google/wiki40b huggingface dataset:
Deguma dzegužpuķe

Izplatība

Aug Eiropā un Rietumāzijā. Latvijā suga sasniedz areāla ziemeļaustrumu robežu.

Biotopi

Aug sausās, saulainās, ekstensīvi izmantojamās pļavās. Sugu apdraud augsnes rekultivēšana, mēslošana un atradņu aizaugšana ar krūmiem vai kokiem.
Pedru Damians

Biogrāfija

Pēc nodarbošanās farmaceits. 1512. gadā Romā izdevis grāmatu Questo libro e da imparare giocare a scachi et de li partiti ("Šī grāmata māca spēlēt šahu"), kas tiek uzskatīta par vecāko šaha mācību grāmatu. Tajā tika apskatīti šaha noteikumi, dažas šaha atklātnes, kā arī vairāk nekā 70 šaha uzdevumi, no kuriem lielākais vairums bija aizgūts no Luija Ramiresa de Lusenas 1496. gadā izdotās grāmatas. Damiana grāmatai Itālijā bija lieli panākumi, un tā izturēja astoņus atkārtotus izdevumus.
Damiana vārdā ir nosaukta nekorekta atklātne — Damiana aizsardzība: 1. e4 e5 2. Zf3 f6, lai gan pats Damians par labāku atbildi ir uzskatījis 2. ... Zf6, bet pēc 2. ... f6 ir ieteicis spēcīgāko turpinājumu 3. Zxe5.
Jāņa dziesma

Jāņa dziesma ir populārāko Jāņu tautasdziesmu virkne Jāņa Cimzes apdarē, kas izdota dziesmu krājuma "Dziesmu rota" otrajā burtnīcā ar nosaukumu “Lauka puķes” 1872. gadā. Vēlāk dziesmu vija saukta arī par Līgo dziesmām vai Jāņu dziesmām. 
Līgo meldijas sākotnēji harmonizētas vīru korim, bet to pievilcība slēpjas taisni jauktā kora atskaņojumā. Pirmās Cimzes Jāņu dziesmas motīvu Otrā pasaules kara laikā par signālu lietoja Madonas raidītājs.

Vēsture

No 1849. līdz 1881. gadam J. Cimze vadīja Vidzemes skolotāju semināru Valkā. 
Viņa apkopotā latviešu un cittautu dziesmu krājuma koriem “Dziesmu rota” pirmie divi sējumi iznāca 1872. gadā, no kuriem otrajā ("Lauka puķes") bija latviešu tautas dziesmu apdares korim, tostarp daudzu Vidzemes Jāņu dziesmu apdares vīru korim. 
Cimzes Jāņu dziesmu apdares bija ietvertas Pirmo Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku laicīgo dziesmu koncertā, bet  jaukto koru izpildījumā 1880. gada II Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas svētkos, tāpat arī vēlākajos Vispārējos latviešu Dziesmu un Deju svētkos līdz pat 1948. gadam.
Hannoveres dinastija

Hannoveres dinastija (House of Hanover) bija Lielbritānijas monarhu dinastija, kas valdīja Hannoverē (1714.-1837.) un Lielbritānijas un Īrijas Apvienotajā Karalistē (1714.-1901.)
Tā kā Lielbritānijas karaliene Anna Stjuarta mira, neatstājot pēcnācējus, Stjuartu dzimtas tiešā līnija bija izmirusi. Saskaņā ar 1701. gada Aktu par troņa mantošanu, kas liedza Lielbritānijas tronī atrasties katoļticīgam karalim, Lielbritānijas tronī kāpa to tuvākais radinieks Hannoveras kūrfirsts Georgs (vāc. Georg Ludwig von Hannover), dibinot Hannoveres dinastiju.
Hannoveru dzimtas aizsākās ar Džeimsa I meitu Elizabeti, kura apprecējās ar senas vācu monarhu Velfu (vācu: Welfen) dzimtas Estes atzara (angl. House of Este, fr. d’Este, vāc. Die Este) pārstāvi, Pfalcas kūrfirstu un Bohēmijas karali Fridrihu V.
Heinrihs fon Bērs

