google/wiki40b huggingface dataset:
Ķepovas pagasts

Upes

Akmineica, Aktica, Asūnīca, Lukšova, Pupaļņa, Ūšupe.

Vēsture

1945. gadā Asūnes pagastā izveidoja Ķepovas ciema padomi. 1954. gadā Ķepovas ciemam pievienoja likvidēto Apoļu ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dagdas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Neikšāni (pagasta centrs), Apaļi, Lukšova, Ķepova.
Jonušs Radvils

Dzīvesgājums

Dzimis 1612. gada 2. decembrī Papiles muižā netālu no Biržiem Lietuvas lielhetmaņa Kristapa Radvila (1585—1640) un viņa sievas Annas Kiškas ģimenē. Mācījās Sluckas kalvinistu ģimnāzijā, studēja Leipcigas, Altdorfas un Leidenes universitātēs. 1632. gadā kļuva par Polijas-Lietuvas sūtni Anglijā un Nīderlandē 1633. gadā atgriezās Lietuvā un piedalījās Smoļenskas karā pret Krievijas caristi (1632—1634). 1637. gadā viņu ievēlēja par Varšavas Seima deputātu.
1646. gadā viņu ievēlēja par Lietuvas hetmani un Žemaitijas ģenerālstārastu. 1646. un 1651. gadā viņa vadītais Lietuvas karaspēks sakāva sacēlušos Ukrainas kazaku karaspēku, 1654. gadā viņu ievēlēja par Lietuvas lielhetmani. Otrā Ziemeļu kara laikā vadīja Lietuvas karaspēka aizstāvēšanos pret Krievijas caristes iebrukumu (1654—1667), nesekmīgi aistāvēja Viļņas pilsētu, pēc kuras krišanas 1655. gada 20. septembrī Ķēdaiņos noslēdza ūniju ar Zviedrijas karali Kārli X Gustavu. Tomēr vairums Lietuvas magnātu Pāvila Jāņa Sapehas vadībā atteicās viņu atbalstīt. 1655. gada novembrī Jonušs Radvils kopā ar savu brālēnu Boguslavu Radvilu atkāpās uz tagadējās Podlases vojevodistes teritoriju, kur nocietinājās Tikocinas pilī. Neskaidros apstākļos miris naktī no 30. uz 31. decembri.
Vanšu tilts (Rīga)

Vēsture

Vanšu tilts tika uzbūvēts blakus vietai, kur kādreiz atradās pār Daugavu 1945. gadā uzceltais koka pagaidu tilts (tā saucamais Valdemāra tilts). Valdemāra tilts darbojās līdz 1950. gadu beigām. Sakarā ar jaunā Oktobra (tagad Akmens tilta) atklāšanu 1957. gadā, pontontilts, kas līdz tam nodrošināja satiksmi pār Daugavu Akmens tilta vietā, tika pārvietots blakus Valdemāra tiltam. Valdemāra tilta paliekas pastāvēja līdz 1964. gadam, kad tas tika pakāpeniski demontēts.
Baltās kāpas (īsfilma)

Sižets

Tukšā, rudenīgā pludmalē, netālu no neliela vientuļa bufetes kioska, satiekas divi dažādi pāri: nerunīgs tēvs, kas nesteidzīgi pastaigājās ar savu mazo meitu, un ar skaļo motociklu atbraukušie, jaunie, bezrūpīgie mīlnieki.
Jozefs Klings

Biogrāfija

Vācu šaha problēmists. Viens no modernās šaha etīdes pamatlicējiem, devis vērtīgu ieguldījumu šaha galotņu teorijā. Pazīstams sava laika šaha literāts. Pēc profesijas mūzikas profesors. No 1830. gadiem dzīvojis Anglijā. 1836. gadā publicējis šaha žurnālā Le Palamède vienu no savām pirmajām analīzēm, kurā apskatījis galotni "tornis un laidnis pret torni". Bijis šaha žurnālā Chess Player redaktors (1851—1853). Kopā ar Bernhardu Horvicu sastādījis vairāk nekā 200 etīdes. Līdz pat savai nāvei bijis Londonas šaha kluba City of London Chess Club goda loceklis.
Jemijervi lidlauks

