google/wiki40b huggingface dataset:
Pelēkā savvaļas vista

Izskats un īpašības

Kā visiem fazānu dzimtas putniem arī pelēkajai savvaļas vistai ir ļoti viegli atpazīt tēviņu un mātīti. Gailis ir lielāks, spēcīgāks un muskuļotāks kā vista. Tā ķermeņa garums ir apmēram 75 cm. Gaiļa kakls un pleci ir segta ar garām, melnām spalvām, kuru gali punktēti ar it kā vaskainiem, smilšu krāsas lāsumiem. Uz pleciem lāsumi kļūst zeltaini oranžīgi. Arī muguras garo, pelēko spalvu gali ir punktēti ar rūsganiem vaskainiem lāsumiem. Ķermeņa apspalvojums ir pelēks, kas arī smalki punktots ar baltiem lāsumiem. Kājas ir sārtas, bet sekste un bārda sarkana. Salīdzinot ar sarkanās savvaļas vistas gaili, sekste un bārda ir mazāk attīstītas. Gaiļa kājām ir pieši, bet vistām to nav. Astes centrālās spalvas ir garas un izliektas. To krāsa, kā arī spārni ir violeti melni ar metālisku spīdumu. Pēc riesta gailis maina košo kakla apspalvojumu, tas kļūst vienmērīgi tumši pelēks.
Mātīte jeb vista ir augumā mazāka, un tās apspalvojums ir mazāk košs. Ķermeņa garums ir 38 cm. Tās krūtis tāpat kā gailim ir pelēkbrūna ar baltiem lāsumiņiem, bet pavēdere kļūst gaiša, gandrīz balta. Mugura, spārni, aste un galva brūna. Sekste ir ļoti necila, gaišā, sartā krāsā. Kājas dzeltenas.

Uzvedība un barība

Pelēkās savvaļas vistas apdzīvo biezos pamežus un krūmājus. Tāpat kā mājas gaiļi arī pelēkie savvaļas gaiļi rītos un vakaros skaļi dzied visiem pazīstamo gaiļa dziesmu - "ki-ke-ri-gū". Bet atšķirībā no sarkanā savvaļas gaiļa tas spārnus pirms dziedāšanas nesasit. Pelākās savvaļas vistas veido nelielus ģimenes barus. Lielākā daļa veido monogāmus pārus. Pētījumos Indijas dienvidos vidējā gaiļu un vistu attiecība barā bija 1:1,2. Lai arī pa dienu bars pamatā barojas uz zemes, tas salaižas kokos, lai izbēgtu no ienaidnieka, kā arī naktī tas guļ koku zaros.
Pelēkā savvaļas vistas barojas ar dažādiem graudiem un sēklām, bambusa sēklas ieskaitot, tās ēd arī ogas, augļus, kukaiņus un dažādus bezmugurkaulniekus. Iecienīti kukaiņi ir termīti.

Ligzdošana

Pelēkās savvaļas vistas ligzdo no februāra līdz maijam. Dējumā ir 4 - 6 olas. Tās ir gaišā krēmkrāsā. Inkubācijas periods ilgst 21 dienu. Gada laikā pārim var būt vairāki dējumi. Vista par cāļiem rūpējas pirmās 9 nedēļas. Pēc tam tie tiek uzticēti rūpīgajam tēvam, bet vista sāk dēt nākamo dējumu.
Džons Viljams Šultens

Biogrāfija

Pēc profesijas bijis vīnu tirgotājs, kurš bieži ceļojis no ASV uz Eiropu un atpakaļ. Sava aktīvā dzīves stila dēļ laikā no 1840. gadu sākuma līdz 1850. gadu beigām nospēlējis vairākus mačus ar gandrīz visiem tā laika vadošajiem šahistiem — Ādolfu Andersenu, Aleksandru Dešapelu, Danielu Harvicu, Bernhardu Horvicu, Lionelu Kizericki, Polu Morfiju, Gustavu Neimani, Žilu Arnu de Rivjēru, Ežēnu Ruso, Pjēru Sentamānu, Čārlzu Henriju Stenliju, Tassilo fon der Lazu un Johanness Cukertorts, kuros pārsvarā cietis zaudējumus. Pazīstamākā Šultena partija ir 1857. gadā Ņujorkā uzvarētā pret Polu Morfiju, kurā pēdējais labākā pozīcijā nepamanījis vienkāršu mata draudu un cietis sakāvi jau 18. gājienā.
Šultena vārdā ir nosaukts šaha atklātņu variants Evansa gambītā: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lc4 Lc5 4. b4 Lxb4 5. c3 La5 6. d4 exd4 7. O-O b5.
Ērgļu iela (Rīga)

