google/wiki40b huggingface dataset:
Orkadasa

Vēsture

Pirmā meteostacija Lorija salā tika ierīkota 1903. gada polārās vasaras beigās Viljama Spīrsa Brūsa Skotijas Nacionālās antarktiskās ekspedīcijas ar kuģi Scotia laikā, kad kļuva skaidrs, ka tai nāksies pārziemot Dienvidorkneju salās. Meteostacijas ēkas sienas tika izbūvēta no sakrautiem akmeņiem 1—2 m platumā, spraugas starp tiem pildot ar smiltīm un šķembām. Ēkas platība bija 4,25 m², paredzēta gan kā meteostacija, gan daļas ekspedīcijas komandas pārziemošanai. Ēka tika nosaukta par Omondhausu (Omond House) par godu Nevisa kalna observatorijas galvenajam meteorologam Robertam Omondam (Robert T. Omond). Pārziemošanas laikā ik stundu tika veikti meteoroloģiskie novērojumi, ūdenslīmeņa un magnētiskie mērījumi, kā arī pētīta dzīvnieku un augu valsts.
Pēc pārziemošanas Brūss devās uz Buenosairesu, lai papildinātu krājumus un remontētu kuģi. Buenosairesā viņš sazinājās ar Lielbritānijas vēstniecību, lai vienotos par turpmāko meteoroloģisko novērojumu finansēšanu. Pēc atteikuma saņemšanas Brūss kontaktējās ar Argentīnas iestādēm (Lauksaimniecības ministriju un Meteoroloģijas pārvaldi), lai tās pārņemtu Omondhausu. Ar prezidenta Hulio Arhentino Rokas atbalstu tika panākta vienošanās par meteostacijas un novērojumu programmas pārņemšanu, sākotnēji to organizējot at jauktu skotu-argentīniešu komandu. Pēc vienošanās panākšanas 1904. gada 13. februārī Scotia atgriezās Dienvidorkneju salās un 22. februārī Omondhausa tika pārņemta Argentīnas pārvaldē (Observatorio de las Orcadas del Sur).
Stacija tika paplašināta, no līdztvestajiem kokmateriāliem izbūvējot vairākas jaunas ēkas. 1927. gada 30. martā stacijā tika izveidota pirmā radiotelegrāfa stacija Antarktikā, kas to savienoja ar Ušvaju. Stacija piederēja Lauksaimniecības ministrijai līdz 1952. gada 23. decembrim, kad to pārņēma Argentīnas Kara flotes Hidrogrāfijas dienests, piešķirot tai Orkadasas nosaukumu (Destacamento Naval Orcadas). Mūsdienās stacija sastāv no 11 ēkām, kas var uzņemt līdz 45 pētniekiem vasarā un ap 14 ziemā.
Omondhausai, argentīniešu 1905. gadā uzbūvētajai meteostacijai un stacijas kapsētai ar septiņiem apbedījumiem piešķirts vēstures pieminekļa statuss.
Nordeķu—Kalnciema kāpu grēda

Nordeķu—Kalnciema kāpu grēda stiepjas pa Baltijas ledus ezera smilšainā līdzenuma ārējo malu no Spilves pļavām līdz Kalnciemam. Kāpu grēdas garums ir aptuveni 25 km, Rīgas robežās tā stiepjas aptuveni 7 km garumā un tās platums svārstās no 150 līdz 270 metriem.
Nordeķu—Kalnciema kāpu grēda ir izveidojusies uz vienas no pēdējām Baltijas ledus ezera regresijas fāzes krastiem. Kāpa sastāv no divām savstarpēji paralēlām 50 līdz 100 metrus platām vaļņveida kāpu joslām. Kāpu relatīvais augstums ir 6—10 metri, bet absolūtais augstums ir 16—19 metri virs jūras līmeņa. Abas kāpu joslas ir saplūdušas Kleistu un Beberbeķu rajonā. Citur starp tām ir viļņots eols līdzenums ar atsevišķām sīkām kāpām un defilācijas ieplakām.
Gar Nordeķu—Kalnciema kāpu grēdas ārējo malu ir krasta vaļņi, kā arī atsevišķas šauras kāpu virknes, kas pieslēdzas grēdai. Kāpu grēda ir iecienīta atpūtas vieta, jo daļēji tā ir klāta ar mežiem un tās ZA daļa cieši pieguļ Imantas apkaimei.
Nordeķu—Kalnciema kāpu grēdas teritorijā atrodas Lāčupes kapi, kā arī Beberbeķu dabas parks.
FIBA Eiropas izaicinājuma kauss