Vēsture

Lidlauks izbūvēts 1935. gadā planierisma vajadzībām skarā ar šī sporta veida popularitātes pieaugumu Eiropā. 1940. gadā Jemijervi lidlaukā bija paredzētas rīkot olimpisko spēļu sacensības planierismā.
2. pasaules kara laikā lidlaukā notika militārās un radioelektronikas apmācības. Kopš 1970. gadu beigām Jemijervi tiek rīkotas valstī lielākās aviācijas sporta sacensības.
2018. gadā Jemijervi lidlaukā norisinājās FAI Sacīkšu dronu pasaules kausa (FAI Drone Racing World Cup) posms, kurā uzvaru izcīnīja Latvijas pilots Tomass Pētersons.
Palladium Rīga

Vēsture

Kinoteātris "Palladium" dzīvojamajā ēkā tika izveidots 1913. gadā un līdz tā slēgšanai jaunās tūkstošgades sākumā, bija viens no cienījamākajiem galvaspilsētā. Tas nebija tik smalks kā "Splendid Palace" (laikā no 1952. līdz 2011. gadam pazīstams ar nosaukumu "Kino Rīga"), bet vienmēr pietiekami aktuāls. Ap 2006. gadu ēkas telpās tika uzsākta vērienīga naktskluba būvniecība, taču tas tā arī nepiedzīvoja savu atvēršanu.
Jaunā koncertzāle saglabā Palladium nosaukumu, kā arī kinozāles kādreizējo apaļo formu, un tajā divos līmeņos ir izbūvēti skatītāju balkoni. Koncertzāle savas durvis vēra 2011. gada 28. septembrī un kā pirmie mākslinieki, kas uzstājās tajā bija Džeimss Blants, islandiešu grupa FM Belfast, Anglijas rokgrupa Kaiser Chiefs un britu mūziķe Anna Calvi.
Līdzprocesors

Līdzprocesors (angļu: coprocessor), arī koprocesors jeb blakusprocesors ir specializēts procesors, kas papildina centrālā procesora funkcionālās iespējas. Līdzprocesori parasti paplašina komandu kopu, ko var izmantot programmētājs, kā arī nodrošina ātru dažādu matemātisko aprēķinu veikšanu.
Seksuālā orientācija

Seksuālā orientācija ir personas īpašība, ka cilvēks jūt emocionālu vai seksuālu tieksmi pret kāda dzimuma pārstāvjiem. Parasti tiek izdalītas četras seksuālās orientācijas: heteroseksualitāte, homoseksualitāte, biseksualitāte un aseksualitāte (seksuālas pievilcības neizjušana vai reta izjušana pret kāda no dzimumu pārstāvjiem).
Dārza susuri

Latvijā

Latvijā sastopama viena dārza susuru ģints suga — dārza susuris (Eliomys quercinus). Latvija ir dārza susura izplatības areāla ziemeļu robeža, tāpēc sastopams reti, biežāk valsts austrumu daļā.

Kopīgās īpašības

Dārza susuri ir neliela auguma vāverveidīgie grauzēji ar pūkainu asti. Tie vizuāli atgādina gan vāveri, gan peli. Visas sugas ir apmēram vienādas. Lielākais ģintī ir melnastes susuris (Eliomys melanurus), kura ķermeņa garums (bez astes) ir 10—18 cm, astes garums 9—14 cm, svars 45—120 g.  Dārza susura ķermeņa garums 10—17 cm, astes garums 9—15 cm, svars 50—100 g. Mazākais ir Magriba dārza susuris (Eliomys munbyanus), kura ķermeņa garums 10—14 cm, astes garums 9—11,5 cm, svars 42—62 g.  
Visām dārza susuru sugām ir raksturīgs sejas matojums — tumša, plata josla ap acīm, kas beidzas zem ausīm, atgādinot masku vai brilles, kontrastējot ar gaišajiem (baltajiem vai krēmbaltajiem) vaigiem. Arī astes vai tā gala matojums kontrastē ar pārējo ķermeņa matojumu. Purna daļa šaura un gara. Kažoka matojums ļoti mīksts, pūkains un vidēji garš. Mugurpusē pelēks vai pelēkbrūns, pavēdere balta.

