google/wiki40b huggingface dataset:
Liepājas Māras Romas katoļu baznīca

Vēsture

Ziemeļu priekšpilsētā, Laumas mikrorajonā 2002. gadā Liepājas Svētā Jāzepa Romas katoļu draudze nopirka 2403 m ² zemesgabalu dievnama celtniecībai. Baznīcai tika dots Māras vārds Vissvētākās Jaunavas Marijas godam. Baznīcas pamatakmeni iesvētīja 2005. gada 14. maijā un sākās ēkas celtniecības darbi, kas turpinās. 2009. gada 12. septembrī toreizējais Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis iesvētīja Māras baznīcas kapelu, piedaloties Liepājas bīskapam emeritus Ārvaldim Andrejam Brumanim, Dienvidkurzemes dekānam Gatim Bezdelīgai, Māras draudzes prāvestam Jānim Meļņikovam, priesterim Antonam Springovičam un ticīgajiem.

Raksturojums

2009. gada labāko arhitektūras darbu vidū ir iekļauts arhitektu Ausmas Skujiņas un Judītes Skujiņas Liepājas Māras baznīcas projekts. Dievnams ir tumši brūnu ķieģeļu nosacīti piramidāla ēka ar 243 m ² lielo lūgšanu zāli, kanceleju, sakristeju, labdarības virtuvi. Baznīcai ir zvanu tornis ar krustu 30 metru augstumā. Zvanu tornī atradīsies zvanu komplekts ar devīzi "Salve Regina" (Esi sveicināta Marija — karaliene!). Zvanus vadīs elektroniska sistēma un tie zvanīs trīs reizes dienā. Dievnama fasāde ir triju stāvu augstumā un vērsta uz Baltijas jūras pusi, altāris atradīsies austrumu pusē pirmā stāva līmenī simbolizējot Jēzu kā uzlēcošo sauli. Baznīcā ir paredzētas 250 sēdvietas, kā arī vietas otrajā stāvā — balkonā un stāvvietas. Otrajā stāvā atradīsies kora telpas, kurām blakus būs arī mobilas telpas svētdienas skolai un draudzes pasākumiem, kuras nepieciešamības gadījumā varēs transformēt simfoniskā orķestra kapelas koncertiem. Dievnama ēkā arī iekļausies plebānija — priestera dzīvoklis, kā arī  telpas un labdarības virtuve trūkumcietējiem, kas bija baznīcas finansētāja Bruno Dāņa iecere.

Dievnama finansētāji

Dievnama celtniecību finansējuši: mirušais priesteris Bruno Dānis, Itālijas un Amerikas katoļu bīskapu konferences dalībnieki, Vācijas katoliskās organizācijas "Bonifatiuswerk" un "Renovabis", Ole Tonsbergs no Norvēģijas un vietējie ziedotāji.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Edijs Silevičs. Draudzei pieder katoļticīgie, kas dzīvo Ziemeļu priekšpilsētas un Karostas teritorijā. Dievkalpojumi notiek divas trīs reizes nedēļā Māras baznīcas kapelā.
Rīga-1990

Starptautiskais turnīrs "Rīga—1990" bija starptautiskais šaha turnīrs, kas notika Rīgā no 9. līdz 17. aprīlim 1990. gadā un vienlaicīgi bija arī 1990. gada Latvijas šaha čempionāts.
Slokas pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu Slokas draudzes novada teritorijā. Likvidēts 1940. gadā, tā teritorija pievienota Salas pagastam. Mūsdienās Slokas pagasta teritorija iekļauta Jūrmalas pilsētā, Babītes novada Salas pagastā un Engures novada Lapmežciema un (neliela daļa) Engures pagastos.
Valsts budžets

Latvijas valsts budžets

Latvijā budžeta gads sākas no 1. janvāra un ilgst līdz 31. decembrim.
Latvijas valsts budžeta plānu izstrādā Finanšu Ministrija, akceptē Ministru Kabinets un apstiprina Saeima.
Nodokļu ieņēmumu sadalījums pa budžetiem procentos no kopējiem ieņēmumiem no 28/05/2012.