FIBA Eiropas izaicinājuma kauss (2002—2005: FIBA Eiropas līga, 2005—2008: FIBA Eirokauss) ir trešā augstākā Eiropas vīriešu basketbola līga, taču augstākā, ko organizē FIBA Europe. Turnīrs notiek kopš 2003. gada. 2008. gadā turnīrā uzvarēja Latvijas komanda BK Barons/LMT. 2014. gadā par Izaicinājuma kausa čempionu, pārstāvot Itālijas klubu Pallacanestro Reggiana, kļuva Ojārs Siliņš.
Saliņas miera līgums

Saliņas miera līgums (lietuviešu: Salyno sutartis, vācu: Vertrag von Salinwerder) bija miera līgums starp Lietuvas dižkunigaitiju un Vācu ordeni, kas formāli pārtrauca Lietuvas krusta karus.
Līgumu 1398. gada 12. oktobrī uz kādas saliņas Nemunas upē parakstīja Lietuvas dižkungs Vītauts Dižais un Vācu ordeņa Vācu ordeņa lielmestrs Konrāds no Juningenes. Lietuva atteicās no Žemaitijas, kuru Vācu ordenis uz laiku inkorporēja savā valstī kā fogteju.

Priekšvēsture

1251. gadā Lietuvas dižkungs Mindaugs uzsāka sarunas ar Livonijas ordeņa mestru Andreasu no Štīrijas par pāriešanu katoļu ticībā un piekrita Zemgales un Žemaitijas nonākšanai Livonijas ordeņa pakļautībā. Kad 1259. gadā žemaiši sakāva Vācu ordeņa un Livonijas ordeņa apvienoto karaspēku kaujās pie Skodas un 1260. gadā Durbes kaujā, Mindaugs lauza miera līgumu ar Ordeni. 1263.-1398. gadā Žemaitijas teritorija atradās konfliktu zonā starp Lietuvas dižkunigaitisti un Vācu ordeņa teritorijām Livonijā un Prūsijā.

Miera pamatnosacījumi

Lietuvas dižkungs Vītauts apņēmās pārtraukt uzbrukt Vācu ordenim un atbalstīt kristietības izplatīšanu gan savā valstī, gan aiz tās robežām. Abas puses apņēmās neveidot nekādas savienības ar citām valstīm vienai pret otru un ar robežakmeņiem iezīmēt savstarpējās robežas. Žemaitija "uz visiem laikiem" pārgāja Vācu ordeņa pakļautībā. Pleskavas kņaziste nonāca Vācu ordeņa, bet Novgorodas zeme Lietuvas dižkunigaitijas interešu sfērā. 
Starp abām valstīm nodrošināma brīva preču apmaiņa. Abas puses piedalās kopīgos karagājienos un nepieļauj citām naidīgām valstīm izmantot savu teritoriju karaspēka kustībai.

Sekas

Tika izveidota Žemaitijas fogteja (Vogtei Samogitien), no 1405. gada fogta pienākumus pildīja vēlākais lielmestrs Mihaels Kihmeisters no Šternbergas. 1409. gadā sākās žemaišu sacelšanās, ko atbalstīja Polijas karalis Jagailis. Lielmestrs Ulrihs no Juningenes devās karagājienā uz Lietuvu, bet viņa karaspēks tika sakauts Grīnvaldes kaujā. 
Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā Vācu ordenis atteicās no Žemaitijas.
Paula Stradiņa iela (Jūrmala)

Satiksme

Pa Paula Stradiņa ielu kursē 1. mikroautobuss un 5. autobuss.
Somzīlīšu dzimta

Latvijā

Latvijā sastopama viena somzīlīšu dzimtas suga — somzīlīte (Remiz pendulinus), kas piemērotās vietās, gar dažādiem ūdenstilpēm ar aizaugošiem krastiem, ir diezgan parasta ligzdotāja.

