google/wiki40b huggingface dataset:
Grīvas katoļu baznīca

Vēsture

Kalkūnes muižnieks Ettingers dāvināja zemi Grīvā katoļu baznīcas un saimniecības ēku celšanai un ar gubernatora atļauju dievnamu uzsāka celt 1882. gadā pēc arhitekta Vilhelma Neimaņa projekta. Pēc leģendas baznīca uzcelta vietā, kur parādījusies Jaunava Marija. Līdzekļus baznīcas celtniecībai devusi Lauceses baznīcas draudze, tāpēc pēc uzcelšanas dievnams skaitījies Lauceses filiāle. Altāra labajā sienā, vietā, kur sākas obside (izliekums), tika iemūrēts akmens ar stikla caurulē ievietotu pergamentu par baznīcas un būvēšanas vēsturi. Baznīcu uzcēla 1889. gadā, 24. jūnijā ar Telšu diecēzes bīskapa Mečislava Palļuliona atļauju to iesvētīja Zemgales baznīcas dekāns Jāzeps Tumulevičs, veltot to Svētās Jaunavas Marijas godam un aizbildniecībai. Atjaunojot Rīgas diecēzi, dievnams kļuva par patstāvīgu draudzi. Pēc Pirmā pasaules kara dievnams bija pakļauts Daugavpils dekanātam. Nodibinoties Liepājas diecēzei, baznīca tika inkorporēta šajā diecēzē un 1938. kļuva par Grīvas dekanāta rezidenci, izveidojot Grīvas dekanātu. Baznīca tika pārbūvēta laika periodā no 1935. līdz 1942. gadam. 1999. gadā no 12. līdz 18. jūlijam dievnamā kapucīni vadīja misijas, kuru noslēgumā bīskaps Antons Justs konsekrēja dievnamu.

Eksterjers

Baznīca ir sarkanu ķieģeļu mūra trīsjomu celtne, būvēta historicisma stilā. Tai ir tradicionālais bazilikas formas taisnstūra plānojums, ko noslēdz apsīda. Transepta vietu ārējā plānā pasvītro tornīši. Būves risinājumā izmantoti konkrētajam eklektisma novirzienam raksturīgie gotiskie elementi — smailloku arkas motīvs, gotiskās rozes motīvs, figurālās dzegas, kuras tiek reljefi izvirzītas vai iedziļinātas attiecībā pret sienas plakni.
Dievnamam ir viens tornis, cinkotā skārda jumts. Baznīcas pamati aptuveni 1 metru augsti, veidoti no tēstiem akmeņiem. Ieejas durvis no gala un sakristejas. Dievnamu ieskauj dārzs, ko noslēdz sarkanu ķieģeļu žogs ar lieliem vārtiem. Aiz žoga atrodas draudzes plebānija.

Interjers

Tā ir telpa ar koka flīžu grīdu un koka griestiem, kas veidoti ielokā. Griestu konstrukcija balstās uz četriem koka pīlāriem, veidojot dievnamā trīs navas. Virs ieejas atrodas koratelpas ar ērģelēm. Presbitērija abās pusēs ir sakristejas.  Dievnamā ir trīs altāri. Galvenais jeb centrālais altāris atrodas centrā pie presbitērija gala sienas, virs tā kupolā ir Svētās Ģimenes gleznojums. Sānu altāros ir Jaunavas Marijas un Svētā Jāzepa gleznas. Aplūkojamas logos Varšavas Svētā Lukasa darbnīcā darinātās logu vitrāžas, kas Latvijā redzamas tikai šajā dievnamā.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Arnolds Olehno. 1920. gadā kļuvusi patstāvīga draudze. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Grīvā un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek katru dienu latviešu, krievu un poļu valodās. Draudzei ir viena Grīvas kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki  ir Svētā Jāzepa diena,  Jaunavas Marijas apmeklēšanas diena, Jaunavas Marijas dzimšanas diena — 40 stundas, Jaunavas Marijas Bezvainīgās ieņemšanas diena.
Andrejs Spāģis