Dzīvesgājums

Dzimis 1902. gada 26. jūlijā Rendas muižas īpašnieka ģimenē. Cēlies no fon Bēru dzimtas. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada janvārī iestājās Baltiešu landesvērā.
Pēc 1920. gada Latvijas agrārās reformas un dzimtas zemes īpašumu nacionalizācijas viņš pārcēlās uz dzīvi Vācijā, kur 1922. gadā iestājās Reihsvēra 16. jātnieku pulkā. 1937. gadā viņš kļuva par Vinsdorfas militārās sporta skolas (Heeressportschule Wünsdorf) pasniedzēju un modernās pieccīņas treneri.
Kā izlūkvienību komandieris piedalījās Otrā pasaules kara cīņās Polijā, Francijā, Austrumu frontē, Ziemeļāfrikā un Itālijā. No 1944. gada decembra viņš komandēja tanku karaspēka vienības Itālijas frontē. 1945. gada 1. aprīlī viņu iecēla par Vērmahta 90. tanku grenadieru divīzijas komandieri, bet jau 28. aprīlī ģenerālis fon Bērs krita britu armijas gūstā un līdz 1947. gada 29. augustam atradās gūstekņu nometnē.
1956. gada 3. septembrī viņu uzņēma Bundesvērā un paaugstināja par brigādes ģenerāli, no 1959. gada 7. decembra ģenerālis fon Bērs komandēja 5. tanku divīziju. Pensionējās 1962. gada 30. septembrī.
Miris Bonnā 1983. gada 14. augustā.
Marija Fominiha

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt septiņu gadu vecumā. Divas reizes uzvarējusi Krievijas jauniešu šaha čempionātos: 2001. gadā U14 meiteņu vecuma grupā un 2003. gadā U16 meiteņu vecuma grupā. No 1997. līdz 2004. gadam pārstāvējusi Krieviju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažadās vecuma grupās, kuros izcīnījusi četras medaļas: zelta (2003. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā), sudraba (2001. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā) un divas bronzas (2002. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā; 2004. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā).
2006. gadā ieņēmusi trešo vietu Krievijas kausa izcīņā šahā sievietēm. 2010. gadā dalījusi trešo vietu Maskavas sieviešu šaha čempionātā. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā 2010. gadā izcīnījusi otrās vietas Ļvovas un Maskavas starptautiskajos sieviešu šaha turnīros.
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Fominihai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2017. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Pēc profesijas - žurnāliste. Vadījusi vairākas šaham veltītas pārraides dažādos Krievijas televīzijas kanālos.
Smiltenes vidusskola