Izskats

Somzīlīšu dzimtas sugas ir maza auguma putni, līdzīgi zīlītēm. Ķermeņa garums, atkarībā no sugas, ir 7,5—11 cm, svars 4,6—12,5 g. Lielākā dzimtā ir somzīlīte. Knābis smalks, gals ass kā adata. Spārni īsi un noapaļoti, aste īsa. Apspalvojums gaiši pelēks, balts vai dzeltens. Dažām sugām ir melnas, kastaņbrūnas, koši dzeltenas vai sarkanas detaļas.

Uzvedība

Eirāzijas ziemeļu reģiona somzīlīšu sugas ir gājputni, tomēr lielākā daļa sugu ir nometnieki. Somzīlītes galvenokārt uzturas atklātās ainavās ar kokiem un krūmiem, sastopamas gan tuksnešos, gan purvos, gan lietusmežos. Tās ir sabiedriskas un veido nelielus barus.
Somzīlītes, līdzīgi kā zīlītes, ir ļoti aktīvas un enerģiskas, izveicīgas un akrobātiskas, spējot karāties koku zaros ar galvu uz leju. Barojas galvenokārt ar kukaiņiem. To samērā garais un smalkais knābis piemērots, lai aizsniegtu kukaiņus pat vissmalkākajās spraudziņās un mizu rieviņās. Lielākus kukaiņus pietur ar pirkstiem, kamēr ar knābi to saplosa gabalos. Barojas arī ar nektāru, sēklām un augļiem. 
Dzimtas nosaukums — somzīlītes — norāda uz šo zīlīšu īpatnējo ligzdas veidu, kas atgādina bumbierveida somu. Ligzda tiek vīta no zirnekļu tīkliem, dzīvnieku vilnas un mīkstiem augiem, konstrukciju papildus nostiprinot ar koka zariem vai auga stublājiem, kurā ligzda tiek būvēta. Āfrikas somzīlīšu ligzdas ir īpaši sarežģītas — virs īstās ligzdas ieejas ir arī viltus ieejas uz viltus kambariem. Turklāt īstā ieeja tiek paslēpta zem klapes, kas, putnam ielienot ligzdā, pati aizveras.
Oskars Dankers