Dzīvesgājums

Andrejs Spāģis dzimis 1820. gada 14.janvārī toreizējā Aizputes apriņķa Dunalkas pagasta "Spāģu" saimnieka Andreja un viņa sievas Ortes mājās. 13 gadu vecumā viņš ar ģimeni pārcēlās dzīvot "Raibenieku" mājās Durbes tuvumā. Pēc Cīravas luterāņu mācītāja Johana Kristapa Voltera (etnogrāfa Eduarda Voltera vectēva) ieteikuma Meldzeres muižas īpašnieks Georgs fon Dorotēzens 1834.—1837. gadā par saviem līdzekļiem pabalstīja spējīgā pusaudža mācības Cīravas-Dzērves skolā, pēc kuras beigšanas viņš vienu gadu strādāja par skolotāja Andreja Bergmaņa palīgu.
No 1838. līdz 1853. gadam Spāģis strādāja par skolotāju Meldzeres skolā, kuru viņa labdaris Georgs fon Dorotēzens 1841. gadā ierīkoja pārtaisītajā krogus ēkā, dāvinādams pagastam skolu līdz ar zemi un noguldīdams kapitālu skolotāja algai un pensijai. Viņš pavadīja vasaras Liepājas jūrmalā, apmeklēja Irlavas skolotāju semināru, 1847. gadā Latviešu literāriskās biedrības sapulci Rīgā. Skolotājs Spāģis sarakstīja lasāmgrāmatu "Bērnu prieks" (1844), un, Irlavas semināra direktora Kārļa Sadovska ierosināts, vācu valodas mācību grāmatu "Pārcēlējs" (1847). Mācību grāmata "Fizika" palika neiespiesta. Šajā laikā ietekmējās no Krišjāņa Valdemāra idejām, kas tajā laikā strādāja par Ēdoles muižas skrīveri. Spāģis piedalījies arī K. Valdemāra vadītajā "Baltijas jūras izsmelšanas biedrībā".
Pēc Georga fon Dorotēzena nāves viņa pēcnācēji anulēja Meldzeres pagastam likumīgi norakstīto dāvinājumu. Spāģis uzņēmās pagastu aizstāvēt un 1853. gadā iesniedza tiesā sūdzību pret jauno muižas īpašnieku. Zaudējis tiesvedību, Spāģis 1854. gadā bija spiests atstāt skolotāja vietu Kurzemē un pārcelties uz Krieviju, kur viņš strādāja par muižas pārvaldnieku un no 1859. gadā papildināja savas zemkopības zināšanas Berlīnē. 1860. gadā viņš publicēja kritisku rakstu par Kurzemes zemnieku apstākļiem Ķelnes avīzē Kölner Zeitung, bet 1863. gadā Pēterpilī sarakstīja grāmatu par šo tēmu.
Līdz 1867. gadam Andrejs Spāģis strādāja par dažādu Krievijas uzņēmumu direktoru - Rjazaņas guberņā par degvīna brūža, bet Maskavā par rauga fabrikas vadītāju. Bez tam viņš strādāja, Brīvzemniekam palīdzēdams, pie krievu-latviešu-vācu vārdnīcas.
I869. gadā viņš bija pārvaldnieks Meščerska muižās Smoļenskas guberņā un saimnieciskos nolūkos ieradās Saratovā, kur saslima ar holeru un nomira 1871. gada 29. jūlijā.
1938. gada 24. jūlijā Dunalkā viņam atklāja pieminekli un vietējā skola ieguva Andreja Spāģa nosaukumu. Pieminekli rotā uzraksts: "Krājat zināšanas un apgaismojiet tautu!"
Vasile Senduljaks

Biogrāfija

Moldovas šaha trenera Lazara Šustermana audzēknis. Daudzkārtējais Moldovas šaha čempionātu uzvarētājs (1998, 2001, 2003, 2007, 2008). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis 2004. gada turnīrā December 1989 Revolution (Rumānija). 2006. gadā bijis otrais Bukarestes turnīrā Winter Cup un Open Galati turnīrā (Rumānija). 2010. gadā uzvarējis Rumānijas starptautiskajā šaha turnīrā Grand Prix Balcani.
Pārstāvējis Moldovas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 8 reizes (1998-2010, 2014).
Par panākumiem turnīros FIDE 1997. gadā Senduljakam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2006. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 2014. gadā kļuvis par FIDE treneri, bet 2015. gadā saņēmis FIDE starptautiskā arbitra nosaukumu.
Salo Landaus