Vēsture

Skolas izveidi rosināja  mācītājs Kārlis Kundziņš, kurš, pārstāvot vietējo bērnu vecākus un inteliģenci, izveidoja Skolu biedrību un tā 1909. gada 24. augustā Smiltenes skolu biedrība nodibināja Smiltenes tirdzniecības skolu. Pats Kārlis Kundziņš skolā strādāja brīvprātīgi kā reliģijas - ētikas skolotājs un bija arī Skolu biedrības un skolas padomes priekšsēdētājs.
1919. gadā uz šīs skolas bāzes izveidoja Smiltenes reālskolu ar piecām vidusskolas klasēm, kurām pievienotas četras augstākās pamatskolas klases. Piektā klase radās tāpēc, ka vācu okupācijas laikā bija jāapvieno tirdzniecības un jauna tipa krievu četrklasīgā reālskola par deviņgadīgu virsreālskolu.
1921. gadā skola pārgāja valsts pārziņā ar nosaukumu Smiltenes Valsts vidusskola. Ēka atradās pilsētas centrā, mācībām bija divi novirzieni– reālais un humanitārais, bet, sākot ar 1934. gadu, tikai humanitārais.
1928. gadā mācību iestādei piešķīra Valsts ģimnāzijas vārdu, 1940. gada 15. jūnijā iesvētīja ģimnāzijas karogu.
Vidusskolas kurss bija pieci mācību gadi. Pastāvēja divas paralēlklases - A un B. A klase - ar pastiprinātu matemātikas mācīšanu (reālā novirziena klase), bet B - ar pastiprinātu latīņu valodas mācīšanu (humanitārā novirziena klase). Vēlāk no 1935. gada - tikai humanitārā novirziena klase. Klašu numerācija bija atšķirīga no mūsdienām - zemākā bija 5. klase, augstākā - 1. klase. Mācību gads dalījās trimestros. Pirmās brīvdienas parasti ilga vienu nedēļu oktobra beigās. Tā tika dēvēta par Kartupeļu nedēļu, jo tajā laikā laukos tika vākti kartupeļi. Nākamās bija Ziemassvētku brīvdienas, kas ilga līdz Zvaigznes dienai (6.janvārim). Nākamās brīvdienas - Lieldienās.Sarkanās armijas uzbrukuma laikā Otrā Pasaules kara beigās (1944) skolas ēka nodega.
Pēc kara skola darbu uzsāka tagadējās telpās Dakteru ielā 27, kur kopš 1937 .gada strādāja Smiltenes 1. pamatskola. 1951. gadā abas skolas apvienojās Smiltenes vidusskolā, taču vidusskolēni mācījās otrajā maiņā pēcpusdienā, līdz 1973. gadā pabeidza skolas jauno korpusu.
Skola strādāja ar specializāciju atsevišķos mācību priekšmetos: kopš 1958./59. m.g. padziļināti mācīja ķīmiju (no 1962./63. m.g. arī agroķīmiju), kopš 1977./78. m.g. padziļināti apguva matemātiku un pedagoģiju, 70. – 80. gados bija vidusskolas klases ar darbmācības novirzienu (aušanas prasmes un jaunākās pārdevējas kvalifikācijas iegūšana).

Latvijas skolu reitings

Smiltenes ģimnāzija pēc 2014./2015. gada rezultātiem bija Latvijas skolu reitinga 57. vietā starp lielajām skolām. Rezultātu un pozīciju skolu reitingā nosaka aprēķins ballu sistēmā pēc katras skolas skolēnu rezultātiem attiecīgā mācību gadā zinātniskās konferencēs, mācību priekšmetu valsts olimpiādēs, atklātajās olimpiādēs un citos zinātniski pētnieciskajos konkursos, kā arī iepriekšējā gada Starptautiskajās olimpiādēs.
Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops

Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops bija gadskārtēja Latvijas populārāko dziesmu aptauja, kurā tika noteikta iepriekšējā gadā populārākā latviešu dziesma. Pirmoreiz aptauja notika 2005. gada janvārī, kad tika noskaidrota Radio SWH 2004. gada populārākā dziesma. Kopā notika 3 aptaujas, bet 2007. gadā šis konkurss beidza pastāvēt. Par gada topa pēcteci uzskatāma Latvijas Muzikālā līga.

Uzvarētājdziesmas noteikšanas sistēma

Sākot no septembra, turpmākajās 15 nedēļās klausītāju balsojumos tiek noteiktas 15 populārākās aizvadītā gada dziesmas. Katru nedēļu 20 dziesmas pretendē uz iekļūšanu gada topā. Nedēļas laikā balsojumā nosaka 10 dziesmas, kuras piektdienas telefonbalsojumā sacenšas par uzvaru un iekļūšanu finālā. Katru nedēļu 2 dziesmas, kas nedēļas balsojumā ierindojušās 19. un 20. pozīcijā, zaudē iespēju kvalificēties finālam, dodot vietu divām citām dziesmām. 
Nākamā gada pašā sākumā notiek finālkoncerts, kas tiek demonstrēts televīzijā. Tajā 15 finālisti iekļūšanas secībā izpilda savas dziesmas. 3 skatītāju balsojumā populārākās dziesmas iekļūst fināltrijniekā, atkārtojot savus priekšnesumus. Telefonbalsojumā tiek noteikta gada populārākā dziesma.
Vanagveidīgie

