google/wiki40b huggingface dataset:
Auseklis (dzejnieks)

Biogrāfija

Dzimis 1850. gada 18. septembrī saimnieka ģimenē Ungurpils Sīpolos.
Mācījies Alojas draudzes skolā, vēlāk — Ērgļu draudzes skolā, te iepazinies ar Jurjānu ģimeni un ar jaunlatviešu idejām. 1868. — 1871. gadā mācījies Jāņa Cimzes skolotāju seminārā Valkā, aizrāvies ar Rietumeiropas literatūru un Apgaismības filozofiju.
1871. gadā sācis strādāt Jaunpiebalgas draudzes skolā, bet konfliktu dēļ ar mācītāju no turienes aizgājis un darbu turpinājis Cēsu draudzes skolā, pēc tam ieguvis darbu Lielvārdē, kur iesaistījies sabiedriskajā dzīvē — rīkojis teātra izrādes, piedalījies 1. Vispārējos dziesmu svētkos. Dedzīgās sabiedriskās darbības un dumpīgās dzejas dēļ atkal radušies konflikti ar vietējo mācītāju.
Mēģinājis iegūt darbu Vecpiebalgā, kur darbojās aizrautīgais nacionālās atmodas darbinieks Kronvaldu Atis, bet tas nav izdevies. Mēģinājis saistīties ar Riharda Tomsona fabrikas skolu Rīgā. 
1873. gada Ziemassvētkos Ogresgala pagasta "Vecuteļu" māju saimes istabā sniedza Lielvārdes novada zemniekiem pirmos priekšstatus par teātri. Par aktieriem izrādē "Mikus" iesaistīja lielvārdiešus un ogresgaliešus. 
1874. gadā Latvijā vairs darbu atrast nevarēdams, devies uz Pēterburgu. Arī mainījis darba vietas, taču literārā darbība nav pārtrūkusi. Nozīmīga bijusi iepazīšanās ar komponistu un dzejnieku Baumaņu Kārli. Auseklis darbojies satīriskajā žurnālā "Dunduri".
1878. gada decembrī saslima ar vēdera kaiti, no kuras šķietami izveseļojās, taču 1879. gadā saslima atkārtoti, bet nu jau daudz smagākā formā — ar izsitumu tīfu, ko slimnīcā vispirms nepareizi diagnosticēja kā vēdertīfu, bet pēc tam kā melnās bakas. Miris Pēterburgā, no kurienes par saziedotiem līdzekļiem pārvests uz Rīgu un apbedīts Alojas kapos. Gan Varšavas stacijā Pēterburgā, gan sagaidot Rīgā no Ausekļa atvadījās liels cilvēku skaits. 1898. gadā Alojā uzcelts piemineklis.

Publikācijas

Pirmā publikācija — "Kuplejas no bizmaņiem" laikrakstā "Baltijas Vēstnesis" 1872. gadā. Visnozīmīgākais ir Ausekļa devums dzejā kā tautiskās atmodas ideju paudējā (dzejolis "Gaismas pils"). Plaši izmanto folkloras motīvus, dzeja ir tēlaina, spilgta, emocionāla. Satīriskā dzeja izsmej tumsonību, pārvācošanos, gara trulumu, apkaro muižniecību.
76. Kinoakadēmijas balva

Galvenās balvas

Uzvarētājs atzīmēts treknrakstā.
Petro Porošenko

Bērnība un jaunība

Petro Porošenko dzimis Odesas apgabala pilsētā Bolhradā. Vēlāk pārcēlās uz Vinnicu.
1989. gadā pabeidza Kijevas valsts universitātes starptautisko attiecību un starptautiskās likumdošanas fakultāti ekonomikas specialitātē.

Uzņēmējdarbība

Porošenko sāka savu biznesu ar kakao pupiņu tirdzniecību. 1990. gados nopirka vairākas konditorejas fabrikas. 1996. gadā tās apvienoja uzņēmumā Roshen, kas ir kļuvis par lielāko konditorejas uzņēmumu Ukrainā. Tā kā Roshen ražo galvenokārt šokolādes izstrādājumus, Porošenko ir iesaukts par "šokolādes karali".
Petro Porošenko bizness ietver arī vairākus autobūves uzņēmumus (korporācija Bogdan), kuģubūves uzņēmumu Leninska kuznja, televīzijas kanālu 5 kanal un citus uzņēmumus.