Biogrāfija

Pirmā pasaules kara laikā Landaus ģimene pārcēlās uz Vīni, bet pēc tam jaunais Salo nonāca pie draugiem Roterdamā, kur iemācījās spēlēt šahu. 1920. gados sekmīgi piedalījās Nīderlandes šaha turnīros un tika uzskatīts par valsts otro šahistu aiz nākamā Pasaules šaha čempiona Maksa Eives. 1929. gadā Nīderlandes šaha čempionātā dalīja 2. vietu, bet 1936. gadā, izmantojot Eives prombūtni, kļuva par Nīderlandes čempionu šahā. Divas reizes Nīderlandes izlases sastāvā piedalījās Pasaules šaha olimpiādēs (1930, 1937). 1937. gadā piedalījies 1. Ķemeru starptautiskajā šaha turnīrā, kurā gan dalījis tikai 15.-16. vietu, taču ticis apbalvots ar 1. skaistumgodalgu par uzvaru pret Ēro Bēku. 1935. gadā bijis Aleksandra Aļehina sekundants Pasaules čempiona nosaukuma izcīņas mačā pret Maksu Eivi, bet 1938. gadā bijis viens no AVRO turnīra arbitriem. 1939. gadā atkārtoti uzvarējis Nīderlandes šaha čempionātā, taču zaudējis Eivem papildus maču par Nīderlandes šaha čempiona nosaukumu ar 2½:6½.
Otrā pasaules kara laikā mēģinājis kopā ar sievu un meitu bēgt no Nīderlandes uz Šveici, taču 1942. gada 28. septembrī ticis aizturēts uz Beļģijas robežas Bredā. Nosūtīts uz Šveidnicas koncentrācijas nometni, kur gājis bojā laika posmā starp 1943. gada decembri un 1944. gada martu. Laundaus sieva un meita tika nosūtītas uz Aušvicas koncentrācijas nometni, kur tās aizgāja bojā 1944. gada 12. oktobrī.
Latvijas attīstībai

Vēsture

Partija "Latvijas attīstībai" dibināta 2013. gada 15. decembrī kā labēji konservatīva partija. Par partijas priekšsēdētāju tika ievēlēts Einars Repše, bet par partijas valdes locekļiem tika ievēlēti Edgars Jaunups, Vladimirs Reskājs, Dans Titavs, Baiba Fromane, Emīls Jakrins, Uldis Osis, Liene Cakare un Edgars Čeporjus. Šobrīd partijas priekšsēdētājs ir Juris Pūce, partijas ģenerālsekretārs ir Viesturs Liepkalns, bet partijas valdes locekļu amatus ieņem Sergejs Akuličs, Andris Bačkurs, Baiba Fromane, Ilze Grīnberga, Edgars Jaunups, Jeļena Jesajana, Māris Mičerevskis, Rihards Pīks, Artūrs Toms Plešs, Sergejs Pogorelovs, Rasma Zaharneko, Gatis Zamurs, Viesturs Zeps un Andrejs Žagars.
Partijas "Latvijas attīstībai" pirmās vēlēšanas bija Eiropas Parlamenta vēlēšanas 2014. gadā. Par partiju nobalsoja 9421 balsstiesīgais (2,12%). 12. Saeimas vēlēšanās partija "Latvijas attīstībai" piedalījās ar 100 kandidātiem. Par partiju nobalsoja 8156 (0,89%) balsstiesīgo.
2014. gadā "Latvijas attīstībai" pievienojās Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienībai (ALDE).
2017. gada februārī partija izplatīja paziņoja, ka gaidāmajās pašvaldību vēlēšanās Rīgā tā veidos kopīgu sarakstu ar Latvijas Reģionu apvienību. Par Rīgas mēra amata kandidātu tika izvirzīts LRA pārstāvis Mārtiņš Bondars.
2018. gada oktobrī partiju apvienības Attīstībai/Par! ietvaros piedalījās 13. Saeimas vēlēšanas. Kopīgais saraksts ir ieguvis 13 no 100 vietām.
2019. gada maijā partiju apvienības Attīstībai/Par! ietvaros piedalījās 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās. No kopīgā saraksta par Eiropas Parlamenta deputātu tika ievēlēts Ivars Ijabs.
Apstākļa vārds

