google/wiki40b huggingface dataset:
Ēvī Upeniece

Biogrāfija

Ēvī Upeniece dzimusi 1925. gada 22. augustā, Rīgā, strādnieka un skolotājas ģimenē. Vīrs Vladimirs Rapiķis, tēlnieks.
Mācījusies Rīgas Daiļamatniecības skolā (1944—1946), beigusi Latvijas Valsts Mākslas akadēmijas Tēlniecības nodaļu (1952). Ē. Upenieces diplomdarbs bija “Artūra Frinberga portrets” (vadītājs Teodors Zaļkalns).
Ēvī Upeniece strādājusi kombinātā “Māksla” (ar pārtraukumiem 1952—1980), vadījusi keramikas pulciņu Rīgas 45. vidusskolā (1964—1977). Mākslinieku savienības biedre no 1957. gada.

Daiļrade

Strādājusi galvenokārt stājtēlniecībā, portretu žanrā, un dekoratīvajā tēlniecībā. Daiļradei raksturīgs lirisms, intimitāte, kamernoskaņa. Slīpētas un pulētas virsmas kontrastē ar izteiksmīgām faktūrām. Izstādēs piedalās kopš 1953. gada. Darbi eksponēti Latvijā, bijušās PSRS teritorijā, Rumānijā, Čehoslovākijā, Somijā, Zviedrijā, Dānijā. Personālizstādes: Maskavā 1977, Rīgā 1976, 1981, kopā ar I. Zandbergu 1984, 1986, kopā ar M. Zītari 1994, 1995, 2015, Saldū, Ventspilī, Naukšēnos, Rūjienā, visas 1974, Koknesē, Vecbebros, Siguldā (visas 1983), Kuldīgā, Berzaunē (abas 1984), Ādažos 1987, Dānijā 1993, 1994, 1997, 1998, 1999.
Portretos attēlojusi galvenokārt sievietes — Astrīda Kairiša (1975), Maija Tabaka (1976), Ausma Kantāne, Vija Artmane (abas 1977), Olga Lisovska (1979), Elza Radziņa (1981).
Simts vientulības gadu

Sižets

Romāns sarakstīts maģiskā reālisma žanrā. Romāns ir ģimenes sāga. Tajā parādīta Buendiju ģimene septiņu paaudžu garumā. Ģimenes galva Hosē Arkādio Buendija kopā ar saviem sekotājiem dodas uz vientuļu vietu tālu no civilizācijas un nodibina pilsētu Makondo (ko simboliski var uztvert kā pilsētu Kolumbijā). Kaut arī Makondo ir tālu prom, tomēr pasaules notikumi atstāj savu ietekmi uz dzīvi Makondo un pilsētas iemītniekiem.

Romāna noslēgums

Līdz ar to bija piepildījusies pergamentos ierakstītā ģimenes vēsture. To daudzus gadus šifrētā rakstā bija rakstījis čigāns Melkiadess. Viņš agrākos laikos, kad vēl Makonda bija nesen dibināta, regulāri reizi gadā ieradās pilsētā kopā ar savu čigānu kopienu, un katru reizi atveda kādu neredzētu jaunumu, kādu izgudrojumu. Viņš draudzējās ar ģimenes patriarhu Hosē Arkādio Buendiju, kurš interesējās par jaunajiem izgudrojumiem, aizrāvās ar alķīmiju un astronomiju. Pēc daudziem gadiem Melkiadess sāka dzīvot Buendijas mājā un rakstīt ģimenes vēsturi. Bet Melkiadess nomira un šifrētie raksti nebija ģimenei saprotami. Aureljāno Babilonija pavadīja daudz laika, lai tos atšifrētu. Un pašās beigās, kad jau viņa jaundzimušais dēls bija gājis bojā, rakstu zīmes kļuva viņam saprotamas. Atklājās visa ģimenes simts gadus ilgā vēsture un Makondo beigu pareģojums.
Slaideri