Valsts budžeta deficīts un tā samazināšanas iespējas, valsts parāds

Valsts budžeta deficīts un tā samazināšanas iespējas, valsts parāds
Vislabākā situācija ir tad, ja budžets ir sabalansēts — līdzsvarots, t.i., budžeta izdevumi ir vienādi ar budžeta ieņēmumiem.
budžeta izdevumi = budžeta ieņēmumi 
Budžeta pārpalikums veidojas tad, ja budžeta ieņēmumi pārsniedz budžeta izdevumus.
Budžeta ieņēmumi > budžeta izdevumi
Budžeta deficīts veidojas, ja budžeta izdevumi pārsniedz budžeta ieņēmumus.
Budžeta izdevumi > budžeta ieņēmumi 
Visbiežāk budžeta deficīts tiek segts, valstij naudu aizņemoties. Tā veidojas valsts parāds.
Ja valsts aizņemas no saviem rezidentiem — iedzīvotājiem un uzņēmumiem — veidojas iekšējais parāds;
Ja aizņemas no ārvalstīm, veidojas valsts ārējais parāds.
Žuans Miro

Biogrāfija

Žuans Miro piedzima Barselonā. Skolā Žuans Miro mācījās vāji, un no visiem mācību priekšmetiem atzina tikai zīmēšanu. Žuana tēvs, veiksmīgs pulksteņmeistars un juvelieris, cerēja, ka viņa dēls būs grāmatvedis, un bija ļoti neapmierināts, kad 1907. gadā Žuans pieteicās uz lekcijām Daiļo mākslu skolā. Mācībās Miro īpašus rezultātus neguva un tādēļ 1910. gadā viņam nācās pabeigt komercskolu un iestāties darbā par grāmatveža palīgu aptiekā, bet viņš ilgi nenostrādāja, jo smagi saslima. Līdz ar to tas vecākus pārliecināja, ka viņš nav radīts grāmatveža darbam un atļāva Miro mācīties glezniecību.
1912. gadā Miro iestājās avangarda mākslas skolā. Pēc trim gadiem viņš sāka meklēt savu personisko māksliniecisko manieri - no reālisma līdz ekspresionismam un kubismam. Sākot ar 1920. gadu Miro ziemas dzīvoja Parīzē, bet vasarās uzturējās Montroigā. Ciemats un tā apkārtne bija galvenie mākslinieka tēlu ierosinātāji: fermā salasītie zāļu paraugi un zariņi kļuva par viņa gleznu "prototipiem". Savā slavenā novadnieka Pablo Pikaso ietekmē Žuans uzgleznoja dažas klusās dabas, ainavas un plikņus kubistiskā manierē, bet jau to gadu darbos ir jūtamas sirreālisma pazīmes. 1921. gada aprīlī un maijā notika pirmā Miro personālā izstāde Parīzē, kuru atbalstīja arī Pikaso, nopirkdams gleznu "Spāņu dejotāja" (1921).
No 1926. gada mākslinieks gleznoja savā stilā, kas skatītāju ieved pusfantastiskā sirreālā pasaulē. 1925. gadā Miro savus darbus eksponēja sirreālistu pirmajā izstādē.
1929. gadā Žuans Miro apprecēja savu māsīcu Pilaru, un 1931. gada jūnijā kļuva par mazās Doloresas tēvu.
Miro drosmīgi eksperimentēja ar dažādiem materiāliem, radīdams "gleznas—objektus", kurās līdzās krāsām tika izmantots papīrs, auklas, metāls un koks. No 1932. līdz 1938. gadam Miro darbu izstādes notika Parīzē, Ņujorkā, Kopenhāgenā, Londonā, Tokijā un citās pasaules pilsētās.
Ansis Bērziņš

