Igaunijas Banka

1919: dibināšana

1919. gada 24. februārī banku nodibināja Igaunijas Pagaidu valdība.Divus gadus vēlāk Igaunijas Banka kļuva par valst centrālo banku, kas bija atbildīga par Igaunijas markas izdošanu.

1927: Pirmās kronas ieviešana

1927. gadā tika apstiprināti jauni bankas statūti, saskaņā ar kuriem Igaunijas Banka kļuva par neatkarīgu centrālo banku ar naudas emisijas tiesībām un ierobežotām funkcijām.  Bankas saglabāja galvenos uzdevumus - garantēt naudas vērtību, regulējot naudas apgrozību un īstermiņa kredītu apjomu.  
ārējais aizņēmums 1.35 miljonu GBP apmērā nodrošināja ārvalstu valūtas rezerves. Arī Valsts kases Zelta rezerves un ārvalstu valūtas rezerves tika pārnestas uz centrālo banku.  
Bankas pamatkapitāls tika palielināts no 2.5 uz 5 miljoniem kronu. Ilgtermiņa kredīti, kas bija kļuvuši par nelikvīdiem tika pārnesti uz Ilgtermiņa aizdevumu banku, kas tika speciāli izveidota, lai atslogotu Igaunijas banku. Līdz ar 1940. gada Baltijas valstu okupācijau, Igaunijas Banka tika nacionalizēta kā "Padomju Savienības Valsts bankas Igaunijas republikas birojs". Līdz ar nacionalizāciju un Padomju Savienības rubļa ieviešanu, banka zaudēja vairumu savu funkciju.

1990: Atjaunošana

Igaunijas Banka atsāka savas darbības 1990. gada 1. janvārī,  kā centrālā banka, kaut valsts vēl nebija atguvusi neatkarību. Igaunijas Bankas statūti tika apstiprināti 1990. gada martā ar staūtu kapitāla fondu 400 miljoni rubļu. Bankas statūti noteica, ka Igaunijas Banka ir neatkarīga valsts iestāde, kas pakļauta Igaunijas PSR augstākai vadībai.

Ārvalstu tirdzniecības bankas pārņemšana

Igaunijas Banka pārņēma Padomju Savienības Ārvalstu tirdzniecības bankas Tallinas nodaļu, pārveidojot to par Igaunijas Bankas Ārvalstu valūtas operāciju centru. Savās spēju robežās centrālā banka spēra pirmos soļus ekonomikas liberalizācijā pārejai uz tirgus ekonomiku: organizēja valūtu izsoles, limitēja apgrozībā esošo rubļu daudzumu, izdeva atļaujas ārvalstu maksājumiem utml.

Regulatora funkciju ieviešana

Igaunijas bankas sākotnēji nebija spējīga kontrolēt vietējās komerciālās bankas, kas joprojām veica tranzakcijas caur maskavu, bet pamazām, banka sāka veidot bāzi banku sektora pārraudzībai.

Rezerves

Tika uzsākta rezervju uzkrāšana, kas ļautu pāriet uz lokālo valūtu. Pēc Igaunijas Bankas atzīšanas par 1919. gadā dibinātās neatkarīgās Igaunijas valsts bankas likumīgu pēcteci, Lielbritānijas valdība pieņēma lēmumu atdot pirms II pasales kara Igaunijas Bankai piederējušo zeltu. Atgūstot biedra statusu Starptautisko norēķinu bankā (Bank for International Settlements), Igaunijas Banka atguva tiesības uz tajā noguldīto zeltu un krājumiem. Kā papildus valūtas rezerve, Igaunijas Bankas bilancē tika iekļauts arī Valsts mežu fonds 150 miljonu dolāru vērtībā(vairāk kā morāla un emocionāla, ne praktiska vērtība).

Kronas atjaunošana

Jaunās  kronas banknotes nonāca Igaunijā 1992. gada aprīlī. Lai nodrošinātu stabilitāti, Igaunijas krona tika piesaistīta Vācijas markai. Igaunijas krona tika noteikta par vienīgo likumīgo, apgrozībā esošo maksāšanas līdzekli un Igaunijas Banka par vienīgo monetāro attiecību regulatoru Igaunijā. Trīs dienu laikā katram valsts rezidentam 1500 rubļi tika apmainīti uz Igaunijas kronām pēc kursa 1 krona= 10 rubļi. Pēc šī kursa tika apmainīti gandrīz visi Igaunijā apgrozībā esošie rubļi. Tika pieņemti un  stājās spēkā likumdošanas akti, kas uzsāka monetāro reformu. Igaunijas Banka sāka publicēt ikdienas svarīgāko ārvalstu valūtu kursus pret Igaunijas kronu.

TALIBOR

Pirms eiro ieviešanas Igaunijas Banka noteica ikdienas Tallinas starpbanku procentu likmi TALIBOR jeb  Tallinn Interbank Offered Rate, kas tika publicēts kopā ar Tallinas starpbanku cenu likmi  TALIBID  (Tallinn Interbank Bid Rate).

2011: Eiro ieviešana

Līdz ar Eiro ieviešanu 2011. gada 1. janvārī, Igaunijas Banka kļuva par  Eirosistēmas jeb Eirozonas centrālo banku sistēmas locekli, kas kolektīvi realizē zonas monetāro politiku. Dažas bankas funkcijas pārņēma Eiropas Centrālā banka, dažas palika bankas ziņā.