google/wiki40b huggingface dataset:
241. mikroautobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Esplanāde — Rīgas lidosta Brīvības bulvāris, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Slokas iela, Jūrmalas gatve un Kurzemes prospekts, Kleistu iela, Anniņmuižas bulvāris, Zentenes iela, Kurzemes prospekts, Rostokas iela, Anniņmuižas iela, Apuzes iela, Lielirbes iela, Kārļa Ulmaņa gatve, P133, Ziemeļu iela (Mārupes novads) un P133.
Rīgas lidosta — Esplanāde kursē pa šādām ielām: P133 (Mārupes novads un Rīga), Kārļa Ulmaņa gatve, Lielirbes iela, Upesgrīvas iela, Apuzes iela, Anniņmuižas iela, Rostokas iela, Kurzemes prospekts, Zentenes iela, Anniņmuižas bulvāris, Kleistu iela, Kurzemes prospekts, Jūrmalas gatve, Slokas iela, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Elizabetes iela un Brīvības bulvāris.
Ģirliči

Latvijā

Latvijā sastopama viena ģirliču ģints suga — ģirlicis (Serinus serinus). Tas izplatīts nevienmērīgi — vietām parasts ligzdotājs, vietām nav sastopams nemaz.

Kopīgās īpašības

Ģirliču ģints sugas ir nelieli vai vidēji lieli dziedātājputni. Vieni no mazākajiem ģintī ir ģirlicis (mazāko īpatņu garums 11 cm, svars 8,5 g) un sarkanpieres ģirlicis (Serinus pusillus) (mazāko īpatņu garums 10,5 cm, svars 9,5 g). Vieni no lielākajiem ir Dienvidāfrikas kanārijputniņš (Serinus canicollis) (lielāko īpatņu garums 14 cm, svars 19,7 g) un kanārijputniņš (Serinus canaria) (lielāko īpatņu garums 13,5 cm, svars 20 g).
Lielākajai daļai apspalvojumā ir kaut kas dzeltens vai zaļš. Izņēmums ir melngalvas kanārijputniņš (Serinus alario), kura apspalvojums ir brūns ar baltu un melnu.
Skijorings

Skijorings (no norvēģu: skikjøring — ‘slēpju braukšana’) ir sporta veids, kurā sacensības notiek ziemā pa sniegu vai ledu slēpotāju velkot ar motociklu, motorkamanām, auto, zirgu vai suņiem. Latvijā attīstīts ir motosporta paveids, kad ar "solo" motociklu tiek vilkts slēpotājs uz slaloma slēpēm, kurš turas aiz motocikla piestiprinātā auklā, attīstot ātrumu līdz pat 120 km/h.

Motoskijorings

Motoskijorings ir ziemas sacensības, kurās piedalās ekipāžas - sportisti ar motocikliem un slēpotāji. Tās notiek brīvā dabā, uz sniega seguma trasē, izmantojot mērenu reljefu vai ūdenskrātuves vai izveidojot mākslīgi no dabīgā vai mākslīgā sniega.
2012. gada ziemas jaunatnes olimpiskās spēles

2012. gada Ziemas Jaunatnes Olimpiskās spēles bija pirmās Ziemas Jaunatnes Olimpiskās spēles. Tās notika Insbrukā, Austrijā, laikā no 2012. gada 13. līdz 22. janvārim. Sacensībās piedalījās aptuveni 1100 sportisti no 70 valstīm. Insbruka par šo spēļu norises vietu tika izraudzīta 2008. gada decembrī. Tā būs pirmā pilsēta pasaulē, kas organizējusi trīs olimpiskās sacensības, iepriekš rīkojot 1964. un 1976. gada ziemas olimpiskās spēles. Latvijas sportisti Jaunatnes Olimpiskajās spēlēs izcīnīja trīs medaļas. Zeltu izcīnīja Augusts Valdis Vasiļonoks, sudrabu — Riks Kristens Rozītis un bronzu — Ulla Zirne.
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (1997)