Sižets

Jaunais un talantīgais zinātnieks Kvīns Melorijs, savas mājas pagrabā būvējot antigravitācijas maāīnu, izgudro ierīci, kas, izmantojot uz t.s. Einšteina-Rozena tilta principa radītu tārpeju, spēj savienot paralēlās pasaules. Cauri šādai tārpejai var nokļūt citā realitātē, kas dažkārt var ļoti atšķirties no mūsējās. Ceļotājs nezina, kādā no bezgalīgajām Visuma variācijām viņš nokļūs. Ierīcei ir laika atpakaļskaitīšanas taimeris. Kad iestatītais laiks pagājis, ceļotājs atgriežas savā realitātē. Tārpejas šķērsošanas process tika nosaukts par "slīdēšanu", no tā arī radies seriāla nosaukums. 
Kopā ar fizikas profesoru Maksimilianu Arturo un pārdevēju-konsultanti no kāda veikala elektronikas preču nodaļas Veidu Velsu Kvīns nolemj doties ceļojumā uz citu realitāti, iestatot taimeri uz 5 stundām. Lai tunelis spētu izturēt vairāku cilvēku pārvietošanos, Kvīns palielina ierīces jaudu, kas noved pie tā, ka tārpejā nejauši nokļūst dziedātājs Rembrants Brauns. Ceļotāji nokļūst pasaulē, kurā, iespējams, Zemes rotācijas ass izmaiņas dēļ valda mūžīga ziema. Varoņiem draud bojāeja stindzinošā tornado, taču līdz pārvietošanai atpakaļ atlikušas vēl 4 stundas. Kvīns nolemj atcelt iestatīto laiku. Tas ļauj viņiem radīt tārpeju ātrāk, taču tiek pazaudētas īstās realitātes koordinātas, un viņi nonāk kādā citā paralēlajā Visumā, nespējot atgriezties savā realitātē. Viņiem atliek tikai ceļot no pasaules uz pasauli, cerot, ka nākamais tunelis vedīs mājup. Vairākās sērijās viņi tur tiešām nonāk, taču dažādu iemeslu dēļ ceļu nākas turpināt.
Daudzas no pirmo sezonu sērijām tika balstītas uz alternatīvās vēstures koncepciju, piemēram, attēlota pasaule, kurā nekad nav tikušas atklātas antibiotikas.

Seriāla liktenis

No sezonas uz sezonu dažādu iemeslu dēļ mainījās seriāla raksturs. Pēc pirmās sezonas beigšanās seriālu turpināt nebija plānots, taču pēc seriāla cienītāju protestiem Fox Nework nācās veidot otro sezonu. Sākotnēji seriāls bija stingri ieturēts piedzīvojumu un zinātniskās fantastikas žanrā, otrajā sezonā parādījās sērija, kas bija veidota paranormālas mistikas žanrā. Trešās sezonas laikā seriālu atstāja profesora Arturo lomas atveidotājs, radikāli mainījās seriāla stils, un drīz vien tā reitingi bija tik zemi, ka Fox Network seriāla veidošanu pārtrauca.
Britu Kino un televīzijas mākslas akadēmija

Britu Kino un televīzijas mākslas akadēmija (angļu: British Academy of Film and Television Arts; abreviatūra: BAFTA) ir bezpeļņas organizācija Apvienotajā Karalistē, kas pasniedz gadskārtējus apbalvojumus par sasniegumumiem kino, televīzijā, videospēlēs un cita veida animācijās. Tā tika nodibināta 1947. gadā.
Par sasniegumiem kinofilmās tiek pasniegtas BAFTA kino balvas. Tās pasniedz vienam no katrā kategorijā iepriekš nominētajiem pretendentiem. Kategorijas ir "Labākā filma", "Labākais aktieris", "Labākā aktrise", "Labākais aktieris otrā plāna lomā", "Labākā aktrise otrā plāna lomā", "Labākais režisors", "Labākais scenārijs" un citas. Par sasniegumiem TV filmās un seriālos tiek pasniegtas BAFTA televīzijas balvas dažādās kategorijās. Kopš 1971. gada katru gadu vienam pretendentam tiek pasniegta balva BAFTA Fellowship par mūža ieguldījumu. Pirmais šo balvu saņēma Alfreds Hičkoks.
Volfgangs Pauli (šahists)