Biogrāfija

Dzimis Tukuma apriņķa Irlavas pagasta "Tiļļu Tilbergos" rentnieku Kārļa un Dorotejas Dankeru ģimenē. Pirmo izglītību ieguva Jelgavas Aleksandra skolā un Jelgavas reālskolā, kuru absolvēja 1902. gadā. Pēc tam kā savvaļnieks iestājās Jelgavā dislocētajā Krievijas impērijas armijas 180. kājnieku pulkā. No turienes viņu aizkomandēja uz  Viļņas junkuru skolu, kuru viņš absolvēja 1906. gadā kā podporučiks. Pēc tam dienēja 197. kājnieku pulkā, kurš bija dislocēts Sveaborgas cietoksnī (tagad Helsinku daļa). 1913. gadā ieguva štābskapteiņa pakāpi.
Pirmajā pasaules kara laikā sākotnēji komandēja rotu, bet vēlāk jau bataljonu. 1916. gada 4. februārī paaugstināts par apakšpulkvedi. Vairākkārt ievainots un kontuzēts, saņēmis vairākus apbalvojumus. 1916. gada jūnijā (pēc citiem datiem - 2. aprīlī) Krievijas armijas Galīcijas uzbrukuma kauju laikā krita Austroungārijas armijas gūstā. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas viņu 1918. gadā atbrīvoja un līdz 1919. gada maijam Dankers dzīvoja Somijā.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 31. maijā viņš Tallinā iestājās Latvijas armijā, sākotnēji bija sevišķo uzdevumu virsnieks Zemitāna štābā un piedalījās jauno vienību formēšanā un apmācīšanā. Jūnijā iecelts par komandieri 3. Jelgavas kājnieku pulka, kas nedaudz vēlāk tika pārsaukts par 7. Siguldas kājnieku pulku. Kopā ar komandējamo vienību Dankeru aizveda pa jūru uz Liepāju, kur viņu augustā iecēla par Lejaskurzemes apgabala Liepājas garnizona komandieri. Aizstāvēja Liepāju pret bermontiešiem 1919. gada novembra izšķirošajās kaujās, tajā pat mēnesī tika paaugstināts par pulkvedi. 1919. gadā tika saformēta Zemgales divīzija, un par tās komandieri 27. decembrī iecēla Oskaru Dankeru. Ar to viņš piedalījās cīņās Latgales frontē. Beidzoties Brīvības cīņām palika divīzijas komandiera amatā. 1925. gada 22. jūnijā viņu paaugstināja par ģenerāli. 1929. gadā bei­dzis Kara akadēmisko kursu 8 mēnešu kursus. 1933. gadā iecelts par Kurzemes kājnieku divīzijas komandieri.
1940. gada janvārī atvaļināts no šīs divīzijas komandēšanas, bet jūnijā kopā ar ģimeni līdz ar vācbaltiešiem izbrauca uz Vācijas okupēto Polijas daļu. Pēc Latvijas vācu okupācijas 1941. gada jūlijā atgriezās Latvijā, kur iecelts par augstāko iekšlietu un personālo jautājumu ģenerāldirektoru, bet no 1942. gada bija Latvijas ģenerālapgabala iekšlietu ģenerāldirektors.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gada 24. septembrī kopā ar ģimeni izbrauca uz Vāciju, kur viņu 1945. gadā internēja ASV okupācijas zonā. Nirnbergas prāvas ietvaros pret viņu ilgāku laiku tika veikta izmeklēšana, bet pierādījumi kara noziegumiem viņa darbībā netika atklāti. Pēc tam dzīvoja Vācijas bēgļu nometnēs, uzņemts par goda filistru latviešu studentu korporācijā Sidrabenia. 1950. gadu sākumā zaudēja redzi, 1957. gadā kopā ar ģimeni pārcēlās uz dzīvi ASV.
Miris 1965. gadā Grandrapidos Mičiganas štatā.
Šķirne

Jēdziens "šķirne" tiek lietots, lai apzīmētu cilvēku selekcionētu grupu, kas var būt gan mājdzīvnieki, gan kultūraugi.
Mājdzīvnieku šķirnei ir līdzīgs izskats, fiziskās īpašības un raksturs, šīs kopīgās īpašības izceļ grupu starp pārējiem tās pašas sugas vai pasugas dzīvniekiem. Ja vienas un tās pašas šķirnes dzīvniekus savstarpēji krusto, to pēcnācēji manto noteiktas un zināmas īpašības, to fiziskais izskats un raksturs ir noteikts un paredzams. Ja savstarpēji sakrusto dažādu šķirņu dzīvniekus, tad tādus dzīvniekus sauc par jaukteņiem, un to izskats un raksturs var iedzimt vai nu vienā, vai otrā šķirnē, vai iemantot kādas jauktas īpašības, tas iepriekš nav paredzams.
Jauktu šķirņu augus mēdz saukt par hibrīdiem. Par hibrīdiem sauc arī jauktus dzīvniekus, gadījumos, ja tiek sajauktas dažādas sugas, piemēram, zirgs ar ēzeli.
Cilvēki, kas veido kādu šķirni, izstrādā īpašību kopumu, ko vēlas izveidot, nostiprināt vai attīstīt. No kopējās grupas vaislai selekcionē individuālus dzīvniekus, kuriem piemīt izvēlētās īpašības. Katrai šķirnei ir apraksts un noteikti standarti, pēc kuriem tiek atlasīti atbilstošie vaislas dzīvnieki. Jo šķirne ir vecāka un "tīrāka", jo raksturīgās īpašības ir izteiktākas un vienotākas visai grupai, tās ir ģenētiski noteiktas.
Šķirnes parasti variē starp dažādām valstīm un tautām. Šķirnes, kas raksturīgas tikai kādam konkrētam reģionam, sauc par vietējām šķirnēm.
Narovļa