Objekti

Ērgļu ielā 7 atrodas A/S Latvijas Valsts radio un televīzijas centrs.
Vanagu iezis

Vanagu iezis (arī Roču iezis, Egļu krauja) ir aptuveni 250 m plats divpakāpju smilšakmens iezis Amatas labajā krastā, Amatas novadā. Tieši pie upes ir 1—15 metrus augsts smilšakmens atsegums, bet Vanagu iezi veido divi klinšu stāvi, no kuriem apakšējais ir 250 m garš, bet augšējais īsāks. Abi ir aptuveni 15 m augsti. Iezī ir vairāki nobrukumi. Iezī divas sāniskās erozijas alas — Bruņuzivju ala un P ala. Kopējais kraujas augstums ir 36 m. Sākas lejpus mājām "Amatiņas", bet beidzas 700 m augšpus Veclauču tiltam. Šis ir valsts aizsargājams ģeomorfoloģiskais un ģeoloģiskais dabas piemineklis. Iezī ir atrodamas ir aleirolītu un lodīšsmilšakmeņu starpkārtas, kā arī atrastas bruņuzivju fosilijas. Pār iezi plūst vairāki avoti, kas ziemas laikā veido vairākus leduskritumus. Ieža nosaukuma rašanās nav zināma, bet vietējie ļaudis iezi dēvē par Egļu krauju apkārtējā, biezā egļu meža dēļ un par Roču iezi tuvējā Roču rezervāta un Ročupītes dēļ.
Hadroni

Paveidi

Atkarībā no to kvarku sastāva hadroni iedalās divās pamatgrupās:

Mezoni

Mezoni ir hadronu paveids, kas sastāv no viena kvarka un viena antikvarka (pieder pie bozoniem un to barionu skaitlis ir 0).
Nozīmīgākie mezoni ir pioni (π mezoni) un kaoni (K mezoni). Ir pazīstami arī citi, daudz smagāki un nestabilāki mezoni. Jāņem vērā, ka mioni (agrāk saukti par μ mezoniem) nav hadroni, bet pieder pie leptoniem.

Barioni

Barioni ir hadronu paveids, kas sastāv no trim dažādu "krāsu" kvarkiem, kas veido "bezkrāsainu" kombināciju (pieder pie fermioniem un to barionu skaitlis ir 1).
Tieši no barioniem — protoniem un neitroniem, kas veido atomu kodolus, kur koncentrēta to masa — galvenokārt sastāv ikdienā novērojamā mums apkārt esošā viela (tādēļ to dēvē arī par barionu matēriju).
Pie barioniem pieder arī daudzveidīgi hiperoni — nestabilas, smagas daļiņas, kuru sastāvā ietilpst dīvainie kvarki un ko var iegūt daļiņu paātrinātājos. Eksistē arī citi ļoti nestabili barioni, kas satur šarmanto kvarku vai pamata kvarku.
Wish

Kaverversijas

Dziesmas kaverversijas ir izpildījušas tādas grupas kā The Dillinger Escape Plan, Beatsteaks, Behemoth, Linkin Park, Dreadnaut, STEMM.
Žoržs Bizē

