam brālim Magnusam. 1585. gadā Dānija pilnībā atteicās no bijušās Kurzemes bīskapijas teritorijas par labu Polijai-Lietuvai. 1617. gadā Embūte nokļuva Piltenes apgabala sastāvā. 1684. gadā iesvētīta Embūtes mūra baznīca.
Prodes muiža

Prodes muižas (vācu: Prohden) kungu māja atradās mūsdienu Ilūkstes novada Prodes pagasta Prodes ciemā. Līdz 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja Osten-Zakenu dzimtai.

Vēsture

Zināms, ka Prodes muiža jau 17. gadsimtā piederēja Ostenzakeniem (von der Osten genannt Sacken zu Prohden). Ap 1665.—1667. gadu luterticīgie Subates iedzīvotāji bija spiesti atstāt katoļticībā pārgājušā Subates muižnieka Plātera valdījumus un pārcelties uz ezera otru krastu, kur uz Prodes muižas zemes izveidoja Jaunsubates miestu. Prodes muižas kungu māja uzcelta ap 1820. gadu.
Jaunsubates un Vecsubates miestus apvienoja 1894.gadā. Mūsdienās saglabājušās vienīgi muižas ēkas drupas pakalnā.
Ernests Aistars

Dzīvesgājums

Dzimis 1899. gada 16. septembrī kā Ernests Anševics Užavas pagasta Sārnates Tomdēlos. Studēja filozofiju un baltu filoloģiju Latvijas Universitātes Filoloģijas nodaļā. Strādāja par skolotāju Ludzā, Dobelē (1927), Aglonā, Jaunjelgavā un Jelgavas Hercoga Pētera ģimnāzijā. Bija pasniedzējs Rīgas, Jelgavas un Cēsu skolotāju institūtos. Uzrakstīja monogrāfiju "Sejas aiz maskām" par Ādolfu Ersu (1936).
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitas uz Vāciju, kur bija Ausekļa Latviešu ģimnāzijas direktors Hohfeldas baltiešu bēgļu nometnē pie Augsburgas. Tur sacerēja savu pirmo romānu "Sirēna" (1949), kurā jūtama norvēģu rakstnieka Knuta Hamsuna ietekme. , Pēc pārcelšanās uz ASV strādāja Čikāgas preču stacijā par ratiņstūmēju, vēlāk par grāmatvedi, līdztekus tam rakstīja romānus latviešu valodā. Bija skolotājs Gaŗezera Latviešu vidusskolā Mičiganas pavalstī. Viņa pēdējo romānu "Šoreiz ar īsto" izdeva 1987. gadā, kad autoram bija jau 87 gadi.
Miris 1998. gada 22. jūlijā ASV. Viņa dēls Viestarts Aistars (1927) ir gleznotājs, mazmeita Zinta Aistars (1957) ir rakstniece.
Jirgens fon Hēns

Dzīvesgājums

Dzimis 1912. gada 6. jūnijā Rīgā Ādolfa fon Hēna un Valērijas (Vallijas), dzimušas von Brimmeres, ģimenē. Studēja vēsturi Tartu universitātē (1930-1931), turpināja Kēnigsbergas universitātē (1932-1935), kur 1935. gadā aizstāvēja doktora disertāciju "Latviešu literārā biedrība un latvietība".   
Pēc atgriešanās dzimtenē un dienesta Latvijas armijā Hēns  strādāja Vācu tautas kopas kultūras valdes (Kulturamt der Deutschen Volksgemeinschaft) kultūras arhīvā (1936-1937), pēc tam Herdera institūtā.
1939. gada rudenī vācbaltiešu repatriācijas laikā pārcēlās uz Polijas kampaņas laikā okupēto daļu, kur vietējās pārvaldes uzdevumā nodarbojās ar poļu iedzīvotāju pamesto grāmatu šķirošanu. 1940. gada novembrī viņu iecēla par latviešu preses izvērtētāju Berlīnes Publikationsstelle Berlin-Dahlem. Pēc Vērmahta iebrukuma Latvijā 1941. gada jūlijā viņš Vācijas ārlietu ministrijas Ģeogrāfiskā institūta uzdevumā nodarbojās ar karšu vākšanu arhīvos, bibliotēkās un muzejos. Vēlāk viņš pildīja līdzīgus uzdevumus Ļeņingradā, Kijevā un citur. 
Pēc Otrā pasaules kara beigām dzīvoja VFR, darbojās Baltijas Vēstures komisijā (Baltisches Historisches Kommission) kā latviešu izdevumu eksperts, uzturēja ciešu kontaktu ar latviešu trimdas pārstāvjiem un sadarbojās ar VFR izlūkdienestu (Bundesnachrichtendienst). 
No 1958. gada strādāja par ierēdni Hamburgā, bija Johana Gotfrīda Herdera Pētniecības padomes (Johann Gottfried Herder-Forschungsrat) loceklis (1979-1983).
Miris 1983. gada 13. februārī Hamburgā.
Džons Stounss

