google/wiki40b huggingface dataset:
Petri Kontiola

Spēlētāja karjera

Karjeru uzsācis Somijas līgas kluba Tamperes "Tappara" sastāvā. 2004. gada NHL draftā viņu Čikāgas "Blackhawks" izraudzījās ar kopējo 196. kārtas numuru. NHL aizvadījis 12 spēles, kurās atdevis 5 rezultatīvas piespēles, vairāk spēlēja dažādu AHL klubu sastāvā. Kopš 2009.—2010. gada sezonas spēlē KHL, pirmo sezonu aizvadīja Magņitogorskas "Metallurg", taču pēc tam pārgāja uz Čeļabinskas "Traktor". Tika pieteikts startam 2011. gada KHL Zvaigžņu spēlē, taču tajā nepiedalījās. 2012.—13. gada sezonā Kontiola kopā ar komandu sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Maskavas "OHK Dinamo".
2014. gada jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar Toronto "Maple Leafs", taču sezonas ievadu pavadīja tās AHL fārmklubā Toronto "Marlies". Sezonas vidū Kontiola pievienojās KHL vienībai Jaroslavļas "Lokomotiv", tās rindās aizvadot nākamās četrarpus sezonas. 2019. gada maijā noslēdza viena gada līgumu ar Helsinku "Jokerit".
Somijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada olimpiskajās spēlēs. Tāpat izcīnījis sudraba medaļu 2007. un 2014. gada Pasaules čempionātos. 2013. gadā turnīru noslēdza kā tā rezultatīvākais spēlētājs, iegūstot arī labākā uzbrucēja balvu.
Cionistu okupēta valdība

Cionistu okupēta valdība (angļu: Zionist Occupation Government) jeb ZOG pēc angliskā nosaukuma abreviatūras ir antisemītiska sazvērestības teorija, kura sakņojas pārliecībā, ka ebreji slepeni kontrolē valsti, kamēr oficiālā valdība ir tikai izkārtne.
Šis uzskats ir populārs ultralabējās, antisemītiskās, neonacistiskās grupās. Pirmo reizi termins ZOG parādījās rakstā Laipni lūgti ZOG pasaulē 1976. gadā, kura autors bija amerikāņu neonacists Eriks Tomsons. Šis uzskats sakņojas sazvērestības teorijās, kas saistās ar domu par to, ka valstī vai vispār pasaules politikā liela ietekme ir ebrejiem. Cionisms šajā gadījumā netiek saprasts tā īstenajā nozīmē, kā ebreju kustība par savas valsts izveidi, bet gan sazvērestību teoriju izpratnē, kas cionismu saista ar sazvērnieku varu, kas līdzinās Cionas gudro protokolos aprakstītajai.
Narvas līcis

Raksturojums

Narvas līča austrumu krasts Krievijai piederošajā Kurgolovas pussalā ir zems un smilšains, tāds pats tas ir arī Igaunijai piederošajā līča dienviddaļā — Narvas grīvā un 8,5 km uz rietumiem no Igaunijas un Krievijas robežas. Tālāk uz rietumiem krasts strauji maina raksturu un veido augstu piekrastes klints sienu. 
Narvas līcī ir vairākas salas, kas koncentrējas līča austrumu daļā, netālu no Korgulovas pussalas — Vigrunda, Hangeloda, Remisāri, Kurgolovas Reima, Herkaluda, Kehvitluda, Keukosāri, Janisāri, Metasāri, Sikosāri, Borisluda, Kirjasāri, Mučnoja, Reimosāre.
Apdzīvotas vietas līča piekrastē atrodas pārsvarā Igaunijas teritorijā. Lielākās apdzīvotās vietas ir Sillamē pilsēta, kā arī kūrortpilsēta Narva-Jēsū pie Narvas upes grīvas un Toilas ciems.
Tīklu iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Tīklu iela ir 200 metrus gara vietējas nozīmes iela Ķīpsalas apkaimes ziemeļu daļā. Tā sākas pie Matrožu ielas, kas ir ielas turpinājums Ķīpsalas ziemeļu virzienā, un virzās austrumu virzienā kā asfaltēts ceļš. 40 metrus tālāk seko savienojums ar Zvejnieku ielu, kuru var uzskatīt par Matrožu ielas turpinājumu Ķīpsalas dienvidu virzienā. Nākamais krustojums ielai ir ar Ogļu ielu, pēc kura 60 metrus tālāk tā izbeidzas kā strupceļš iepretīm Daugavai blakus iežogotai saimnieciskās darbības teritorijai vienā pusē un SIA „Rīgas tilti” administrācijas ēkai otrā pusē.