Biogrāfija

Žoržs Bizē piedzima Parīzē. Viņa tēvs bija dziedātājs un komponists amatieris. Vecāki viņu nosauca par Aleksandru Cēzaru Leopoldu Bizē (franču: Alexandre César Léopold Bizet), bet kristībās viņš ieguva vārdu Žoržs, ar kuru vēlāk kļuva pazīstams.
Viņš bija apdāvināts bērns, jo jau agri pazina notis un divas nedēļas pirms 10 gadu jubilejas iestājās Parīzes konservatorijā (1848). 1857. gadā viņš to pabeidza. Par diplomdarbu kantāti “Kloviss un Klotilde” konservatorija piešķīra Bizē lielo Romas prēmiju, kas ļāva apceļot Itāliju.
Neilgi pēc atgriešanās, 1861. gadā, nomira viņa māte. 1863. gadā viņš uzrakstīja operu “Pērļu zvejnieki”. Pēc diviem gadiem sekoja opera “Ivans Bargais”, bet vēl pēc viena gada opera “Pertas skaistule”. 1871. gadā top viņa opera “Džamilē”. 1875. gadā tapa viņa slavenākais darbs - opera “Karmena”.
Savas dzīves laikā viņš sarakstīja vienu simfoniju (kā mājasdarbu konservatorijā), bet otru tā arī nepabeidza. Sarakstījis arī opereti “Doktors Mirakls” (1857), mūziku Alfonsa Dodē drāmai “Arliete” (1872), garīgās mūzikas darbus, skaņdarbus klavierēm, dziesmas un citus sacerējumus. Bijis arī atzīts pianists.
Žoržs Bizē nomira trīsdesmit sešu gadu vecumā no sirdstriekas Parīzes piepilsētā Buživālā.
Līkšņibītis

Izskats

Līkšņibītis sasniedz 20 cm garumu, tādējādi ir aptuveni strazda izmērā, spārnu izplētums ir gandrīz 35 cm. Tas sver no 40 līdz 60 gramiem un var nodzīvot līdz pat 17 gadiem. Līkšņibītim ir izteikti izliekts garš knābis. Tomēr tā nav viennozīmīga atpazīšanas iezīme. Līkšņibīti ziemas tērpā var sajaukt ar parasto šņibīti. Ligzdošanas laikā apspalvojums mainās uz tumši pelēku augšdaļu un ķieģeļu sarkanu apakšdaļu, kamēr ziemā putns ir pelēcīgs, kāju krāsa jebkurā sezonā ir melna. Gan mātītes, gan tēviņi apspalvojuma ziņā ir vienādi. Arī pēc balss ir iespējams sajaukt līkšņibīti ar parasto šņibīti, taču parastajam šņibītim piemīt dziļāka un dobjāka balss.

Izplatība

Līkšņibītis pārsvarā ligzdo arktiskajā tundrā ziemeļu Sibīrijā. No Centrālās Sibīrijas liela daļa populācijas migrē caur Eiropu un Vidusjūru līdz Rietumāfrikas ziemošanas vietām.

Uzvedība

Līkšņibīši ir sabiedriski putni, tie uzturas mazos bariņos ar saviem sugasbrāļiem un citu sugu bridējputniem, visbiežāk ar parasto šņibīti. Šņibīši pārsvarā pārtiek no kukaiņiem un to kāpuriem, kā arī no moluskiem un augiem. Tieši pie ligzdošanas vietām tie lielā mērā var pārtikt no divu grupu kukaiņiem — Tipulidae un Chironomidae.

Ligzdošana

Dzimumbriedumu līkšņibīši sasniedz savā trešajā dzīves gadā. Līkšņibīšu tēviņi cenšas nostiprināt ligzdošanas teritoriju un pēc tam cenšas pievilināt mātītes uzmanību. Viņi savas ligzdas veido uz zemes vai pie upju krastiem uz akmeņiem. Bieži šiem putniem pietiek ar mazu teritoriju, kurā meklēt pārtiku un uzturēties. Tēviņa iezīmētajā vietā mātīte izvēlas vietu, kur dēs olas. Ligzdošanas laikā no maija vidus līdz jūnija beigām mātītes izdēj līdz pat piecām olām. Pirmie mazuļi sāk lidot ne ātrāk kā jūlija vidū vai jūlija beigās.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 1998

Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 1998 notika 1999. gada 5. februārī.
Koncertā uzstājās Bet Bet, Gunārs Meijers, Mixeri, Igo, Gunārs Kalniņš & Dzeguzīte, Jauns Mēness, Prāta Vētra, Raimonds Pauls un Harijs Spanovskis, Inita Āboliņa, Jānis Sproģis, Kantoris 04, Labvēlīgais Tips, Auda, Muzikanti no Cēsīm, Pamatinstinkts, Tranzīts, Brīvdiena, Hameleoni, Alfēds & Rozalinde, Arnis Mednis, Megija Reilija un Ilga Reizniece, Uģis Prauliņš & Gints Sola.
Vija Artmane

Biogrāfija

Alīda Vija Artmane dzimusi 1929. gadā 21. augustā Tukuma apriņķa Kaivē, kur viņas tēva vecākiem — Ansim un Karlīnai Artmaņiem — piederēja jaunsaimniecība "Dekšņi". Artmaņu dēls Fricis Arnolds (1910—1929) apprecēja poļu izcelsmes laukstrādnieci Annu Regīnu Zaborsku (1903—1975), taču pavasarī lauku darbos viņam plīsa vēderplēve un viņš nomira vēl pirms meitas dzimšanas. Vijas bērnība daļēji aizritēja Sēmes pagasta "Dekšņās", kur dzīvoja tēva māsas ģimene. Sešu gadu vecumā māte meiteni aizsūtīja pie bezbērnu zemnieku ģimenes, kas dzīvoja starp Iecavu un Baldoni, tur arī Vija uzsāka skolas gaitas. 1930. gadu vidū pārcēlās uz dzīvi Rīgā pie mātes.
No 1937. līdz 1944. gadam viņa mācījās Rīgas 48. pamatskolā, no 1944. līdz 1947. gadam mācījās Rīgas 6. vidusskolā, no 1947. līdz 1948. gadam — Rīgas 3. vidusskolā. Līdztekus no 1946. līdz 1949. gadam mācījās Dailes teātra Otrajā studijā. 1949. gada 16. oktobrī kļuva par Dailes teātra aktrisi. 1950. gada viņu uzņēma Latvijas Teātra savienībā. 
Vija Artmane bija viena no izcilākajām 20. gadsimta latviešu teātra un kino aktrisēm. Kopumā viņa tēloja vismaz 85 lomas uz teātra skatuves un piecdesmit — kinofilmās. Uzsākot darbu teātrī, viņa ātri sev pievērsa Dailes teātra dibinātāja un galvenā režisora Eduarda Smiļģa uzmanību. Pirmie lielie panākumi atnāca ar Džuljetas lomu Šekspīra lugā "Romeo un Džuljeta", kur viņas partneris bija Eduards Pāvuls. 1953. gadā Artmane apprecējās ar Dailes teātra aktieri Artūru Dimiteru (1915—1986), viņiem piedzima divi bērni —  mūziķis Kaspars Dimiters (1957) un māksliniece Kristiāna Dimitere (1965). 1955. gadā viņu ievēlēja par Rīgas pilsētas Kirova rajona Tautas deputātu padomes deputāti.
Filmēties Artmane sāka 1956. gadā Rutas lomā Rolanda Kalniņa filmā "Pēc vētras", bet par savu īsto kinokarjeras sākumu pati uzskata Daces lomu Pāvela Armanda filmā "Kā gulbji balti padebeši iet" (1956). 1958. gadā viņa kļuva par Latvijas Kinematogrāfistu savienības biedri. Artmane filmējās ne tikai Rīgas kinostudijas filmās, bet ar lieliem panākumiem arī ārpus Latvijas. Viņa spēlēja galveno sieviešu lomu – Soņu Ļenfilm studijas filmā "Dzimtas asinis" (1964). 
1968. gadā Artmane kļuva par PSKP biedri, 1971. gadā bija LKP 21. kongresa un PSKP 24. kongresa delegāte, 1976. gadā — LKP 22. kongresa delegāte. 1980. gadā kļuva par Padomju Miera aizstāvēšanas komitejas priekšsēdētāja vietnieci. No 1980. līdz 1987. gadam Artmane bija Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāte. No 1983. līdz 1985. gadam bija Latvijas PSR Teātra biedrības valdes priekšsēdētāja.
Mirusi 2008. gada 11. oktobrī, apbedīta Pokrova kapos.
Bārddziņu iela