Karjera

Stounss karjeru sāka savas dzimtās pilsētas klubā Barnsley. 2013. gadā pārgāja uz Everton. 2016. gadā parakstīja sešu gadu līgumu ar Manchester City.
Anglijas izlasē bijis pieteikts 2016. gada Eiropas čempionātā, bet nevienu spēli neaizvadīja.
Pasaules šaha kompozīcijas federācija

Vēsture

Pasaules šaha kompozīcijas federācijas priekštece bija 1956. gadā Budapeštā dibinātā FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgā komisija (angļu: Permanent Commission of the FIDE for Chess Compositions, PCCC). 2009. gadā FIDE pārtrauca atzīt šo komisiju par savu sastāvdaļu. Tajā pašā gadā tika izveidotā pagaidu organizācija "Starptautiskā šaha kompozīcijas savienība" (angļu: International Chess Composition Union, ICCU)), kas 2010. gadā tika pārveidota par Pasaules šaha kompozīcijas federāciju. (angļu:  World Federation for Chess Composition, WFCC) ar oficiālu adresi Šveices galvaspilsētā Bernē.
Sviestmaizes-kaķa paradokss

Domu eksperimenti

Daži cilvēki jokojot izvirza pieņēmumu, ka šis eksperiments izraisīs antigravitācijas efektu. Viņi apgalvo, ka, tuvojoties zemei, kritiena ātrums samazināsies un kaķis sāks rotēt, līdz sasniegs stabilu stāvokli, karājoties gaisā nelielā attālumā no zemes un vienlaicīgi rotējot lielā ātrumā. Šo efektu izraisa sviestmaizes apziestās puses tuvošanās zemei un kaķa kāju mēģinājums piezemēties. Taču tam vajadzētu enerģiju, lai saglabātu rotācijas kustību, kurai būtu jānāk no gravitācijas enerģijas, lai nepārkāptu enerģijas nezūdamības likumu.
Teodors Lihtenheins

Biogrāfija

Piedzimis Austrumprūsijā. Šahu iemācījies spēlēt divpadsmit gadu vecumā, bet jau pēc sešiem gadiem kļuvis par Kēnigsbergas šaha kluba prezidentu. Studējis medicīnu, vēlāk iestājies dienestā Prūsijas armijā.
1851. gada novembrī ieradies ASV un nodarbojies ar tirdzniecību. 1856. gadā iestājies Ņujorkas šaha klubā un ātri kļuvis par vienu no tā vadošajiem biedriem. 1857. gadā 1. ASV šaha kongresā Ņujorkā ierindojies 3. vietā, uzvarot pirmajā kārtā toreizējo ASV šaha čempionu Čārlzu Henriju Stenliju ar 3:2, otrajā kārtā pieveicot Frederiku Perēnu ar 3:0, pusfinālā piekāpjoties Polam Morfijam ar ½:3½, un uzvarot Bendžaminu Rafaelu mačā par 3. vietu ar 3:0.
1858. gadā ticis ievēlēts par Ņujorkas šaha kluba prezidentu. 1860. gadu sākumā nospēlējis dažus mačus ar Ņujorkas vadošajiem šahistiem. Amerikas pilsoņu kara laikā cīnījies Ziemeļu pusē. Bijis majors 58. Ņujorkas brīvprātīgo pulkā, kā arī žurnāla Frank Leslie's Illustrated Newspaper korespondents.
Rīgas Centra krievu privātģimnāzija