Vēsture

Iela iezīmēta Rīgas plānā 1876. gadā, Rīgas ielu sarakstā kopš 19. gadsimta 80. gadiem ar nosaukumu Tīklu iela (Netz Strasse). Iela veda no Matrožu ielas līdz vēlāk likvidētajam Balasta dambja posmam. Līdz 1940. gadam apbūve un oficiāla numerācija tikai vienā gruntsgabalā (nr. 1). Vācu okupācijas laikā nosaukums Netzstrasse (Tīklu iela).

Sabiedriskais transports

2014. gada 10. martā tika slēgts vienīgais sabiedriskā transporta maršruts uz Ķīpsalas ziemeļu daļu - 277. minibusa maršruts. Tā vietā atklāja 57. autobusu maršrutu no pilsētas centra pa Vanšu tiltu līdz bijušajam minibusu galapunktam Matrožu ielā salas ziemeļos. Maršrutā iekļauta arī lielākā daļa Tīklu ielas, posms no Matrožu ielas līdz Ogļu ielai. Darba dienās autobusi kursē tikai rīta un vakara stundās, brīvdienās - no plkst. 8:30 līdz plkst. 18:00. Ielā neatrodas sabiedriskā transporta pieturvietas.
Pauls Mandelštams

Dzīvesgājums

Dzimis 1870. gada 6. septembrī Žagares ebreju tirgotāja Hirša Maldelštama ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā, no 1891. līdz 1892. gadam studēja Rīgas Politehniskā institūta Mehānikas nodaļā, pēc tam līdz 1898. gadam — Arhitektūras nodaļā.
No 1900. līdz 1901. gadam piedalījās Rīgas elektriskajā tramvaja depo projektēšanā Frīdriha ielā 2, no 1903. līdz 1904. gadam vadīja Rīgas ūdensvada būvi.
1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Maskavu, pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā atgriezās Rīgā un strādāja par arhitektu. 
Nogalināts Latvijas vācu okupācijas laikā 1941. gadā Rīgas Centrālcietumā.

Projektētās ēkas

Viņš ir vairāk nekā 70 daudzstāvu mūra namu projekta autors. Līdz Pirmajam pasaules karam projektējis ēkas eklektisma, jūgendstila, neoklasicisma stilā Stabu ielā 30 (1899), Tramvaju depo Frīdriha ielā 2 (1900), Alberta iela 10 (1903), Noliktavas iela 3 (1903), Brīvības iela 141 (1903), Kalēju iela 23 (1903), Ebreju skola Abrenes ielā 2 (1904), Annas Sakses iela 6 (1904), Mārstaļu iela 28 (1906), Mārstaļu iela 16 (1907), Kaļķu iela 14 (1907), Artilērijas iela 35 (1908), Pulkveža Brieža iela 11 (1908), Minsterejas iela 8 - 10 (1909), Lācplēša iela 7 (1909), Tallinas iela 59 (1910), Audēju iela 2 (1910), Birznieka-Upīša iela 27 (1910), Dagdas iela 4 (1910), Marijas iela 2 (1911), Grēcinieku iela 8 (1911), Akas iela 5 – 7 (1911), Šķūņu iela 4 (1911), Ganu iela 4 (1911), Dzirnavu iela 132 (1912), Kaļķu iela 22 (1912-1914), ebreju klubs un teātris Skolas ielā 6 (kopā ar E. Trompovski, 1913–1914), bankas ēka Doma laukumā 8 (1913).
Pēc atgriešanās Latvijā projektējis ēkas galvenokārt funkcionālisma stilā: Kalēju ielā 5 (1926), Elizabetes ielā 51 (1928), Stabu ielā 47, Smilšu ielā 1 (1929), Bruņinieku ielā 40 (1929), Bruņinieku ielā 49 (1932), Brīvības ielā 97, Meža prospektā 40 (1930), Krišjāņa Barona ielā 44 u.c.
Kriminālistikas pārvalde