Vēsture

1885. gadā jau pastāvošai ielai ar pilsētas valdes lēmumu tiek dots nosaukums Balbieru iela (vācu: Barbierstraße, krievu: Цирюльный переулок). Mūsdienu nosaukumu iela ieguva 1923. gadā. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā iela saucās Barbierstraße. Kopš 20. gadsimta 70. gadiem šajā ielā atrodas Rīgas pilsētas dezinfekcijas stacija.
1A.lv

Vēsture

SIA Mobilukss dibināts 2002. gada 20. novembrī. 
2008. gada Lietuvā sāka darboties internetveikals 1a.lt.
2010. gada Igaunijā izveidots interneta veikals 1a.ee.
2018. gada 26. martā 1A kļūst par oficiālo Apple produktu pārdevēju Baltijā. 
2018. gada 22. jūnijā paziņots, ka 1A grupas interneta veikali tiks pārdoti Lietuvas mazumtirdzniecības grupai Kesko Senukai. Tad SIA Mobilukss īpašnieki bija Mareks Zuika (55 %), Genādijs Skrinniks (25 %) un Kaspars Polis (20 %). Augustā Lietuvas un Latvijas konkurences uzraudzības institūcijas deva atļauju apvienot uzņēmumus. Darījums pabeigts 2018. gada 12. oktobrī.
Ceļa postenis

Ceļa postenis ir dzelzceļa sadales punkts, kurā parasti nav ceļu izvērsuma, bet var būt aizsargstrupceļi, ceļa pāreja un ceļa atzarojumi (piemēram, uz pasažieru staciju, kravas staciju, uz pievedceļiem u.tml.) un ceļu krustojumi. Stacijā vienmēr ir vairāk iespēju nekā postenī bez ceļu izvērsuma. Ceļa postenis vilcienu kustības vadības ziņā strādā pēc stacijas noteikumiem. Postenī kustību vada ar ieejas/izejas, maršruta/izejas luksoforu signāliem, kurus var pārslēgt automātiskajā režīmā kādā no virzieniem darbam kā parastus garāmejas luksoforus. Ceļu postenī var būt pasažieru pietura.
Ceļa postenī vilcienu kustību vada dežurants no vietas vai attālināti no blakusesošas stacijas, kurai tas ir pierakstīts (parasti no tās puses, no kuras uz posteni ir taisna ieeja un izeja), bet ar dispečercentralizāciju aprīkotos iecirkņos - vilcienu dispečers.
Džonatans Tehau

Izlases karjera

2013. gada 17. jūnijā Džonatans Tehau guva pirmos vārtus Taiti izlases vēsturē FIFA Konfederāciju kausā, tos gūstot pēc stūra stitiena ar galvu, panākot rezultātu 1-3. Vēlāk viņš iesita bumbu arī savos vārtos, kļūstot par pirmo Konfederāciju kausa vēsturē, kas ir iesitis bumbu gan pretinieku, gan savos vārtos.
Joahims Baumanis

Dzīvesgājums

Dzimis 1712. gadā 9. janvārī Kretingas (Deutsch-Krottingen bei Memel) muižas īpašnieka ģimenē. Mācījās pie privātskolotājiem un Liepājas pilsētas skolā, studēja teoloģiju Halles universitātē.  Bija mācītājs Gramzdas (1733–1734), Jaunpils, Annasmuižas un Blīdiene draudzēs (1734–1741) un Liepājas latviešu draudzē (1741–1745).  Durbes vācu draudzes mācītāja adjunkts (1745–1747), arī Grobiņas diecēzes prāvests (1746–1747). 1746. gadā rediģēja un izdeva G. Manceļa "Jaunu latviešu sprediķu grāmatu" (Lettische Postille).
1747. gadā iecelts par Jelgavas vācu draudzes mācītāju un Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendentu.
1754. gadā atkārtoti izdeva luterāņu baznīcas "Jaunu un pilnīgu latviešu dziesmugrāmatu" un  "Jaunu un pilnīgu latviešu baznīcas agendu" (Lettische neuverbesserte und vollständige Kirchenagende). 1756. gadā organizēja G. F. Stendera "Svētu stāstu" izdevumu. 
Miris 1759. gada 1. janvārī Jelgavā. Viņa dēls Johans Heinrihs Baumanis kļuva par ievērojamu gleznotāju.
Oligopols

Oligopols (grieķu: oligos — ‘nedaudz’; pōlēs — ‘pārdevējs’) ir tirgus veids, kurā ir divi vai vairāki pārdevēji. Oligopola gadījumā uzņēmēji (ražotāji) vienojas par savas preces cenu. Konkurentu ieeja šādā tirgū ir ļoti grūta vai pat neiespējama. No uzņēmumiem Latvijā par oligopolajiem uzņēmumiem var minēt "Tele2" , "LMT" un "Bite", "Neste" , "Circle K" un "Lukoil".
Oligopols savukārt ir tāda tirgus struktūra, kurā dažas salīdzinoši lielas firmas ražo/pārdod visas vai lielāko daļu preču/pakalpojumu kādā konkrētā tirgū, jaunu firmu iekļūšanai šajā tirgū ir lieli šķēršļi. Daži oligopoli ražo viendabīgas preces, citi – neviendabīgas. Bieži vien atkarīgi cits no cita. Oligopolam ir raksturīgi nedaudzi pārdevēji, daudz pircēju, tiem ir iespēja iespaidot cenu līmeni, realizējamās produkcijas veids, mēģinājumi sargāt nozari no jaunpienācējiem, bet, ja tādi parādās, centieni tos pakļaut oligopolu ekonomiskajai uzvedībai, centieni izstumt sāncenšus no nozares, slēpta informācija. Ražošanā mēdz būt daudzveidīgas monopolu un oligopolu formas. Vienkāršākās oligopolu formas ir īslaicīgas vienošanās ar visdažādākajiem nosaukumiem: konvencijas, pūli, korneri, karteļi, ringi, sindikāts, trests un citas.
Cepamais pulveris

Cepamais pulveris ir ķīmisks mīklas irdinātājs, kas sastāv no skābu un sārmainu vielu, kā arī inertas vielas pulverveida maisījuma — parasti no vienādās daļās sajauktas dzeramās sodas, citronskābes un cietes vai miltiem. Bieži cepamajam pulverim pievienotas citas vielas, piemēram, difosfāti. Sodai un citronskābei savstarpēji reaģējot, mīklā rodas ogļskābās gāzes burbulīši. Inerto vielu pievieno, lai tā uzsūktu mitrumu un aktīvās vielas nesāktu reaģēt priekšlaicīgi. Cepamais pulveris, tāpat kā raugs, liek mīklai izcelties, taču darbojas ātrāk kā raugs, tāpēc to izmanto mīklās, kas nav pietiekami elastīgas, lai ilgstoši sevī noturētu gāzi, kā arī gadījumos, kad nav vēlama rauga radītā garša. Gadījumos, kad mīkla ir ļoti skāba, cepamajā pulverī esošās skābes var neizreaģēt, radot nepatīkamu piegaršu, tāpēc šādos gadījumos pievieno papildu daudzumu sodas. Cepamo pulveri var aizstāt, pievienojot dzeramajai sodai kādu skābi saturošu produktu, piemēram, kefīru, jogurtu, rūgušpienu, etiķi vai citronu sulu. Atšķirībā no cepamā pulvera, šādā maisījumā reakcija notiek ātrāk, tāpēc mīkla ātri jāizcep, turklāt, pievienojot par daudz sodas, arī šajā gadījumā var rasties nepatīkama piegarša. Tāpat daudzos gadījumos cepamo pulveri var aizstāt ar briežraga sāli.
Bostonas "Red Sox"

Bostonas "Red Sox" (angļu: Boston Red Sox) ir profesionāls beisbola klubs no Bostonas, Masačūsetsas štata, ASV. Klubs spēlē Augstākās Beisbola līgas (MLB) Amerikāņu līgas Austrumu divīzijā. Klubs tika dibināts 1901. gadā. Savas mājas spēles tas kopš 1912. gada aizvada Fenway parkā. Klubs kopumā ir izcīnījis 8 MLB Pasaules sēriju titulus, pēdējo no tiem — 2013. gadā.
Skultes pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Josturga, Laučurga, Laudurga, Mazupīte, Rūpes urga, Tora, Vēverurga.

Vēsture

1935. gadā Skultes pagasta platība bija 84 km², iedzīvotāju skaits - 2411. 1945. gadā pagastā izveidoja Skultes un Straumes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Skultes ciemam pievienoja Straumes ciemu. 1967. gadā Skultes ciema zvejnieku kolhozu "Zvejnieks" pievienoja Saulkrastu pilsētciematam. 1971. gadā Skultes ciemam pievienoja Stienes ciemu un Vidrižu ciema padomju saimniecības "Skulte" teritoriju, 1977. gadā - nelielas teritorijas no Liepupes un Limbažu ciemiem. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Limbažu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Mandegas (pagasta centrs), Skulte, Saulīte, Stiene, Skultesmuiža, Vārzas, Ziemeļblāzma.
Encyclopædia Britannica

Encyclopædia Britannica, latviski Britānijas (Britānikas) enciklopēdija, ir universāla enciklopēdija, kuru izdod uzņēmums Encyclopædia Britannica, Inc. Tā ir vecākā enciklopēdija pasaulē, kuru izdod vēl joprojām. Pirmo reizi tā izdota Edinburgā, Skotijā, laika periodā no 1768. līdz 1771. gadam. Šī enciklopēdija agri ieguva popularitāti, kā arī tā strauji palielinājās, piemēram, jau trešajā izdevumā, kurš nāca klajā 1801. gadā, tai bija jau 21 sējums.
Čuhujiva

Vēsture

Apdzīvotā vieta tagadējās Čuhujivas vietā pastāvēja jau 13. gadsimtā un piederēja Perejaslavļas un Čerņigovas kņazistēm. Nosaukums, domājams, cēlies vai nu no austrumu vīriešu ceļojumu tērpa «čuga», vai no tjurku «čugune» — pierobeža. 
1638. gadā senpilsētas vietā uzbūvēja nocietinājumu, pie kura vēlāk izauga apmetne. 1765. gadā Čuhujiva kļuva par Belgorodas guberņas apriņķa centru, bet 1780. gadā tai piešķīra pilsētas statusu. Tā attīstījās kā kazaku karaspēka apmetne, kurā bija karaskola. 
Pēc 1857. gada Čuhujiva zaudēja savu nozīmi un apriņķa pilsētas statusu. Sāka attīstīties rūpniecība un 1938. gadā Čuhujivai atkārtoti piešķīra pilsētas tiesības.
Jāns Anvelts