Politiskā darbība

1998. gadā Petro Porošenko tika ievēlēts Augstākajā Radā no Ukrainas sociāldemokrātiskās partijas (apvienotās), kura tajā laikā bija prezidentam Leonīdam Kučmam lojālākā partija. 2000. gadā Porošenko pameta partiju, lai parlamentā dibinātu kreisi centrisku frakciju Solidarnist', kura 2001. gadā pārveidojās par partiju.
2001. gadā Porošenko šķīrās no Kučmas atbalstītājiem, izveidojot parlamenta frakciju Naša Ukraina. 2002. gada Radas vēlēšanās Naša Ukraina ieguva visvairāk balsu, un Porošenko parlamentā vadīja budžeta komiteju. Petro Porošenko bija viens no tuvākajiem Viktora Juščenko atbalstītājiem. Viņš tiek uzskatīts par lielāko no 2004. gada Oranžās revolūcijas sponsoriem.
Pēc Juščenko uzvaras prezidenta vēlēšanās 2004. gadā Petro Porošenko tika iecelts par Nacionālās drošības un aizsardzības padomes sekretāru. 2005. gada septembrī, kad Ukrainas politiķi publiski tika apvainoti korupcijā, prezidents atlaida Porošenko, kā arī ministru kabinetu ar Jūliju Timošenko priekšgalā.
2006. gada parlamenta vēlēšanās Porošenko tika ievēlēts no Naša Ukraina bloka. Viņš vadīja finanšu un banku darbības komiteju.
2007. gada februārī Petro Porošenko tika ievēlēts par Ukrainas nacionālās bankas padomes priekšsēdētāju. Šajā amatā viņš bija līdz 2012. gada 26. aprīlim.
2009. gada 9. oktobrī Petro Porošenko kļuva par ārlietu ministru, un 12. oktobrī atkal tika iekļauts Nacionālās drošības un aizsardzības padomē. Porošenko atbalstīja Ukrainas virzību uz NATO. Pēc tam, kad par prezidentu kļuva Viktors Janukovičs, 2010. gada 11. martā Ministru kabinets atkāpās.
2012. gada 23. martā Porošenko kļuva par ekonomiskās attīstības un tirdzniecības ministru. 2012. gada Augstākās Radas vēlēšanās viņš tika ievēlēts par deputātu, tāpēc tika atlaists no ministra amata. Neiekļāvās nevienā frakcijā.
Pēc Forbes datiem, 2012. gadā Petro Porošenko iekļuva pasaules miljardieru sarakstā, bet Ukrainas oligarhu sarakstā ieņēma astoto vietu. 2013. gadā viņa bagātība sasniedza 1,6 miljardus dolāru. 2014. gadā tā samazinājās līdz 1,3 miljardiem USD, bet Ukrainā viņš ir sestais bagātākais.
Eiromaidana laikā Porošenko aktīvi atbalstīja protestētājus pret Janukoviču.
2014. gada 29. martā Petro Porošenko reģistrējās par kandidātu prezidenta ārkārtas vēlēšanām. 25. maijā viņš tika ievēlēts par prezidentu, saņemot vairāk nekā 54 % balsu. 7. jūnijā stājās prezidenta amatā.
Linards Grantiņš

Biogrāfija

Dzimis Sibīrijā, kur vecāki un vecvecāki bija izsūtīti 1949. gadā. Atgriezies Latvijā 1956.gadā.1986. gadā bija viens no Helsinki-86 dibinātājiem. Ticis represēts; pēc atbrīvošanas emigrēja uz Vāciju. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas atgriezās tēvzemē.