Apstākļa vārds jeb adverbs ir patstāvīga, nelokāma vārdšķira, kas nosauc darbības, īpašības un apstākļu pazīmes. Apstākļa vārdi tuvāk paskaidro darbības vārdu, īpašības vārdu vai citu apstākļa vārdu.
Bajārs

Vārda nozīme

Vārda izcelsmi skaidro kā aizguvumu no tjurku valodām (bai - "bagāts" + är - "vīrs") vai arī no slāvu cilmes vārda "бой" - "kauja". 
Senākās liecības par titula болꙗринъ lietošanu ir no Pirmās Bulgāru caristes 10. gadsimtā.
Vēlāk austrumslāvu zemēs par bajāriem sauca karadraudzes komandierus un kņazu padomniekus (baznīcslāvu: болѧринъ);
Vēlāk bajāri bija kņazu vasaļi, kas pārvaldīja tiem piešķirto feodu, kas bija viņu ienākumu avots. 
16.-17. gadsimta Maskavijā, vēlāk Krievijas caristē bajāri ieņēma augstākos valsts pārvaldes amatus. Tad bajāra titulu monarhs piešķīra izciliem valsts pārvaldes darbiniekiem. 
Kārtu pārstāvniecībā Maskavas lielkņazistē un Krievijas caristē bajāri veidoja bajāru domes.
Ludvigs Augusts Mellīns

Dzīvesgājums

Dzimis 1754. gadā grāfa Kārļa Johana fon Mellīna un viņa sievas Annas Ģertrūdes, dzimušas fon Štālas (Staal) ģimenē viņu dzimtmuižā Tuhalā (Toal). Mājskolotāja vadībā apguva matemātiku, astronomiju, latīņu, franču valodas. 1767. gadā Krievijas impērijas ķeizariene Katrīna II apdāvināto jaunekli nosūtīja pie saviem radiniekiem Holšteinas-Gotorpas prinčiem, lai viņš tos pavadītu Eiropas ceļojumā pa Vāciju, Šveici, Franciju un Itāliju. Viņš viesojās pie šveiciešu zinātnieka Hallera un franču domātāja Voltēra, kopā ar prinčiem viņu audiencē pieņēmis Prūsijas karalis Frīdrihs II un Romas pāvests Klements XIV. No 1769. gada apmeklēja lekcijas Boloņas Universitātē un Getingenes universitātē.      
Pēc atgriešanās dzimtenē viņš 1773. gadā sāka dienestu Krievijas impērijas armijā, piedalījās Krievu—turku karā (1768—1774). No 1777. gada vadīja Ģenerālštāba Topogrāfijas nodaļu Pēterburgā. Mellīns piedalījās vairāku Krievijas impērijas apgabalu karšu sastādīšanā.
1781. gadā pārcēlās uz Rīgu, apprecējās ar Helēnu Augusti fon Mengdenu, 1782. gadā Getingenē iestājās iluminātu ordenī ar segvārdu Constantinus Magnus. 1783. gadā majora pakāpē atvaļinājās no dienesta armijā un apmetās sievas īpašumā Bīriņu muižā. 
Līdz 1786. gadam grāfs Mellīns bija Rīgas apriņķa priekšsēdētājs (Kreishauptmann), pēc tam līdz 1795. gadam — Rīgas apriņķa tiesnesis (Kreisrichter). Pēc troņmantnieka Pāvila I rīkojuma no 1791. līdz 1798. gadam sastādīja Vidzemes un Igaunijas guberņas pirmo precīzo atlantu Atlas von Liefland. 1797. gadā iegādājās Ķizbeles muižu (Kipsal) Krimuldas-Pēterupes draudzes novadā.
No 1796. līdz 1831. gadam vadīja Vidzemes virskonsistoriju, bija Vidzemes landrāts (1797-1818), vairāku draudzes novadu tiesnesis (1804-1807).
Darbojās Vidzemes guberņas zemnieku lietu komitejā, pēc domstarpībām ar Vidzemes lantāga vairākumu 1818. gadā atkāpās no amata. 
Apglabāts Bīriņu muižas kapličā.
Liņ Je