Šeit apkopots to dziesmu saraksts, kas 1997. gadā Latvijas radiostacijas Super FM sastādītajā iknedēļas populārāko 20 dziesmu sarakstā Top 20 ieguva 1. vietu. Šis tops tika sastādīts pamatojoties uz radiostaijas klausītāju balsojuma. Super FM Top 20 tika atskaņots piektdienās no pulksten 18.00. Topu vadīja DJ Uģis Polis.
Manga

Auditorija

Manga jeb japāņu komiksi, kas savas popularitātes virsotnes sasniegusi Japānā, pēdējo gadu laikā iekaro arī daudzu citu valstu auditoriju. Mangas piekritēji ir gan bērni, gan pieaugušie, gan sievietes, gan vīrieši, jo manga ir ļoti daudzveidīga. Tomēr mangai piemīt vairākas iezīmes, kas to padara atšķirīgu no citiem komiksu žanriem. Piemēram, sieviešu dzimtes tēls sastopams biežāk un ieņem daudz svarīgāku lomu, nekā Rietumu komiksos.

Iedalījums

Mangas visbiežāk iedala pēc to mērķauditorijas. Šodžo mangas domātas sievietēm, bet šonen mangas — vīriešiem. Mangās var būt attēloti fantastiski, pārdabiski notikumi (fantāzijas, pārdabiskā žanri), vai arī notikumi, kas iespējami reālā dzīvē (dzīves īstenības žanrs). Pārsvarā mangu darbība risinās mūsdienu pilsētās. Izplatītākās tēmas mangās ir cīņa un mīlestība. Šonen mangās cīņa ir priekšplānā, bet mīlestība otrajā plānā, bet Šodžo mangās parasti ir otrādi.
Aleksandrs Kalējs

Biogrāfija

Dzimis Alūksnē namsaimnieka Georga Kalēja piecu bērnu ģimenē. Pirmās skolas gaitas sācis Alūksnes draudzes skolā. 1895. gadā viņš pabeidza Pleskavas skolotāju semināru un pēc tam strādāja par skolotāju Ikšķilē un Bolderājā.
1902. gada 1. septembrī iestājās Tiflisas (tagadējā Tbilisi) junkurskolā, kuru pabeidza 1905. gada 22. aprīlī, iegūstot podporučika pakāpi. Pēc tam dienēja 114. kājnieku pulkā, kurš bija dislocēts Jelgavā. 1908. gadā pārcelts uz 15. Tiflisas grenadieru pulku. 1908. gadā paaugstināts par poručiku. 1912. gada augustā paaugstināts par štābskapitānu. 1914. gadā izturēja iestājpārbaudījumus Ģenerālštāba akadēmijā, bet Pirmā pasaules kara sākums izjauca viņa mācību plānus.
Ar 15. Tiflisas grenadieru pulku kā rotas komandieris piedalījās Pirmā pasaules kara cīņās Polijā un Austrumprūsijā. Par kaujas nopelniem cīņās pie Augustovas un Fiļipovas apbalvots ar Annas ordeni (IV šķiras) un Staņislava ordeni (III šķiras). 1914. gada 12. decembrī tika kontuzēts un kritis gūstā.
1918. gada novembrī Kalējs atgriezās no gūsta Latvijā, kur apmetās pie vecākiem Alūksnē. No 1919. gada marta strādāja par valodas skolotāju pareizticīgo draudzes skolā.
1919. gada 31. maijā brīvprātīgi iestājās Ziemeļlatvijas brigādē. Ieskaitīts dienestā kā kapteinis. Jūnijā kļuva par rezerves bataljona (jūlijā nosaukums mainīts uz 4. Siguldas kājnieku pulku, bet augustā uz 6. Rīgas kājnieku pulku) rotas komandieris, bet no jūlija bataljona komandiera palīgs, bet vēlāk jau pulka komandiera palīgs. 
Par sekmēm Bermontiādes ielu cīņās Torņakalnā vēlāk apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni. No 1920. gada sākuma līdz martam bija Armijas virspavēlnieka štāba Operatīvās daļas (nodaļas) priekšnieks, paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. Pēc tam kļuva par 13. Tukuma kājnieku pulka komandieri.
Pēc Tukuma pulka izformēšanas no 1922. gada marta bija 4. Valmieras kājnieku pulka komandieris. Tajā pašā gadā nosūtīts uz Franciju, kur papildinājis savas zināšanas vecāko virsnieku kursos. Pēc atgriešanās Latvijā 1922. gada oktobrī tika iecelts par Vecāko virsnieku kursu priekšnieku. 1923. gada aprīlī paaugstināts par pulkvedi un iecelts par Kara skolas priekšnieku.
1924. gadā iestājās Francijas Kara akadēmijā, kuru absolvēja 1926. gadā. Pēc tam bija Armijas komandiera štāba Apmācības daļas priekšnieks. 1927. gada 28. februārī tika iecelts par Armijas komandiera štāba priekšnieku un novembrī paaugstināts par ģenerāli. No 1929. gada 6. augusta bija Armijas štāba priekšnieks.
1932. gadā bija Latvijas delegācijas vadītājs bruņošanās ierobežošanas konferencē Ženēvā. Vairākkārt apmeklējis Igauniju un Somiju kā Latvijas militārais pārstāvis. Apbalvots ar Triju zvaigžņu ordeni (II šķiras), Aizsargu Nopelnu krustu, Zviedrijas Šķēpa ordeni (I šķiras), Polijas “Polonia Restituta” ordeni (II šķira), Somijas Baltās Rozes ordeni (I šķira), Francijas Goda leģiona komandiera krustu, Čehoslovākijas Baltās Lauvas ordeņi (II šķira) Zviedrijas šķēpa ordeņa lielkrustu, Beļģijas kara krustu un daudzām citām goda zīmēm.
1934. gada 14. februārī pulksten 18:30 miris no sirdstriekas Rīgas Kara slimnīcā. Apbedīts Alūksnes pilsētas kapos.
Muguras smadzenes