Tiesas darbi

2013. gadā Saeimas deputāts Valērijs Agešins vērsies Ģenerālprokuratūrā un Drošības policijā, aicinot izvērtēt Grantiņa interneta vietnē rakstīto un no Grantiņa saņemtos elektroniskā pasta vēstījumus. Drošības policija nolēma kriminālprocesu neuzsākt.
2015. gada jūlijā Grantiņš tika aizturēts Latvijā saistībā ar 2012. gadā sākto kriminālprocesu pēc Krimināllikuma panta par darbībām, kas apzināti vērstas uz nacionālā naida un nesaticības izraisīšanu. Par Grantiņa aizturēšanas apstākļiem (aizturēšanas dienā viņš guvis traumu un tika nogādāts slimnīcā. Pēc pietiek.com datiem, ieslodzījuma vietā Grantiņš nav uzreiz saņēmis medicīnisko palīdzību ne aizturēšanas laikā gūtajām traumām, ne hroniskajai slimībai - multiplajai sklerozei. Viņa aizstāvis aicinājis Ģenerālprokuratūru sākt kriminālprocesu, norādot, ka Drošības policijas darbinieki piemērojuši pārmērīgu spēku, kam neesot bijusi objektīva nepieciešamība, jo Grantiņš nepretojās. Tiesībsargs Juris Jansons sakarā ar šo lietu paziņoja, ka "savas kompetences ietvaros veiks darbības situācijas izzināšanai".

Apbalvojumi

1996. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni.
Latvijas juristu apvienības vadītājs R. Bunka lūdzis ģenerālprokuroru sākt kriminālprocesu par neslavas celšanu un valsts varas piesavināšanos, kuru esot veicis Grantiņš, kā arī lūdzis Ordeņu kapitulu izvērtēt Linarda Grantiņa valsts apbalvojuma anulāciju.
Rīgas Tehniskā universitāte

Novērtējums

2017. gada martā RTU paziņoja, ka ieguvusi pirmo vietu starp universitātēm Latvijā starptautiskajā «U-Multirank» reitingā. Visaugstāk (A līmenī) novērtēta RTU absolventu nodarbinātība. Tāds pats vērtējums piešķirts universitātei par bakalaura programmām angļu valodā, par pašu radītajiem jeb spin-off uzņēmumiem, par pēcdoktorantūras studiju procesu un radošumu zinātnē.
Modo

Vēsture

1971. gadā R. Pauls pārtrauc aktīvu sadarbību ar Rīgas estrādes orķestri un 1972. gadā kopā ar grupas "Katedrāle" mūziķiem G. Šimku un V. Smirnovu, kā arī basistu I. Galenieku rada studijas grupu, kas sākotnēji saucas "Studija" un darbojas Latvijas radio. Tajā dzied Nora Bumbiere un Viktors Lapčenoks. 1973. gadā grupa kļūst par filharmonijas ansambli, mainās arī tās sastāvs un tiek pieņemts nosaukums "Modo". Līdzās R. Paula dziesmām grupa koncertos un ierakstos izpilda arī otra taustiņinstrumentālista Zigmara Liepiņa dziesmas. Grupai pievienojas arī trīs jaunas dziedātājas Aija Kukule, Mirdza Zīvere un Pārsla Gebharde, tajā dziedājuši vēl citi solisti - Vladislavs Juhņēvičs, Imants Vanzovičs, Ira Krauja u.c. 1977. gadā grupu pamet N. Bumbiere un V. Lapčenoks (viņš gan vēlāk tajā atgriežas). Grupa piedalās vairāku R. Paula skaņuplašu ierakstos.
1978. gadā R. Pauls pamet grupu, un par tās jauno vadītāju kļūst Z. Liepiņš. Grupa turpina pastāvēt līdz 1982. gadam, kad tās pamatsastāvs kļūst par Z. Liepiņa jauno grupu "Opus".
Nāves ēnā (filma)

Sižets

Zemledus zveja rit pilnā sparā, līdz zvejnieki uzzina, ka ledus gabals, uz kura viņi zvejo, ir atlūzis no krasta un dodas arvien tālāk atklātā jūrā. Izsīkst pēdējie pārtikas un dzeramā ūdens krājumi (zvejnieki pārtiek no jēlām zivīm), turklāt lielais ledus gabals ik mirkli kūst arvien mazāks un mazāks. Dzīvības briesmās atklājas cilvēku raksturi.
Gerards Drese