Biogrāfija

1995. gadā Kišiņevā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 40. vietu.
Pazīstama kā šaha turnīru tiesnese. 2008. gadā kļuvusi par FIDE arbitru (FA), bet 2011. gadā saņēmusi starptautiskā arbitra (IA) nosaukumu. Bijusi Āzijas spēļu (2010) un Universiādes (2011) šaha turnīru tiesnese.
Igors Pimenovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1953. gadā Rīgā. Studēja Latvijas Valsts universitātē, ko 1975. gadā pabeidza ar fiziķa izglītību, strādāja Latvijas Zinātņu akadēmijā un komercbankās, bija datorspeciālists. 2002. gada jūlijā naturalizācijas kārtībā ieguvis Latvijas pilsonību.
2007. gadā Latvijas Universitātē ieguva otrā līmeņa profesionālo augstāko izglītību kā ekonomists.
2018. gadā, kad tika publiskoti Valsts drošības komitejas ziņotāju saraksti, tajos bija arī I. Pimenova VDK aģenta kartīte. Tomēr jau 2000. gada 27. oktobrī, izskatītot lietu Nr. 1-563/6 2000.g. Nr. 7/159, Vidzemes priekšpilsētas  tiesa konstatēja “faktu, ka Igors Pimenovs...  nav slepeni apzināti sadarbojies ar bijušās LPSR VDK un nav bijis VDK informators vai aģents.”

Politiskā un sabiedriskā darbība

Bijis PSKP biedrs, Atmodas laikā darbojies Latvijas Tautas frontē. 
1996. gadā I. Pimenovs kopā ar domu biedriem ir dibinājis "Latvijas Krievu mācībvalodas skolu atbalsta asociāciju" (LAŠOR), lai atbalstīt Latvijas Republikas tradīciju apmācīt krievvalodīgos bērnus ģimenes valodā. 
2002. gadā I. Pimenovs pirmo reizi kandidēja parlamenta vēlēšanās, kad 8. Saeimas vēlēšanās netika ievēlēts no PCTVL saraksta (līdz tam viņš to nevarēja darīt, jo nebija Latvijas pilsonis). 2004. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās viņš kandidēja no Tautas saskaņas partijas saraksta ar trešo numuru, lai arī nebija partijas biedrs, taču netika ievēlēts.
2005. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Rīgas domē no partijas "Jaunais Centrs". 
9. Saeimas vēlēšanās 2006. gadā I. Pimenovs kandidēja no "Saskaņas Centra" saraksta, bet atkal netika ievēlēts Saeimā. 
2009. gada Rīgas domes vēlēšanās viņu ievēlēja galvaspilsētas pašvaldībā, taču I. Pimenovs atteicās no deputāta mandāta, jo viņam radās iespēja kļūt par 9. Saeimas deputātu Nila Ušakova vietā (apvienības līderis, savukārt, pārcēlās uz Rīgas domi, kur tika ievēlēts par priekšsēdētāju). 9. Saeimā I. Pimenovs darbojās Izglītības, kultūras un zinātnes komisijā un Eiropas lietu komisijā. 
2010. gadā ievēlēts 10. Saeimā, tajā darbojies Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas un Eiropas lietu komisijas sastāvos, Eiropas lietu komisijā viņš bija sekretārs. Tāpat bijis priekšsēdētājs Parlamentārās izmeklēšanas komisijā saistībā ar "Parex bankas" pārņemšanu un restrukturizāciju. 
2011. gada ārkārtas vēlēšanās I. Pimenovs tika ievēlēts arī 11. Saeimā. Tajā turpina darboties Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas un Eiropas lietu komisijas sastāvos.
Lai arī I. Pimenovs ir Latvijas krievu mācībvalodas skolu atbalsta asociācijas vadītājs, laikā, kad tika vākti paraksti referenduma par valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai ierosināšanai, viņš neatbalstīja Rīgas domes priekšsēdētāja un sava partijas biedra, apvienības "Saskaņas Centrs" līdera N. Ušakova izvēli parakstīties par likumprojektu, kā arī neatbalstīja otras valsts valodas statusu piešķiršanu krievu valodai, paziņojot, ka "ir gatavs atteikties no radikāli noskaņotajiem vēlētājiem, ja to šāds balsojums prasīs".
2014. gadā ievēlēts 12. Saeimā no partijas "Saskaņa", tāpat arī ievēlēts 13. Saeimā 2018. gada rudenī.
Spēks un slava