Uzvedība

Dārza susuri galvenokārt uzturas kokos, bet daļu laika pavada arī uz zemes. Ziemas periodā koku dobumos vai pazemes alās guļ ziemas miegu. Aktīvi nakts laikā. Susuri ir ļoti izveicīgi kāpelētāji un spēj ierāpties smalkos koku un krūmu zariņos. Tie ir visēdāji un barojas ar augļiem, sēklām, bezmugurkaulniekiem un maziem mugurkaulniekiem.
Maikls Reds

Karjera

Debijas sezonā NBA M. Reds bija R. Alena ēnā. Taču ar laiku kļuva skaidrs, ka viņš ir ļoti perspektīvs spēlētājs. Tieši toreizējais "Bucks" treneris Dž. Karls pamanīja talantu, ļaujot laukumā pavadīt vairāk minūšu. Savā otrajā sezonā vidēji mačā M. Reds guva 11,4 punktus, kā arī ar 44% precizitāti meta no trīspunktu līnijas.
2001./2002. gada sezonā Reds uzlaboja statistiku gūtajos punktos līdz 15,1 vidēji spēlē. 2002. gada 20. janvārī mačā pret Hjūstonas "Rockets" M. Reds ceturtajā ceturtdaļā realizēja 8 tālmetienus, kas ir NBA rekords.
Pēc R. Alena aizmainīšanas uz Sietlas "SuperSonics" M. Reds kļuva par pamatsastāva basketbolistu, vēlāk arī par komandas līderi. Pēc 2004./2005. gada NBA sezonas viņš parakstīja jaunu līgumu ar Milvoki klubu, kas sešos gados paredz samaksāt basketbolistam 91 miljonu ASV dolāru.
2009. gada 25. janvārī "Bucks" saņēma smagu "triecienu" - M. Reds savainoja kreiso ceļgalu un vairs nespēlēja 2009. gada sezonā. 2011. gada decembrī viņš pārgāja uz Fīniksas "Suns".
Kopā ar ASV basketbola izlasi M. Reds piedalījās 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs, kur izcīnīja zelta medaļu. Kopā ar valstsvienību M. Reds triumfējis arī 2007. gada FIBA Amerikas čempionātā.
Hermanis fon Bukshēvdens (Tērbatas bīskaps)

Dzīvesgājums

Bīskaps Hermanis dzimis 1163. gadā Bukshēvdenā, tagadējās Lejassaksijas teritorijā. Pirms došanās uz Livoniju Hermanis bija benediktīniešu klostera abats Brēmenē. Pēc Igaunijas pirmā bīskapa Teoderiha nāves 1220. gada 10. aprīlī viņa brālis Livonijas bīskaps Alberts Hermani iecēla par Igaunijas bīskapu. 
Dānijas karalis Valdemārs II pretojās Hermaņa iebraukšanai Livonijā un tikai 1224. gada 21. jūlijā viņš tika atzīts par Leales bīskapu. Kopā ar savu brāli Albertu viņš vadīja krustnešu karaspēku 1224. gada Tērbatas kaujā. 
Sākumā Igaunijas jeb Leales bīskapa Hermaņa rezidence bija Otepē pilskalnā, kur viņš atjaunoja sagrauto ugauņu pili un dalīja lēņus, iecēla mācītājus amatā, noteica desmito tiesu un paņēma 24 zemnieku mājas kapitula uzturēšanai. 1225. gada 1. decembrī Svētās Romas impērijas ķeizars Indriķis VII aplēņoja bīskapu Hermani ar markgrāfa un valsts firsta, pilsētas (Tērbatas) dibināšanas, naudas kalšanas u.c. tiesībām. Pēc konflikta ar Zobenbrāļu ordeni 1225. gadā Hermanis pārcēlās uz Rīgu, bet no 1226. gada bija Trīras bīskapa palīgs. 
1234. gada 20. novembrī Romas pāvests Gregorijs IX uzdeva Leales bīskapam Hermanim, kā arī Tērbatas un Rīgas dombaznīcu prāvestiem aicināt ierasties kā apsūdzētiem Romā, lai sniegtu liecības par nodarītajiem zaudējumiem Zemgales bīskapam Balduīnam.
Tikai pēc izlīguma ar Zobenbrāļu ordeni 1235. gadā Hermanis no Romas pāvesta saņēma atļauju kļūt par Tērbatas bīskapu.
1240. gada rudenī viņš vadīja kara gājienu uz Pleskavu un Ingriju. Livoniešu karaspēks, kas sastāvēja no bruņiniekiem un igauņu kājniekiem, ātri vien ieņēma Izborskas un Pleskavas pilis un Koporji, bet zaudēja kņaza Aleksandra vadītajam karaspēkam Ledus kaujā. 1243. gadā bīskaps Hermanis ar Rīgas un Sāmsalas bīskapiem un Livonijas ordeni noslēdza savienības līgumu, kas netieši bija vērsts pret krieviem un dāņiem. 1245. gadā bīskaps Hermanis tika atbrīvots no no pakļautības Lundas arhibīskapijai un kļuva par Rīgas arhibīskapijai padotu bīskapu.
Šondoonas ala