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 18. gadsimtā. Pēc Vladimirs Toporova domām, pilsētas nosaukumam ir baltu izcelsme. Pievienota Krievijas impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1919. gada — KPFSR sastāvā, bet no 1924. gada Baltkrievijas PSR. No 1938. gada — pilsētciemats. No 1941. gada 27. augusta līdz 1943. gada 30. novembrim atradās vācu okupācijā. 1971. gadā Narovļa ieguva pilsētas tiesības. Černobiļas katastrofas laikā pilsēta nokļuva radiācijas zonā. Pilsēta tika deaktivizēta, bet iedzīvotājus, kuri to vēlējās, evakuēja uz citām vietām.
Arvīds Žilinskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1905. gada 31. martā Saukas pagasta "Lejas Ārendzānos" Sēlijā zemnieka Jāņa Žilinska un viņa sievas Ievas ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā Arvīda Žilinska ģimene devās bēgļu gaitās uz Harkovu, kur viņš mācījās mūzikas skolā un ģimnāzijā. Pēc atgriešanās Latvijā studēja Latvijas konservatorijā (mūsdienās – Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija) pie Bonifācijas Roges (1920–1927) un Jāzepa Vītola (1928–1933). Līdztekus Žilinskis strādāja par klavierspēles pedagogu Rīgas Tautas konservatorijā (1927–1937), no 1937. gada Latvijas konservatorijā.
Pirmais Žilinska autorkoncerts notika 1927. gadā.
Pēc Otrā pasaules kara Arvīds Žilinskis vadīja Latvijas Valsts konservatorijas obligāto klavieru katedru (no 1952). Kļuva pazīstams kā daudzu bērnu dziesmu un klavierskaņdarbu autors.
Miris Rīgā 1993. gada 31. oktobrī, apglabāts Meža kapos.

Piemiņa

Arvīda Žilinska Jēkabpils mūzikas skola organizē Arvīda Žilinska starptautiskos jauno pianistu konkursus.
2016.—2017. gada Pasaules kauss biatlonā — 4. posms

2016.—2017. gada Pasaules kausa biatlonā 4. posms notika Oberhofā, Vācijā, laika posmā no 2017. gada 5. janvāra līdz 8. janvārim.
Vinss Kārters

Karjera

Basketbolu sāka spēlēt vidusskolā, pārstāvot Meinlendas vidusskolas basketbola komandu. Pēc vidusskolas viņš sāka spēlēt NCAA turnīrā, kur pārstāvēja Ziemeļkarolīnas universitātes basketbola komandu. 1998. gada NBA draftā viņu izraudzījās Goldensteitas "Warriors" ar kopējo 5. kārtas numuru 1. kārtā, taču tika aizmainīts uz Toronto "Raptors" vienību. Savā pirmajā sezonā viņš ieguva sezonas labākā debitanta balvu. Nākamajā sezonā pirmoreiz piedalījās NBA Visu zvaigžņu spēlē, tāpat viņš 2000. gadā uzvarēja slum-dunk konkursā. 2003. gada Visu zvaigžņu spēlē viņš, izrādot godu, atdeva savu vietu starta pieciniekā Maiklam Džordanam, kuram tā bija pēdējā Visu zvaigžņu spēle.
2004. gada 17. decembrī V. Kārters pārgāja uz Ņūdžersijas "Nets", kuras sastāva aizvadīja 5 sezonas līdz 2009. gadam. 2007. gada 7. aprīlī V. Kārters un Džeisons Kids uzvarētā spēlē pret Vašingtonas "Wizards" guva triple-double. Tas bija pirmais gadījums līgas vēsturē kopš Skotija Pipena un Maikla Džordana veikuma 1989. gadā spēlē pret Losandželosas "Clippers", kad divi komandas biedri vienā spēlē gūst triple-double. "Nets" spēlē uzvarēja ar 120—114. 2008.—2009. gada NBA sezonā V. Kārters kļuva par komandas kapteini, nomainot Dž. Kidu, kas bija vienības kapteinis 6 gadus.
2009. gada 25. jūnijā viņš tika aizmainīts uz Orlando "Magic". 2009.—2010. gada sezonā V. Kārters palīdzēja "Magic" kvalificēties 2010. gada NBA izslēgšanas spēlēm. Komanda aizkļuva līdz konferences finālam, kur zaudēja Bostonas "Celtics". 2010. gada 18. decembrī viņš tika aizmainīts uz Fīniksas "Suns", savukārt pēc gada — uz Dalasas "Mavericks".
Kristaps Eliass