Vēsture

Skola dibināta 1995. gadā Rīgas 17. vidusskolas telpās ar mērķi sagatavot skolēnus tālākām studijām augstskolās. Pēc Rīgas 17. vidusskolas slēgšanas privātģimnāzija pārcēlās uz Valdemāra ielu 113. Sākumā izglītojamo skaits bija ap 100, pēdējos skolas pastāvēšanas gados tas bija tikai ap 30-40, galvenokārt vidusskolas klasēs. 2012. gadā  notika pāreja no humanitārās izglītības programmas uz vispārējā virziena izglītības programmu.
Kaut arī skolai 2018. gada “Draudzīgā aicinājuma” fonda Latvijas skolu reitingā bija absolūti labākā izaugsme, taču 2018. gadā Rīgas Centra krievu privātģimnāzija netika akreditēta.
Batuhans

Dzīvesgājums

12. gadsimta trīsdesmito gadu beigās Batuhans ar talantīgā karavadoņa Subedeja palīdzību iebruka Krievzemē, izpostīdams gandrīz visas galvenās pilsētas, izņemot Smoļensku, Novgorodu un Pleskavu. Rezultātā Krievzeme un Kaukāzs uz 250 gadiem nokļuva mongoļu atkarībā. 
Vēlāk mongoļi Batija vadībā iebruka dziļāk Eiropā, sakaudami apvienoto Polijas un Svētās Romas impērijas karaspēku Legņicas kaujā 1241. gada 9. aprīlī, bet 1241. gada 11. aprīli sakaudami Ungārijas karaspēku Bēlas IV vadībā Muhi kaujā. Tomēr, uzzinājuši par Ugedeja nāvi, mongoļi devās uz atpakaļ uz dzimteni, lai piedalītos kurultajā, kas ievēlētu nākamo valdnieku.
Pēc Čingizhana dēlu nāves Batuhans kļuva par visvecāko dzīvo Čingizhana pēcnācēju, ar lielu ietekmi mongoļu vidū.
1253. gadā Inocents IV izsludināja jaunu krusta karu pret mongoļu valdnieku Batuhanu, aicinot tajā piedalīties kristītos Livonijas, Bohēmijas, Morāvijas, Serbijas, Pomerānijas un Lietuvas iedzīvotājus.
Nikolajs Štelbaums

Dzīvesgājums

Dzimis 1933. gada 13. oktobrī Užavas pagasta "Dižķeižu" saimnieka Nikolaja Štelbauma ģimenē. Mācījās Užavas septiņgadīgajā skolā, 1949. gada deportāciju laikā 15 gadīgo Nikolaju kopā ar ģimeni izsūtīja uz Omskas apgabala Marjanovkas rajonu  Sibīrijā. Tur viņš 1951. gadā sāka mācības Omskas autotransporta tehnikumā un nodarbojās ar slēpošanu un riteņbraukšanu. 1952. gadā uzvarēja PSRS tehnikuma audzēkņu čempionātā slēpošanā, ieguva 2. vietu riteņbraukšanas sacensībās trekā Krievijas PFSR spartakiādē. 1953. gadā sāka nodarboties ar ātrslidošanu trenera Borisa Cibina, vēlāk Aleksandra Golovčenko vadībā. No 1957. gada studēja Omskas Valsts fiziskās kultūras institūtā, 1959. gadā uzvarēja PSRS čempionātā  10 000 m distancē un 1959. gada daudzcīņā sasniedza labāko rezultātu pasaulē. Arī 10 000 m distancē divas reizes pārsniedza pasaules rekordu (1959. gadā 16:31,4; 1960. gadā 16:18,3).
1960. gadā piedalījās 10 000 m ātrslidošanas sacensībās ziemas olimpiskajās spēlēs Skvoveli (ASV), taču tika diskvalificēts. Pēc tam ilgus gadus strādāja Omskā par treneri un Valsts fiziskās kultūras institūta pasniedzēju. Precējies ar sporta vingrošanas treneri Veru Štelbaumu, arī viņa meita Jeļena Ārājs (Елена Арайс) kļuva par sporta vingrošanas treneri.
Miris 2008. gada 3. aprīlī Omskā, apglabāts Novojužnajas kapsētā (Ново-Южноe кладбищe).
Saturns (planēta)