Biogrāfija

Ansis Bērziņš dzimis 1940. gada 16. februārī Mangaļos. Mācījies Rīgas 31. vidusskolā, darbojies zvejnieku kultūras nama kinopulciņā. Pēc skolas beigšanas sāka strādāt par apgaismotāju Rīgas kinostudijā. 1961. gadā uzsāka darbu Latvijas Televīzijā par operatora asistentu, bet pēc gada jau patstāvīgi filmēja sižetus. 1964. gadā debitēja kā režisors dokumentālajai filmai "Tavi kuģi". 1969. gadā iepazinās ar Rozi Stiebru un tapa pirmais viņu kopdarbs "Lietaina diena", kur Ansis Bērziņš ir operators. 1970. gadā viņš pabeidza televīzijas režisora kursus un kopā ar Rozi Stiebru uzņēma abu režisēto multiplikācijas filmu "Hallo, Hela!". 1975. gadā iestājās Latvijas Mākslas akadēmijas Mākslas vēstures un teorijas nodaļā, ko absolvēja 1978. gadā. Kopš 1979. gada Latvijas Kinematogrāfistu savienības biedrs.
1990. gadā Ansis Bērziņš kļuva par animācijas studijas Dauka prezidentu. Kopā ar Rozi Stiebru viņi ir līdzrežisori Latvijā pirmajai pilnmetrāžas animācijas filmai "Ness un Nesija" (1991). No 1992. gada līdz 1994. gadam bija Nacionālās Kino padomes priekšsēdētājs. 1995. gadā saņēma Latvijas Kultūras fonda Spīdolas balvu par profesionālā animācijas kino izveidošanu Latvijā. Astoņas Rozes Stiebras un Anša Bērziņa filmas saņēmušas Nacionālā filmu festivāla Lielais Kristaps balvas. 2017. gadā abi režisori saņēmuši Lielā Kristapa balvu par mūža ieguldījumu.
Staiceles ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs zilā krāsā. Uz vairoga attēlots baltais stārķis tā dabiskajā krāsojumā, tas esot bijis kāds īpašs stārķis, kas dzīvojis Staicelē 20. gadsimta 80. gados.
Ekseteras katedrāle

Ekseteras katedrāle jeb Apustuļa Pētera katedrāle Ekseterā ir anglikāņu baznīcas katedrāle Ekseterā, Lielbritānijā.

Katedrāles izveide

Katedrāles dibināšana tiek datēta ar 1050. gadu, kad uz to, tālāk no iespējamiem uzbrukumiem, pārvietoja bīskapa mītni. Pati katedrāle bijusi neliela baznīca, uzcelta romiešu leģiona nometnes vietā. Kad tā palika par mazu un dievkalpojumus nācās noturēja ārpusē, 1107. gadā izlēma būvēt jaunu katedrāli normāņu stilā. To oficiāli atklāja 1133. gadā. Normāņu stilu var raksturot kā romiešu stilu, ko tālāk attīstīja normāņi (tā laika Anglijas iekarotāji no kontinenta). 11. un 12. gadsimtā normāņi cēla nocietinātas pilis, torņus ar pagrabiem, parasti kvadrātveida, retāk cilindriskas vai daudzstūra formas, kā arī klosterus, baznīcas, katedrāles. Tiem raksturīgas masīvas proporcijas un noapaļotas arkas. Šis stils cēlies Normandijā un izplatījās Rietumeiropā, galvenokārt Anglijā.

Modernizācija

1250. gadā katedrāli atzina par izgājušu no modes, un to sāka pārbūvēt gotiskā stilā. Tomēr iespaidīgie 12. gadsimta normāņu torņi tika saglabāti. Pārbūve ilga gandrīz gadsimtu un tās rezultāts bija brīnišķīga būve gotiskajā stilā. Izmantoja vietējo akmeni, arī marmoru. Vēlāk piebūvēja kapelas. Laika gaitā katedrāle cietusi no vēsturiskiem notikumiem — Henrija VIII laika klosteru reformas, angļu pilsoņu karā, iekšējo interjeru pārbūvēja karalienes Viktorijas laikā 19. gadsimtā, 2. pasaules kara laikā uzlidojumos cieta logu vitrāžas. Tās atjaunoja un sekoja katedrāles attīrīšanas darbi, kur atklāja senos romiešu nocietinājumus un katedrāles pirmsākumus rietumu pusē.