Biogrāfija

Kristaps Eliass piedzima 1886. gada 30. martā Platones pagasta "Zīlēnos" lauksaimnieka ģimenē. Viņš ir mākslinieka Ģederta Eliasa un mākslas zinātnieces Maijas Cielēnas brālis, gleznotājas Maijas Eliases tēvs. Būdams ģimnāzists, iesaistījies sociāldemokrātu kustībā. Piedalījies 1905. gada revolūcijā. Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) 2. kongresā, kas norisinājās 1906. gadā Majoros, viņš tika ievēlēts partijas Centrālajā komitejā, kurā darbojās līdz savam arestam gada beigās.
1907. gadā notiesāts, piespriesta mūža izsūtīšana uz Sibīriju. Pēc Irkutskā pavadīta gada izbēdzis un aizceļojis uz Briseli. No 1909. līdz 1914. gadam piedalījies Briselē iespiestā laikraksta "Cīņa" redakcijā. Parakstījies ar pseidonīmu "Čipus". Legālajā laikrakstā "Domas" parakstījies ar pseidonīmu "Socius". Bijis LSDSP Ārzemju komitejas loceklis, kā arī LSDSP pārstāvis apvienotās Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas Centrālās komitejas Ārzemju birojā. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā atgriezies Rīgā. Darbojies Iskolatā un Rīgas Strādnieku deputātu padomes izpildkomitejā.
No tā dibināšanas 1918. gada novembrī līdz Ulmaņa apvērsumam 1934. gada maijā bija laikraksta "Sociāldemokrāts" redaktors. Bijis pagaidu parlamenta — Tautas padomes — loceklis, kā arī Latvijas Satversmes sapulces, 1., 2., 3. un 4. Saeimas deputāts no Zemgales vēlēšanu apgabala. Pēc Ulmaņa apvērsuma vairākus mēnešus pavadījis Liepājas koncentrācijas nometnē.
Pēc tam politikā vairs nav darbojies. Vairākus gadus pēc Latvijas okupācijas, 1948. gadā, apcietināts un uz septiņiem gadiem izsūtīts uz darba nometni Sibīrijā. Pēdējos dzīves gadus pavadījis dzimtajā Platones pagastā un Rīgā. Miris 1963. gada 4. janvārī. Izvadīts no Rīgas Meža kapiem, apbedīts Platonē 9. janvārī.
Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedra

Vēsture

Sistēmu teorijas un projektēšanas katedra tika nodibināta 1994. gada 28. martā, kad RTU Senāts nolēma apvienot darbiniekus, kas nodarbojās ar sistēmu pētījumiem un projektēšanu. Katedras mērķis bija sagatavot sistēmanalītikas speciālistus, kā arī dot zināšanas par datu bāzu informācijas sistēmu un mākslīgā intelekta sistēmu veidošanu. No 1997. līdz 2003. gadam katedras nosaukums bija Sistēmu teorijas profesora grupa. Sākotnējo nosaukumu ar RTU Senāta lēmumu katedra atguva 2003. gadā, bet 2014. gadā tai tika piešķirts pašreizējais nosaukums – Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedra, – un  apstiprināts tās jaunais nolikums.