Šaha kompozīcija

Gerards Drese sastādīja tiešā mata uzdevumus un pašmatus. Sešdesmit divi viņa uzdevumi iekļauti Meinderta Nīmeiera sērijas Probleemcomponisten 5. sējumā.
1958. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā tiesneša un 1973. gadā starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā.
Staiceles pamatskola

Vēsture

1904. gadā skolotāja Veronika Zenka nodibināja latviešu privātskolu Staiceles papīrfabrikas strādnieku bērniem. 1910. gadā skolas vadību pārņēma Staiceles fabrikas valde un to nosauca par Staiceles fabrikas skolu. Fabrikas valde noteica, ka skolu var apmeklēt tikai fabrikas strādnieku bērni, kas noveda pie tā, ka 1915. gadā skolu savā pārvaldībā pārņēma Rozēnu pagasts, pārsaucot to par Rozēnu pagasta Staiceles I pakāpes pamatskolu. Lai gan skolas apgāde pārgāja pagasta rokās, fabrikas valde turpināja palīdzē un skolā uzturēja divas klases. Fabrikas valde atteicās no skolas apgādes, 1923. gadā, pēc nesaskaņām ar pašvaldību, kas lika meklēt līdzekļus jaunas skolas ēkas celtniecībai. Pēc gadā pašvaldība saņēma no valsts pabalstu un vēl pēc gada tika uzsākta jaunās skolas celtniecība, ko pabeidza 1928. gada vasarā. 1926. gadā saistībā ar skolas paplašināšanos to pārsauca par Rozēnu pagasta Staiceles sešklašu pamatskolu.
1966. gadā skola vēlreiz pārcēlās uz jaunu ēku. 2002. gadā skolai tika piebūvēta bibliotēka un divas mācību telpas. No 2006./2007. mācību gada Staiceles pamatskola kļūst par Staiceles vidusskolu ar 10. klasi. 
No 2018./2019. mācību gada skola reorganizēta par pamatskolu.
Vācijas nosaukumi

Vārda Vācija izcelsme

Atšķirībā no citiem, baltu tautas (latvieši un lietuvieši) šo valsti dēvē par Vāciju un Vokietiju. Šāda vārda izcelsme nav pilnībā skaidra, bet visticamāk senākais vārds vāca jeb vākiā bija rietumbaltu tautu dots apzīmējums vikingu sirotājiem. Leišu valodnieks Kazimirs Būga šo vārdu saista ar 6. gadsimta hronista Jordana pieminēto zviedru cilti vagoth. Savukārt pēc cita valodnieka Konstantīna Karuļa domām, vārda pamatā var būt indoeiropiešu vārds uek ("runāt"), no kā prūšu valodā radies vārds wackis ("kliedziens, kara sauciens"), arī latviešu vārds "vēkšķis". Tamlīdzīgi vārdi sākotnēji varēja būt lietoti nesaprotamā valodā runājošo rietumu kaimiņtautu piederīgo apzīmēšanai.

Vārda Deutschland izcelsme

Nosaukums Deutschland un citi līdzīgi skanošie Vācijas nosaukumi ir cēlušies no senaugšvācu valodas vārda diutisc vai arī no vācu pirmvalodas līdzīgā varianta Þeudiskaz, kas nozīmē "tauta". Tas savukārt ir cēlies no ģermāņu valodu vārda "folk", kas tika lietots, lai atšķirtu ģermāņu valodā runājošos no ķeltu vai romāņu valodās runājošajiem.