Arhitektūra

Ievērojamākais interjerā ir lielais pulkstenis, ministrelu galerija, jumtu ciļņi. Rietumu pusē atrodas gotiskas izrotātas skulptūru rindas, ko sāka veidot 1340. gadā un tas ilga ap 100 gadu. Skulptūras ir neformālas, dzīvespriecīgas, sākotnēji bijušas spilgti krāsotas. Skulptūras aizklāj daļu rietumu puses logu. Katedrāle nav augsta, jo tika saglabāti normāņu torņi un sienas, un tas noteica augstuma izvēli. Tika saglabātas jomas proporcijas. Iekšpusē jomu balsta visgarākie nepārtrauktie gotiskie griesti Anglijā: 20 metrus augsti un 90 metrus gari (raksturīgi perpendikulārajam gotiskajam stilam). Tos rotā velves un ciļņi.
Ministrelu galerija (ap 1350. gadu) atrodas katedrāles kreisajā daļā un ir izgreznota ar eņģeļu figūrām, kas spēlē mūzikas instrumentus, tās atjaunotas un apzeltītas pēc oriģinālā parauga. Ziemeļu sienas lepnums ir pulkstenis — zila ciparnīca ar lilijas simboliem attēlo saules 24 stundu ciklu. Zelta bumba centrā ir zeme. Centrā atrodas ērģeles (1665) un 2 altāri. Kancele rotāta ar 17. gadsimta Bībeles ainu gleznojumiem. Dienvidu transepta pusē atrodas agrīnās angļu gotikas piebūve (1224.-44. gadi), kas tagad rotāta ar mūsdienu bronzas skulptūrām. Angļu tēlniecības meistardarbs ir bīskapa vietas pārsegs, veidots no ozola 60 pēdu augstumā (1312.). Joprojām tiek restaurēta Sv.Džeimsa un Tomasa kapela dienvidu pusē, ko iznīcināja 1942. gada uzlidojumā.
Laucesas pagasts

Upes

Jāņupīte, Kumpota, Laucesa.
Ūdenstilpes: Dervanišku ezers.

Vēsture

1864. gadā, apvienojot četrus muižu pagastus, nodibināja Kalkūnes pagastu. Tajā apvienoja Kalkūnes muižu ar 74 saimniecībām, Klopmansrodes muižu ar 20 saimniecībām, Didrihšteinas muižu ar 16 saimniecībām un Meduma muižu ar 49 saimniecībām, kā arī Birkineļu, Baltās, Aleksandrhofu, Randenes, Berkovu, Kalīžu, Vasarišku, Neifeldas, Grencbergas, Kleimansrodes, Liginišku un Gecenšteinas pusmuižas un 4 biezi apdzīvotās vietas — Grīvu, Nīderkūnus, Judovku un Liginiškus. 1925. gadā pagastu pārdēvēja par Laucesas pagastu. 1945. gadā Ilūkstes apriņķa Laucesas pagastā izveidoja Kalkūnes, Laucesas, Maija un Maltas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Laucesas ciems ietilpis Grīvas (1949-1955) un Daugavpils (pēc 1955. g.) rajonos. Laucesas ciemam 1977. gadā pievienoja daļu Skrudalienas ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Laucesas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Daugavpils novadā.

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaits: 1591 (2009), no kuriem 50% krievi, 21% poļi, 17% latvieši, 8% baltkrievi.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Mirnijs (pagasta centrs), Dankeri, Dzilnas, Gļinovka, Laucesa, Lenderņa, Pirmie Peski, Otrie Peski, Priekuļi, Ročiški, Starodvoriški, Pustoška, Volodina.