Šondoonas ala (vjetnamiešu: Hang Sơn Đoòng) ir ala Fonņas-Kebana nacionālajā parkā Vjetnamā. Alas kopējais garums ir aptuveni 6,5 km. To 2009. gadā atklāja vietējie iedzīvotāji un pirmos piecus kilometrus no alas izpētīja Britu alu izpētes asociācija (BCRA; British Cave Research Association) zinātnieki. Alas eju augstums brīžam sasniedz pat 150 m un platums pat 200 m.
Tūristiem ala ir atvērta kopš 2010. gada 3. septembra, un tikai 1 km no tās ir pieejama apskatīt gribētājiem.
Ādolfs Švarcs

Biogrāfija

19. gadsimta otrajā pusē bijis viens no vadošajiem Austroungārijas šahistiem. Kopš 1872. gada dzīvojis Vīnē. 1878. gadā Leipcigas šaha turnīrā bijis otrais aiz Lūisa Paulsena. 1879. gadā Frankfurtē pie Mainas izcīnījis 3. vietu 1. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Bertolds Englišs) un dalījis pirmo vietu Vīsbādenes šaha turnīrā ar Džozefu Blekbērnu un Bertoldu Englišu. 1880. gadā Grācas šaha turnīrā dalījis pirmo vietu ar Maksu Veisu un Johannesu Minkvicu.
Piedalījies vairākos mačos, kuros uzvarējis 1878. gadā Johannesu Minkvicu ar 5:4 (+3, -2, =4), 1880. gadā Šimonu Vinaveru ar 3:1 (+3, -1, =0) un 1897. gadā Ādolfu Albinu ar 2:1 (+2, -1, =0). 1879. gadā zaudējis maču Lūisam Paulsenam ar 2:5.
Aist-2D

Lidojuma gaita

Aist-2D startēja 2016. gada 28. aprīlī 02:01 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a/Volga no kosmodroma Vostočnij. Kopā ar to palaisti pavadoņi Mihailo Lomonosov un SamSat-218.
2017. gada 20. aprīlī Aist-2D nodots ekspluatācijā.
Vasīlijs Biskupskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1878. gada 27. aprīlī Tomskas gubernatora ģimenē. Mācījās 2. kadetu korpusā un Nikolajevas kavalērijas skolā, kuru beidza 1897. gadā.  
Pirmā pasaules kara laikā komandēja Maskavas leibgvardes pulku (1914—1917), paaugstināts par ģenerālmajoru (1915). Vēlāk komandēja 3. kavalērijas divīziju (1917—1918).  
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas un Ukrainas vācu okupācijas  Pavlo Skoropadskis 1918. gada 29. aprīlī veica valsts apvērsumu, pasludināja sevi par Ukrainas hetmani un iecēla ģenerāli Biskupski par savas armijas komandieri. Pēc Vācijas Novembra revolūcijas vācu karaspēks atstāja Ukrainu, varu atkal pārņēma Ukrainas Tautas Republikas valdība jeb "direktorija" ar Simonu Petļuru priekšgalā. 9. decembrī Biskupska komandētā 1. kavalērijas divīzija neveiksmīgi mēģināja aizsargāt Odesu no atamana Grigorjeva komandētā direktorijas karaspēka uzbrukuma.
Pēc tam, kad 1918. gada 14. decembrī Skoropdskis demisionēja, Biskupskis emigrēja uz Vāciju. Pēc Baltijas landesvēra sakāves Cēsu kaujās un Strazdumuižas pamiera noslēgšanas viņš piedalījās Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas izveidē un vadīja provācisko Rietumkrievijas valdību Berlīnē, kas bija spiesta 6. oktobrī atkāpties un atdot varu Bermontam. 
1920. gadā piedalījās Kapa pučā, kopā ar Lūdendorfu mēģināja atjaunot Vācijas monarhiju un darbojās Šeibnera-Rihtera slepenajā vācbaltiešu un krievu emigrantu organizācijā Aufbau.
Miris pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gada 18. jūnijā.
Filma (filma)