Orbitālie parametri

Saturna ekvatoriālais diametrs ir 120 536 km, tas ir 9,45 reizes lielāks nekā Zemei. Saturns pārvietojas ap Sauli pa gandrīz riņķveida orbītu, veicot vienu apriņķojumu 29,9 Zemes gadu laikā. Vienu apgriezienu ap savu asi tas veic 10 stundās un 36 minūtēs. Ātrās rotācijas dēļ Saturns ir stipri saplacināts polu virzienā.

Atmosfēra un klimats

Saturnam ir ļoti blīva atmosfēra, kas sastāv galvenokārt no ūdeņraža un hēlija. Atmosfēras augšējo slāņu temperatūra ir −175 °C. Saturna virsmas vidējā temperatūra ir 143 kelvini.

Izpēte

Saturna izpēte mūsdienās ir veikta ar robotizētām kosmiskajām zondēm. Trīs pirmās Saturna izpētes misijas tika veiktas ar planētai garām lidojošām zondēm, kas paplašināja zināšanu bāzi par Saturna planetāro sistēmu, bet Cassini-Huygens starpplanētu zonde savu misiju veica Saturna orbītā.

Pioneer 11

Pirmo reizi cilvēku radīts objekts Saturnu sasniedza 1979. gadā, kad robotizētā kosmiskā zonde Pioneer 11 palidoja 21 000 km attālumā no planētas atmosfēras. Misijas laikā zonde uzņēma daudzus zemas izšķirtspējas planetārās sistēmas attēlus, kuru analīze liecināja, ka Saturns sastāv galvenokārt no šķidra ūdeņraža. Zonde atklāja arī tievo F gredzenu un vienu līdz tam nezināmu Saturna pavadoni.

Voyager misijas

1980. gada novembrī Saturnu sasniedza zonde Voyager 1, kuras uzdevums, lidojot garām planētai, bija tuvāka pašas planētas, tās gredzenu un lielāko pavadoņu izpēte. Zonde gar planētu lidoja 62 000 km attālumā no augšējās mākoņu robežas, atklāja trīs jaunus Saturna pavadoņus, G gredzenu un nosūtīja uz Zemi augstas izšķirtspējas attēlus.
Deviņus mēnešus pēc Voyager 1, 1981. gada augustā Saturnu sasniedza Voyager 2 zonde, kuras mērķis Saturna izpētē bija sekot Voyager 1 sūtītajiem datiem un attēliem. Voyager misijās iegūtie dati un attēli pastiprināja zinātnieku interesi par Saturna planetāro sistēmu un bija pamats Cassini-Huygens Saturna izpētes programmai.

Misija Saturna orbītā

2004. gada 1. jūlijā pēc septiņu gadu ceļojuma Cassini-Huygens zonde ielidoja Saturna orbītā. Tā veica divus lidojumus gar Saturna lielāko pavadoni, Titānu, pirms Huygens zondes palaišanas 2004. gada decembrī. Huygens zondes mērķis bija padziļināta Titāna izpēte. Zonde iegāja Titāna atmosfērā 2005. gada 14. janvārī un pēc 2,5 stundām nosēdās uz pavadoņa virsmas.
Savas misijas laikā Cassini veica virkni nozīmīgu atklājumu, starp kuriem kā vienu no svarīgākajiem var minēt pierādījumus ūdens eksistencei zem sasalušās virsmas uz Saturna pavadoņiem Titāna un Encelāda, kas NASA zinātniekiem ļauj domāt, ka šie pavadoņi varētu būt potenciāli apdzīvojami. 
Cassini Saturna orbītā pavadīja 13 gadus, 294 reizes apriņķojot planētu. Šajā laikā zondes raķešdegvielas rezerves bija izsīkušas, tāpēc tika nolemts Cassini iznīcināt, lai tā nejauši nesadurtos ar kādu no Saturna pavadoņiem. Cassini misija beidzās 2017. gada 15. septembrī, kad zonde sadega pēc ielidošanas Saturna atmosfērā.
Slimnīca Ģintermuiža