Reliģija

Pagastā atrodas divas baznīcas: Laucesas katoļu baznīca un Volodinas vecticībnieku baznīca.
Loberģu muiža

Loberģu muižas (vācu: Blumbergshof) kungu māja atrodas Smiltenes novada Bilskas pagasta Lobērģos.

Vēsture

Senākā muižas kungu māja celta 1803. gadā klasicisma stilā. 1834. gadā Loberģu muižu iegādājās Fēgezaku dzimta, 1887. gadā kungu māja pamatīgi pārbūvēta, uzceļot jumta stāvu. 1888. gada 20. martā Loberģu muižas īpašnieka Oto Gotharda fon Fēgezaka ģimenē kā devītais bērns piedzima vēlākais rakstnieks Zigfrīds fon Fēgezaks (1888—1974).
Pēc 1920. gada zemes reformas Loberģu muižu sadalīta 56 vienībās 1308 ha kopplatībā. Muižas kungu māju sadalīja divās daļās, tās neatsavināmajā daļā ēkas turpināja dzīvot Fēgezaku ģimene, bet otrā galā Aumeisteru piensaimnieku savienība iekārtoja tvaika kopmoderniecību (pienotavu) un veikalu. Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā ēka pēc ugunsgrēka pārbūvēta, tajā turpināja darboties pienotava.
Mūsdienās ēka privatizēta. Netālu no tās atrodami bijušo muižas īpašnieku apbedījumi ar pāris salūzušām kapu plāksnēm.

Atmiņas

Rakstnieka Olģerta Rozīša (1912-1984) atmiņas:
"Loberģu muiža, maza muižiņa, salīdzinot ar citām Vidzemes muižām, piederēja Feizaku (Vegesack) ģimenei. Viņi bija divi brāļi, viens Rīgā bankas direktors un kādu laiku arī Saeimas deputāts vācu frakcijā, otrs ārsts, bet nelabojams dzērājs. Bieži viņu satiku izmīdītajās koka kāpnēs agrākajā kungu mājā, kur otrā stāvā bija arī pasta kantoris. Agrārā reforma Feizakiem bija atstājusi neatsavināmo daļu ar bijušo pārvaldnieku māju par mitekli. Tā saucamā „pils” bija piešķirta publiskām vajadzībām. Bieži kad nācu, pāri izbraukātajam rundēlim uz pastu vai kooperatīvu veikalu, kas mitinājās kungu mājas otrā galā, tai telpā, kas agrāk bija bijusi muižnieka kabinets, man likās, ka pa to pašu logu, pa kuru es bērnībā biju vērojis veco freileni lokāmies ap puķu dobēm, mani pavada ziņkārīgi bērnu skati. Dažkārt redzēju bālu, sērīga izskata bērniņu ēnas dārzā aiz žoga, kas tagad nodalīja neatsavināmo daļu no atsavinātās. Feizaku ģimene, pretstatā citiem vācu muižniekiem, paturēja sev to, ko viņiem atstāja, spītīgi turējās pie tā, kas viņiem vēstures un likuma ļauts. Izkopa savu saimniecību un labi satika ar jaunajiem kaimiņiem un agrākajiem kalpiem. Dzērājs dakters, kad bija skaidrāks, ārstēja pagasta slimos, bieži par velti."
The Way I Are