Muguras smadzenes (latīņu: medulla spinalis) centrālās nervu sistēmas daļa. Tās atrodas mugurkaulā, skriemeļu kanālā. Centrālo nervu sistēmu tās veido kopā ar galvas smadzenēm. Muguras smadzenes ir auklas formā. Tās ir iedalītas 31 segmentā. Muguras smadzeņu funkcijas ir reflektorā un vadīšanas funkcija. Vīriešiem muguras smadzenes ir aptuveni 45 cm garas, savukārt sievietēm — 43 cm, sver 34—38 gramus un diametrs ir 1 cm.
Muguras smadzenes atrodas mugurkaula kanālā. Smadzeņu augšējais gals lielās galvaskausa atveres līmenī pāriet galvas smadzenēs. Smadzeņu apakšējais gals ir konusveidīgs, tas beidzas otrās jostas skriemeļa augšējās malas līmenī. No apakšējā gala uz leju stiepjas gala diegs, kas iet pa mugurkaula kanālu un beidzas astes kaula kaulplēvē. Gala diega garums ap 25 cm. Muguras smadzenes sadalītas segmentos. To kopējais skaits — 31. Segments ir muguras smadzeņu daļa, kas atbilst vienam muguras smadzeņu nervu pārim.
Dubrovna

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1514. gadā kā Lietuvas lielkņazistes pilsēta. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā. 1812. gada kara laikā nopostīta. 19. gadsimtā Dubrovna kļuva par ievērojamu ebreju centru, absolūtais vairākums pilsētas iedzīvotāji bija ebreji. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada jūlija līdz 1944. gada jūnijam - vācu okupācijā. Holokaustā gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti. Pilsētas apkaimē bija aktīva partizānu kustība.
Isabela

Ģeoloģija

Kā viena no jaunākajām salām, Isabela atrodas arhipelāga rietumu daļā, netālu no Galapagas karsta punkta. Sala izveidojās gandrīz 1 miljonu gadu atpakaļ, apvienojoties sešiem vulkānu vairogiem — Alcedo, Cerro Azul, Darwin, Ecuador, Sierra Negra un Wolf. Visi šie vulkāni, izņemot Ecuador, mūsdienās ir aktīvi, padarot šo vietu kā vienu no vulkānu darbības aktīvākajām vietām uz zemes. Ecuador un Wolf vulkāns (salas augstākais punkts ar augstumu 1707 m) atrodas tieši uz ekvatora.