Sistemātikas diskusijas

Par Amerikas grifiem joprojām nav vienprātības, daži rosina tos saglabāt stārķveidīgo kārtā (Ciconiiformes) vai sistematizēt vanagveidīgo kārtā, vai izveidot jaunu kārtu — katartidveidīgo putnu kārtu (Cathartiformes).
Dienvidamerikas sistemātikas komisija šobrīd Amerikas grifus ir izņēmusi no stārķveidīgo kārtas, kur tie ilgstoši tika sistematizēti, un iedalījusi tos Incertae sedis kārtā (nezināma kārta) ar piezīmi, ka dzimta iespējams tiks sistematizēta vanagveidīgo kārtā (Accipitriformes) vai piekūnveidīgo kārtā (Falconiformes), vai katartidveidīgo kārtā (Cathartiformes).

Izskats un īpašības

Vanagveidīgajiem putniem, kuru morfoloģija ir līdzīga ar piekūnveidīgajiem putniem, līdzīgi kā pēdējiem ir ass un līks knābis ar mīkstu nāsu pauguru. Spārni ir gari un plati, kas piemēroti planēšanai. Vanagveidīgajiem ir spēcīgas kājas ar asiem nagiem. Visas sugas ir plēsīgas un medī dienas laikā, izmantojot redzi.
Jaunā paaudze nobriest ātri. Atkarībā no sugas, tie izlido no ligzdas pēc 3—8 nedēļām. Dzimumbriedumu tie sasniedz 1—3 gadu vecumā. Mātītes parasti ir lielākas nekā tēviņi. Dzimumu dimorfisms ir izteiktāks tām sugām, kas medī putnus, piemēram, vanagiem (Accipiter) mātīte ir gandrīz divas reizes lielāka nekā tēviņš. Visas sugas ir monogāmas, lai gan, ja viens no pāra iet bojā, otrs sameklē sev jaunu partneri.
Vanagveidīgajiem putniem ir lielas atšķirības augumā. Mazākais ir mazais zvirbuļvanags (Accipiter minullus), kura ķermeņa garums ir 23 cm, bet svars 85 g. Ja vanagveidīgo kārtā tiek ieskaitīta arī Amerikas grifu dzimta, tad lielākais ir Andu kondors (Vultur gryphus), kura ķermeņa garums ir 130 cm, spārnu plētums 3,2 metri, bet svars 15 kg.
Ausmas iela (Rīga)

Vēsture

Ausmas iela ierīkota dzīvokļu kooperatīva Savs stūrītis teritorijā esošajos zemesgabalos 1920. un 1930. gadu mijā. Saskaņā ar toreiz pieņemto pilsētas apbūves plānu ielā tika atļauts būvēt individuālas savrupmājas. Savu esošo nosaukumu Ausmas iela ieguvusi 1929. gadā un saglabājusi to līdz pat mūsdienām. Vācu okupācijas laikā iela saukta Ausmastraße.

Ielas raksturojums

Ausmas iela ir 0,6 km gara vietējas nozīmes iela Teikas apkaimes austrumos. Tā sākas T veida krustojumā ar Āraišu ielu un virzās dienvidaustrumu virzienā kā šaurs asfaltēts ceļš. Pēc 70 metriem iela krustojas ar Tālivalža ielu, pēc kuras tā pagriežas vairāk austrumu virzienā. Tikpat lielu attālumu tālāk pāra numuru pusē tai ir savienojums ar Zalkšu ielu, nākamie krustojumi ielai ir ar Burtnieku un Laimdotas ielām. Īsi pirms ielas beigām Ausmas iela pagriežas dienvidaustrumu virzienā. Ausmas iela beidzas lokveida krustojumā ar Stūrīša, Ķeguma un Lielvārdes ielām, otrpus Lielvārdes ielai atrodas arī Dzērbenes iela, ar kuru Ausmas ielai nav tieša savienojuma.
Ielā pamatā individuāla divstāvu savrupmāju apbūve, izņemot posmu no Tālivalža ielas līdz Laimdotas ielai, kur nepāra numuru pusē Padomju gados uzbūvētas vairākas piecstāvu ķieģeļu ēkas (plašāk pazīstamas kā hruščovkas). Numerācija ielas nepāra numuru pusē sākas tikai aiz krustojuma ar Laimdotas ielu.
Centrālamerikas krupji