Vēsture

1946. gadā Iekšlietu ministrijas milicijas pārvaldes operatīvajā daļā nodibināja zinātniski tehnisko grupu trīs darbinieku sastāvā, kuras eksperti ir Ļevs Franks, Oļegs Starčakovs (vēlāk priekšnieks) un fotolaborants. 1948. gadā uz šīs bāzes izveidoja Rīgas pilsētas milicijas pārvaldes Zinātniski tehnisko daļu, kas ar laiku kļuva par Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas Tiesu ekspertīžu centru.
Zinātniski tehniskā daļa pakāpeniski paplašinājās un 1956. gadā tika izveidota bioloģijas laboratorija, bet 1964. gadā operatīvi tehniskā nodaļa. 1966. gadā Zinātniski tehniskās daļas darbinieki izveidoja identifikācijas komplektu (fotorobotu) cilvēka subjektīvā portreta sastādīšanai un tam bija liela praktiska nozīme turpmākajā izmeklēšanas darbā nenoskaidrotu cilvēku (noziedznieku) meklēšanā un atpazīšanā. 1967. gadā izveidoja ķīmijas un fizikas laboratorija, 1968. gadā izveidoja radioloģijas un rentgena laboratorija, bet 1972. gadā izveidoja eksperimentālo darbnīcu. 1973. gadā tika apvienota kinofoto laboratorija un pārtikas produktu izpētes laboratorija.
1993. gadā notika Iekšlietu ministrijas Tiesu ekspertīžu centru reorganizēja, kas apvienoja vairākas laboratorijas, palielināja darbinieku skaitu, izveidojot mehānisko darbnīcu un septiņas laboratorijas. Tai skaitā daktiloskopisko, trasoloģisko, ballistisko, dokumentu tehnisko un rokrakstu, ķīmijas (ķīmijas un fizikas, radioloģijas, rentgena un ugunsdzēsības tehnisko un pārtikas laboratoriju apvienoja vienā), bioloģijas un fonoskopisko laboratoriju (šeit ietilpst arī fotovideolaboratorija).
1998. gadā Tiesu ekspertīžu centru savā pakļautībā pārņēma Valsts policija, līdz ar to iestāde tika pārdēvēta par LR IeM Valsts policijas Ekspertīžu centru. 2000. gadā tika izveidota DNS laboratorija. 2003. gadā uz Valsts policijas Kinoloģijas centra Kriminālistiskās odoroloģijas laboratorijas bāzes tika izveidota Odoroloģisko ekspertīžu nodaļa. 2003. gadā maijā iestāde tika pārdēvēta par Valsts policijas Galvenās Kriminālpolicijas pārvaldes ekspertīžu pārvaldi. 2003. gadā 1. maijā izveidota Kibertehnisko ekspertīžu nodaļa. 2004. gadā 1. janvārī iestāde tiek pārdēvēta par Valsts policijas Kriminālistikas pārvaldi.
No 2008. gada Valsts policijas Kriminālistikas pārvaldē ir ekspertīžu birojs ar 7 nodaļām, reģionu birojs ar 5 nodaļām un kvalitātes vadības nodaļa. Pēc 2008. gada datiem kopējais darbinieku skaits pārsniedz 260 cilvēkus. 2010. gada augustā Valsts policijas Kriminālistikas pārvalde ir uzņemta starptautiskajā organizācijā ENFSI. 2010. gadā kopējais darbinieku skaits ir 231 cilvēks.
Oto Zanders

Dzīvesgājums

Zanders uzauga Kaselē, 1961. gadā pabeidza Kaseles Frīdriha ģimnāziju (Friedrichgymnasium). 1961.—1962. gadā dienēja Vācijas jūras kara flotē, vēlāk mācījās teātra zinātni, mākslas vēsturi un filozofiju. 1965. gadā viņš debitēja Diseldorfas teātra izrādēs, 1967. gadā devās uz Minheni, lai kļūtu par pilna laika aktieri.
Viņa karjera bija cieši saistīta ar Berlīnes Schaubühne teātri, kuru tolaik vadīja Pēteris Šteins. No 1980. gada Zanders darbojās Berlīnes teātros Schillertheater (1981), Freie Volksbühne (1985), Komödie am Kurfürstendamm (1989) un Bohumas   Schauspielhaus (2004).
1990. gadā viņš bija žūrijas loceklis 40. Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā.
Zanders nomira 2013. gada 12. septembrī Berlīnē pēc vairākus gadus ilgas slimošanas ar vēzi.
Bikstu pagasts

Upes

Bērze, Bikstupe, Zušupīte.