Vārda Germany izcelsme

Vārds Germany un citi līdzīgi skanošie Vācijas nosaukumi ir radušies no latīņu vārda Germania. Šis apzīmējums šai teritorijai ir radies 3. gadsimtā p.m.ē., un tā izcelsme nav īsti skaidra. Šo vārdu izmantoja galli, lai apzīmētu austrumos no Reinas dzīvojošās kaimiņu ciltis (iespējams, ka šis vārds nozīmēja "kaimiņi"). Pierādījumi par to, ka paši ģermāņi būtu sevi tā saukuši, nav atrasti. Jūlijs Cēzars bija pirmais, kurš ģermāņus rakstiski nosauca par Germanus, aprakstot no Gallijas ziemeļaustrumos dzīvojošas ciltis savā darbā "Piezīmes par gallu karu".
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (2000)

European Hit Radio Top 40 (Super FM Top 40) ir Latvijas nacionālās apraides radiostacijas European Hit Radio  iknedēļas populārāko dziesmu saraksts, kas tiek veidots apkopojot klausītāju balsojuma rezultātus, kuri tika nodoti sūtot e-pastu, peidžera ziņojumu vai vēstuli. Šajā rakstā ir apkopots to dziesmu saraksts, kas 2000. gadā Latvijas radiostacijas European Hit Radio iknedēļas populārāko 40 dziesmu sarakstā Top 40 ieguva 1. vietu. Līdz 2002. gada 1. novembrim radiostacijas nosaukums bija "Super FM"

Top 40 sastādīšanas princips

Super FM Top 40 tika sastādīts, pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas ik nedēļu tika apkopoti raidījumā "Super FM Top 40". Topa veidošanas procesā piedalījās visas dziesmas, par kurām tika balsots sūtot e-pastu, peidžera ziņojumu vai sūtot vēstuli. Neatkarīgi no tā, kādā veidā tika balsots par dziesmām, visas balsis summētās kopā, veidojot European Hit Radio klausītāju 40 populārāko dziesmu sarakstu, kas ēterā skanēja katru svētdienu plkst. 16.00.
Turaidas muiža

Turaidas muiža (vācu: Treiden) bija Vidzemes guberņas Lēdurgas-Turaidas draudzes novada muiža, kas izveidojās pie Turaidas viduslaiku pils 13.—16. gadsimtā. Mūsdienās ietilpst Krimuldas novada Turaidas ciema, daļēji Siguldas pilsētas teritorijā Gaujas senlejas labajā stāvkrastā. Muižas centrā izveidots Turaidas muzejrezervāts.

Vēsture

Zviedru Vidzemes laikā 1625. gadā Zviedrijas karalis Gustavs Ādolfs Turaidas pilsmuižu uzdāvināja Nilsam Stjernšeldam, bet jau 1652. gadā tā tika pārdota G. V. fon Budbergam. 1638. gada Vidzemes arklu revīzijas dokumentos minēts, ka Turaidas muižai pieder 47 arkli zemes ar 68 saimniecībām, 115 zirgiem un 135 govīm.
Pēc Lielā Ziemeļu kara Turaidas pils zaudēja savu nocietinājuma nozīmi, tomēr tika apdzīvota līdz 1776. gada ugunsgrēkam. 1818. gadā Turaidas pilsmuižu nopirka brīvkungs Kampenhauzens. Vecās pils teritorijā blakus galvenajam tornim (bergfrīdam) tika uzcelts muižas kungu nams, bet rietumu korpusā tika ierīkota klēts. Pārējie mūri tika nojaukti būvmateriālu ieguvei. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas 19. gadsimtā pakāpeniski tika atceltas klaušas un muižā sāk strādāt algots darbaspēks — kalpi un muižas ļaudis.
Pēc 1905. gada revolūcijas 1907. gadā Turaidas muižu iegādājās Štēlu fon Holšteinu (Staël von Holstein) dzimta. Pēc 1920. gada agrārās reformas 55 ha muižas zemes ar 7 ēkām līdz 1939. gadam palika muižnieka īpašumā, bet pārējo zemi Turaidas pagasta teritorijā sadalīja 106 jaunsaimniecībās.
Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā muižas centra apsaimniekošanai izveidoja lauksaimniecības arteli “Pamats”. Mūsdienās muižas saimnieciskās apbūves centrs ar 19 ēkām ir Turaidas vēsturiskā centra sastāvdaļa un ietilpst Turaidas muzejrezervātā.
Alberts Kuzņecs