Slimnīca "Ģintermuiža" ir Valsts SIA, kas atrodas Jelgavā un sniedz psihiatrisko un narkoloģisko palīdzību, kā arī nodrošina sociālās rehabilitācijas pakalpojumus.

Vēsture

1887. gadā 3. jūnijā Jelgavas Jāņa draudzes mācītājs Traugots Kristiāns Frīdrihs Ludvigs Katerfelds (1843-1910) Ģintermuižas ēku kompleksā pie Jelgavas Kurzemes sinodes uzdevumā atklāja iestādi "Epileptiķiem un dumjiem" ar 15 gultām, nosaucot to par Taboru (Anstalt „Tabor“ für Epileptische und Blöde). 1901. gada 1. janvārī blakus Taboram atklāja Kurzemes bruņniecības finansēto iestādi psihisko slimnieku ārstēšanai, ko 1901.-1919. gadā vadīja Hermanis Hildebrands. 1910. gadā slimnīca ieguva nosaukumu "Ģintermuiža" (Irrenheil- und Pflegeanstalt der Kurländischen Ritterschaft Günthershof bei Mitau).
Latvijas Republikas valdība 1921. gada 1. aprīlī Tabora un Ģintermuižas iestādes apvienoja un izveidoja valsts slimnīcu "Ģintermuiža". Tika uzbūvētas jaunas ēkas, personāls apmācīts slimnieku kopšanā, pilnveidojās darba terapija, izveidoja galdnieku, kalēju, kurpnieku un grozu pinēju darbnīcas. Otrā Pasaules kara laikā 1942. gada 8. janvārī nacisti Garajos kalnos netālu no slimnīcas mežā nošāva 443 slimniekus. Pēc kara slimnīcu atjaunoja, svarīgākās ārstniecības metodes bija insulīnterapija un elektrošoks. 1950. gadu vidū psihisko slimību ārstēšanā sāka pielietot pirmos neiroleptiskos preparātus, 1964. gadā atvēra dispansera nodaļu ambulatoriem slimniekiem. 1970. gados uzcēla jaunus slimnīcas korpusus, pacientu gultu skaits sasniedza 1250, slimnīcā bija 18 nodaļas.
2005. gadā slimnīcai pievienoja Jelgavas Narkoloģisko slimnīcu, bet 2006. gadā Rindzeles Narkoloģiskās rehabilitācijas centru. 2006. gadā slimnīcas vadība noslēdza līgumu par valsts galvojumu kredītam 10,5 miljonu latu (14,9 milj EUR) apmērā slimnīcas "Ģintermuiža" ēku un infrastruktūras rekonstrukcijai un renovācijai. Pēc 2009. gada slimnīcas vadībai uzdeva samazināt gultu skaitu no 500 līdz 425. 2011. gada pavasarī pilnībā tika pabeigta slimnīcas nodaļu renovācija.

ES projekti

No 2007. līdz 2013. gadam slimnīca „Ģintermuiža” īstenoja Eiropas Reģionālās attīstības fonda projektu „Stacionārās veselības aprūpes infrastruktūras uzlabošana VSIA ”Slimnīca „Ģintermuiža””, uzlabojot psihiatriskās palīdzības pakalpojumu kvalitāti un paaugstinot pakalpojumu izmaksu efektivitāti”, bet no 2012. līdz 2014. gadam ESF darbības programmas "Cilvēkresursi un nodarbinātība" projektu „Sociālās rehabilitācijas programmas izstrāde un ieviešana no psihoaktīvām vielām atkarīgām pilngadīgām personām Jelgavā un Jelgavas novadā”.
Viļejka