Sižets

Trīs vīrieši dodas uz vientuļu lauku māju. Viņu mērķis - nedēļas laikā nofilmēt filmu, kas viņus padarīs slavenus. Nevienam no viņiem nav iepriekšējas pieredzes, taču visiem ir vajadzība mainīt savu dzīvi. Viņi izmēģina dažādas pieejas kino, tomēr neviena no šīm pieejām nav pārliecinoša. Komanda nokļūst radošajā strupceļā. Aizvien vairāk laika viņi pavada, viens otru ietekmējot. Atklājas vēl neredzētas viņu rakstura šķautnes, kas sarežģī viņu attiecības un parāda, ka katrs ir drīzāk pats par sevi. Kādā brīdī viens no komandas tiek atrasts miris. Nav skaidri nāves apstākļi, tomēr šis notikums var būtiski ietekmēt komandas projektu.
Vladimirs Mamonovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Mamonovs sāka 1996.—97. gada sezonā Latvijas hokeja līgas vienībā Rīgas "Juniors". No 1998. līdz 2000. gadam spēlēja Austrumeiropas hokeja līgas vienībā HK Liepājas Metalurgs, tad pievienojās HK Rīga 2000 rindām. 2003. gadā atgriezās Liepājā, "Metalurgs" sastāvā spēlējot līdz 2011. gadam.
2011.—12. gada sezonā Mamonovs spēlēja Kazahstānas hokeja līgas klubos Karaghandi "Sary-Arka" un Kokšetavas "Arlan", savukārt 2012.—13. gada sezonā spēlēja Ungārijas hokeja līgas vienībā HK Nove Zamky. 2014.—15. gada sezonā HK MOGO sastāvā kļuva par Latvijas čempionu. Nākamo sezonu uzsāka Slovākijas 1. līgas komandā HK Nove Zamky, taču sezonas vidū atgriezās HK MOGO sastāvā.
Latvijas izlases sastāvā spēlējis 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Embiji

Izplatība

Ir aprakstīts apmēram 400 sugu (2012. gada dati). Taču viens no pazīstamākajiem embiju pētniekiem (Ross, 1991) atzīmējis, ka embiju sugu skaits var būt krietni lielāks, jo tikai viņa personīgajā kolekcijā ir gandrīz 1500 neaprakstītu sugu.
Apdzīvo siltus un mitrus apvidus, izvairās no dienas gaismas.

Apraksts

Embiji ir maigi kukaiņi ar mīkstu, tievu kutikulu un vājām lidspējām. Visi pārstāvji ir tumšas krāsas, tie ir vai nu brūnā, vai dzeltenīgi brūnā krāsā, ar pelnu krāsas spārniem. Tēviņi parasti ir spārnoti, taču ir arī bezspārnu īpatņi un pat vienā un tai pašā sugā sastopami spārnoti un bezspārnu īpatņi (Anisembia texana, Embia tyrrhenica).

Ekoloģija

Embiju raksturīgākā īpašība ir spēja vērpt zīdu no vienšūnu dziedzeriem, kas atrodas uz I. protarsomēra (priekškāju bazitasā). Ar šo zīdu embiji būvē savu dzīves vietu — tuneļus, īpašu mītni, kuru novieto uz kokiem vai akmeņiem, zem akmeņiem, nobirušām lapām vai citā noteiktā vietā, kas ir atšķirīga katrai sugai vai sugu grupām. Tuneļu sienu sastāvā var ietilpt apkārtējās vides atlikumi, piemēram augu daļas, ekzūvijs un citi bioloģiski atkritumi. Tuneļu galvenās funkcijas, iespējams, ir aizsargāšana no plēsīgiem posmkājiem un savienošana ar speciāliem dobumiem, kur notiek pārošanās, vecā apvalka nomešana un pārziemošana.
Embiju mātītes ir bez spārniem, tās bieži uzturas savās mītnēs kopā ar olām vai nimfām. Mītnēs var atrasties vienīgā mātīte ar pēcnācējiem vai dažas mātītes ar pēcnācējiem, kas norāda uz šīs sugas sociālo uzvedību. Šādās "ģimenēs" var sastapt līdz simtiem pārstāvju. Biežāk sastopamas mātītes, nevis tēviņi, jo tēviņi parasti nedzīvo mājiņās ar mātītēm un nimfām. Tāpēc savvaļā abu dzimumu aprakstīšana ir grūta. Taču ir iespējama nimfu izaudzēšana laboratorijas apstākļos. Embiji brīvi pārvietojas pa tuneļiem, pavadot tajos lielāko daļu laika, tos pametot tikai nakts laikā, kad dodas barības meklējumos. Dažos gadījumos tuneļos dzīvo tikai mātītes, citkārt mātītes un nimfas (Embia ramburi, Oligotoma nigra). Pieaugušie tēviņi tuneļos pavada tikai dažas dienas. Tie ielido mātīšu tuneļos un pēc pārošanās tos pamet.
Četrzirdziņu aizsardzība

Vēsture

Pirmās šīs atklātnes analīzes atrodamas Polērio rokrakstā (16. gadsimts). Atklātnes tālākā attīstībā liela loma bija L. Paulsenam, F. Māršalam, A. Rubinšteinam. Atklātni savās partijās lietojuši daudzi spēcīgākie pasaules lielmeistari: E. Laskers, H. R. Kapabalanka, M. Botviņņiks un citi. Mūsdienās spēcīgāko šahistu praksē četrzirdziņu aizsardzība sastopama samērā reti.

Stratēģiskā ideja

Četrzirdziņu aizsardzībā abas puses tiecas pēc ātras spēku mobilizācijas un mierīgas spēles centrā.
Nometņu iela (Jūrmala)

Satiksme

Pa Nometņu ielu brauc 3. un 4. autobuss.
Astūrija

Vēsture

Skat. arī Astūrijas karaliste
Ķīmiskais savienojums

Ķīmiskais savienojums ir ķīmiskā viela, kas sastāv vismaz no diviem savstarpēji saistītiem elementiem, kuru masa ir noteiktā attiecībā. Iespējami arī mainīga sastāva savienojumi, kam nav spēkā sastāva nemainības un vienkāršo attiecību likumi.
Ķīmiskie savienojumi veidojas ķīmiskajās reakcijās no individuāliem ķīmiskajiem elementiem; reaģējot ķīmiskajiem elementiem ar ķīmiskajiem savienojumiem; vai arī, savā starpā reaģējot citiem ķīmiskajiem savienojumiem.
Iegūtajiem savienojumiem ir citas īpašības nekā vielām, no kurām savienojums iegūts.
Vācbaltu tautas partija

Vācbaltu tautas partija (vācu: Deutsch-baltische Volkspartei, saīsināti — DbVP) bija Latvijas vācbaltiešu minoritātes politiskā partija, kas pastāvēja laikā no 1920. līdz 1934. gadam.
Partija tika nodibināta 1920. gada sākumā pirms Satversmes sapulces vēlēšanām. Tā pārstāvēja bijušo vācu lielo zemes īpašnieku, tas ir, muižnieku intereses. Vācbaltu tautas partija bija pārstāvēta Latvijas Tautas padomē, Latvijas Satversmes sapulcē un visās ievēlētājās Saeimās līdz 1934. gadam. Saeimā partija iekļāvās Vācbaltu partiju frakcijā. Starp ievērojamākajiem biedriem minami Vilhelms fon Firkss, Voldemārs Puzuls un citi. Pēc Kārļa Ulmaņa veiktā apvērsuma partija bija spiesta izbeigt savu darbību.
Jelgava