Biogrāfija

Ar cīņas sportu Alberts Kuzņecs sāka nodarboties 1920. gadā sporta biedrībā "Kalev", vēlāk pārgāja uz "Tallinna Sport". 1921. gadā viņš ieguva savu pirmo čempiona titulu, uzvarot Igaunijas grieķu-romiešu cīņas čempionātā spalvas svarā. Viņa pirmās starptautiskās sacensības bija 1921. gada pasaules čempionāts Helsinkos. 1924. gadā vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē, startējot vieglajā svarā, Kuzņecs guva piecas uzvaras, bet zaudēja cīņā par bronzas medaļu somam Kalle Vesterlundam un nācās samierināties ar ceturto vietu. Kuzņecs ieguva pirmo čempionāta medaļu 1927. gada Eiropas čempionātā, kur vidējā svarā viņš uzvarēja četrus mačus, bet zaudēja ungāram Lāslo Papam, aiz viņa iegūstot 2. vietu . 1928. gada ziemā Kuzņecs salauza kāju, un, lai gan pirms olimpiskajām spēlēm viņš nebija piedalījies nevienās sacensībās, viņš tika iekļauts 1928. gada Igaunijas olimpiskajā komandā. Amsterdamā, Kuzņecs uzvarēja piecas cīņas un atkal zaudēja L. Papam, bet šoreiz ieguva bronzas medaļu. 1931. gada Eiropas čempionātā Kuzņecs izcīnīja otro sudraba medaļu, kurai 1933. gada Eiropas čempionātā viņš pievienoja bronzu. 
Igaunijas čempionātos Kuzņecs uzvarēja septiņas reizes — 1921. gadā spalvas, 1924. gadā vieglajā, 1926. un 1927. gadā vidējā un 1930., 1932. un 1933. gadā pussmagā svarā. 
Pēc sporta karjeras beigām Kuzņecs strādāja kā cīņas sporta treneris, viens no viņa skolēniem bija arī Kristjans Palusalu. 
1941. gada vasarā padomju vara izsūtīja Albertu Kuzņecu uz darba nometni Verhņaja Toimā, kur viņš 1942. gada ziemā nomira.
Paralepas bāka (priekšējā vaduguns)

Raksturojums

Bākas augstums ir 16 m. Bāku veido apaļš. cilindrisks betona tornis ar galeriju un laternu. Tornis ir baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 15 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (0,5 s deg, 0,5 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 9 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.
Raibkakla ūdrs

Izskats un īpašības

Raibkakla ūdrs ir apmēram 85—105 cm garš, tā svars 6 kg. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Tā ķermenis tāpat kā citiem ūdriem ir garš, slaids un cilindrveidīgs, ar īsām, spēcīgām kājām. Starp visiem Āfrikā dzīvojošiem ūdriem raibkakla ūdrs ūdenī pavada visvairāk laika, un tas ir labi piemērojies dzīvei ūdenī; visām ķepām ir peldplēves līdz pašiem pirkstu galiņiem, tā kažoks ir dubults. Kažoka garākā akotspalva nosedz īsāko pavilnu, pasargājot to sausu, kamēr ūdrs ir ūdenī. Kažoka krāsa ir tumši brūna, ar gaišiem raibumiem pakaklē. Aste ir gara, konusveidīga un muskuļota. Ūdram ir labi attīstīti nagi, bet mazāki zobi kā citiem ūdriem, kas ir vairāk piemēroti zivju ķeršanai un ēšanai, nekā vēžveidīgo sakošanai.

Uzvedība

Raibkakla ūdrs priekšroku dod skaidriem ūdeņiem, ar akmeņainu dibenu. Lai arī tie apmetas kalnu upīšu krastos, tie izvairās no straujiem ūdeņiem, kā arī raibkakla ūdri nemīl seklus, sārmainus ezerus. Ūdeņu piekrastēs ūdri sev piemeklē dabas veidotas alas, kurās iekārto sev migu. Raibkakla ūdrs ir vientuļnieks, izņemot mātes ar mazuļiem. Tēviņiem ir plašas teritorijas, kas var pārklāties ar vairāku mātīšu teritorijām.
Raibkakla ūdrs ir pļāpīgs dzīvnieks. Tam ir raksturīgi spalgi svilpieni, kas atgādina kaijas kliedzienus. Briesmu gadījumā kliegšana kļūst īpaši spiedzoša. Ūdram ļoti patīk spēlēties. Ūdrs spēlējas gan ar citiem ūdriem, gan viens pats.