Daba

Isabelas salā ir novērojama arī interesanta flora un fauna. Vulkāniskā, jaunā sala neatbilst citu arhipelāga salu veģetācijas zonām. Uz salīdzinoši jaunajiem lavas laukiem izveidojušās augsnes nesatur nepieciešamās barības vielas, lai Isabelas salā būtu līdzīga veģetācija kā citās arhipelāga salās. Vēl viena acīmredzama atšķirība rodas vulkānos Wolf un Cerro Azul: šie vulkāni rada mākoņus veido citādākus vides apstākļus.
Isabelas salā ir ļoti bagāta dzīvnieku, putnu un jūras dzīvnieku daudzveidība. Isabela ir mājvieta vairākām savvaļas bruņurupuču sugām. Salas lielā izmēra dēļ ir dabiski šķēršļi lēni pārvietojošiem bruņurupučiem — šie dzīvnieki nespēj šķērsot lavas straumes un citus šķēršļus, tādā veidā radušās dažādas bruņurupuču pasugas.
Salā bija ievestas kazas, kuru skaits sasniedza vairāk nekā 100 000, nopietni ietekmēja salas floru. Taču tās tika izskaustas ar Galapagu Nacionālā parka dienesta un Čārlza Darvina fonda pūliņiem 2006. — 2007. gadā. Kopš tā laika augu valsts salā ir ievērojami atjaunojusies.
Citas atzīmējamas dzivnieku grupas ir pingvīni, kormorāni, jūras iguānas, pelikāni, Sally Lightfoot krabji, Galapagu zemes iguānas, Darvina žubītes, Galapagu vanagi, Galapagu baloži. Tāpat ievērojama ir arī salas savdabīgā veģetācija. Isabelas rietumu krasts pie Bolīvas šauruma ir labākā vieta, kur apskatīt vaļus un delfīnus.

Apdzīvotās vietas

Puerto Villamil un Santo Tomás apdzīvotās vietas ir dibinātas jau 1893. gadā. Līdz 1905. gadam iedzīvotāju skaits uz salas bija aptuveni 200. 
Puerto Villamil, kas atrodas salas dienvidaustrumu galā, ir trešā lielākā Galapagu arhipelāga apdzīvotā vieta.

Citi interesanti veidojumi

El Muro de las Lágrimas — siena, ko ieslodzītie uzcēla laikā, kad Isabelas sala bija noziedznieko izsūtīšanas vieta, kā arī Flamingo lagūna. Abi objekti atrodas salas dienvidu daļā.
Riebiņi

Vēsture

Riebiņu muižas nosaukums cēlies no Livonijas ordeņa bruņnieka Gerharda Rēbindera vārda, kuram ordeņa mestrs Pletenbergs 16. gadsimtā izlēņojis zemes Latgales vidienē. Inflantijas vaivadijas laikā 17. gadsimtā muiža nonāca Korfu dzimtas īpašumā un to dēvēja par Krēvenmuižu (Krewenmujży). No 1716. gada muiža piederēja Berku dzimtai (von Berck), no 1758. gada Inflantijas seimika rakstvedim Mihalam Veisenhofam (Michał Weyssenhoff). 18. gadsimtā pie muižas sāka veidoties apdzīvotā vieta ar nosaukumu Ribeniški (poļu: Rybiniszki). 
1874. gadā muižu nopirka lietuviešu izcelsmes inženieris ģenerālmajors Staņislavs Kerbedzis (1810—1899), kas bija vadījis dzelzceļa līnijas Pēterburga—Varšava būvniecību. Viņa meita Jevgēnija Kerbedža vasarās savā muižā izmitināja poļu gleznotājus, piemēram, Staņislavu Maslovski, Marianu Tšebiņski (Trzebiński) un citus.
 
 
1920. gada zemes reformas laikā Riebiņu muižu sadalīja 66 vienībās 573 ha kopplatībā, bijušajā muižas pilī iekārtoja Silajāņu pagasta Riebiņu II pakāpes pamatskolu. 
1925. gadā Rībeniem piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu.