Vēsturiskais fons

Grāmatas darbība norisinās Tabasko štatā, Meksikā, divdesmitā gadsimta 30. gados, kad Meksikas valdība ar vardarbīgām metodēm centās apspiest katoļu baznicu. Meksikas revolucionārie līderi to pamatoja ar nepieciešamību atbrīvoties no feodālisma un atņemt katoļu baznīcai lielos zemes īpašumus. Tabasko štatā baznīcas tika slēgtas, katoļu priesterus piespieda atteikties no savas ticības. Bija izveidoti militārie grupējumi "Sarkankrekli", kas īpaši vajāja nepakļāvīgos priesterus.

Grāmatas tapšana

Grāmatu Greiems Grīns sarakstīja pēc sava ceļojuma pa Meksiku 1938. gadā. Vēlāk Grīns rakstīja, ka redzot Tabasko iedzīvotāju pašaizliedzīgo uzticību katoļu ticībai, viņš nevarēja palikt vienaldzīgs. Tas veicināja viņa paša pievēršanos kristīgajai ticībai.
Lai gan Grīns savā romānā pauž simpātijas katoļticīgajiem, tomēr 13 gadus pēc grāmatas publicēšanas, 1953. gadā Grīns saņēma paziņojumu no Romas pāvesta biroja, ka grāmata kaitē katoļu priesteru reputācijai. Grīna varonis bija attēlots pārāk grēcīgs, lai baznīca to varētu pieņemt. Tika pat izteikts lūgums grāmatu pārstrādāt. Tomēr vēlāk, jau pēc daudziem gadiem, privātā audiencē Romas pāvests Pāvils VI izteicās, ka, lai gan atsevišķas romāna nodaļas varētu katoļticīgos aizvainot, tomēr Grīnam nevajag piešķirt šai kritikai īpašu vērību.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais koncertieraksts video

Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais koncertieraksts video ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz par koncerta ierakstu aizvadītajā gadā Latvijā. Balva tiek pasniegta kopš 2005. gada.
Hāgas parks

Hāgas parks ir viens no karaliskajiem nacionālajiem pilsētas parkiem.Tas atrodas Stokholmas pilsētas pievārtē, ziemeļu pusē, administratīvā atrašanās vieta ir Stokholmas lēnī, Solnas komūnā. Viņš ir To stokholmieši mēdz arī saukt vienkārši par Hāgu, cits nosaukums ir Gustaviānisks parks par godu tā radītājam karalim Gustavam III, pēc kura iniciatīvas parks tika radīts laika posmā no 1780. līdz 1797. gadam. Parku un tajā atrodošās celtnes ir veidojuši tādi arhitekti kā Frederiks Magnuss Pīpers, Luīzs Žans Desprezs, Kārlis Kristofers Gjorvels un Ulofs Tempelmans. Parks ir veidots, ietekmējoties no angļu parku stila veidošanas principiem. Hāgas parkam ir raksturīgas lielas zālāju platības, pusatvērti aploki, kas mijās ar apmežotām platībām.
Šo parku ir apdziedājis un dievinājis Zviedrijas dziesminieks, trubadūrs Kārlis Mikaels Belmans, kura patrons bija pats karalis Gustavs III.
Krievijas karogs