Ezeri

Zebrus ezers.

Vēsture

Mūsdienu Bikstu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Bikstu muiža (Gut Bixten), Upes muiža (Gut Bächhof, Upenieki).
1935. gadā Tukuma apriņķa Bikstu pagasta platība bija 62,6 km² un tajā dzīvoja 1265 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Bikstu un Spriņģu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā Dobeles rajona Bikstu ciemam pievienoja likvidēto Spriņģu ciemu. 1963. gadā pievienoja Upenieku ciema kolhoza «Biksti» teritoriju, bet padomju saimniecības «Kaķenieki» teritoriju pievienoja Annenieku ciemam. 1975. gadā Bikstu ciemam pievienoja likvidēto Zebrenes ciemu, bet 1989. gadā šo teritoriju atdalīja no jauna izveidotajam Zebrenes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Bikstu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dobeles novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Biksti (pagasta centrs), Bikstu stacija, Jaunā māja, Mazbiksti, Upenieki.
Populisms

Populisms (no latīņu: populus — ‘tauta’) ir politiskā pozīcija vai retorikas stils — vēlētājiem tīkami, taču nepiepildāmi solījumi, — kura izmantošanas mērķis ir iegūt plašu tautas masu atbalstu un popularitāti.
Populisti savā retorikā piedāvā sociāli pievilcīgas idejas, izmantojot demagoģiju. Bieži vien populisma mērķis ir novērst uzmanību no politiskā spēka vai atsevišķa politiķa cīņas par varu. Kopš 20. gadsimta 80. gadiem vairāki pētnieki populismu izdala kā atsevišķu retorikas stilu, kas tiek izmantots dažādu politisko ideoloģiju retorikā. Bieži tie izdalīts "kreisais" un "labējais" populisms atkarībā no tā, kādiem ideoloģiskiem uzskatiem pieder noteiktais politiskais spēks. Tomēr populisms ir saskatāms arī reliģiskajā fundamentālismā, rasismā un citos sociālos un politiskos uzskatos.
Bieži vien populisti uzstājas kā noteiktas tautas daļas, reģiona, rūpniecības nozares utt. aizstāvji. Populistu retorikā bieži vien tiek izmantoti tādi termini kā "tiešā demokrātija", "cīņa ar korupciju". Šo uzlabojumu ieviešanai tiek piedāvāti ļoti vienkārši risinājumi, kas ir nereāli vai bez jebkādas argumentācijas un pamatojuma, kā to izdarīt.

Latvijā

Politikas zinātņu doktore Ilze Balcere izanalizējusi 128 no 5. līdz 11. Saeimas vēlēšanām kandidējušo politisko partiju 4000 zīmju programmas un atzinusi, ka vispopulistiskākās bija 6. Saeimas vēlēšanās, kurās 23 kandidējušo partiju programmās vidēji atrasti 17,7% populistiska teksta. Viņasprāt, Latvijas politikā "izteiktas populistiskas iezīmes" bijušas Joahima Zīgerista 1990. gadu beigu Tautas kustībai "Latvijai", Jaunajam laikam tās pirmsākumos un Zatlera Reformu partijai, bet pašlaik "raksturojumam vistuvāk" ir Artusa Kaimiņa partija KPV LV.
Ondržejs Pavelecs

Spēlētāja karjera

Pēc vairākām Kladno hokeja skolas sistēmā pavadītām sezonām, 2005. gada NHL draftā Pavelecu izvēlējās Atlantas "Thrashers" vienība, un jau tanī pašā vasarā Ondržejs pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties QMJHL klubam Keipbretonas "Screaming Eagles". 2007.—08. sezonā Ondržejs piedzīvoja arī savu debiju NHL, Atlantas kluba rindās aizvadot septiņas spēles, bet pārējo sezonu pavadot AHL klubā Čikāgas "Wolves", kura rindās izcīnīja līgas čempiones titulu — Kaldera kausu. 2008.—09. sezonā Pavelecs "Thrashers" rindās aizvadīja 12 spēles, bet 2009.—10. sezonā — jau 42 spēles. 2010.—11. sezonā Ondržejs jau bija Atlantas kluba pamatvārtsargs.
Pēc 2010.—11. gada sezonas, "Thrashers" franšīzei pārceļoties uz Vinipegu, Pavelecs turpināja spēlēt Vinipegas "Jets" sastāvā.
Čehijas izlases rindās spēlējis 2010. un 2011. gada Pasaules čempionātos, 2010. gadā kļūstot par Pasaules čempionu, bet 2011. gadā izcīnot bronzas medaļas. Pavelecs spēlējis arī 2010. gada Olimpisko spēļu turnīrā.
Konstantīns Rokosovskis

Dzīvestāsts

Dzimis dzelzceļnieka ģimenē. Kad Konstantīnam bija 6 gadi nomira tēvs, bet 1911. gadā - arī māte. 1914. gadā brīvprātīgi iestājās Krievijas armijā. Pirmā pasaules kara laikā karoja Latvijas teritorijā. 
1917. gadā pieslējās boļševikiem. Krievijas pilsoņu kara laikā kā eskadrona komandieris Urālos cīnījās pret Kolčaka spēkiem. Vēlāk karoja pie Baikāla un Mongolijas teritorijā, kur iepazinās ar savu sievu. 1935. gadā ieguva komdiva dienesta pakāpi.
1937. gada 27. jūnijā NKVD arestēts. Apvainots skaros ar Polijas un Japānas izlūkdienestiem. 1940. gada 22. martā atbrīvots un reabilitēts.
Otrā pasaules kara laikā izvirzījies kā viens no spējīgākajiem Sarkanās armijas komandieriem. Kā armijas komandieris piedalījās Kaujās par Maskavu 1941. gada beigās, bet kā Donas frontes pavēlnieks - Staļingradas kaujā no 1942. gada 17. jūlija līdz 1943. gada 2. februārim. Kurskas kaujas laikā 1943. gada jūlijā - augustā komandēja Centrālo fronti. Kā 1. Baltkrievijas frontes komandieris piedalījās Operācijas "Bagrations" laikā 1944. gada jūnijā - augustā. Operācijas noslēgumā Rokosovska komadētais karaspēks atradās netālu no Varšavas. Pilsētā sākās Varšavas sacelšanās, tomēr divus mēnešus Sarkanā armija stāvēja pie pilsētas, līdz vācu karaspēks apspieda secelšanos. Vēlāk Rokososkis tika iecelts par 2. Baltkrievijas frontes komandieri, kas karoja Austrumprūsijā un Pomerānijā.
Pēc kara, 1949. gadā Rokosovskis tika iecelts par Polijas aizsardzības ministru, bet 1952. gadā - par Polijas Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieku. Darbojās līdz 1956. gadam, kad par Polijas līderi kļuva reformators Vladislavs Gomulka.
FK Gintaras Palanga

Vēsture

Klubs ir dibināts 1957. gadā kā Nemunas. Vēlāk tas vairākkārt mainījis nosaukumu:  1960. gadā — Statybininkas, 1965. — Statyba, 1966. — Naglis, 1968. — KER, 1970. — Gintaras. No 1991. līdz 1997. gadam spēlēja Lietuvas 3. līgā, no 2001. līdz 2005. gadam — 2. līgā. 2005. gadā komanda tika izformēta.
201?. gada klubs tika atjaunots.
2003. gada Eiropas Savienības paplašināšanās līgums

2003. gada Eiropas Savienības paplašināšanās līgums (angļu: Treaty of Accession of the Czech Republic, Estonia, Cyprus, Latvia, Lithuania, Hungary, Malta, Poland, Slovenia and Slovakia, 2003), oficiālais tā nosaukums Līgums starp Beļģijas Karalisti, Dānijas Karalisti, Vācijas Federatīvo Republiku, Grieķijas Republiku, Spānijas Karalisti, Francijas Republiku, Īriju, Itālijas Republiku, Luksemburgas Lielhercogisti, Nīderlandes Karalisti, Austrijas Republiku, Portugāles Republiku, Somijas Republiku, Zviedrijas Karalisti, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti (Eiropas Savienības dalībvalstīm) un Čehijas Republiku, Igaunijas Republiku, Kipras Republiku, Latvijas Republiku, Lietuvas Republiku, Ungārijas Republiku, Maltas Republiku, Polijas Republiku, Slovēnijas Republiku, Slovākijas Republiku par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai tika parakstīts 2003. gada 16. aprīlī Atēnās.
Saeima šo likumu pieņēma 2003. gada 30. oktobrī, Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga to izsludināja 2003. gada 12. novembrī.

Saturs

2003. gada ES Paplašināšanas līgums ir gandrīz 6000 lappušu garš un sastāv no vairākām daļām - līguma pamatteksta, pievienošanās akta, 18 pielikumiem, 10 protokoliem un daudzām deklarācijām. Latvijai līgumā bija ietvertas 32 atrunas (trešais lielākais skaits pēc Polijas un Maltas), visvairāk vides aizsardzības jomā.

Protokoli

Dažāda rakstura protokoli, kas pievienoti Pievienošanās aktam, piemēram, par Ignalinas kodolelektrostaciju Lietuvā un tērauda rūpniecību Polijā un Čehijā

Nobeiguma akts

Nobeiguma akts satur dalībvalstu un kandidātvalstu valdību deklarācijas, kā arī Eiropas Komisijas deklarāciju. Bez deklarācijām Nobeiguma aktam pievienota Vienošanās par informācijas apmaiņu un apspriešanās procedūru laikā starp Pievienošanās līguma parakstīšanu un tā stāšanos spēkā.
Pembrukas koledža

Vēsture

Pembrukas koledžu 1347. gada Ziemassvētkos dibināja Pembrukas grāfa Aimera de Valenca atraitne Marija de Saintpola. Par godu dibinātājas vīram, Pembrukas koledžas studentus vēl joprojām sauc par valensiešiem (angļu: Valencians) un oficiāli Pembrukas koledžā reģistrēto velosipēdu numuri sākas ar burtu "V". 1665. gadā iesvētītā kapela bija Kristofera Rena pirmā projektētā ēka un pirmā klasicisma stila kapela gan Kembridžā, gan Oksfordā. Pembrukas koledža bija viena no koledžām, kas neuzņēma sievietes arī pēc tam, kad sievietes varēja studēt un arī iegūt zinātniskos grādus universitātē. Pirmās studentes Pembrukas koledžā sāka studēt tikai 1983. gadā.
Holma

Vēsture

Holmas pogosts rakstos pirmoreiz minēts 1144. gadā. Viduslaikos nelielas kņazistes centrs. 1777. gadā Holma tika iecelta par apriņķa centru. Holma pilnībā tika nopostīta Otrā pasaules kara laikā, kad no 1942. gada 23. janvāra līdz 1942. gada 5. maijam pēc sakāves pie Maskavas Holmā tika ielenkts vācu armijas grupējums, izveidojot Holmas katlu.

Cilvēki

Holmas katlā cīnījās nākamais Vācijas ministrs Gerhards Šrēders (Gerhard Schröder, 1910–1989).
Brigite Burharta

Biogrāfija

No 1970. gadu sākuma līdz 1980. gadu beigām bijusi viena no vadošajām Vācijas Demokrātiskās Republikas šahistēm. Daudzkārtēja Vācijas Demokrātiskās Republikas sieviešu šaha čempionātu finālu dalībniece, kuros izcīnījusi 10 medaļas: 3 zelta (1975, 1978, 1979), 5 sudraba (1972, 1976, 1980, 1982, 1990) un 2 bronzas (1970, 1983). Trīs reizes uzvarējusi arī Vācijas Demokrātiskās Republikas šaha ātrspēles sieviešu čempionātos (1970, 1979, 1981).
1974. gadā uzvarējusi starptautiskā sieviešu šaha turnīrā Pjotrkovā Tribunalskā. 1976. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīrā Tbilisi, kurā ieņēmusi 9. vietu. 1980. gadā kopā ar Gražinu Šmaciņsku dalījusi 1.—2. vietu starptautiskā sieviešu šaha turnīrā Bidgoščā. 1990. gadā uzvarējusi starptautiskā sieviešu šaha turnīrā Orhūsā. Sekmīgi piedalījusies starptautiskajos sieviešu šaha turnīros Hallē, kuros 1975. gadā dalījusi 1. vietu, 1976. gadā bijusi 2. vietā, 1978. gadā uzvarējusi turnīrā, 1979. gadā dalījusi 1. vietu, 1982. gadā uzvarējusi turnīrā, 1987. gadā dalījusi 2. vietu.
Pārstāvējusi Vācijas Demokrātiskās Republikas (1990) un Vācijas komandas (1992)Pasaules šaha olimpiādēs.
Par panākumiem turnīros FIDE 1975. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Viņas meita Regīna Burharta (vācu: Regina Burchardt, dzimusi 1983.) ir bijusī volejbola spēlētāja.
Festina afēra