Riebiņu ebreji

Jau 19. gadsimta pirmajā pusē šeit sāka apmesties ebreji, un pēc 1897. gada tautas skaitīšanas datiem, Riebiņos (jidišā: Ribinishok) dzīvoja 533 ebreji (91%). 20. gadsimta sākumā daudzi ebreji izbrauca uz Palestīnu un ASV un 1935. gadā 317 ebreji veidoja 68% no kopējā iedzīvotāju skaita (464).
Ļubohna

Vēsture

Ļubohna ir pazīstama no 1626. gada. 1755. gadā šeit bija izbūvēta čugunа lietuve; 19. gadsimtā — dažādi citi uzņēmumi (cukura fabrika, kokzāģētava, auklu fabrika, alus darītava u.c.). Čugunа lietuve vēlāk bija rekonstruēta un darbojas arī mūsdienās. 1861. gadā Ļubohna kļuva par pagasta ciemu; no 1939. gadā tā ir pilsētciemats.
Tiškeviči

Tiškeviči (baltkrievu: Тишкевичі, poļu: Tyszkiewicz, lietuviešu: Tiškevičius) bija Lietuvas lielkņazistes dižciltīgo dzimta, kas pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts dibināšanas 1569. gadā ieguva Logoiskas un Berdičevas grāfa titulu. Pie Tiškeviču dzimtas piederēja vairāki kopvalsts vaivadi un kastelāni.

Izcelsme

Tiškeviču dzimtas izcelsmi saista ar Kijevas kņazistes bajāru Timoteju jeb Tišku (ukraiņu: Тышко, ap 1452 – ap 1501), kas pieminēts Lietuvas dižkunigaiša Kazimira IV valdīšanas laikā (1440—1492). Viņam tika piešķirti valdījumi Žitomiras un Ovručas apkārtnē. Viņa dēls Vasīlijs (Bazils) Tiškovičs (miris 1571) Livonijas kara laikā bija Podlases vaivads (1558—1569) un Smoļenskas vaivads (no 1569), 1569. gadā viņš ieguva Logoiskas un Berdičevas grāfa titulu. Viņa pēcnācējus sāka dēvēt par grāfiem Tiškevičiem.

Vēsture

Tiškeviču dzimtas piederīgie izvirzījās Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldē Sigismunda II Augusta valdīšanas laikā (1548—1572). 1569. gada Ļubļinas Seimā Bazils Tiškevičs iestājās pret Ļubļinas ūnijas izveidošanu ar Polijas karalisti, pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts izveidošanas konvertējās kalvinismā. 
Viņa dēls Jurģis Tiškevičs bija Berestjes (Brestas) vaivads (1566—1576), kura dēls Jans Tiškevičs bija Mstislavas vaivads (1611—1615) un Berestjes vaivads (1614—1631) Poļu-krievu kara (1605–1618) laikā. Viņa dēls Kšištofs Tiškevičs (1616—1666) cīnījās pret Hmeļņicka vadīto kazaku sacelšanos (1648—1654), kā Čerņigovas vaivads (1658—1660) piedalījās Otrajā Ziemeļu karā (1655—1661).  
Savukārt cita dzimtas atzara pārstāvis Janušs Tiškevičs (ap 1572—1642) piedalījās Poļu—zviedru karā, bija Mstislavas (1621—1626), Traķu (1626—1640) un Viļņas (1640—1642) vaivads. 1627. gadā Janušs Tiškevičs nodibināja Berdičivas klosteri, ko 1630. gadā uzdāvināja karmelītu ordenim.  
18. un 19. gadsimtā Tiškeviču dzimta ieguva īpašumus Žemaitijā. Jāzeps Tiškevičs bija Žemaitijas ģenerālstārasts (1742-1754), savukārt Antonijs Tiškevičs (miris 1762) bija Žemaitijas bīskaps. Napoleona karu laikā pulkvedis Mihaels Tiškevičs (1761–1839) cīnījās Napoleona Lielajā armijā, 1811. gadā viņš no Radviliem atpirka nopostīto Biržu muižu, bet 1824. gadā Palangas muižu. Viņa mazdēls Fēlikss Tiškevičs (1870–1932) 1897. gadā uzcēla Palangas pili, bet grāfs Jāzeps Tiškevičs (1868–1917) uzcēla Užutraķu pili pie Traķiem 1895. gadā.
1875. gadā grāfs Aleksandrs Tiškevičs (1864–1945) uzcēla Kretingas muižas pili.
Nautilus Pompilius