Nosaukums

Vēsturiskais Jelgavas nosaukums ir Mītava (vācu: Mitau). Tas ir latviskas izcelsmes vārds, kas apzīmē mīšanas jeb maiņas vietu. No 17. gadsimta latviešu valodā pilsētas nosaukums ir "Jelgava".
Nosaukums "Jelgava" visbiežāk tiek saistīts ar jēdzienu "pilsēta". Pēc senākiem valodnieku uzskatiem (ieskaitot Jāni Endzelīnu) Jelgavas nosaukums cēlies no lībiešu valodas vārda jālgab, kas apzīmē pilsētu. Mūsdienu valodnieki atzīst, ka vārds jālgab lībiešu valodā radies no latviešu valodas vārda "jelgava". Pēc biežāk paustā viedokļa "jelgava" apzīmēja nocietinātu, grūti pieejamu vietu, pretstatā jēdzienam "pilsēta", kas apzīmējis lielu, atklātu apdzīvotu vietu. Ar "jelgavu" saistīti arī citi vietvārdi Latvijā — Jelgavas kalns (Turaidā, Kalncempjos), Jalgavas kalns (Sēlpilī), Jelgavkalns (Rencēnos), Jelgavkrasti (Liepupē), kā arī Jaunjelgava.

Sports

Jelgavā atrodas vairāki sporta kompleksi: Zemgales Olimpiskais centrs (Kronvalda ielā 24), kurā ietilpst sporta spēļu halle, vieglatlētikas stadions, futbola laukumi, pludmales volejbols, BMX trase, trenažieru zāle, kafejnīca. 
Sporta un atpūtas komplekss "Zemgale" (Rīgas ielā 11), tajā ietilpst hokeja laukums, slidošana, boulings, tenisa korti, viesnīca, konferenču zāle, sauna ar atpūtas telpu.
Jelgavas Tenisa centrs (Lietuvas šosejā 68a) ar tenisa inventāra veikalu un nomu.
Jelgavas pilsētas sporta nams (Raiņa ielā 6), ietilpst cīņas sports, grupu sporta spēļu treniņu nodarbības, aerobika.
Jelgavas pilsētas sporta halle (Mātera ielā 44a) ar sporta spēļu, trenažieru un aerobikas zālēm.
LLU sporta nams (Raiņa ielā 1) ar baseinu studentu sportam. 
Sporta komplekss "Rullītis" (Akas ceļā 1) tehniskajiem sporta veidiem.
Sporta servisa centrs (Raiņa ielā 6) sporta pasākumu organizēšanai. Jelgavas Bērnu un jaunatnes sporta skola (Lapskalna ielā 18b), novirzieni: vieglatlētika, futbols, basketbols, smaiļošana un kanoe airēšana, džudo, šahs.
Jelgavas Specializētā peldēšanas skola (Raiņa ielā 1). Jelgavas Ledus sporta skola. Bendija klubs.
Mordvieši

Etnonīms

«Mordvieši» ir eksoetnonīms, kas, domājams, cēlies no irāņu saknes mârd‎ — ‘vīrietis’. Tiek uzskatīts, ka pirmoreiz minēts gotu vēsturnieka Jordana traktātā 5. gadsimtā kā Mordens un sākotnēji attiecināts tikai uz erzjiem. Vēl 13. gadsimtā mokši hronikās tiek aprakstīti kā atsevišķa tauta Moxii. Kopējs nosaukums «mordvieši» (мордва) somugru tautām teritorijā starp Oku un Volgu parādās vēlākos laikos.
1928. gadā, pieņemot lēmumu par autonomijas izveidošanu erzjiem un mokšiem, sākotnēji bija plānots to nosaukt par Erzju-Mokšu autonomo apvidu, bet vēlāk tomēr izlemts lietot krievu labāk zināmo eksoetnonīmu «mordvieši». 1990. gados tika publicēta deklarācija par Mokšu un Erzju Padomju Republikas suverenitāti, tomēr Mordvijas APSR pārdēvēšana tika atlikta.