Topu pozīcijas

2007. gada 16. jūnijā singls debitēja ASV Billboard Hot 100 topa 73. vietā, 30. jūnijā pakāpās uz 40. vietu. Vēlāk 25. augustā tas ieguva pirmo vietu, un turējās tajā veselas četras nedēļas pēc kārtas. Pēc tam vēl tas uzturējās top desmit, veselas deviņpadsmit nedēļas. "The Way I Are" arī uzturējās ASV Billboard Pop 100 topa pirmajā vietā trīs nedēļas pēc kārtas, kļūstot par Timbaland otro singlu kas iegūst pirmo vietu šajā topā. Līdz šim brīdim dziesma ir lejuplādēta 2,562,000 eksemplāros ASV.
Apvienotajā Karalistē singls debitēja 2007. gada jūnijā, 84. vietā Tas pakāpās līdz pirmajai vietai un tur uzturējās divas nedēļas. Kopumā dziesma pavadīja 45 nedēļas Apvienotās Karalistes singlu top 100.
Dziesma uzturējās Īrijas singlu topa pirmajā vietā piecas nedēļas pēc kārtas. Jaunzēlandes topā dziesmu ieguva otro vietu, un uzturējās tur divas nedēļas pēc kārtas, kopumā topā pavadot 21 nedēļu. Tā tika atzīta par 2007. gada trešo lielāko dziesmu Jaunzēlandē. Singls arī ieguva ceturto vietu Austrijā, un piekto vietu Vācijā, kļūstot par Timbaland otro singlu pēc kārtas kas iekļuva top pieci abās valstīts. Francijā dziesmai tika izdots remikss, kurā piedalījās franču dziedātāja Tyssem. Tur tā ieguva otro vietu, kļūstot par Timbaland spēcīgāko singlu Francijā. 
"The Way I Are" ieguva pirmo vietu Kanādas un Eiropas singlu topos. Tas arī ieguva pirmo vietu valstīs kā Norvēģija un Izraēla. Dziesma kļuva par visaugstāk iekļuvušo Timbaland dziesmu topā Nīderlandē, līdz viņa singls "Apologize" ieguva otro vietu tur. 
Dziesma bija ļoti liels hits Austrālijā, kur tā ieguva pirmo vietu, kļūstot par Timbaland pirmo singlu valsts top desmit. Singls bija tik veiksmīgs, ka atdzīvināja interesi ne tikai par Timbaland albumu Timbaland Presents Shock Value, bet arī par diviem iepriekšējajiem singliem Give It to Me un Throw It on Me. Give It to Me atkal iekļuva top piecdesmit un Thro It on Me iekļuva pirmo reizi top piecdesmit. The Way I Are ieguva platinā statusu Austrālijā.
Mbau

Mbau (fidžiešu Bau; IPA: [mba u]) ir neliela saliņa Fidži netālu no galvenās salas Viti Levu austrumu krasta. Kopējais iedzīvotāju skaits šobrīd ir ap 300, bet salas ziedu laikos tur dzīvojuši vairāk kā 3000 cilvēku.

Vēsture

Salas vēsturiskā un politiskā nozīme ir nesamērīgi liela attiecībā pret tās izmēru. Neproporcionāli liels Fidži vadoņu skaits ir bijis no Mbau. Ar Šarla Savāža (Charles Savage) palīdzību, kurš 19.gs. vidū pārdeva šaujamieročus Mbau, salinieki ātri sevi pierādīja kā neuzvarams militārs spēks. Ar tāda neuzveicama spēka palīdzību Seru Epenisa Zakombau apvienoja visas Fidži sadrumstalotās ciltis.

Ģeogrāfija un ievērojamās vietas

Mbau platība ir 8 hektāri un augstākā vieta ir 15 m. vjl. Mbau ir Kumbunas cilšu konfederācijas centrs, kā arī Tailevu provinces centrs. Sala sadalīta trijos ciemos - Mbau, Lasakau un Soso.
Starp Mbau ievērojamajām vietām ir Fidži vecākā kristiešu baznīca un akmens, pret ko savulaik tika sadauzīti kanibālisma upuru galvaskausi.

Valoda

Fidžiešu valodai ir vairāki dialekti, bet literārās valodas standarts ir veidots uz Mbau dialekta pamata.
Jūrmalas sālsastere

Izplatība

Eirāzijā galvenokārt izplatīta jūru un okeānu piekrastēs, bet atsevišķās vietās sastopama arī kontinenta iekšienē sāļainās augsnēs. Latvijā sastopama ļoti reti, noturīga populācija ir tikai pie Liepājas ezera. Ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 1. kategorijā.