Vēsture

Grupa Nautilus Pompilius tika dibināta 1982. gada 10. novembrī, pirmais studijas albums Переезд tika ierakstīts 1983. gadā. Grupas sastāvs vairākkārt ir mainījies, līdz ar to mainījies arī tās mūzikas stils. Agrīnos gados grupa spēlēja smago roku, bet 1980. gadu vidū — jauno vilni. 1997. gada 5. jūnijā grupa paziņoja par darbības izbeigšanu.
Vilis Valdmanis

Biogrāfija

Vilis Valdmanis dzimis 1906. gada 28. decembrī Kosas pagasta Rozākās lauksaimnieku ģimenē. Glezniecību apguvis, mācoties Rīgas Tautas augstskolas zīmēšanas un gleznošanas studijā pie gleznotājiem Konrāda Ubāna un Ludolfa Liberta, kā arī studējot Latvijas Mākslas akadēmijas Dabasskatu glezniecības meistardarbnīcā pie Vilhelma Purvīša, kuru beidza 1938. gadā ar diplomdarbu "Lauku ainava". Otrā Pasaules kara laikā nokļuvis Polijā, kur, nodibinot sakarus ar poļu māksliniekiem, turpinājis gleznot. 1946. gadā, baidīdamies no iespējamām represijām, devies uz Zviedriju, Vermlandes lēni, kur dzīvojis līdz 1964. gadam. Šeit iesākumā strādājis meža darbos un iedvesmojies no novada īpatnējās ainavas, kas atspoguļojas mākslinieka tā laika darbos, bieži vien atainojot violetā ziedu krāsā. 1964. gadā pārcēlies dzīvot uz Jākobsbergu, kas iekļaujas Lielstokholmā, kur arī miris 1980. gada 20. oktobrī. Apbedīts Stokholmas Meža kapu latviešu kapu pirmā kapu nodalījuma kreisās puses slejā.

Mākslinieciskā darbība

Bijis ražīgs mākslinieks. Gleznojis galvenokārt reālistiskas ainavas un klusās dabas, izceļot kolorītu. 1950. gados un vēlāk pievērsies arī portretam un figūrām, darbo otas rakstā kļuvuši trauksmaināki, tonāli daudzveidīgāki. Strādājis eļļas glezniecības tehnikā, akadēmiski reālistiskā ievirzē.

Izstādes

Sācis piedalīties izstādēs no 1930. gada un no šī laika ir piedalījies visās Latvijas Kultūras fonda un Mūksalas makslinieku biedrības izstādēs. Trimdā piedalījies izstādēs Polijā Gdiņā un Dancigā kopā ar poļu māksliniekiem, kā arī vēlāk, uzsākot dzīvi Zviedrijā, ņēmis dalību trimdas latviešu un zviedru mākslinieku izstādēs, sarīkojot arī vairākas personālizstādes.
Priekšējais vidējais muguras kauls