Barība

Raibkakla ūdrs pamatā medī zivis, gliemjus, vardes, ūdens kukaiņus un vēžveidīgos. Medījot tas balstās uz savu labo redzi, tādēļ izvēlas skaidrus ūdeņus. Lai sašķaidītu gliemju vākus un vēžveidīgos, ūdrs lieto akmeņus. Darba rīku pielietojums liecina par ūdru augsto inteliģenci. Raibkakla ūdrs medīt dodas agri no rīta vai uzreiz pēc saulrieta, lai gan tos var novērot medījot arī dienas laikā.

Vairošanās

Dzimumbriedumu raibkakla ūdri sasniedz apmnēram 2 gadu vecumā. Grūsnības periods ilgst apmēram 60 dienas. Septembrī mātes iekārtotā alā parasti piedzimst 2—3 mazuļi. Māte par mazuļiem rūpējas apmēram vienu gadu. Arī tēvs var piedalīties mazuļu audzināšanā.
Kapitālieguldījumi

Kapitālieguldījumi jeb vienkārši ieguldījumi vai investīcijas (angļu: investments) ir naudas vai citu aktīvu ieguldīšana komerciālā pasākumā ar mērķi gūt peļņu vai kādu citu labumu.

Ekonomiskie ieguldījumi

Ieguldījums ekonomiskā izpratnē ir saistīta ar kapitālpreču (uzņēmumu, ražošanas iekārtu, infrastruktūras elementu utt.) radīšanu. Citiem vārdiem, tās ir ieguldošā uzņēmuma kapitālā.
Valsts vai pašvaldības līmenī tie ir ieguldījumi fiziskajā (ceļi, dzelzceļi, ūdens saimniecība utt.) vai sociālajā (veselība, izglītība utt.) infrastruktūrā. Šādā veida ieguldījumi ne vienmēr ir saistīti ar tūlītējas peļņas gūšanu.
Valsts līmenī ieguldījumus saista arī ar nacionālā ienākuma vai iekšzemes kopprodukta apjoma palielināšanu. Šajā gadījumā tiek apkopotas kā publiskā, tā arī privātā sektora ieguldījumi.

Finanšu ieguldījumi

Ar finanšu ieguldījumi parasti saprot ieguldījumus finanšu vai kapitāla tirgū, pērkot fiksētā vai mainīgā ienākuma vērtspapīrus, parādzīmes, depozītu apliecības, zeltu vai cita veida likvīdus aktīvus.

Ārvalstu tiešie ieguldījumi

Liela daļa starptautisko uzņēmumu savas operācijas veic ar ārvalstu tiešo ieguldījumu (ĀTI) palīdzību. Jebkuras valsts valdība pielieto dažādus ĀTI regulēšanas instrumentus. Tie var veicināt, var arī ierobežot ĀTI. Visbiežāk valdības ir nobažījušās, ka starptautisko uzņēmumu globālais raksturs neļaus tām pietiekamā mērā ņemt vērā konkrētās valsts nacionālās intereses. Turklāt daudzu starptautisko uzņēmumu apgrozījums vai peļņa pārsniedz pat samērā lielu valstu iekšzemes kopprodukta apjomu. Līdz ar lielo šādu uzņēmumu ekonomisko potenciālu, tiem ir arī atbilstoša politiskā ietekme.

ĀTI priekšrocības

ĀTI ir viens no galvenajiem valstu ekonomiskās un sociālās attīstības veicinošiem instrumentiem. ĀTI parasti ir saistītas arī ar tehnoloģijas pārnesi un vadības pieredzes pārņemšanu. Papildu ieguldījums nozīmē arī papildu darba vietas, parasti arī lielāku atalgojumu, nekā tā vidējais līmenis dotajā valstī vai reģionā. Līdz ar to ĀTI veicina straujāku valsts izaugsmi.