Sistemātikas izmaiņas

Nesenā pagātnē Centrālamerikas krupji tika klasificēti kā apakšģints īsto krupju ģintī (Bufo), bet saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem šī grupa izdalīta kā atsevišķa ģints.
Miltons Hanauers

Biogrāfija

Bijis skolas direktors, šaha meistars un Ņujorkas Māršala šaha kluba amatpersona. Pārstāvējis ASV komandu Pasaules šaha olimpiādē 1928. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu. 1951. gadā uzvarējis Ņujorkas Māršala šaha kluba čempionātā. 1957. gadā publicējis grāmatu par šahu — Chess Made Simple. Atzīmējot Hanauera nopelnus pilsētas šaha attīstībā, Ņujorkas skolu šaha turnīrs ir nosaukts viņa vārdā (angļu: Hanauer League).
SMS Emden

SMS Emden (vācu: Seiner Majestät Schiff Emden) bija Ķeizariskās kara flotes (Kaiserliche Marine) 1908. gadā Dancigā uzbūvētais vieglais kreiseris, kas Pirmā pasaules kara laikā darbojās Indijas okeānā.
Pirms Pirmā pasaules kara Emden atradās Austrumāzijas eskadras sastāvā, kas bāzējās Cjindao (mūsdienu Ķīnā) pilsētā. Sākoties karam, Emden tika dots uzdevums doties uz Indijas okeānu, lai traucētu kuģu kustībai starp  Austrāliju un Ķīnu. No 1914. gada 1. augusta līdz 9. novembrim Emden sagrāba 23 tirdzniecības kuģus. Emden stingri ievēroja jūras kara likumus, starp tirdzniecības kuģa apkalpes locekļiem vai pasažieriem nebija neviena bojāgājušā. 1914. gada 28. oktobrī Emden pēkšņi uzbruka Pinangas ostai (mūsdienu Malaizijā) nogremdējot krievu kreiseri "Žemčug" un franču mīnu kuģi Mousquet. 1914. gada 9. novembrī Emden piebrauca pie Kokosu salām, lai veiktu uzbrukumu telegrāfa stacijai. Stacija paguva nosūtīt ziņojumu, pēc pāris stundām pie salām piesteidzās austrāliešu kreiseris Sydney. Abu kuģu divkaujā Emden guva būtiskus bojājumus. Lai tas nenogrimtu, kuģa kapteinis pieņēma lēmumu uzsēdināt kuģi uz krasta sēkļiem. Pēc kaujas izdzīvojusī kuģa apkalpe tika saņemta gūstā.
Vudijs Allens

Biogrāfija

Vudijs Allens (dzimis Elens Stjuarts Konigsbergs) uzaudzis Bruklinā, Ņujorkā. Viņa māte Netija (Nettie) (dzim. Cherrie; 1906. gada 8. novembris – 2002. gada 27. janvāris) bija grāmatvede ģimenes delikatešu veikalā, bet tēvs Mârtins Konigsbergs (Martin Konigsberg) (1900. gada 25. decembris – 2001. gada 13. janvāris) bija rotaslietu gravieris un arī oficiants. Allena ģimene bija aškenazi ebreji (ashkenazi jews). Vecvecāki bija imigranti no Krievijas un Austrijas.
Vidusskolas laikā, lai piepelnītos, Vudijs Allens sāka rakstīt jokus un pārdot tos laikrakstiem. 17 gadu vecumā viņš oficiāli nomainīja savu vārdu no Elena Stjuarta Konigsberga uz Heivudu Allenu (Heywood Allen). Pēc vidusskolas Allens Ņujorkas universitātē studēja komunikācijas zinātni un kino. Viņš studēja arī pie dramaturģijas un rakstniecības skolotāja Lajoša Egri (Lajos Egri).