Vēsture

Mūsu ēras 1. gadu tūkstoša vidū Okas un Volgas starpupē nokonsolidējās vairāki somugru etnosi: marieši, merieši, mokši, muromi un erzji. Saskaņā ar arheoloģiskajiem datiem, mokši sākotnēji apdzīvojuši teritorijas no Donas augšteces līdz Mokšas un Hopjoras upēm, bet erzji — Okas un Volgas starpupi. Kopš 12. gadsimta zināms par senkrievu kņazistu sadursmēm ar erzjiem. 13. gadsimtā zināms par erzju kņazu Purgazu un mokšu kņazu Purešu. Mongoļu iekarojumu laikā erzju zemes tika izpostītas un pakļautas, bet mokši Pureša vadībā kļuva par Zelta Ordas vasaļiem un piedalījās tās karagājienā uz Centrāleiropu. Vēlākos laikos krievu ekspansijas rezultātā mokši tiek atspiesti uz ziemeļaustrumiem līdz tagadējam areālam.
Pēc Ivana IV karagājiena uz Kazaņu 1540. gados mokšu un vēlāk arī erzju augstmaņi zvērēja uzticību Maskavas kņazam. Mokšu un erzju zemes nonāca krievu muižnieku un klosteru īpašumā, kas intensīvi līdz tam savas tradicionālās reliģijas piekopušās tautas sāka pievērst pareizticībai. Erzji un mokši plaši piedalījās vairākos dumpjos (tajā skaitā Viltusdmitrija I un Pugačova vadībā). Sākot no 17. gadsimta mokši un erzji pārceļas uz zemēm austrumos no Volgas un jau 18. gadsimtā plaši apdzīvo Samaras, Ufas un Orenburgas guberņas. Vēsturiskajā teritorijā palikušie tiek ar varu kristīti un intensīvāk kā jaunajās teritorijās pārkrievojas.
1920. gados sākās nacionālo autonomiju veidošana Krievijā. Attiecībā uz mordviešiem radās problēma noteikt teritoriju ar to dominējošo apdzīvotību, jo erzji un mokši pietiekoši lielā skaitā dzīvoja 25 guberņu teritorijās. No 1925. līdz 1928. gadam Penzas, Ņižņijnovgorodas, Saratovas un Simbirskas guberņās tika izveidoti vairāk kā 30 mordviešu nacionālie pagasti. 1928. gadā no Ņižņijnovgorodas, Penzas un Simbirskas guberņu daļām ar ievērojamu erzju un mokšu īpatsvaru tika izveidota Saranskas (vēlāk — Mordviešu) apvidus, ko 1930. gadā reorganizēja par Mordviešu autonomo apgabalu.

Valodas

Katram no mordviešu etnosiem ir sava valoda: erzji lieto erzju valodu, mokši — mokšu valodu. Lielākā daļa mordviešu, sevišķi ārpus Mordovijas, ir bilingvāli — prot krievu valodu. No apmēram 800 000 mordviešu 614 000 deklarējuši (2002. gadā), ka prot kādu no mordviešu valodām. Mokšu etnogrāfiskā grupa karataji Tatarstānā sadzīvē lieto tatāru valodu.
Kuršu joma

Ģeogrāfija

Kopējā Kuršu jomas platība ir 1584 km², no kuriem mazākā daļa, jeb 415 km² pieder Lietuvai. Kopējais jomas tilpums ir ap 6,2 km³. Jomas vidējais dziļums ir 3,8 m, dziļākajā vietā tas sasniedz 5,8 m.
Kuršu jomā ietek Nemūna. Gada laikā tā jomā iepludina 21 km³ ūdens, bet kopā ar visām pārējām upēm līcī gada laikā ieplūst 25 km³ ūdens, kas ir četras reizes vairāk, nekā pašas jomas ūdens tilpums. Tas ir iemesls, kāpēc tās ūdens ir ar ļoti mazu sāls saturu un pašas jomas ūdenslīmenis ir par 12 - 15 cm augstāks nekā Baltijas jūras ūdenslīmenis. Liekais ūdens caur nelielu šaurumu ieplūst jūrā. Bez upēm joma gūst ūdeni arī no nokrišņiem (katru gadu 1 km³ ūdens), bet 0,5 km³ ūdens iztvaiko. 
No ekoloģiskā viedokļa, jomas lielākā problēma ir eitrofikācija, kuru rada organiskās un biogēnās vielas, kuras jomā no apkārtnes apdzīvotajām vietām ienes Nemūna. Jomas krasti ir lēzeni, izņemot Kuršu kāpu krastus. Kaļiņingradas apgabala Slavskoja rajonā jomas krasti atrodas zemāk par jomas ūdenslīmeni, tāpēc tur tie ir atdalīti ar dambjiem.