Rūdolfs Šteiners

Biogrāfija

Dzimis 1861. gada 27. februārī Kraļevicā Austrijas impērijā (mūsdienās Donji Kraljevec Horvātijā), dzelzceļa ierēdņa ģimenē. Tā kā tēvs vēlējās, lai viņš kļūtu par inženieri, 1872. gadā Rūdolfs nokārtoja iestājeksāmenus un uzsāka mācības reālskolā. Piepelnījās, pasniedzot privātstundas jaunāko klašu skolēniem. Reālskolu absolvēja ar izcilību un 1879. gadā iestājās Vīnes Tehniskajā augstskolā (Technischen Hochschule in Wien). Kaut arī skola orientējās uz eksaktajām zinātnēm - matemātiku, ķīmiju, fiziku, bioloģiju, ģeoloģiju un mehāniku, - aizrāvās ar vācu filozofiju (Fihti, Hēgeli, Šellingu u.c.). 1883. gadā naudas trūkuma dēļ bija spiests mācības pārtraukt, diplomu nesaņēmis. Bija "Vācu nedēļraksta" (Deutsche Wochenschrift) redaktors. 1891. gadā Rostokas universitātē aizstāvēja Dr. phil. zinātņu grādu (disertācijas nosaukums: "Patiesība un zinātne" - Wahrheit und Wissenschaft).
1884.-1897. gados kā redaktors strādāja izdevniecībās "Vācu nacionālā literatūra" (Deutschen Nationallitteratur), kur rediģēja tos Gētes kopoto rakstu sējumus, kas attiecās uz dabaszinībām un fiziku. Šajā laikā publicēja savu pirmo darbu "Gētes pasaules uzskats un izziņas teorija" (Grundlinien einer Erkenntnistheorie der Goetheschen Weltanschauung, 1886.). Papildus piepelnījās kā privātskolotājs. Sarakstīja "Frīdrihs Nīče - cīnītājs pret savu laiku" (Friedrich Nietzsche, ein Kämpfer gegen seine Zeit, 1895.), taču plašāku ievērību vēl neguva. 1897. gadā pārcēlās uz dzīvi Berlīnē, kur sāka darboties žurnālistikā. Līdz 1900. gadam strādāja "Literatūras žurnālā" (Magazin für Literatur).
1902. gadā pievērsās Helēnas Blavatskas izveidotajai teozofijai, visai drīz sāka vadīt Teozofijas biedrības vācu sekciju. Tika izdotas tādas viņa grāmatas, kā "Teozofija. Ievads virsjūtīgā pasaules izzināšanā un cilvēka uzdevums" (1904), "Kā sasniegt augstāko pasauļu atziņas" (1904) u.c. 1913. gadā viņam izveidojās domstarpības ar Teozofijas biedrības vadību, kā rezultātā Šteiners ar lielu savu sekotāju grupu bija spiests biedrību pamest un izveidoja pats savu Antroposofijas biedrību ar mītni Dornahā (Šveicē). Aktīvi publicējās, vadīja biedrību, lasīja publiskas lekcijas. 1923. gadā viņš mainīja biedrības nosaukumu uz "Vispārīgā Antroposofijas biedrība" (Allgemeine Anthroposophische Gesellschaft).
Šteinera antroposofiskās idejas nerada ne zinātnes aprindu, ne plašu sabiedrības masu interesi, taču viņam ir stabils sekotāju loks un viņa dibinātajai biedrībai ir nodaļas lielākajā daļā Rietumu valstu. 1919. gadā Romas Katoļu baznīca nosodīja viņa mācību. 
Miris Dornahā 1925. gada 30. martā.

Lauksaimniecība

1924. gadā Šteiners izveidoja un nolasīja lauksaimniekiem domātu lekciju kursu, kas iegūla pamatā viņa lauksaimniecības koncepcijai, kas kļuva zināma kā "biodinamiskā metode". Tajā viņš postulēja, ka zemi jāapstrādā, ņemot vērā mistisko "kosmisko spēku" un "zemes enerģijas" mijiedarbību, saglabājot tās "harmoniju". Tādējādi lauksaimnieciskā darbība nevis noplicina dabu, bet izmanto to, ļaujot tai atjaunoties.

Arhitektūra

Pateicoties iegūtajai inženiertehniskajai izglītībai, Šteiners 1910.-1922. gados pats projektēja un vadīja "Gēteanuma" (Das Goetheanum) - antroposofijas centra un vienlaicīgi arī tempļa, "brīvās augstākās garīgās mācības skolas", - celtniecību Dornahā. 1923. gada Jaungada naktī ēku nodedzināja, taču Šteiners izveidoja jaunā Gēteanuma maketu, kuru uzcēla jau pēc viņa nāves (kurā arī mūsdienās atrodas VAS cetrālais birojs).

Dramaturģija

1910.-1912. gados Minhenē tika iestudētas četras Šteinera drāmas-mistērijas - "Iesvētīšanas vārti", "Dvēseles pārbaudījumi", "Sliekšņa sardze" un "Dvēseles atmoda", - kurās poētiskā formā tika atveidoti garīgās attīstības ceļa meklējumi. Šajā laikā Šteiners izveidoja eiritmiju, kur apvienoja dejas, pantomīmas, vingrošanas, mūzikas elementus un verbālās formulas (mantras).