Krievijas Federācijas valsts karogs ir Krievijas Federācijas oficiāls valsts simbols. Valsts karogs ir oficiāla valsts atšķirības zīme, kuras apraksts ir nosakāms ar likumu. 
Krievijas Federācijas valsts karogu pārstāv taisnstūra audekls, kas sastāv no trijām vienādas formas horizontālām svītrām: augšējā - balta, vidējā - zila un apakšējā - sarkana. Karoga platuma attiecība pret tā garumu ir 2:3.

Vēsture

17. gadsimta beigās cars Pēteris I no Nīderlandes, kur viņš mācījās kuģubūves lietas, atveda šo karoga krāsu salikumu uz Krieviju, un vispirms tās bija tirdzniecības karogā. Baltā krāsa simbolizēja caru, zilā- aristokrātiju, bet sarkanā - tautu.
Zalkšu dzegužpuķe

Apraksts

Daudzgadīgs, neliels, 7-30 cm augsts lakstaugs. Gumi veseli, gandrīz apaļi. Stublājs stāvs, augšdaļā ar tumšu nokrāsu, izņemot baltās formas. Lancetiskas, zilganzaļas bez plankumiem lapas sakārtotas rozetē. 
Stublāja augšdaļā lapas mazas, makstveidīgas. Ziedkopa diezgan īsa un skraja. Ziedi violeti vai retāk balti. Lūpa plata, violeta, nespēcīgi trīsdaivaina. Malējās daivas atliekušās. Pie lūpas pamata gaišs plankums, lūpas vidū violeti punkti. Piesis strups, aptuveni sēklotnes garumā. Auglis - stāva, iegarena pogaļa. Zied maijā un jūnija sākumā.

Izplatība

Aug Eiropā, Ziemeļāfrikā un Dienvidrietumāzijā. Latvijā suga sasniedz areāla ziemeļaustrumu robežu.

Biotopi

Aug sausās vai mēreni mitrās, ekstensīvi izmantojamās pļavās. Sugu apdraud augsnes rekultivēšana, mēslošana un atradņu aizaugšana ar krūmiem vai kokiem.
Aleksandrs Ziemelis

Biogrāfija

Dzimis 1890. gadā Rīgā. Pēc 1905. gada revolūcijas 17 gadu vecumā 1907. gadā  emigrēja uz ASV, 1909. gadā uz Argentīnu, kur strādāja Buenosairesas grāmatu veikalā. 
1914. gadā devās uz Brazīlijas džungļiem, kur strādāja par mehāniķi Matugrosu štata dimantu raktuvēs. Pantanalā iepazinās ar indiāni, kurš Ziemelim iemācījis ar šķēpu medīt jaguārus. Kopš 1925. gada Ziemelis kopumā nomedīja 271 jaguāru, ar šķēpu — 31. 
Pēc Džuliāna Duguida (Julian Duguid) grāmatas "Green Hell" iznākšanas 1931. gadā viņš kļuva populārs visā Amerikā.
1937. gadā, lasot lekcijas Pensilvānijā, viņš iepazinās ar fotogrāfi Edīti Breju (Bray), kas pārcēlās pie viņa un pēc trīs gadiem apprecējās. Šajā laikā viņš sāka filmēties piedzīvojumu filmā Jungle Menace. 
1947. gadā viņš kopā ar sievu un trīs bērniem Sondru, Doru un Sašu jaunāko (Sashino) pārcēlās uz dzīvi Pensilvānijā ASV, kur viņiem piedzima ceturtais bērns Kārlis (Carlie). 1953. gadā viņš uzrakstīja savu autobiogrāfiju Tigrero, kas tika izdota 1954. gadā kā Jungle Fury. 1994. gadā somu režisors Mika Kaurismäki uzņēma dokumentālo filmu par neizdevošos šīs grāmatas ekranizācijas mēģinājumu.
Miris 1970. gadā ASV.
No 1963. līdz 1972. gadam Perkiomenvilā Pensilvānijā pastāvēja A. Ziemeļa izveidots muzejs ar viņa savākto kolekciju.
Pašu kapitāla atdeve

