Latvijas Ceļš

Darbība

“Latvijas ceļš” sākotnēji izveidojās kā priekšvēlēšanu savienība “Latvijas ceļš” V Saeimas vēlēšanām, kad 1993. gada 13.februārī slepenā konsultatīvā apspriedē viesnīcā “Jūrmala” tika panākta vienošanās par priekšvēlēšanu bloka — savienības “Latvijas ceļš” izveidošanu. Savienība no sākuma apvienoja 154 biedrus, no kuriem trešā daļa bija AP frakcijas “Satversme” deputāti, daudzi bija trimdas latvieši, kuri galvenokārt pārstāvēja Pasaules brīvo latviešu apvienību (PBLA). 
Saeimas vēlēšanās 1993. gada 5.-6. jūnijā savienība “Latvijas ceļš” pārliecinoši uzvarēja — un ieguva 36 vietas no 100 deputātu vietām Saeimā (ieguva 32,4% balsu un kļuva par koalīcijas valdības vadošo partiju). Tas ļāva izveidot lielāko un ietekmīgāko frakciju Saeimā. Anatolijs Gorbunovs tika ievēlēts par V Saeimas priekšsēdētāju. Tika izveidota Saeimas LC frakcija. Sākotnēji par frakcijas priekšsēdētāju ievēlēja Andreju Panteļējevu, pēc viņa ievēlēšanas par partijas priekšsēdētāju no 1997. gada novembra par frakcijas priekšsēdētāju kļuva Kristiāna Lībane.
6. Saeimas vēlēšanās 1995. gadā partija ieguva 14,6% balsu (17 deputātu vietas). 1995. gada jūlijā LZS izstājās no valdības un pēc tam LC kopā ar Tautsaimnieku politisko apvienību izveidoja jaunu valdību, kuru Saeima apstiprināja 15.septembrī un tā Māra Gaiļa vadībā strādāja līdz pat V Saeimas darbības beigām.
LC veiksmīgas bija 1997.gada pašvaldību vēlēšanas. Andris Bērziņš kļuva par Rīgas mēru, LC biedri kļuva par pašvaldību vadītājiem vairākās Latvijas pilsētās un rajonos.
7. Saeimas vēlēšanās 1998. gadā — 18,0% (21 deputātu vieta). Taču neskatoties uz to, "Latvijas Ceļš" saglabāja varu un bija visu koalīcijas valdību dalībniece no 1993. līdz 2002. gadam. Četri "Latvijas Ceļa" biedri ir bijuši arī Ministru prezidenti: Valdis Birkavs (1993—1994), Māris Gailis (1994—1995), Vilis Krištopans (1998—1999) un Andris Bērziņš (2000—2002).
2001.gada pašvaldību vēlēšanās LC startēja ar partijas un koalīcijas sarakstu 36 Latvijas pilsētās, kopā iegūdama 98 deputātu vietas 10 pilsētās. Pirms pašvaldību [123.lpp.] vēlēšanām LC slēdza sadarbības līgumus ar vairākām reģionālajām partijām (piemēram, ar A.Lemberga partiju “Latvijai un Ventspilij”, A.Vidavska Daugavpils pilsētas partiju; agrāk analoģisks līgums noslēgts ar Daugavpilī dislocēto “Mēs savam novadam”).
8. Saeimas vēlēšanās 2002. gadā "Latvijas Ceļš" cieta sakāvi, iegūstot 4,9% vēlētāju balsu, kas bija par maz, lai pārvarētu 5% barjeru un iekļūtu Saeimā. Pēc šīs sakāves vairāki politiķi atstāja LC rindas un pārgāja uz citām partijām. Neiekļūšanu Saeimā daudzi "Latvijas Ceļa" biedri un politikas vērotāji saistīja ar Skrejlapu skandālu. Dažas nedēļas pirms vēlēšanām, Rīgā un Rīgas rajonā, daudzu iedzīvotāju pastkastītēs nonāca skrejlapas, kuras bija izgatavotas Tautas partijas korporatīvajā stilā, bet saturēja Tautas partiju nomelnojošo informāciju. Uzreiz pēc tam presē un televīzijā izskanēja informācija, ka šo veidlapu pasūtītāji it kā esot bijuši cilvēki no "Latvijas Ceļa" biedru rindām. Šī informācija tika kategoriska noliegta, bet acīmredzami, ka šis incidents atstāja negatīvu iespaidu uz "Latvijas Ceļa" vēlēšanu rezultātiem.
Zināmus panākumus partija guva 2004. gada Eiropas parlamenta vēlēšanās, kur tā ieguva 6,5% balsu un vienu deputāta vietu, ko ieņem Georgs Andrejevs. 2005. g. Rīgas domē LC neiekļuva.
2005.—2006. g. LC tuvinājās LPP, un izveidoja kopīgu sarakstu Saeimas vēlēšanām ar to un vairākām reģionālām partijām. Saraksts ieguva 10 vietas Saeimā, no kuriem 2007. g. aprīlī 3 bija LC pārstāvjiem. 2007. g. augustā LPP un LC saplūda, veidojot LPP/LC.

Biedri

Dibināšanas dienā “Latvijas ceļā” bija 154 biedri, 1999. gadā partija apvienoja 890 biedru, bet 2001. gadā LC biedru skaits bija sasniedzis 1380. Pretendentam, stājoties partijā, prasīja trīs partiju biedru galvojumus un sešu mēnešu pārbaudes laiku (pēdējos Statūtu grozījumos pārbaudes laiks samazinājās līdz diviem mēnešiem, paredzēti arī atbalstītāji — personas, kas oficiāli apliecinājuši savu atbalstu LC politikai, taču nevēlās kļūt par partijas biedriem). 
1994. gadā LC bija tikai viena nodaļa Rīgā un pāris nelielu grupu Vidzemē un Latgalē, bet jau 2001. gada nogalē LC darbojās jau 17 grupas un 15 nodaļas, aptverot gandrīz visus Latvijas reģionus. Lielākās nodaļas darbojās Rīgā (148 biedri), Daugavpilī (105 biedri), Kandavā (113 biedri).