Priekšējais vidējais muguras kauls (Anterior medio-dorsale) saīsinājumā (AMD) ir bruņu plātne, kas klāj antiarhu rumpja muguras puses priekšējo vidus daļu, un kopā ar citiem rumpja kauliem veido rumpja bruņu kārbu. AMD priekšējā daļa sānos robežojas ar ADL, bet aizmugurējā daļa sānos robežojas ar MxL vai PDL un galā ar PMD plātnēm. Plātne parasti ir izstiepta zivs garenass virzienā un garums pārsniedz platumu. Augstums dažādām antiarhu grupām ir atšķirīgs, atkarībā no zivs ķermeņa formas. Uz AMD centrālas ass var būt dzelkšņveida vai ķīļveida izaugumi.
Ārējās virsmas ornamentējums var būt tuberkulārs vai šūnveidīgs, pie tam tuberkulas reizēm var veidot radiālas rindas un pat saplūst radiālos valnīšos. No AMD centra var atiet priekšējās (dlg₁) vai aizmugurējās (dlg₂) slīpās bedrīšu vagas, kas tālāk var turpināties uz MxL plātnēm. Kaula iekšējā virsma ir gluda. Priekšējā daļā atrodas pacēlājmuskuļa trīsstūrveida iedobe (f.lev.), kuru no divām pusēm norobežo postlevatora valnīši (cr.pl.), kuri savienojuma vietā atduras pret priekšējo ventrālo piltuvi (pt₁). No piltuves tālāk pa AMD garenasi uz aizmuguri iet ventrālā mediālā riba (mvr), kas savukārt atduras pret ventrālo mediālo vagu (grm), kura tālāk turpinās līdz AMD aizmugurējai malai. Atsevišķām antiarhu grupām šie AMD iekšējās virsmas elementi var neizpausties.
Plātnes saaugšanas šuve ar citiem rumpja kauliem ir samērā plata un gluda. Priekšējās daļas sānu malas šuves vietā parasti uzguļ ADL plātnei. Aizmugurējā galā PMD plātnes šuve uzguļ AMD plātnei. AMD aizmugurējās sānu malas šuve var būt gan virs, gan zem MxL plātnes šuves. Atsevišķām grupām AMD plātnes šuve tikai daļēji var uzgult MxL plātnes šuvei. Ja AMD priekšējā daļā lielākoties uzguļ citiem sānu kauliem, tad ķermeņa sadalīšanās rezultātā pēc antiarha nāves šis kauls pats pirmais atdalās no pūstošā ķermeņa.
Jamal-300K

Pirmsstarta vēsture

2005. gada augustā Gazkom (tagad Gazprom kosmičeskije sistemy) noslēdza līgumu ar RKK Ènergija par divu mazo pavadoņu Jamal-301 un Jamal-302 izgatavošanu. Tos, līdzīgi kā Jamal-200 sērijas pavadoņus, veidotu uz Ènergija Universālās kosmiskās platformas bāzes. 2008. gadā Jamal-301 vajadzētu ieņemt pozīciju ģeostacionārajā orbītā 90° austrumu garuma. Jamal-302 tiktu ievadīts punktā 55° austrumu garuma.
2008. gada sākumā Ènergija kosmisko aparātu izgatavošanā bija aizkavējusies par 10 mēnešiem un vēlējās palielināt to maksu par 40 %. Tajā brīdī Gazkom jau bija apmaksājis 50 % no līguma summas. 2008. gada aprīlī sākās tiesas process, un pavadoņu palaišana tika atlikta, līdz process tiktu pabeigts.
Tiesā formāli uzvarēja Gazkom, uzņēmumi noslēdza mierizlīgumu, pēc kura Ènergija atgrieza iemaksāto avansu un derīgo kravu, kuru Gazkom bija nopirkusi no Sumitomo, lai uzstādītu pavadoņos.
Gazprom kosmičeskie sistemy no Informacionnye sputnikovye sistemy saņēma piedāvājumu šo Jamal-301 un Jamal-302 derīgo kravu uzstādīt uz viena Ekspress-1000N. 2009. gadā līgums tika noslēgts, pēc kura bija jāizgatavo pavadonis Jamal-300K un zemes vadības komplekss.
Pavadoni sākotnēji bija plānots palaist 2011. gada vidū ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M kopā ar pavadoni Telkom-3 (1600 kg). Šādā konfigurācijā bija nepieciešama optimizēta raķetes lidojuma trajektorija ar slīpumu 48°. Tā kā šādu nestandarta trajektoriju Kazahstāna neatļāva, Jamal-300K pārī vajadzēja atrast vieglāku kosmisko aparātu, lai palaistu trajektorijā 51,5° slīpumā. Par tādu kļuva Luč-5B ar masu 950 kg.