Karjera

Vudijs Allens uzsāka savu karjeru, strādājot par rakstnieku pie humorista Hērba Šrainera (Herb Shriner). 19 gadu vecumā vinš jau rakstīja scenārijus TV šoviem, kā arī skečus komiķim Sidam Sīzaram (Sid Caesar). Šajā periodā Allens daudz mācījās no TV un komēdiju rakstnieka Denija Saimona (Danny Simon).
1961. gadā Vudijs Allens sāka pats uzstāties publikas priekšā kā komiķis. Vēlāk viņš sāka uzstāties arī TV šovos. 1966. gada viņš uzrakstīja lugu Brodvejas teātrim Don't Drink the Water.
Pirmā filma pēc Allena scenārija tapa 1965. gadā "Kas jauns, kaķenīt?". Šī filma Allenu neapmierināja, tādēļ turpmāk viņš vienmēr savus scenārijus pats arī realizēja kā režisors. Allena 1969. gada filma Take the Money and Run guva labas atsauksmes, kas deva iespēju noslēgt līgumu ar studiju United Artists par vairāku filmu iznākšanu.
Par filmu "Enija Hola" (1977) Vudijs Allens saņēma divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas kā labākais režisors un labākais scenārists (kopā ar otru scenārija autoru Māršalu Brikmanu (Marshall Brickman), kā arī nomināciju kā labākais aktieris galvenajā lomā. Šī filma ir iekļauta Amerikas Kinoinstitūta 100 labāko filmu sarakstā ar 35. kārtas numuru, bet 100 labāko komēdiju sarakstā ar 4. kārtas numuru.
Citas Vudija Allena filmas, kas guva ievērību ir "Manhetena" (1979), "Zvaigžņu atmiņas" (1980), Zelig (1983), The Purple Rose of Cairo (1985). Par scenāriju filmai "Hanna un viņas māsas" (1986) Allens saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu. No 90. gadu filmām vairākas balvas un nominācijas ieguva Husbands and Wives (1992), "Lodes pār Brodveju" (1994), "Varenā Afrodīte" (1995), "Harija dekonstrukcija" (1997).
No pēdējo gadu filmām visaugstāk novērtētas ir "Uzvaras punkts" (2005), "Vikija, Kristīna, Barselona" (2008), "Pusnakts Parīzē" (2011). Par oriģinālo scenāriju filmai "Pusnakts Parīzē" Vudijs Allens saņēma savu ceturto Amerikas Kinoakadēmijas balvu, kā arī nomināciju par režisora darbu.
Libors Hudāčeks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Hudāčeks uzsāka 2009.—10. gada sezonā spēlēja Slovākijas U-20 izlases sastāvā Slovākijas Ekstralīgā. Tiesa, sezonas vidū hokejists pārcēlās uz Bratislavas "Slovan" rindām. "Slovan" rindās Hudāčeks nākamajās divās sezonās kļuva par vienu no komandas rezultatīvākajiem spēlētājiem, 2011.—12. gada sezonā izcīnot arī līgas čempiona titulu. 2012.—13. gada sezonā "Slovan" pārcēlās uz KHL, Hudāčekam turpinot spēlēt komandas sastāvā. 2014.—15. gada sezonā īslaicīgi tika izīrēts Slovākijas Ekstralīgas klubam HK Banska Bistrica.
2015. gada vasarā pievienojās Zviedrijas hokeja līgas klubam Örebro HK.
Slovākijas hokeja izlases rindās spēlējis 2012., 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātos, 2012. gadā kopā ar izlasi izcīnot sudraba medaļas.
1971. gada Latvijas čempionāts šahā