Apzīmējumu Festina afēra izmanto, lai atsauktos uz notikumiem, kuri saistīti ar vairākiem dopinga skandāliem, izmeklēšanām un sportistu atzīšanos, kuri norisinājās 1998. gada Tour de France laikā un pēc sacensību noslēguma. Afēra sākās ar liela apjoma dopinga produktu atrašanu Festina komandas automašīnā īsi pirms sacensību sākuma. Izmeklēšanai sekoja atsevišķas lietas atvēršana TVM komandai un sekojoša vairāku citu komandu pārmeklēšana. Izmeklēšana atklāja sistemātisku dopinga lietošanu ar komandu atbalstu un radās aizdomas, ka pastāv dopinga izmantošanas tīkls, kurā iesaistītas daudzas Tour de France komandas. Afērai bija plaša negatīva publicitāte. Policija pārmeklēja viesnīcas un dopinga lietošanā atzinās vairāki bijušie un aktīvie sportisti. Daudzu komandu personāls tika aizturēts vai arestēts, sportisti sacensību laikā veica protesta akcijas. Vairākas komandas atsauca savu dalību no sacensībām.
Lauztās priedes

Lauztās priedes ir latviešu kora dziesma jauktajam korim ar Raiņa vārdiem, ko 1904. gadā sacerēja komponists Emīls Dārziņš.

Tapšanas vēsture

1897. gadā advokātu un žurnālistu Jāni Pliekšānu apcietināja par piederību organizācijai "Jaunā strāva" un pēc ilgākas izmeklēšanas 1899. gadā izsūtīja uz Slobodsku Vjatkas guberņā. Trimdā tapa viņa pirmais dzejoļu krājums, kurā bija iekļauts arī dzejolis "Lauztas priedes". Dzejas krājumu ar nosaukumu "Tālas noskaņas zilā vakarā" izdeva pēc autora atgriešanās dzimtenē 1903. gadā.
Emīls Dārziņš šajā laikā finansiālo grūtību dēļ bija pārtraucis studijas Pēterburgas konservatorijā un strādāja par dziedāšanas skolotāju Natālijas Draudziņas ģimnāzijā un Ata Ķeniņa meiteņu skolā Rīgā.
Dziesma vairākkārt bijusi iekļauta Vispārējo latviešu dziesmu un deju svētku programmā.
Virešu pagasts

Upes

Gauja, Vecpalsa, Ceizelīte, Vizla, Robežupīte, Vidaga, Mieļupīte, Tirziņa, Ilgupīte, Niedrupe, Egļupe, Silupīte

Vēsture

1945. gadā Valkas apriņķa Gaujienas pagastā izveidoja Vidagas ciema padomi. Apes rajona Vidagas ciemu 1954. gadā likvidēja, tā teritorijā izveidoja Virešu ciemu. Virešu ciems ietilpis Smiltenes (1956—1959), Alūksnes (1959—1962), Valkas (1962—1967) un atkal Alūksnes rajonā. Virešu ciemam 1981. gadā pievienoja daļu Grundzāles ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Virešu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Apes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Vireši (pagasta centrs), Sikšņi, Vidaga.
Jānis Krastiņš (ķīmiķis)

Dzīves gājums

1973. gadā pabeidza Latvijas Valsts universitātes Ķīmijas fakultāti, iegūstot Tehnisko zinātņu kandidāta grādu, kas vēlāk nostrificēts kā inženierzinātņu doktora grāds (Dr. sc. ing.). 1987. gadā pievērsies tulkošanai, no čehu valodas pārtulkojot vairāk nekā 15 grāmatu, kas izdotas apgādos „Liesma”, „Avots”, „Nordik” un „Mansards”. Veicis tulka pienākumus latviešu un čehu politiķu vizīšu laikā. Līdz 2016. gada 31. decembrim strādājis Čehijas vēstniecībā Rīgā.
Boma

Vēsture

Dibināta 16. gadsimtā kā eiropiešu vergu tirdzniecības stacija; nosaukums mboma kikongo un citās bantu valodās nozīmē ‘Cietoksnis’. Lai arī Bomā intensīvi darbojās holandiešu un portugāļu tirgotāji, suverenitāte pār pilsētu 1884. gadā tika piešķirta Starptautiskajai Āfrikas asociācijai un tā kļuva par Kongo Brīvvalsts un vēlāk (līdz 1926. gadam) Beļģu Kongo administratīvo centru.