Dzīvesgājums

Dzimis 1884. gada 18. (6.) aprīlī Voiseku pagasta (igauņu: Võisiku vald, vācu: Woiseck) Orgu ciemā zemnieku ģimenē. Mācījās Tērbatas skolotāju seminārā, pēc tā beigšanas strādāja par skolotāju Toilā Austrumviru apriņķī (1905—1907) un piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos. Kā eksterns beidza tieslietu studijas Pēterburgas universitātē (1907—1912), līdztekus no 1907. gada darbojās igauņu sociāldemokrātiskajā partijā. No 1912. gada strādāja par advokāta palīgu Narvā un bija lielinieku avīzes Kiir ("Stars"), "Darba balss", "Tautas avīzes" u.c. kreiso laikrakstu redaktors. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā bija Narvas revolucionārās komitejas loceklis, Narvas padomes priekšsēdētājs. 1917. gada 5.–9. augustā 1. Igaunijas Padomju kongresā viņu ievēlēja par Autonomās Igaunijas guberņas strādnieku un kareivju deputātu padomju izpildkomitejas deputātu, bet 25.–27. oktobrī 2. Igaunijas Padomju kongresā par šīs izpildkomitejas priekšēdi. 1917. gada 9. novembrī (27. oktobrī pēc VS) viņa vadītā Igaunijas Padomju izpildkomiteja vardarbīgi pārņēma varu savās rokās. 1918. gada 5. janvārī (1917. gada 23. decembrī pēc VS) Igaunijas Padomju izpildkomiteja atbalstīja lēmumu par Narvas atdalīšanu no Pēterburgas guberņas Jamburgas apriņķa un Narvas apriņķa izveidi un pievienošanu Igaunijas guberņai. Pēc Vācijas karaspēka ienākšanas Tallinā 1918. gada 24. februārī bēga uz Petrogradu, kur vadīja Petrogradas nacionālo lietu komisariātu un Krievijas boļševiku partijas igauņu sekcijas Centrākomiteju.
Drīz pēc Novembra revolūcijas un Brestļitovskas miera līguma anulēšanas 1918. gada 15. novembrī piedalījās Igaunijas pagaidu revolucionārā komitejas izveidē Petrogradā. Kad 29. novembrī Sarkanā armija ieņēma Narvu, viņš kļuva par Igaunijas darba komūnas padomes priekšsēdi. Pēc Sarkanās armijas atkāpšanās no Narvas kopā ar citiem valdības locekļiem pārcēlās uz Lugu, kur pēc Padomju Krievijas pamiera sarunu piedāvājuma Igaunijai pēc tam, kad 1919. gada 5. jūnijā šī valdība tika izformēta, Anvelts bija Petrogradas revolucionārā tribunāla priekšsēdētājs.
1921. gada augustā Anvelts nelegāli atgriezās Igaunijā un izveidoja Igaunijas Komunistiskās partijas pagrīdes organizāciju, kas 1924. gada 1. decembrī mēģināja Tallinā veikt valsts apvērsumu. Pēc tā izgāšanās bēga uz Krieviju, kur bija Ļeņingradas N. Žukovska Gaisa kara akadēmijas komisārs (1926—1929), 1928. gadā PSRS un Kominternes vadība uzdeva Igaunijas KP sākt aktīvi gatavoties iespējamam karam ar Igauniju. Vēlāk darbojās Civilās aviācijas galvenās pārvaldes vadībā (1929—1935), no 1935. gada bija Kominternes Straptautiskās kontroles komisijas loceklis un atbildīgais sekretārs. Lielā terora laikā viņu 1937. gada decembrī arestēja. Miris cietumā spīdzināšanas rezultātā 1937. gada 11. decembrī Maskavā.
Zeltači

Apraksts

Zeltači ir vidēji lieli dunduri, 6—12 mm lieli, tiem ir raksturīgas zeltaini vai zaļi mirdzošas acis, to spārni ir raibi, ar tumšiem plankumiem, bet vēderiņš dzelteni plankumains. Mātītēm ir nažiem līdzīgi mutes orgāni, ar kuriem tās pārgriež ādu, lai piekļūtu pie asinīm.

Ekoloģija

Zeltači ir hidrobionti, kas sastopami mitrās vidēs: mitrās pļavās un mežos, un purvos. Mātītes sūc asinis, bet tēviņi barojas ar nektāru un ziedputekšņiem. Zeltāči visaktīvāk uzbrūk siltā un mitrā laikā, turklāt tie spēj pēc nosēšanās ļoti ātri uzsākt asiņu sūkšanu. Kodiens ir samērā sāpīgs, un iekošanas brīdī zeltači rētā ielaiž siekalas, kas var izraisīt alerģisku reakciju. Tā kā zeltači asinis sūc vairākas reizes, tie spēj pārnēsāt dažādas infekcijas slimības, piemēram, tularēmiju. Mātīte dēj spoži melnas olas, kas piestiprinātas nelielās kaudzītēs pie augiem ūdens tuvumā.
Kāpuri dzīvo piekrastes seklajos ūdeņos, dūņās, un barojas ar organiskajām vielām, citu kukaiņu kāpuriem, kūniņām, kā arī nelieliem kukaiņiem.