1971. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 28. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 25. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 28. šaha čempionāts vīriešiem notika 1971. gadā Rīgā. Turnīrā ārpus konkurences piedalījās divi Igaunijas meistari - Boriss Ritovs un Reins Etruks, kuri ierindojās attiecīgi trešajā un ceturtajā vietā. Iepriekšējā gada čempionam Jānim Klovānam izdevās nosargāt savu čempiona nosaukumu pēc spraigas cīņas ar Alvi Vītoliņu. Tā bija Klovāna sestā uzvara Latvijas PSR čempionātos.
Latvijas PSR 25. šaha čempionāts sievietēm notika 1971. gadā Rīgā. Nepiedaloties iepriekšējā gada čempionei Astrai Klovānei, pārliecinoši pirmo vietu ieņēma Vija Rožlapa. Tas bija Rožlapas otrais Latvijas PSR čempiones tituls. Jāatzīmē, ka čempionātā debitēja jaunā Astra Ozola, kura gan pagaidām necīnījās par augstām vietām.
Spidiļķi

Latvijā

Latvijā mājo viena spidiļķu ģints suga — spidiļķis (Rhodeus amarus), kas sastopams daudzās upēs un ezeros. Līdz šim nav informācijas par spidiļķa sastopamību Austrumlatvijā.

Sistemātikas izmaiņas

Līdz ar ģenētisko pētījumu attīstību, ģints piedzīvojusi vairākas izmaiņas. Piemēram, Latvijā sastopamais spidiļķis ir izdalīts kā atsevišķa Eiropā dzīvojoša suga, bet vecais zinātniskais nosaukums tiek lietots kādreizējās Āzijas populācijas (nominālpasugas) spidiļķim jeb Amūras spidiļķim (Rhodeus sericeus). Balstoties uz ģenētiskajiem atklājumiem, 2016. gadā tika izdalīta spidiļķu dzimta. Pirms tam šī zivju grupa tika sistematizēta kā karpu dzimtas apakšdzimta.
206. mikroautobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Autoosta — Mežciems kursēja pa šādām ielām: Prāgas iela, 13. janvāra iela, Marijas iela, Merķeļa iela, Brīvības iela, Silciema iela, Murjāņu iela, Juglas iela, Malienas iela, Hipokrāta iela, un Gaiļezera iela.
Mežciems — Autoosta kursēja pa šādām ielām: Gaiļezera iela, Hipokrāta iela, Malienas iela, Juglas iela, Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības iela, Raiņa bulvāris, Turgeņeva iela, Maskavas iela, Centrāltirgus iela un Prāgas iela.
Ēriks Rags

Karjera

Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs (2000, 2004, 2008). 2000. gadā Sidnejā un 2008. gadā Pekinā viņš nespēja pārvarēt kvalifikācijas kārtu, savukārt 2004. gadā Atēnās izcīnīja 7. vietu.
Ē. Rags ir piedalījies septiņos Pasaules čempionātos, no kuriem četros spējis pārvarēt kvalifikāciju un iekļūt pamatsacensībās. 2005. gadā Helsinkos izcīnīja sesto vietu, kas ir viņa labākais sasniegums Pasaules čempionātos.
2002. gada Eiropas čempionātā viņš ierindojās augstajā 4. vietā, 2006. gada Eiropas čempionātā ar 79,51 metrus tālu metienu viņš ierindojās 9. vietā, savukārt 2010. gadā Barselonā Ē. Rags ieņēma 11. vietu. 2011. gada Pasaules čempionātā viņš startēja neveiksmīgi, ar 77,34 m tālu metienu ierindojoties 20. vietā.
Izcīnījis divas zelta medaļas Universiādēs.
Personisko rekordu (iepriekšējo Latvijas rekordu) viņš sasniedza 2001. gadā Londonā, metiens bija 86,47 metrus tāls.
Vitālijs Tjavlovskis

Šaha kompozīcija

Ar šaha kompozīciju sācis nodarboties 20. gs. piecdesmito gadu vidū. No 1956. līdz 1971. gadam publicējis apmēram 80 šaha etīdes, galvenokārt miniatūras. Vairāku PSRS individuālo čempionātu (1959—1965) finālists etīžu žanrā. Piedalījies Polijas, Ungārijas, Zviedrijas, Čehoslovākijas, Rumānijas, Itālijas šaha žurnālu etīžu sastādīšanas konkursos. Ieguvis 40 atzinības, no tām 18 godalgas, tai skaitā 5 pirmās.
1971. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā.
Hinkali