Šaha kompozīcija

Pauli sastādījis vairāk nekā 4000 dažāda žanra šaha uzdevumus. Viņa mīļākas tēmas bija: ehomata (pata) uzdevumi, uzdevumi—dvīņi ar simetrisku izejas pozīciju, bet asimetrisku risinājumu, uzdevumi—bloki un to paveids Perpetuum Mobile jeb Pauli tēma.
Andris Slapiņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1949. gada 29. decembrī Rīgā. Kopš 1971. gada strādāja par kinooperatoru, 1977. gadā absolvēja Vissavienības Valsts kinematogrāfijas institūtu.  
1980. gadā veidoja kinožurnālu par olimpiskās kustības attīstību Latvijā, 1988. gadā pirmo Rīgas kinostudijas dokumentālistu kopražojuma dokumentālo filmu "Cerību lauki", kurā pētīja seno baltu un ķeltu kultūras paralēles. Strādāja režisora Jura Podnieka studijā par operatoru.
1991. gada 20. janvāra vakarā devās filmēt OMON uzbrukumu Latvijas Iekšlietu ministrijas ēkai, nošauts pie Bastejkalna.
Atraitne Natālija Djušena ar diviem bērniem dzīvo Maskavā.

Apbalvojums

2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Andri Slapiņu pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa tuviniekiem.
Vladimirs Saigins

Šahista karjera

Otrā pasaules kara laikā, 1943. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. Septiņas reizes uzvarējis Baltkrievijas šaha čempionātā: 1947., 1949., 1950., 1951., 1952., (kopā ar I. Boļeslavski) 1953., (kopā ar Alekseju Suetinu) un 1954. gadā. Piecas reizes Baltkrievijas izlases sastāvā piedalījies PSRS komandu čempionātos - 1953., 1955., 1958., 1962. un 1963. gadā. 1952. gadā PSRS sporta biedrības «Spartaks» komandas sastāvā piedalījies PSRS komandu kausā Odesā. 1955. gada PSRS sporta biedrības «Spartaks» čempionātā Kijevā dalījis 1.-2. vietu ar Israelu Zilberu, bet zaudējis papildmačā 1½:3½. Šaha sacensību vēsturē ir iegājis Saigina mačs Rīgā ar Mihailu Tālu, kurā viņš zaudēja ar 6:8 (+2 -4 =8), bet Tāls pēc šī panākuma kļuva par PSRS sporta meistaru šahā. Piedalījies arī 1961. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā Rīgā, kur izcīnījis augsto 3. vietu.
Franss Gunnars Bengtsons

Biogrāfija

Jaunībā aizrāvies ar šahu. 1916. gada Ziemeļu šaha kongresa Kopenhāgenā B turnīra dalībnieks, taču vēlākajos gados rakstnieka darbība nav ļāvusi piedalīties nopietnos šaha turnīros.
Savas literārās gaitas sācis ar vēsturisku aprakstu publikāciju žurnālā Ord och Bild 1920. gadā. Pirmais Bengtsona dzejoļu krājums "Kauliņu spēle" (zviedru: Tärningkast) iznācis 1923. gadā, bet 1925. gadā izdevis otro dzejoļu krājumu - "Bābeles leģendas" (zviedru: Legenden om Babel). Savos dzejoļos izmantojis senlaicīgas dzejas formas, tajā skaitā sonetu. 1929. gadā kļuvis plašāk pazīstams pēc sava vēsturisko eseju krājuma "Literāti un karavīri" (zviedru: Litteratörer och militärer) publikācijas. 1938. gadā publicējis karaļa Kārļa XII biogrāfiju divos sējumos, kura saņēmusi lasītāju atzinību un Zviedrijas Akadēmijas (zviedru: Svenska Akademien) prēmiju. Vēsturiskais darbs lielā mērā balstījies uz Kārļa XII karavīru un virsnieku dienasgrāmatām un citām pierakstītām atmiņām, kā arī uz 1731. gadā izdoto Voltēra Kārļa XII biogrāfiju.
1941. gadā izdevis romāna Röda Orm pirmo daļu, bet 1945. gadā - šī romāna otro daļu. Vēsturiskais romāns, kas apraksta vikinga piedzīvojumos Skandināvijā kristietības ieviešanas laikmetā, kļuva par vienu no pašiem lasītākajiem zviedru romāniem. 1991. gadā izdevniecība "Liesma" izdeva šo grāmatu latviešu valodā ar nosaukumu "Sarkanais pūķis".
1953. gadā izdevis atmiņu krājumu "Paradīze, kādu es to atceros" (zviedru: Den lustgård som jag minns). Pēc autora nāves 1954. gadā tika izdoti vairāki viņa eseju un dzejoļu krājumi.
Vikipēdija vācu valodā