Studiju programmas

MISIK piedalās RTU Datorzinātnes un informācijas tehnoloģijas fakultātes (DITF) Lietišķo datorsistēmu institūta (LDI) studiju programmu īstenošanā koledžas, bakalaura un maģistra līmenī. MISIK personāls ir atbildīgs par savas sfēras studiju priekšmetiem visās DITF bakalaura programmās un piecās DITF maģistrantūras programmās, kā arī dažās citu fakultāšu maģistrantūras programmās. MISIK personāla vidū ir četri studiju programmu direktori, kuri rūpējas par studiju programmām “Datorsistēmas”, “Intelektuālās robotizētās sistēmas”,”Biznesa informātika” un “Finanšu pārvaldības informācijas sistēmas”.

Doktorantu studiju programmas

Doktorantu studijās MISIK piedalās programmā “Datorsistēmas”, kur mērķis ir sagatavot speciālistus patstāvīgam zinātniskam un pedagoģiskam darbam universitātē informātikas un datortehnoloģiju nozares sistēmu analīzes, modelēšanas un projektēšanas apakšnozarē, kā arī nodrošināt zināšanas un prasmes tehniski sarežģītu projektu realizēšanai gan kā projektu vadītājiem, gan kā dalībniekiem.

Personāls

Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedras vadītājs ir Jānis Grundspeņkis – latviešu datorzinātnieks, Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis un vairāk nekā 140 zinātnisko rakstu autors. 2012. gadā J. Grundspeņkis saņēma Latvijas Zinātņu akadēmijas Eižena Āriņa balvu.
Katedrā strādā vairāk nekā 40 akadēmiskie darbinieki: profesori, asociētie profesori, docenti, lektori, vadošie pētnieki, pētnieki un zinātniskie asistenti. MISIK veic zinātnisko darbu arī vairāki doktoranti.

Pētījuma virzieni

Mākslīgā intelekta un sistēmu inženierijas katedra ir sadalīta trīs pētījuma virzienos – mākslīgais intelekts un sistēmu teorija, sistēmu analīze un biznesa informātika un datu bāzes tehnoloģijas.
Mākslīgais intelekts un sistēmu teorija iedalās vairākas apakš kategorijās, kas sevī ietver - robotus un autonomas sistēmas, intelektuālus aģentus, sarežģītas sistēmas un struktūrmodelēšanu, mašīnmācību, ekspertu sistēmas un semantisko tīmekli, sociālos tīklus, ontoloģijas un jēdzienu kartes. 
Informācijas sistēmu projektēšana, kura mērķis ir informācijas sistēmu inženierija iedalās vairākās apakš kategorijās - augsta līmeņa analītika un drošības analītika, biznesa un sistēmu analīze, informācijas sistēmu izmaiņu vadībā, laika aspektu modelēšanu, nestrukturētas informācijas apstrāde un integrācija un monitorings.
Datu bāzu tehnoloģijās tiek pētītas jaunākās tehnoloģijas un jaunākie pielietošanas rīki.
Beludžistānas melnais lācis

Izskats un ieradumi

Kā visiem Āzijas melnajiem lāčiem arī Beludžistānas melnajam lācim ir melns vai ļoti bieži sarkanbrūns kažoks ar gaiši dzeltenu "V" veida zīmi uz krūtīm. Tā ķermeņa izmērs ir apmēram 140—190 cm, svars 90—180 kg. Tā kažoks ir ar īsāku spalvu nekā parasti Āzijas melnajiem lāčiem. 
Beludžistānas melnais lācis ēd visu, ko var atrast: dažādus zaļos augus, augļus, ogas, sēklas, medu un kukaiņus, kā arī putnus, grauzējus un ķirzakas. 
Dzimumbriedumu tas sasniedz 3—4 gadu vecumā, grūsnības periods ilgst 7—8 mēnešus, zinātnieki uzskata, ka siltākos reģionos grūsnība ir īsāka kā vēsākos. Pakistānā riesta laiks parasti ir oktobrī. Februārī piedzimst 1—3 mazuļi. Mazuļi ir akli un nevarīgi. Māte tos zīda ar pienu apmēram 6 mēnešus, bet kopā ar māti tie kopumā paliek 2—3 gadus. Savvaļā var sastapt ģimeni ar dažāda vecuma lācēniem. To dzīves garums ir 25—30 gadi.
Benedikts Dolls