ĀTI trūkumi

ĀTI uzņemošās valsts attīstību pie zināmiem nosacījumiem var ietekmēt arī negatīvi. Piemēram, ārvalstu uzņēmumu ekspansija dotajā valstī var traucēt nacionālo uzņēmumu attīstību. Lai gan ekonomikā ne vienmēr ieguldījumu izcelsmei ir būtiska nozīme, politiskā ziņā tas dažkārt var radīt sarežģījumus.
Jaunattīstības valstīs lieli starptautiskie uzņēmumi nereti, izmantojot augstāku savu ekspertu un speciālistu zināšanu un pieredzes līmeni, uzspiež pieņemošai valstij neizdevīgus līgumus vai citus uzņēmējdarbības nosacījumus.

ĀTI interešu sabalansētība

Daudzos gadījumos ĀTI vienlaicīgi var būt gan priekšrocību, gan arī trūkuma vai riska elementi. Turklāt tas iespējams abās pusēs — kā ārvalstu investoram, tā arī pieņemošai valstij. Tādēļ ĀTI lielos vai stratēģiski nozīmīgos projektos var būt saistīti ar rūpīgu to ietekmes uz pieņemošās valsts ekonomiku izpēti, kā arī ieguldījumu atdeves analīzi no investora viedokļa.
Elektronmikroskops

Elektronmikroskops ir mikroskopa veids, kurā tiek izmantoti elektroni, lai apgaismotu paraugu un izveidotu tā palielinātu attēlu. Elektronmikroskopiem ir daudz lielāka izšķirtspēja nekā gaismas mikroskopiem un var iegūt daudz lielākus palielinājumus. Daži elektronmikroskopi spēj palielināt parauga attēlu līdz pat 2 miljonu reizēm, kamēr labākie gaismas mikroskopi palielina attēlu aptuveni tikai 2000 reižu. Abi mikroskopa veidi veido attēlu, izmantojot elektromagnētisko starojumu, un attēla izšķirtspēja un palielinājums ir atkarīgs no elektromagnētiskā starojuma viļņu garuma, bet augstāka izšķirtspēja ir elektronmikroskopiem, jo elektronu viļņu garums ir daudz mazāks nekā gaismas viļņu garums.
Elektronmikroskopos ir elektrostatiskas un elektromagnētiskas lēcas, kuras kontrolē elektronu staru fokusu un veido attēlu. Gaismas mikroskopos šim nolūkam izmanto parastās lēcas. Bet pēc darbības principa abi mikroskopi ir ļoti līdzīgi.

Elektronmikroskopu iedalījums

Elektronmikroskopus iedala caurejošā starojuma elektronmikroskopos (TEM), kas pēc darbības principa ir analogi gaismas mikroskopiem, un skenējošajos elektronmikroskopos (SEM), kam nav analogu gaismas mikroskopu. Visu veidu elektronmikroskopu darbībai ir nepieciešams vakuums.
Vēsturiski pirmie izveidotie elektronmikroskopi bija TEM. Ar TEM ir iespējams saniegt ļoti augstas izšķirtspējas, bieži vien var saskatīt atsevišķus atomus. Šeit ir ļoti sarežģīta paraugu sagatavošana, tiem ir jābūt vienmērīgi plāniem (dažu desmitu nanometru biezumā).
SEM izveidoja vēlāk un ar tiem nevar sasniegt tik augstu izšķirtspēju kā ar TEM (parasti elektronu stara diametrs ir līdz 5nm, kas nosaka izšķirtspēju). Šeit datus par paraugu iegūst tam skenējot pāri elektronu staru (līdzīgā veidā kā kineskopā staru skenē pāri ekrānam) un mērot atstaroto elektronu strāvu. SEM lielākoties ir lētāki par TEM un te ir mazākas prasības paraugu sagatavošanai. SEM ir arī lielāks asuma dziļums kā optiskajiem mikroskopiem pie tādiem pašiem palielinājumiem. Šeit paraugiem ir tikai jāvada elektrību, ko parasti nodrošina paraugam uzputinot plānu elektrību vadošu kārtiņu.