Biotopi

Augs sastopams jūras piekrastes smiltājos, ezera palieņu pļavās un jūrā ietekošu upju grīvas pļavās. Latvijā lielākā daļa atradņu ir Rīgas jūras līča centrālajā piekrastē, bet tās nav noturīgas un tiek noskalotas. Latvijā nozīmīgākās atradnes atrodas Liepājas ezera piekrastē, aizsardzībai izveidotajā liegumā. Tur jūrmalas sālsastere sastopama gan atsevišķos eksemplāros, gan lielās audzēs.

Nozīme tautsaimniecībā

Jūrmalas sālsasteres lapas un stublājs ir ēdams. Bada laikos Nīderlandē tas bija nozīmīgs pārtikas augs. Mūsdienās vēl joprojām dažviet Nīderlandē un ārzemēs to audzē kā delikatesi. Jūrmalas sālsasteres ekstrakts nomierina un aizsargā ādu, tam piemīt matus kondicionējošas īpašības. Ekstraktā ir vielas, kas kavē ādas apsārtumu izraisošo neiropeptīdu atbrīvošanos, tādējādi samazinot ādas apsārtumu.
Vasilis Spanulis

Karjera

Karjeru uzsāka GS Larissa kluba sastāvā, 2001. gadā ieguva Grieķijas līgas labākā jaunā spēlētāja balvu. Pēc tam pārgāja uz Atēnu "Maroussi", pēc iespaidīgās 2004.—2005. gada sezonas, kurā viņš iekļuva Grieķijas līgas finālā un Eirokausu ceturtdaļfinālā, V. Spanulis tika aizmainīts uz Atēnu "Panathinaikos", kur viņš kļuva par vienu no Eiropas basketbola lielākajām zvaigznēm.
2005.—2006. gada sezonā V. Spanulis debitēja Eirolīgā un pirmoreiz tika iekļauts Eirolīgas simboliskajā izlasē. 2006.—2007. gada sezonu viņš aizvadīja NBA kluba Hjūstonas "Rockets" sastāvā, taču pēc sezonas atgriezās "Panathinaikos". Tā sastāvā 2009. gadā V. Spanulis kļuva par Eirolīgas čempionu un tika atzīts par Final Four MVP. 2010. gada vasarā pārgāja uz Pirejas "Olympiacos". 2012.—2013. gada sezonā tika atzīts par Eirolīgas regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju.
Grieķijas izlases sastāvā izcīnījis sudrabu 2006. gada Pasaules čempionātā. 2005. gada Eiropas čempionātā tika izcīnīta zelta medaļa, savukārt 2005. gadā — bronza. Pēc 2015. gada Eiropas čempionāta paziņoja par karjeras beigšanu izlasē.
Rietumu ierakumorhideja

Apraksts un veģetācija

Rietumu ierakumorhideja ir bezhlorofila "saprofītisks" augs kas visu dzīves ciklu pavada pazemē un virszemē parādās tikai ziedot. Ziedus producē sulīgs apakšzemes stumbrs jeb gums. Auga blīvo ziedkopu veido apmēram 150 sīku, krēmaini sarkanīgu un smaržīgu ziedu čemurs, kuru apņem piltuvveida seglapa. Orhidejas augšdaļa pavisam nedaudz parādās virszemē, izveidojot savdabīgu tuneli apputeksnētājiem — galvenokārt termītiem, kuri ierāpo seglapas piltuvē un drīz vien nokļūst pie pazemē paslēptajiem ziediem, lai tos apputeksnētu. Auglis — sarkanīga oga.
Šī orhideja vienmēr aug vietās, kur ir miršu dzimtas koks — slotzaru baltstumbre, ar kura saknēm veido sēņu valstij raksturīgo mikorizu.