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1460. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1919. līdz 1939. gadam Viļejka atradās Polijas sastāvā. Tika iekļauta Baltkrievijas PSR Molotova-Ribentropa pakta rezultātā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 26. jūnija līdz 1944. gada 3. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

Ekonomika

Pie Viļejkas atrodas Krievijas kara flotes sakaru punkts, kurā tiek nodrošināti sakari ar Krievijas flotes zemūdenēm visā pasaulē. Netālu atrodas Viļejkas ūdenskrātuve, kas ir lielākā mākslīgi izveidotā ūdenskrātuve valstī.
Jonosfēra

Jonosfēra (jons + grieķu: σφαῖρα, sphaira — 'lode') ir Zemes atmosfēras daļa, kurā ir paaugstināts jonizētu gāzes molekulu un brīvo elektronu skaits. Jonosfēra pārsvarā ietilpst termosfērā un ir magnetosfēras iekšējā sastāvdaļa.
Jūtama gāzu jonizācija sākas jau 50—60 km augstumā un, attālinoties no Zemes virsmas, jonizēto molekulu attiecība pret neitrālajām nepārtraukti pieaug. Savukārt jonu un elektronu absolūtais skaits tilpuma vienībā pieaug tikai līdz zināmai robežai (apmēram 300 km), jo atmosfēras blīvums šādā attālumā no Zemes virsmas ir kļuvis ļoti mazs.

Sastāvs

Jonosfēra galvenokārt sastāv no slāpekļa un skābekļa molekulām gan neitrālā, gan jonizētā veidā. Jonizētā gāzes daļa uzskatāma par kvazineitrālu plazmu, jo pozitīvi un negatīvi lādētas daļiņas tajā ir apmēram vienādā skaitā.

Jonosfēras slāņi

Starp jonosfēras slāņiem nav izteiktu robežu un tie ir atkarīgi no diennakts laika, gadalaika, ģeogrāfiskā platuma, Saules aktivitātes un citiem faktoriem.

D slānis

D slānis ir zemākais jonosfēras slānis, kurā jonizācija ir vēl ļoti vāja (100—1000 elektroni 1 cm³ gaisa). Šeit molekulas tiek jonizētas galvenokārt Saules rentgenstarojuma ietekmē, kā arī kosmisko staru iedarbībā. Naktī D slānī jonizācija gandrīz izzūd.

E slānis

E slānis atrodas 90 līdz 120 km augstumā un tajā jonizācijas līmenis sasniedz 10⁵ elektronus kubikcentimetrā. Šeit jonizāciju dod pārsvarā Saules UV starojums, tādēļ naktī E slāņa jonizācija ir gandrīz 100 reižu mazāka. Magnētisko vētru laikā E slāņa jonizācija ir lielāka arī naktī. Dažkārt apmēram 100—110 km augstumā izveidojas relatīvi ļoti plāns (0,5—1 km) spēcīgāk jonizēts slānis, ko dēvē par Eₛ slāni (s — sporādisks), un kas stipri ietekmē radioviļņu (vidējo viļņu un īsviļņu) izplatīšanos.
HSBC

Vēsture

Bankas pirmsākumi meklējami 1865. gadā, kad skots Tomass Saterlends Honkongā un Šanhajā nodibināja banku Hongkong and Shanghai Banking Company Limited. Mūsdienu HSBC ieguva savu veidolu 1991. gadā pēc The Hongkong and Shanghai Banking Corporation apvienošanās ar britu Midland Bank un galvenās mītnes pārcelšanu no Honkongas uz Londonu pēc Ķīnas jurisdikcijas nodibināšanās pār Honkongu.

Bizness

Bankai ir ap 10 000 nodaļu 83 valstīs un ap 128 miljoni klientu. HSBC darbojas visā pasaulē un tās bizness aptuveni līdzīgi sadalās starp visiem galvenajiem trijiem pasaules finanšu centriem — Austrumāziju, ASV un ES. Latvijā HSBC tieši nav pārstāvēta.