Karjera

Pasaules jauniešu un junioru čempionātos četras reizes uzvarējis stafetē, bet 2011. gada Pasaules čemionātā junioriem Nove Mesto izcīnījis sudraba medaļu 15 km individuālajā distancē. Pasaules kausā debitējis 2012. gada martā Hantimansijskā ar 32. vietu sprinta sacensībās. Pirmo reizi vietu uz goda pjedestāla PK posmos izcīnija 2015. gada martā, iegūstot 3. vietu sprintā.
Ar panākumiem startējis pasaules čempionātos. 2016. gadā Holmenkollenē Vācijas komandas sastāvā kopā ar Ēriku Leseru, Arndu Peiferu un Simonu Šempu ieguvis sudraba medaļu stafetē. 2017. gadā Hohfilcenē kļuva par pasaules čempionu sprintā.
Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2018. gadā Phjončhanā izcīnīja divas bronzas medaļas — 12,5 km iedzīšanas distancē un stafetē.
Andris Caune

Biogrāfija

Dzimis mākslinieka Voldemāra Caunes ģimenē.
1961. gadā absolvējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Hidrotehnikas fakultāti, 1969. gadā — Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultāti.
Laikā no 1959. līdz 1969. gadam Caune strādāja Latvijas PSR Kultūras ministrijas Zinātniskās restaurācijas projektēšanas birojā. Pēc tam kļuvis par Latvijas Zinātņu akadēmijas Vēstures institūta Arheoloģijas nodaļas darbinieku. 1970. gadā Rīgā sācis vadīt arheoloģiskos izrakumus. Sevišķi aktīvi un vispusīgi veicis pētījumus Vecrīgā. 1993. gadā sācis strādāt Latvijas Universitātes Latvijas vēstures institūtā, sešus gadus no 1996. līdz 2002. gadam arī vadījis šo institūtu. 1998. gadā ticis ievēlēts par Latvijas Valsts prezidenta izveidotās vēstures komisijas vadītāju. Viņa vadītā komisija ir izdevusi vairāk nekā 20 rakstu sējumus par 20. gadsimta Latvijas vēsturi. Publicējis vairāk nekā 700 publikācijas.
1997. gadā Caune ticis apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2001. gadā saņēmis Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu. 2007. gadā apbalvots ar II šķiras Atzinības krustu.
Rīgas Teikas vidusskola

Vēsture

Skola dibināta kā Rīgas 36. vidusskola 1953. gada 1. septembrī. No 1964. līdz 1968. gadam tā saucās par Rīgas 16. astoņgadīgo skolu. 1998. gadā to pārdēvēja par Rīgas Teikas vidusskolu.
Deviņdesmito gadu otrajā pusē auga pieprasījums pēc skolas paplašināšanas, jo skola bija pieprasīta, uz vairākām klasēm veidojās konkurss. Skola regulāri uzņēma trīs pirmās klases. Un skolas telpas bija celtas kara hospitāļa vajadzībām, kas pēc tam piemērotas skolai. Sen bija vajadzība pēc normālas sporta zāles, un ar to arī viss sākās. Rīgas domes atbildīgās personas saprata, ka Teikas vidusskolai ir vajadzīgas arī citas telpas. Tā tapa projekts sākumsskolas korpusam, dažādām administrācijas telpām, mācību kabinetiem, pulciņiem. 1999. gadā tika izveidoti projekta pirmsākumi, Andra Ārgaļa vadītā Rīgas dome pieņēma lēmumu un Gundara Bojāra vadītā dome to īstenoja — piešķīra budžeta līdzekļus jaunā korpusa celšanai. Tādējādi no 2001. gada 27. novembra Teikas vidusskola atradās tādā kā būvlaukumā, taču jau 2002. gadā Teikas vidusskola ieguva modernu sporta halli, trenažieru un aerobikas zāli, kā arī divus jaunus mācību korpusus. 2008. gada nogalē skolai tika piebūvēta mūsdienīga aktu zāle.

Skolēnu parlaments

2019./2020.gada skolēnu parlamentu vada Rūdolfs Mušperts. Skolēnu parlamentā, skolēni iesaistās skolas aktivitātēs un pasākumu veidošānā.