Izplatība

Suga zināma no 6 populācijām 300 km plašā apkārtnē Austrālijas dienvidrietumos. Četras no šīm populācijām atrodas pamatā nelielos dabas rezervātos. Savvaļā atlikuši mazāk nekā 50 īpatņi. Sākotnēji ierakumorhideju izplatība varēja būt plašāka un aizņemt teritorijas, kurās vēlāk tika attīstīta lauksaimnieciskā darbība.

Apdraudējums

Viens no galvenajiem ierakumorhideju samazināšanās iemesliem bija lielu krūmiem aizaugušu platību pārveidošanu lauksaimniecības vajadzībām, kā rezultātā sugas areāls samazinājies par 96%. Citi apdraudējuma cēloņi ir augsnes pārsāļošanās un atlikušo populāciju fragmentārā izplatība.
Biškeka

Vēsture

Pilsētu dibināja 1878. gadā, un tās sākotnējais nosaukums bija Pišpeka. No 1926. līdz 1991. gadam pilsētas nosaukums bija Frunze. Tā to nodēvēja boļševiku revolucionāra un karavadoņa Mihaila Frunzes vārdā, kurš bija dzimis Pišpekā. Pilsētas attīstību veicināja 1924. gadā atklātais dzelzceļa atzars līdz Turkestānas—Sibīrijas dzelzceļa līnijai.
Amāzija

Amāzija ir nākotnē iespējams superkontinents, kas varētu veidoties, apvienojoties Āzijai un Ziemeļamerikai, un ir alternatīva Pēdējai Pangejai. Klusā okeāna plato jau norisinās subdukcijas process ar Āziju un Ziemeļameriku kas, var slēgt Beringa šaurumu. Tikmēr Atlantijas okeāns izplestos. Tādējādi, kādā brīdī nākotnē Atlantijas okeāns būtu lielāks, nekā Klusais okeāns. Sibīrija un Ziemeļamerika, jau pašlaik sāk apvienoties, tādējādi jau pēc 50 miljoniem gadu var rasties superkontinents. Rojs Livermors, kurš strādā Kembridžas Universitātē, 1990. gadu beigās norādīja, ka var rasties tāds superkontinents kā Novopangeja, pieņemot to, ka kontinentu kustības rezultātā, var rasties jauns kontinents. Amāzija kopā ar diviem citiem iespējamajiem superkontinentiem Novopangeju un Pēdējo Pangeju tika apspriesti un attēloti žurnāla New Scientist 2007. gada rakstā.
Falkbēra kontrgambīts

Vēsture

Atklātne nosaukta Austrijas meistara Ernesta Falkbēra vārdā, kas to 1851. gadā spēlēja pret Ādolfu Anderssenu. Atklātni ar savām analīzēm bagātinājuši Vilhelms Steinics, Ārons Nimcovičs, Zīgberts Tarrašs, Akiba Rubinšteins, Rihards Rēti un citi. Vairāk par simts gadu Falkbēra gambīts skaitījās par korektu. Piemēram, Z. Tarašs vispār uzskatīja Falkbēra gambītu par Karaļa gambīta atspēkojumu. Tikai 20. gs. otrā pusē pateicoties P. Keresa un citu analīzēm izdevās apšaubīt agrākos vērtējumus un pierādīt, ka baltie šai kontrgambītā var pretendēt uz atklātnes pārsvaru.

Stratēģiskā ideja

Pretuzbrukums centrā ar mērķi to novājināt vai pretoties tālākai balto spēku attīstībai.
1996. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona

Latvijas futbola 1. līgas 1996. gada sezona bija 5. Pirmās līgas sezona. Pirmajā līgā piedalījās 13 komandas, kas aizvadīja divu riņķu turnīru.

Par 1. līgas čempioniem kļuva "Vecrīga".

Pārspēles

Pārspēlēs par vietu Virslīgā 1997. gadā FK "Valmiera" divu maču summā ar rezultātu 2:1 pārspēja Virslīgas klubu "Skonto Metāls".