Vikipēdija vācu valodā (vācu: deutschsprachige Wikipedia) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas vācu valodas versija. Tā darbojas kopš 2001. gada 16. marta, tādējādi tā ir otra vecākā Vikipēdija. 2012. gada septembrī rakstu skaits tajā pārsniedza 1,463 miljonus, tādējādi tā ir arī otra lielākā Vikipēdija pēc Vikipēdijas angļu valodā. Pilnīgākajiem un kvalitatīvākajiem rakstiem tiek piešķirts vērtīga vai laba raksta statuss. 2011. gada novembrī šī kļuva par otro Vikipēdiju, kurās labojumu skaits pārsniedz 100 miljonus.
Jānis Uļuks

Biogrāfija

Mācījies Slokas Baltijas celulozes fabrikas elementārskolā. 1918. gada 23. jūlijā beidzis St.Pēterburgas 13. ģimnāziju. Atgriežas Latvijā, kur pabeidz Kara skolas kājnieku nodaļu.

Armijas dienests

1923. paaugstināts par armijas kaprāli, 1924. gadā leitnants. Ar 1927. gada 17. novembra Valsts Prezidenta pavēli no 1927. gada 1. septembra paaugstināts par 3. Jelgavas kājnieku pulka virsleitnantu. 1936. gada 15. maijā Ventspilī notiek armijas parāde par godu Ulmaņa apvērsuma otrajai gadadienai. Parādi Ventspils Esplanādē komandē Uļuks.
Paralēli dienestam bijis vingrošanas skolotājs Ventspils valsts arodskolā un komercskolā no 1. augusta līdz 1937./38. mācību gada beigām. Virsleitnants Uļuks 1938. gadā ir Ventspils franču literatūras cienītāju biedrības kasieris. Uļuks bijis aktīvs Ventspils skautu nodaļas vadībā. Par darbību skautu organizācijā saņem Baltās Lilijas ordeni. Skautu organizācijas darbu kopā ar sievu Ellu veicinājis ar trimdā esot.
1938. gada beigās tiek pārcelts uz Jelgavu. Ar 1939. gada 1. septembri iecelts par Jelgavas valsts ģimāzijas militārās mācības skolotāju. Sakarā ar Kurzemes divīzijas 20. gadu jubileju, kopā ar daudziem citiem virsniekiem 1939. gadā saņēmis Viestura ordeņa II šķiru.
Ar Prezidenta Kirhenšteina pavēli 1940. gada 5. augustā 12. Bauskas kājnieku pulka kapteinis Uļuks atvaļināts no armijas. Padomju okupācijas gadu pavada kā fizkultūras skolotājs.

Nacistu okupācijas laikā

Drīz pēc nacistu okupācijas sākuma Uļuks kļuva par Ventspils apriņķa policijas priekšnieku. No 1942. gada janvāra vidus laikrakstā "Ventas Balss" publicētajos rīkojumos Jānis Uļuks parādās kā kārtības policijas priekšnieks ar kapteiņa pakāpi. No 1942. gada 1. aprīļa Aizputes apriņķa policijas priekšnieks.
Iesaistīts vācu okupācijas varas kampaņās lai veicinātu latviešu "brīvprātīgo" pieteikšanos darbam Vācijā. 1942. gada rudenī bijis Vācijā, apmeklējot Šlēsvigā-Holšteinā izvietotās četras nometnes kurās atradās darba dienestā pieteikušies latvieši.
1943. gada 30. jūlijā Uļuks iecelts par Bauskas apriņķa policijas priekšnieku. 1943. gada decembrī apbalvots ar Kara nopelnu krustu ar zobeniem. Ievērību izpelnās ar savu iniciatīvu kaujās pie Bauskas, kas sākas 1944. gada jūlija beigās. Pilsētu no ātras ieņemšanas attur vienīgi Uļuka noorganizētā 300 vīru lielā vienība, kas dažas dienas notur frontes līniju līdz ierodas regulārās vācu armijas vienības.

Trimdā

Pēc bēgšanas no Latvijas uzturas DP nometnēs, vēlāk ar sievu Ellu un meitu Lolitu pārceļas uz dzīvi Kanādā. Bramptonas Daugavas Vanagu nodaļā kopš tās izveides, sākotnēji revīzijas komisijas priekšsēdis, vēlāk, nodaļas priekšnieks. Pēc sievas Ellas nāves 1969. gada martā Uļuks novembrī izdara pašnāvību.
Ļestovka

Ļestovka (deminutīvs no senkrievu valodas - лествица (kāpnes)) - lūgšanu kreļļu veids senajā Krievijā, pēc šķelšanās ar vecticībniekiem tika aizvietota ar "vervicu". Pārsvarā to izmanto vecticībnieki, taču mūsdienās tā ir populāra arī valdošajā pareizticīgajā baznīcā. Atšķirībā no pārējām lūgšanu krellēm, ārēji atgādina kāpnes. Senajā krievu tradīcijā simbolizē kāpnes no zemes līdz Debesīm.

Uzbūve un tās simbolika

Divi trijstūri (krievu: лапостки) simbolizē divas liecības plāksnes, ko Dievs deva Mozum Sinaja kalnā. Četras trijstūru puses simbolizē četrus evaņģēlistus - Mateju, Marku, Lūku un Jāni. Trijstūra forma simbolizē Svēto Trīsvienību. 
Trijstūru iekšpusē atrodas 7 bīdekļi (krievu: передвижки), kas simbolizē 7 baznīcas sakramentus.
Šobrīd Belajakriņicas vecticībnikiem ir izplatīta tradīcija, kad katrā "pakāpienā" tiek ielikts papīra rullītis ar tanī uzrakstītu lūgšanu. Šāda tradīcija nav sastopama pomoru vecticībniekiem.
Pats par sevi ļestovkas aplis simbolizē Dieva vladīšanas bezgalību un nepārtrauktu lūgšanu.
3 iesākuma "pakāpieni" + 3 nobeiguma pakāpieni + 3 lielie pakāpieni kopā simbolizē 9 eņģeļu kārtas.
Divas tukšās vietas simbolizē zemi un debesis, tāpēc visa lūgšanās pēc lestovkas simbolizē uzkāpšanu no zemes uz debesīm. 
12 pakāpieni simbolizē 12 apustuļus. 38 pakāpieni, kas simbolizē 38 nedēļas, kurās Jaunava Marija miesā nēsāja Kristu. 33 pakāpieni, kas simbolizē Kristus vecumu. 17 pakāpieni simbolizē 17 praviešus, kuri vēstīja par Kristus atnākšanu.
Kā lūdzas pēc ļestovkas
Pēc ļestovkas lūdzas, turot to kreisajā rokā, pirkstus saliekot kā krusta zīmes pārmešanai. 
Pēc ļestovkas var skaitīt īsas lūgšanas ("Господи Исусе Христе, Сыне Божии, помилуй мя грешнаго" vai "Пресвятая Госпоже Богородице, помилуй и спаси мя грешнаго раба Твоего", vai "Святыи Ангеле Божии, Хранителю мой святыи, помилуй и спаси мя грешнаго раба Твоего" u.c.). Ar noteiktu lūgšanu skaitu pēc ļestovkas ir iespējams aizvietot dažādu dievkalpojumu lūgšanu tekstu lasīšanu (izņemot liturģiju), ja cilvēks dažādu apstākļu dēļ nevar apmeklēt dievkalpojumu baznīcā vai arī neprot lasīt.  
Pašlaik visizplatītākais lūgšanās veids ir šāds: uz pirmajiem trim un pēdējiem trim pakāpieniem lasa lūgšanu "Аллилуия, аллилуия, слава Тебе, Боже.", tukšajās vietās trīsreiz saka "Господи, помилуй", visos mazajos pakāpienos lasa lūgšanu "Господи Исусе Христе, Сыне Божии, помилуй мя грешнаго", bet lielajos lasa "Помяни мя, Господи (pirmajā lielajā pakāpienā, otrajā - Владыко, trešajā - Святыи), егда приидеши во царствии Си". Taču šāda lūgšanās struktūra ir parādījusies 20. gadsimta otrajā pusē. Pēc senās  tradīcijas lielos pakāpienus izlaiž, bet "alelujas" pakāpienos lūdzas tikai tad, ja cilvēks lūdzas pēc noteiktā lūgšanu noteikuma, bet citos gadījumos tos pakāpienus arī izlaiž.
Betigola

Vēsture

Atrodas senajā Gaižuvas zemē, rakstos pirmoreiz minēta 1253. gada jūlijā, kad Lietuvas karalis Mindaugs dāvināja Livonijas ordenim par solīto palīdzību cīņā pret žemaišu kunigaiti Vikintu viņa pārvaldīto zemes daļu (pusi no Laukavas, Betigolas, Eragolas pilsnovadiem, visu Kuleni, Kārsavu un Kroši).
1254. gadā šo teritoriju ieguva Lietuvas bīskaps Kristiāns.
11. novembris

11. novembris ir gada 315. diena pēc Gregora kalendāra (316. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 50 dienas.
10. mikroautobusu maršruts (Jūrmala)

Maršruts

Bulduri — Dzelzceļa stacija "Ķemeri" mikroautobusi kursēja šādās ielās: Meža prospekts, Lienes iela, Jomas iela, Zigfrīda Meierovica prospekts, Dubultu prospekts, Mellužu prospekts, Asaru prospekts, Talsu šoseja, Mazā Nometņu iela, Tallinas iela, Artilērijas iela, Satiksmes iela, Skolas iela, Talsu šoseja, Kolkas iela, Jaunķemeru ceļš, Tūristu iela, Emīla Dārziņa iela, Tukuma iela, Robežu iela, Jāņa Rozentāla iela, Brocēnu iela.
Dzelzceļa stacija "Ķemeri" — Bulduri mikroautobusi kursēja šādās ielās: Brocēnu iela, Tukuma iela, Emīla Dārziņa iela, Tūristu iela, Jaunķemeru ceļš, Kolkas iela, Talsu šoseja, Skolas iela, Satiksmes iela, Tallinas iela, Mazā Nometņu iela, Talsu šoseja, Asaru prospekts, Mellužu prospekts, Strēlnieku prospekts, Dubultu prospekts, Zigfrīda Meierovica prospekts, Jomas iela, Lienes iela, Meža prospekts, Dikļu iela, Edinburgas prospekts, Indras iela, Meža prospekts.
AC+79 3888

AC+79 3888 ir sarkanais punduris, atrodas netālu no Polārzvaigznes Žirafes zvaigznājā. Zvaigznei nav piešķirts patstāvīgs vārds, eksistē tikai kataloga numurs. Zvaigzne atrodas 17,6 gaismas gadu attālumā no Zemes. Tās redzamais spožums ir 11ᵐ. Tas nozīmē, ka ar neapbruņotu aci to nevar redzēt.
Pēc 40 000 gadiem kosmiskais aparāts Voyager 1 atradīsies tikai 1,6 gaismas gadu attālumā no zvaigznes. Tā kā AC+79 3888 ir sarkanais punduris ar masu, vienlīdzīgu apmēram ¼ no Saules masas, zinātnieki uzskata, ka dzīvība tur nav iespējama.
Kamēr Voyager 1 lēnām tuvojas AC+79 3888, pundurzvaigzne milzīgā ātrumā tuvojas Saulei. Brīdī, kad Voyager 1 lidos garām AC+79 3888, tā atradīsies tikai 3 gaismas gadu attālumā no Saules. Arī tobrīd AC+79 3888 būs pārāk blāva, lai to redzētu no Zemes.
Skeletons

Skeletons (angļu: skeleton — ‘skelets, karkass’) ir ziemas sporta veids, kur sportists brauc pa ledus trasi ar kamaniņām, kurām nav stūres un bremžu un kurās braucējs guļ uz vēdera. Šis sporta veids aizsākās Sanktmoricā, Šveicē. Skeletona augstākais pārvaldes orgāns ir Starptautiskā Bobsleja un Tobogana federācija (FIBT). Skeletons ir vecākais kamanu sporta veids.
Nozīmīgākās skeletona sacensības ir Olimpiskās spēles, kas notiek ik pēc 4 gadiem. Skeletons bija iekļauts otrajās ziemas olimpiskajās spēlēs 1928. gadā, vēlāk arī 1948. gadā (abās reizēs Olimpiskās spēles notika Sanktmoricā), tomēr pēc tam tas tika izņemts no spēļu oficiālās sacensību programmas, 2002. gadā tas tika atjaunots programmā. Katrā gadā, kurā nenotiek Olimpiskās spēles, notiek Pasaules čempionāts (notiek kopš 1982. gada). Katru ziemas sezonu notiek arī Pasaules kausa izcīņa.
Gvairas ūdenskritums

Gvairas ūdenskritums (portugāļu: Salto das Sete Quedas do Guaíra, spāņu: Saltos del Guairá) bija ūdenskritumu komplekss Paranas upē uz Brazīlijas un Paragvajas robežas. 1982. gadā ūdenskritumu appludināja, izbūvējot Itaipu aizsprostu. Tas bija viens no pasaulē lielākajiem ūdenskritumiem pēc caurplūstošā ūdens daudzuma. Ūdenskritumu komplekss sastāvēja no 18 kaskādēm septiņās grupās.
Lēmums par Itaipu aizsprosta izbūvi tika pieņemts 1973. gadā, tādējādi iezīmējot jaunu sadarbības līmeni starp Brazīliju un Paragvaju. Līdz tam katra valsts Gvairas ūdenskritumu uztvēra kā savu. Izbūvējot Itaipu aizsprostu, tūkstošiem tūristu 1982. gadā devās uz ūdenskritumu, lai to apskatītu vēl pēdējo reizi.
Ceturtā Internacionāle

IV Internacionāle jeb Ceturtā Internacionāle ir starptautiska komunisma organizācija, kas bija alternatīva kapitālismam un staļinismam. To izveidoja Ļeva Trocka sekotāji. Tās galvenā doma bija, ka ar strādnieku šķiras palīdzību tiks celts sociālisms.
Ceturtā internacionāle izveidojās 1938. gadā Francijā. Tajā laikā Trockis un daudzi viņa atbalstītaji bija izraidīti no Padomju Savienības. IV Internacionāle asi uzbruka III Internacionālei (Kominternei) par ļeņinisma nodevību, ko bija veicis Josifs Staļins.
Aizkraukles novads

Upes

Daugava, Karikste, Maizīte, Pulksteņupīte.

Ūdenstilpes

Pļaviņu ūdenskrātuve.
Vikipēdija nīderlandiešu valodā

Vikipēdija nīderlandiešu valodā (nīderlandiešu: Nederlandstalige Wikipedia) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas nīderlandiešu valodas versija. Tā darbojas kopš 2001. gada jūnija. Pēc 2014. gada jūlija datiem tajā ir vairāk kā 1,776 miljonu rakstu un tā ir trešā lielākā Vikipēdija pēc rakstu skaita. Tā kļuva par ceturto Vikipēdijas versiju pēc angļu, vācu un franču valodas versijas, kas ir sasniegusi vienu miljonu rakstu. Pilnīgākajiem un kvalitatīvākajiem rakstiem tiek piešķirts vērtīga vai laba raksta statuss.
Kjeldāla kolba

Kjeldāla kolba ir bumbierveidīga apaļkolba ar pagarinātu kaklu, kas var būt pieslīpēts. Trauks nosaukts dāņu ķīmiķa Johana Keldāla (Johan Gustav Christoffer Thorsager Kjeldahl) vārdā, kas šo kolbu izgudroja sevis izstrādātai slāpekļa noteikšanas metodei. Kjeldāla kolbas lieto arī organisku vielu destilācijai analītiskiem nolūkiem. Karsējot šo kolbu mēdz turēt slīpā leņķī. Kjeldāla kolbas izgatavo no karstumizturīga pireksa stikla.
Mārupe

Ģeogrāfija

Mārupes ciemats ļoti cieši saistīts ar Rīgas pilsētu un faktiski ir saplūdis ar to. Cauri ciematam tek Mārupīte, ar ko arī saistāma ciemata nosaukuma izcelšanās. Cauri Mārupei ved autoceļš Rīga-Jaunmārupe (P132).
Vsevolods Rauzers

Biogrāfija

Jaunībā dzīvojis Ukrainā un agri sācis nodarboties ar šahu. 1927. gadā Poltavā dalījis pirmo vietu Ukrainas šaha čempionātā. Lai gan zaudējis papildus maču, tomēr ieguvis Ukrainas šaha čempiona nosaukumu. 1929. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 1933. gadā Harkovā atkārtoti dalījis pirmo vietu Ukrainas šaha čempionātā. Vēlāk pārcēlies uz Ļeņingradu. Sešas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos (1927, 1929, 1931, 1933, 1934/1935, 1937). Labākais rezultāts - 6. vieta 1933. gadā. 1936. gadā bijis otrais Ļeņingradas šaha čempionātā, uzvarot abās savstarpējās partijās turnīra uzvarētāju Vjačeslavu Ragozinu. 1937. gadā nopietni saslimis un vairs nevarējis regulāri piedalīties šaha turnīros. Savā pēdējā turnīrā Kijevā, kas bijis PSRS šaha čempionāta pusfināls, dalījis tikai 13.-15. vietu. Otrā pasaules kara laikā gājis bojā Ļeņingradas blokādē.
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā ar savām figūru aktīvās attīstības idejām, kuras Rauzers bieži izmantoja savās partijās. Viņa vārdā ir nosaukts plaši pazīstams variants sicīliešu aizsardzībā: 1. e4 c5 2. Zf3 d6 3. d4 cxd4 4. Zxd4 Zf6 5. Zc3 Zc6 6. Lg5.
Remko Evenepūls

Juniora karjera

Remko tēvs Patriks Evenepūls arī ir bijis profesionāls riteņbraucējs.
Karjeru sportā sācis kā futbolists. Piecu gadu vecumā pievienojās Anderlecht klubam. Vienpadsmit gadu vecumā pārgāja uz PSV Eindhoven jauniešu akadēmiju, bet četrpadsmit gadu vecumā atkal atgriezās Anderlecht. Četrās spēlēs pārstāvējis Beļģijas U15 komandu, un piecās Beļģijas U16. Pēc vairākām neveiksmēm futbolista karjerā 2017. gadā nolēma pievērsties riteņbraukšanai. 2018. gada Eiropas čempionātā junioriem viņš uzvarēja gan individuālajā, gan grupas braucienā. Grupas braucienā pārsvars pār otro vietu bija 9 minūtes un 44 sekundes.
Tā paša gada Pasaules čempionātā viņš atkārtoja šos panākumus, atkal uzvarot gan individuālajā, gan grupas braucienā junioru konkurencē.

Deceuninck–Quick-Step

Remko līdz ar 2019. gada sezonas sākumu pievienojās UCI WorldTeam komandai Deceuninck–Quick-Step, izlaižot iespēju startēt U23 līmeņa sacensībās. Savās pirmajās sacensībās profesionāļa statusā 19 gadu vecumā — Argentīnas daudzdienās Vuelta a San Juan — Evenepūls uzvarēja jauno braucēju klasifikācijā, kopvērtējumā ieņēma 9. vietu, bet individuālā brauciena posmā ieņēma trešo vietu. Pirmo uzvaru kā profesionālis Evenepūls guva 2019. gada Baloise Belgium Tour, kur uzvarēja vienā posmā, kopvērtējumā un punktu klasifikācijā. 2019. gada 3. augustā Evenepūls uzvarēja UCI Pasaules tūres sacensībās Sansevastjanas klasika. Paveicot to 19 gadu un 190 dienu vecumā, viņš kļuva par jaunāko kādas Pasaules tūres sacensības uzvarētāju. 8. augustā Evenepūls uzvarēja Eiropas čempionāta individuālajā braucienā elites grupā.
1962. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

Norises vieta

1962. gada konkurss notika Luksemburgas pilsētā, Lūvīnu villā. Pašlaik šajā ēkā darbojas Luksemburgas Veselības ministrija.