Lidojuma gaita

Jamal-300K tika palaists 2012. gada 2. novembrī 21:04:00 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 24. palaišanas iekārtas. Kopā ar to tika palaists Krievijas pavadonis Luč-5B. Dzinējbloks Briz-M veica dzinēju četru iedarbināšanu shēmu. Jamal-300K no dzinējbloka Briz-M atdalījās 06:18 UTC. Pēc tam 06:33 atdalījās Luč-5B.
Jamal-300K tika novietots ģeostacionārajā orbītā punktā 90° austrumu garuma, kur jau atradās pavadonis Jamal-201.
Pēc tam, kad 2014. gada 5. jūnijā sabojājās Jamal-201, 50 % tā jaudas tika pārslēgti uz Jamal-300K.
2014. gada decembrī tika palaists pavadonis Jamal-401, kurš ieņēma pozīciju 90° A. No 2015. gada janvāra vidus līdz februāra vidum uz to tika pārslēgti visi Jamal-300K kanāli. Aprīļa vidū Jamal-300K sāka pārvietot uz pozīciju 183° A (177° R), kur maija beigās sāka darbu.
Nitras apgabals

Administratīvais iedalījums

Apgabals iedalās 7 apriņķos - Komārno apriņķis, Levices apriņķis, Nitras apriņķis, Nove Zāmku apriņķis, Šaļas apriņķis, Topoļčanu apriņķis, Zlate Moravces apriņķis.
Jānis Kalniņš (rakstnieks)

Dzīvesgājums

Dzimis 1922. gada 4. janvārī Ropažu pagasta Zālītēs zemnieka ģimenē. Mācījās Ropažu pamatskolā, ko beidza 1935. gadā un strādāja lauku darbus Ogresgala pagastā. 1939. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, strādāja par atslēdznieka mācekli un strādnieku tramvaju darbnīcās. Pēc J. Raiņa vakara vidusskolas beigšanas 1945. gadā uzsāka neklātienes studijas LVU Filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļā, kuras beidza 1951. gadā. Viņa pirmā recenzija bija "Luga par padomju jaunatni" laikrakstā "Cīņa" (1950). Bija laikraksta "Cīņa" literārais līdzstrādnieks (1948-1955), Rakstnieku savienības biedrs (1956), Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas  Valodas un literatūras institūta zinātniskais līdzstrādnieks (1956-1959), filoloģijas zinātņu kandidāta disertācija "Satīras asajā gaismā" par A. Upīša komēdijām (1957), Tekstoloģijas sektora vadītājs (1959-1964), institūta direktors (1963-1983). 
Uzrakstījis daudz biogrāfisku grāmatu un kinoscenārijus Rīgas kinostudijas filmām "Mērnieku laiki" (1968), "Nāves ēnā" (1971).
Miris 2000. gada 25. janvārī Murjāņos, apbedīts Rīgas Meža kapos.
Zaķusala

Zaķusala ir viena no salām, kas atrodas Rīgas centrālajā Daugavas daļā. Zaķusala ir iekļauta Salu apkaimē.
Zaķusalā atrodas Rīgas radio un televīzijas tornis, kas tika uzcelts 1986. gadā. Tornis ir Baltijas valstu augstākā celtne. Uz salas ziemeļu raga blakus dzelzceļa tiltam atrodas Otrajā pasaules karā uzspridzinātā Zemgales tilta paliekas.

Vēsture

Zaķusala ir izveidojusies, saplūstot vairākām mazākām salām. Poļu-zviedru kara laikā 1621. gadā uz vienas no tām atradies Frīdrihsalas cietoksnis (latīņu: Castellum in insula Fridericiana). Ap 1785. gadu ledus iešanas laikā izveidojās jauna sala, uz kuras atrada slīkoni, tādēļ to nosauca par Miroņu salu. 18. gs. beigās Broce šajā vietā Daugavā pieminējis Mušu, Frīdriķa, Zaķu un Miroņu salas.
19. gs. no kādreizējās Mušu salas izveidojās Zaļais sēklis, starp to un Frīdrihsalu bija šaurums. No 1882. līdz 1883. gadam augšpus salas uzbūvēja dambi, kas novērsa salas krastu izskalošanos. 1889. gadā šī būve tika nobruģēta ar laukakmeņiem, pēc dambja uzbūves Frīdrihsala 20. gs. sākumā saplūda ar Zaļo sēkli un izveidojas tagadējā Zaķusala.