Pašu kapitāla atdeve (angļu: return on equity (ROE)) norāda uz uzņēmuma iegūtas peļņas relatīvo lielumu attiecībā uz uzņēmuma pašu kapitāla avotiem – akcionāriem. Tas tiek mērīts procentos (%) un norada uz kompānijas efektivitāti peļņas veidošanā, izmantojot akcionāru kapitālu.
Rādītājs tiek izskaitļots pēc sekojošās formulas:
Vērtējot rezultātus, kapitāla atdeves rādītāji no 15% līdz 20% var būt tikt uzskatīti par pietiekoši labiem.
Diskrētā matemātika

Diskrētā matemātika ir matemātikas zinātnes nozare, kas pēta galīgas un pārskaitāmas bezgalīgas objektu sistēmas un dažāda veida sakarības. Šai nozarei ir arī vairākas apakšnozares, tai skaitā grafu teorija, kombinatorika, matemātiskā loģika, skaitļu teorija, programmēšanas teorija, kodēšanas teorija, algoritmu teorija. Pirmie nozīmīgākie pētījumi diskrētajā matemātikā tika veikti 19. gadsimta beigās, Latvijā pirmie matemātiķi šīs nozares pētīšanai pievērsušies 1950. gados.
Morra gambīts

Vēsture

Pirmo reiz 1846. gadā Parīzē šo gambītu spēlējis Lionels Kizerickis. Bet nosaukts tas ir franču korespondencšahista Pjēra Morra vārdā, kas 1945. gadā Nīcā publicējis gambīta sīku analīzi. Augstākā līmeņa turnīros gambīts ienācis pateicoties Savelija Tartakovera, Paula Keresa, Benta Larsena un Milana Matuloviča pūlēm.

Stratēģiskā ideja

Par bandinieku baltie iegūst noturīgu iniciatīvu, un no melnajiem tiek prasīta precīza aizsardzība un pastāvīga uzmanība.
Patiesumjausma

Patiesumjausma raksturo indivīda priekšstatu par patiesību, kas izpaužas apgalvojumu vai diskusijas argumentu veidā, balstoties uz intuīciju vai "iekšējo izjūtu", neatkarīgi no loģikas vai faktiem. Latviešu filozofiskajā literatūrā tradicionāli lietoja apzīmējumu intuitīvā izziņa ). Savukārt patiesumjausma ir viens no iespējamajiem šādas izziņas metodes rezultātiem, kas izpaužas kā (patiesas vai aplamas) "zināšanas" par kaut ko konkrētu. Patiesumjausma ir intuitīva pasaules uztveres izpausme - tā jāatšķir no spriedumu kļūdām, stereotipiem vai aizspriedumiem, kas nozīmētu kaut vai nepilnīgu loģisko secinājumu ķēdīti.
Patiesumjausma būtiski iespaido debates par politikas un makroekonomikas jautājumiem. Vairākās sabiedriskās domas aptaujās izrādījies, ka vēlētāju vairākuma priekšstati, piemēram, par budžeta deficītu būtiski atšķiras no faktiskajiem budžeta datiem. Šajā gadījumā vairākuma priekšstati nav patiesi nedz arī tie pamatoti ar derīgiem vai kļūdainiem slēdzieniem, bet tiem piemīt patiesumjausma.
Angļu termins truthiness kļuva populārs pēc 2005. gada 17. oktobra televīzijas pārraides The Colbert Report, ko vadīja teležurnālists Stīvens Kolberts, kas parādījās saistībā ar toreizējā ASV prezidenta Džodža Buša pamatojumu Herietas Maiersas (Harriet Miers) nominēšanai par ASV Augstākās Tiesas tiesnesi un kara sākšanai Irākā, atsaucoties uz "iekšēju sajūtu" (gut feeling). Stīvens Kolberts reizēm lieto arī pseidolatīnisku versiju šim pašam vārdam - veritasiness.