Hinkali (gruzīnu: ხინკალი) ir gruzīnu virtuvei raksturīgi mīklas sainīši. Ēdiena paveidi ir izplatīti vairākās Kaukāza kalnu daļās. Hinkali pildījumi atšķiras atkarībā no teritorijas. Sākotnējā recepte, tā sauktā khevsuruli, sastāvēja tikai no maltās gaļas (jēra vai liellopu un cūkgaļas), sīpoliem, čili pipariem, sāls un kumina. Mūsdienu recepte, kuru galvenokārt gatavo Gruzijas pilsētās, tā sauktie kalakuri, izmanto tādus garšaugus kā, piemēram, pētersīļus un koriandru. Musulmaņu apdzīvotajos apgabalos liellopu un jēra gaļas izmantošana ir mazāk izplatīta, tās vietā izmanto sēnes, kartupeļus vai sieru. 
Hinkali tiek ēsts bez papildu garšvielām vai ar melnajiem pipariem. Gaļas pildījums ir termiski neapstrādāts, tāpēc, kad hinkali tiek izvārīts, gaļas šķidrumi paliek iekšā mīklas sainītī. Lai padarītu šķidrumu biezāku, maltajai gaļai pievieno siltu ūdeni vai buljonu. Ēdot hinkali, ar pirmo kodienu parasti izsūc gaļas šķidrumu. Mīklas sainīša augšējo daļu nav paredzēts ēst, bet to atstāj uz šķīvja, lai zinātu apēsto hinkali skaitu. Gruzīnu valodā šo ēdiena daļu sauc par kudi (gruzīnu: ქუდი, "cepure") vai k'uch'i (gruzīnu: ხკუჭი, "kuņģis"). Tautas kultūrā ir pieņemts hinkali ēst ar rokām, galda piederumu, piemēram, dakšiņas, izmantošana tiek uzskatīta par nepieklājīgu.
Pilsētas Dusheti, Pasanauri un Mcheta ir īpaši slavenas savu hinkali dēļ.
Rihards Kuksiks

Spēlētāja karjera

Vidusskolas laikā (2005—2007) pārstāvēja Florida Air Academy basketbola komandu. Vēlāk pārstāvēja NCAA Arizonas štata universitātes basketbola komandu "Sun Devils", kurā bija viens no komandas vadošajiem spēlētājiem. 2011. gada martā saņēma Pac-10 konferences labākā ceturto gadu universitātē aizvadošā basketbolista balvu. R. Kuksiks ir otrs visu laiku labākais trīspunktnieku metējs "Sun Devils" basketbola komandas vēsturē, kā arī septītais visu laiku labākais konferences vēsturē.
Pēc 2011. gada Eiropas čempionāta noslēdza līgumu ar Spānijas ACB līgas klubu Valensijas "Basket". Pēc aizvadītās 2011.—2012. gada sezonas, kurā tika sasniegts pusfināls Spānijas čempionātā, klubs paziņoja, ka nepagarinās ar spēlētāju līgumu. 2012. gada oktobrī viņš pievienojās Spānijas klubam Sansebastjanas "Lagun Aro". Tā sastāvā aizvadīja vien dažsu mēnešus, 2013. gada janvārī klubu pametis un pārgājis uz Ukrainas klubu Kijevas "Budivelnik". Tā sastāvā 2012.—2013. gada sezonā izcīnīja uzvaru Ukrainas čempionātā.
2014. gada janvārī pievienojās LBL klubam Rīgas VEF.
2014. gada novembrī pievienojās LBL klubam BK Jēkabpils.

Karjera izlase

Latvijas pieaugušo izlasē debitējis 2010. gada 10. jūlijā. Veiksmīgi aizvadīja 2011. gada Eiropas čempionātu, kur bija viens no izlases līderiem. Tāpat bija viens no rezultatīvākajiem izlases spēlētājiem 2013. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā.