google/wiki40b huggingface dataset:
Ohotskas jūra

Raksturojums

Jūras vidējais dziļums ir 1780 metri, tilpums — ap 1 365 000 km³. Virsējā ūdens slāņa sāļums — 32‰, temperatūra ziemā ir 1,8—2 °С, vasarā — 1,5—15 °С. Plūdmaiņu augstums Šeļihova līcī sasniedz pat 12 metrus, kamēr pie Sahalīnas krastiem tikai 0,8 metri. Jūras rietumu daļa ir salīdzinoši sekla, atrodas uz kontinentālā šelfa. Dziļākā ir rietumu daļa pie Kuriļu salām — Kuriļu lielieplaka. Lielākā daļa jūras atrodas uz kontinentālā tipa Zemes garozas.
Vienīgā centrālās daļas sala ir nelielā Jonas sala. Austrumu daļā ir arī Šantaru salas kas norobežo nelielo Šantaru jūru, savukārt ziemeļos tālāk sauszemē ietiecas Šeļihova līcis ar pagarinājumu — Penžinas līci.
Jūrā notiek zvejniecība. Ziemā navigācija apgrūtināta vai neiespējama ledus segas dēļ — lielāko daļu jūras no oktobra līdz maijam klāj ledus. Ohotskas jūra aizsalst tāpēc, ka tās ūdeni mazāk sāļu padara lielā Amūras upe un līdz ar to ūdens sasalst pie augstākas temperatūras. Jūrai raksturīgas arī biežas miglas, vētras.
Aukstā kara laikā ASV kara flotei vairākkārt izdevās pieslēgties Ohotskas jūrā izvietotajiem sakaru kabeļiem. 1983. gadā PSRS virs Ohotskas jūras notrieca Dienvidkorejas pasažieru lidmašīnu.

Robeža

Ziemeļos un rietumos atrodas Krievijas teritorija — Habarovskas novads un Magadanas apgabals. Austrumos atrodas Krievijai piederošā Kamčatkas pussala un Kuriļu salas. Dienvidos — Japānai piederošā Hokaido sala. Dienvidrietumos — Sahalīna. Ar dienvidos esošo Japāņu jūru savieno Laperūza šaurums starp Sahalīnu un Hokaido, kā arī Tatāru šaurums starp Sahalīnu un Āziju.
Vidnava

Vēsture

Rakstu avotos pirmoreiz minēta 1291. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Veidenava (vācu: Weidenau). No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara — atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.
Kalcīts

Īpašības

Kalcīts ir Mosa skalas minerāls - etalons - tā cietība ir 3. Veido pakāpeniskas pārejas sēriju ar rodohrozītu. Kalcīts ir stabilākā kalcija karbonāta forma - tāda paša sastāva minerāls aragonīts pārvēršas par kalcītu pie 470 °C.
Kalcītam raksturīga ļoti daudzveidīga kristālu forma - pašlaik aprakstītas vairāk nekā 800 formas. Kalcīts bieži veido vairāku tipu dvīņukristālus. Kalcīts var pieņemt adatas, plātnes, prizmas formas un neskaitāmas citas formas.
Izcila kalcīta kristālu īpašība ir tiem piemītošā gaismas dubultlaušanas spēja. Objekti, kas tiek apskatīti caur dzidriem kalcīta kristāliem, dubultojas. Sevišķi dzidra kalcīta varietāte no Īslandes (Īslandes špats) dubultlaušanas efekta dēļ tiek izmantota optisko ierīču izgatavošanā.
Karsējot kalcīts sadalās kalcija oksīdā (kaļķis) un oglekļa dioksīdā:
CaCO₃→CaO + CO₂

Kalcīts Latvijā

Latvijā iespējams atrast daudzveidīgus un dzidrus kalcīta kristālus, kuru izmērs var sasniegt vairākus centimetrus. Nereti kalcīts veido drūzas iežu - dolomīta un kaļķakmens tukšumos. Kalcīts diezgan bieži atrodams dabiskajos dolomītu klinšu atsegumos, taču šādu atradņu vietas netiek popularizētas, lai novērstu vandalismu un šo klinšu dabiskā skaistuma noplicināšanu.

Izmantošana

Ieži, kas sastāv galvenokārt no kalcīta (kaļķakmens un marmors) ir vieni no visplašāk pielietotajiem iežiem būvniecībā un citās saimniecības nozarēs. Tos izmanto cementa ieguvei, kā būvakmeņus, dekoratīvo apdares materiālu, kā piedevu daudzos sadzīves ķīmijas produktos, arī cukura rūpniecībā.
Kalcīta paveidu - Īslandes špatu - izmanto optiskajās iekārtās pateicoties šī minerāla gaismas dubultlaušanas spējai.
Kartāga (rokgrupa)

Vēsture

Grupa izveidota 1994. gadā, apvienojoties „M.Gvarde” ģitāristam un dziedātājam Edgaram Šubrovskim ar grupas „Tukšā muca” ģitāristu un dziedātāju Andri Indānu jeb Andžonu un pieaicinot grupas „M.Gvarde” bundzinieku Uldi Zariņu un basģitāristu Uldi Kairi, kas atsaucas uz sludinājumu avīzē.
Lai arī grupa pastāvēja vien divus gadus, tā šajā laikā, sadarbībā ar izdevniecību Tornis Rec., izdeva 3 albumus un 1 koncertierakstu, no kuriem „Tik tālu tik prom” 1994. gadā un „Zēns ar akmeni” 1995. gadā biedrības „Mūziķu apvienība TORNIS” rīkotajā Latvijas neatkarīgās (alternatīvās) pagrīdes mūzikas gada aptaujā uzvarēja nominācijā „Labākais albums”, bet pati grupa abus gadus tika iebalsota kā „Labākā grupa”.
2002. gadā izdevniecība MELO rec. atkārtoti izdeva grupas 1994. gada albumu „Zēns ar akmeni”, kas papildināts ar citiem grupas ierakstiem un 16 minūšu ilgu koncertu videoierakstu.
Frīdrihs Obšteins

Dzīves gājums

Dzimis 1878. gada 28. oktobrī Vārmes pagastā. Strādāja par skolotāju un Rēzeknes tautskolu inspektoru (1908), vāca Latgales latviešu tautasdziesmas, 1912. gadā Rēzeknē atvēra tipogrāfiju. Rēzeknes tirdzniecības skolas direktors (ap 1910-1917), 1917. gada Latgales latviešu kongresa dalībnieks, viņa vadītajā tirdzniecības skolā tika uzņemti Latgales kongresa dalībnieki darba otrajā dienā.
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām bija Daugavpils skolotāju semināra pasniedzējs
1925. gada 2. Saeimas vēlēšanās kandidēja no apvienības Demokrātiskais centrs, taču netika ievēlēts.
Vēlāk bija Daugavpils vidusskolas direktors (1927-1934) un Balvu Valsts ģimnāzijas direktors (1934-1936).
Miris 1938. gada 2. janvārī Kuldīgā, apbedīts Kuldīgas Jaunajos kapos.
Silvestrs Stallone

Pazīstamākās filmas

Starp vairāk kā 70 filmām, kurās Stallone tēlojis, ir arī tādas filmas kā No Place to Hide (1970), The Lord's of Flatbush (1974), Death Race 2000 (1975), F.I.S.T (1978), Nighthawks (1981), Victory (1981), "Kobra" (Cobra, 1986), "Ieslodzītais" (Lock Up, 1989), "Tango un Kešs" (Tango & Cash, 1989), "Oskars" (Oscar, 1991), "Stāt, mana māte šaus!" (Stop! Or My Mom Will Shoot, 1992), Cliffhanger (1993), "Cilvēks iznīcinātājs" (Demolition Man, 1993), "Slepkavas" (Assassins, 1995), Cop Land (1997), "Atriebjot Andželo" (Avenging Angelo, 2002), "Rokijs Balboa" (2006), "Neiznīcināmie" (The Expendables, 2010), "Neiznīcināmie 2" (The Expendables 2, 2012), "Bēgšanas plāns" (Escape Plan, 2013), "Veču revanšs" (Grudge Match, 2013), "Neiznīcināmie 3" (The Expendables 3, 2014), "Krīds: Rokija mantojums" (Creed, 2015).

Apbalvojumi

Par filmu "Rokijs" (1976) Stallone tika nominēts gan kā aktieris, gan kā scenārists Amerikas Kinoakadēmijas balvai, Zelta Globusa balvai un BAFTA kino balvai. Stallones filma "Rokijs" ir iekļauta ASV Nacionālajā filmu reģistrā, kā arī tās kino ruļļi atrodas Smitsona muzejā. Stallone Rokija sērijās izmantoja Filadelfijas Mākslas muzeja galveno ieeju un tā rezultātā tā ieguva nosaukumu "Rokija kāpnes". Kāpņu labajā pusē atrodas Rokija statuja ar uzvaroši paceltām rokām ar boksa cimdiem. Par ieguldījumu boksā kā filmas "Rokijs" scenārists un galvenā varoņa tēlotājs, Stallone 2010. gadā tika uzņemts Starptautiskajā boksa slavas zālē. Ar mainīgiem panākumiem Stallone turpināja filmēties filmu sērijā "Rokijs". Par Rokija Balboa lomu septītajā sērijas filmā "Krīds: Rokija mantojums" (Creed, 2015) Stallone saņēma Zelta Globusa balvu par otrā plāna lomu, kā arī trešo reizi tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai.
1984. gadā Stallonem piešķīra zvaigzni Holivudas Slavas alejā. 1992. gadā viņš saņēma Cēzara goda balvu (Honorary César). 
Tomēr bieži Stallonem bijušas arī neveiksmīgas lomas. Viņam ir rekordliels Zelta Avenes balvas nomināciju skaits — 31, no kurām balva piešķirta 10 reizes.
Aleksandrs Iļjins-Ženevskis

Biogrāfija

Jaunībā bijis aktīvs Sanktpēterburgas šaha turnīru dalībnieks. Pēc tam pieslējies boļševiku partijai un no 1912. gada atradies politiskā emigrācijā Ženēvā, kur uzvarējis pilsētas šaha čempionātā 1914. gadā. Par godu šim notikumam pievienojis savam uzvārdam otro daļu. Vēlāk atgriezies Krievijā, no 1916. gada piedalījies Pirmajā pasaules karā kā virsnieks, bet vēlāk Februāra revolūcijā un Oktobra revolūcijā.
Pēc Krievijas pilsoņu kara atradies vadošos amatos padomju valdībā. 1920. gadā Maskavā organizējis pirmo padomju Krievijas šaha čempionātu, kurā uzvarējis Aleksandrs Aļehins. 1921. gadā bijis padomju Krievijas konsuls Liepājā, kur piedalījies arī vietējos šaha turnīros. Septiņas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos. Trīs reizes uzvarējis Ļeņingradas pilsētas šaha čempionātos: 1925., (dalījis 1.-4. vietu ar Grigoriju Levenfišu, Iļju Rabinoviču un Pjotru Romanovski), 1926. un 1929. gadā. 1927. gadā uzvarējis PSRS arodbiedrību šaha čempionātā. 1925. gadā piedalījies Maskavas starptautiskajā šaha turnīrā, kurā kopā ar Ernstu Grīnfeldu dalījis 9.-10. vietu (uzvarējis Jefims Bogoļubovs). Turnīrā uzvarējis toreizējo Pasaules čempionu šahā Hosē Raulu Kapablanku, kas bijis viens no retajiem kubieša zaudējumiem pēc Pasaules šaha čempiona titula iegūšanas.
Sarakstījis grāmatas par Maskavas starptautisko šaha turnīru (1926) un par Aļehina - Kapablankas maču par Pasaules šaha čempiona titulu (1927), kā arī autobiogrāfisko grāmatu "Padomju meistara piezīmes" (krievu: Записки советского мастера, 1929). Bijis PSRS šaha žurnālu "Шахматный листок" (1925—1930) un "Шахматы в СССР" (1936—1937).
Ļeņingradas blokādes laikā devies evakuācijā, taču gājis bojā vācu aviācijas uzlidojumā.
Devis ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Iļina-Ženevska vārdā ir nosaukts holandiešu aizsardzības variants: 1. d4 f5 2. c4 Zf6 3. g3 e6 4. Lg2 Le7 5. Zf3 0-0 6. 0-0 d6 7. Zc3 De8.
Tetramorfs

Tetramorfs ir mītisks tēls ar četrām (cilvēka, lauvas, vērša un ērgļa) sejām no pravieša Ecēhiēla vīzijas Vecajā derībā. Termins cēlies no grieķu valodas vārdiem "četri" (Τέσσᾰρες, τέσσερες, τέττᾰρες, τέττορες, τέτορες) un "forma" (Μορφή, μορφά).

Attēlojums mākslā

Tetramorfs kristīgajā sakrālajā mākslā parasti tiek attēlots kopā ar uguns ratiem no Ecehiēla redzējuma. Ikonogrāfijā Tetramorfs tiek attēlots arī ikonas „Kristus slavā” kompozīcijā, Kristus tronim balstoties uz četriem svētajiem dzīvniekiem. Kristus tiek attēlots mandorlā (īpašs nimba veids), kura stūros atrodas Tetramorfa evaņģēlistu attēli, ar evaņģēlijiem rokās. Tie simbolizē Labās Vēsts izplatīšanos uz četrām debespusēm. Tetramorfs bieži tiek lietots arī kā arhitektūras elements baznīcu portālos un timpānos. Visi radījumi, saskaņā ar Ecehiēla un Jāņa vīzijām, parasti tiek attēloti ar spārniem. Daži mākslinieki, saskaņā ar Jāņa redzējumiem, uz radījumu spārniem attēlo arī acis. Renesanses laikā zināmākais Tetramorfa attēlojums mākslā ir Rafaela darbs „Pravieša Ecehiēla vīzija”.
Tripitaka

Tripitaka (sanskritā: "trīs grozi") jeb Tipitaka (pāli valodā) ir budisma rakstu kanons. Tā oriģināls, pēc nostāstiem, bija uzrakstīts uz palmu lapām un aizņēma trīs grozus. Tripitaka parasti tiek iedalīta trijos "grozos": mūku un mūķeņu uzvedības kodeksā Vinaya Pitaka, Sidhārtas Gautamas pamācībās Sutra Pitaka un Abhidharma Pitaka, kura saturs dažādos budisma novirzienos atšķiras. Vispazīstamākā un vecākā Tripitakas versija ir Teravādas skolas "Pāli kanons", kas sarakstīts pāli valodā.
Cūkāpsis

Sistemātikas izmaiņas

Līdz 2008. gada cūkāpšu ģintī bija tikai viena suga — cūkāpsis (Arctonyx collaris). Zinātniekiem, rūpīgi izpētot un veicot analīzes dažādiem pasaules muzeju eksponātiem, atklājās, ka cūkāpšu ģintī ir 3 atšķirīgas sugas. Zinātnieki savu pētījumu publicēja 2008. gada oktobrī. Līdz ar to divas no pasugām kļuva par atsevišķām sugām: Tibetas cūkāpsis un Sumatras cūkāpsis.

Izskats

Cūkāpsi var atpazīt pēc tā purna, kas izskatās kā cūkas šņukurs. Pateicoties šai līdzībai ar cūkas šņukuru, āpsis ir ieguvis savu nosaukumu. Tāpat kā cūkai cūkāpsim šņukurs ir garš, kustīgs un bez apmatojuma, bet vairāk līdzību cūkāpsim ar cūku nav. Tā tuvākais radinieks ir Eiropas āpsis. Cūkāpsis ir par to lielāks. Kopumā tas ir lielākais āpsis no visiem āpšiem pasaulē. Ķermeņa garums (bez astes) 55—70 cm, astes garums 12—17 cm, svars 7—14 kg. 
Cūkāpša kažoka matojums ir rupjš, krāsa pelēcīgi brūna vai dzeltenīgi brūna, uz baltās sejas tam ir divas kontrastainas melnas svītras, kas sākas pie šņukura un beidzas pie galvas pamatnes. Melnās svītras it kā vizuāli palielina acis. Ir indivīdi, kuriem uz sejas ir par divām melnām svītrām vairāk. Tās sākas pie mutes kaktiņa, šķērsojot vaigus, un pie auss savienojas ar acu melnajām svītrām. Matojums uz kājām un pavēderes ir melns, bet uz pakakles balts, kas ir pretēji Eiropas āpsim, kura pakakle ir melna. Cūkāpsim ir salīdzinoši garāka aste, un tā ir balta. Priekšķepu nagi ir balti.

Uzvedība un barība

Cūkāpsis ir nakts dzīvnieks, pa dienu tas slēpjas alā. Alu cūkāpsis izrok pats vai piemeklē jau esošu dabā, tādēļ tā bieži atrodas klintīs vai zem akmeņiem. Cūkāpši ir visēdāji, tie barojas ar tārpiem, bezmugurkaulniekiem, saknēm un augļiem, kā arī tie medī mazus zīdītājdzīvniekus. Meklējot barību, tie izmanto savu īpaši labo ožu. 
Atšķirībā no citiem āpšiem, kas zemi rok ar nagiem, cūkāpsis tāpat kā cūka zemi rok arī ar šņukuru un apakšžokļa ilkņiem.
Cūkāpsi medī tīģeris un leopards, lai gan tas nav viegls medījums, jo tam ir gari nagi, asi zobi un brīva, staipīga āda, kas neļauj to tik viegli sagrābt.

Vairošanās

Nav daudz zināms par cūkāpšu vairošanos. Riests cūkāpšiem ir maijā, bet mazuļi dzimst nākamajā gadā februārī vai martā, jo mātītei ir embrioniskā diapauze un tā spēj atlikt embrija attīstību. Zinātnieki uzskata, ka aktuālais grūsnības periods ir 6 nedēļas. Mazuļi piedzimst alā, parasti tie ir divi līdz četri. Māte tos zīda ar pienu līdz 4 mēnešu vecumam. Nebrīvē mazuļi pieauguša āpša augumu sasniedz 7—8 mēnešu vecumā. Toronto zoodārza cūkāpsim mazuļi dzimst katru otro gadu.
Patrimps

Patrimps (dažkārt minēts arī kā Potrimps, Autrimps un Natrimps) prūšu mitoloģijā ir jūras un auglības dievs, viens no trim galvenajiem prūšu pielūgtajiem dieviem. Videvuta karogā viņš ir attēlots kā līksms jauneklis ar graudu vārpu vainagu galvā.

Cilme

Lietuviešu valodnieks Kazimirs Būga vārda cilmi skaidro ar sakni trimp-, kas ir līdzīgs lietuviešu darbības vārdam trempti (mīdīties, slāt).

Vēsture

Pirmo reizi Natrimps minēts 1418. gada Vārmijas bīskapa pāvestam Martinam V adresētā memorandā Collatio Espiscopi Varmiensis, kurā bīskaps atgādina par Vācu ordeņa sekmīgi kristītajiem Prūsijas pagāniem, kuri iepriekš pielūdza „dēmonus” Patrimpu un Pikolu.

Trimpus

Vecais Stenders savā skaidrojošajā latviešu-vācu vārdnīcā minēja arī seno latviešu dzīru dievību Trimpu (Trumpi), kuram tie "pusi sava lauka novēlēja un tā viņu godināja, ka paši vislabākajā veidā priecīgi notiesāja. Šim Trimpum bija padoti divi citi: jūras dievs Antrimpus un ūdeņu un avotu dievs Potrimpus, ka tie kā īsti uzticami Trimpus dzīru biedri pie puslauka labumiem arī savu bagāto daļu no jūras un upēm pievienoja".
Līgaviņa kā rozīte

Līgaviņa kā rozīte ir Jurjānu Andreja vīru kora dziesma ar Anša Līventāla vārdiem, ko dziesmusvētku kopkoris pirmo reizi dziedāja Trešajos Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas svētkos 1888. gadā. 1933. gada Astoto latvju dziesmu svētku krājumā tā iespiesta ar nosaukumu Lūk, roze zied mazliet pārveidotā (Melngaiļa) redakcijā vīru koriem. 
Dziesma ir viens no autora agrīnākiem kordarbiem un ir kā jūsmas zieds uz tautiskā romantisma altāra. Šai romantisma epigoņu darbus atgādinošajai kompozīcijai gan nav dziļākas muzikālas domas, taču tehniski tā uzrakstīta veikli, kālab joprojām turas ir koru, ir ansambļu programmās.
Dārza dižsardzene

Augšanas apstākļi

Humusa saprofīte. Latvijas apstākļos aug parasti siltumnīcās un pat puķupodos, tomēr retos gadījumos var tikt atrasta arī citur skābās, labi irdinātās augsnēs (piemēram, pie un uz skudru pūžņiem). Aug grupās no augusta līdz oktobrim, reizēm veido bagātīgus raganu apļus.

Barības vērtība

Par dārza dižsardzenes ēdamību ir pretrunīgi viedokļi — daži (A.Pilats) to vērtē kā ēdamu, daži (Mihaels un Hennigs) apgalvo, ka tā iespējami izraisot vieglu saindēšanos, daži norāda uz halucinogēnu efektu. Sēnes.lv par to raksta burtiski: "Vāji indīga (vismaz dažkārt)". No pretrunām var secināt, ka šīs sēnes indīgumu ietekmē kaut kādi citi faktori. Parastākie no tiem sēnēm ir sagatavošanas veids, sēnes vecums, klimats un tās augšanas vietas ekoloģiskā tīrība. Kamēr nav noskaidrots, kāpēc šī sēne daļai cilvēku izraisa gremošanas vai smadzeņu traucējumus, tā nav lietojama pārtikā.

Līdzīgās sugas

Ļoti līdzīga ir sarkstošā dižsardzene, kura tāpat kļūst oranža griezumā, bet kuras kātiņš garāks un paresninājums pamatnē nav tik liels. Visas dižsardzenes, ar kurām Latvijā šo sugu var sajaukt, ir ēdamas, taču citās zemēs atrodama tuva šīs un sarkstošās dižsardzenes radiniece Chlorophyllum molybdites, kas ir indīga (fiksēts viens bērna nāves gadījums, parasti beidzas ar stundām ilgu vemšanu) un tā ir viena no galvenajām sēnēm, ar ko ļaudis — un pat speciālisti — saindējas Ziemeļamerikā. Tās galvenā atšķirība ir lapiņu krāsa vecumā, kas kļūst iezaļganas zaļo sporu ietekmē. Mušmires atšķiras no dižsardzenēm ar to, ka tām uz cepurītes nav saplaisājušu tumšu zvīņu, var būt tikai baltas pārslas — plīvura atliekas, un mušmirēm kātiņa pamatne ietverta makstī, kādas dižsardzenēm nav.
Tiri (stacija)

Vēsture

Līdz ar šaursliežu dzelzceļa Vīlande—Tallina un šaursliežu dzelzceļa atzara Tiri—Paide izbūvi 1901. gadā Tiri pilsētā tika atklāta šaursliežu dzelzceļa mezgla stacija. Tās pirmais nosaukums bija Allenküll, tā kā stacija tika būvēta uz Alliku muižas zemes. Esošo nosaukumu stacija ieguva 1923. gadā. 
1920. gadā Tiri—Paides šaursliežu dzelzceļa iecirknis tika pagarināts līdz Tamsalu platsliežu dzelzceļa stacijai, nodrošinot Igaunijas šaursliežu dzelzceļa tīkla savienojumus ar platsliežu dzelzceļu gan Tallinā, gan Tamsalu.
Sākot ar 1968. gadu Igaunijas šaursliežu dzelzceļu sistēma tika reorganizēta. Vairāki iecirkņi, tai skaitā Tiri—Paide—Tamsalu tika slēgti (1972. gadā), bet pārējie tika pārbūvēti par platsliežu dzelzceļa iecirkņiem.
Šaursliežu dzelzceļš Tallina—Vīlande tika pārveidots par platsliežu dzelzceļa līniju vairākos posmos. Tallinas—Raplas iecirknī pirmais vilciens pa 1520 mm platuma sliežu ceļu sāka kursēt 1969. gadā, Raplas—Tiri iecirknī — 1972. gadā, bet Tiri—Vīlandes iecirknī - 1974. gadā.

Stacijas ēka

Tiri dzelzceļa stacijas ēka atklāta 1901. gadā līdz ar šaursliežu dzelzceļa izbūvi. Sākotnēji tā bija vienstāva garenas konfigurācijas koka ēka ar lēzenu divslīpes jumtu, kas vēlākajos periodos tika paplašināta. 
Lai nodrošinātu visus pasažieru un kravu loģistikas darbībām nepieciešamās funkcijas, 1930. gadā Tiri stacijai tika piebūvēts jauns divstāvu mūra apjoms. Stacijā tika izvietotas pasažieru uzgaidāmās telpas, biroji, pasta nodaļa, telefona centrāle, telegrāfs, kā arī bufete.
Otrā pasaules kara laikā Tiri stacija stipri cieta. 1941. gadā padomju karaspēkam atkāpjoties tika uzspridzināts dzelzceļa tilts pār Pērnavas upi, bet Tiri stacijas koka apjoms tika pilnībā nodzedzināts. Tūlīt pēc kara, 1945. gadā stacijas ēka tika atjaunota.
Tiri stacijas ēdenstornis tika uzcelts 1905. gadā. Līdz ar stacijas ēkas paplašināšanas darbiem 1930. gadā, vecais ūdenstornis tika demontēts un tā vietā uzbūvēts jauns ķieģeļu konstrukcijas tornis.
Mūsdienās Tiri stacija darbojas kā multifunkcionāls pasažieru transporta mezgls. 2000. gadā ēkā tika veikti atjaunošanas un restaurācijas darbi. Tiri stacijā darbojas dzelzceļa stacija, autoosta un Tiri tūrisma centrs.
Oto-Heinrihs Drehslers

Biogrāfija

Dzimis 1895. gada 1. aprīlī Libcā, Pirmā pasaules kara sākumā iesaukts Vācijas impērijas armijā (Reichswehr), kā virsnieks piedalījās kaujās Francijas un Nīderlandes teritorijā, pēc ievainojuma 1918. gadā viņam amputēja kāju. Pēc kara pabeidza zobārstniecības studijas Rostokas Universitātē (1920—1922). 1925. gadā iestājās NSDAP, vadīja partijas grupu Krepelīnā, 1930. gadā pievienojās nacistu partijas trieciengrupai SA (Sturmabteilung), kļuva par NSDAP Mēklenburgas apbgabala gauleitera vietnieku (1932—1933).
Pēc Hitlera nakšanas pie varas no 1933. līdz 1937. gadam bija Lībekas birģermeistars, no 1937. gada 1. aprīļa oberbirģermeistars.
Pēc Latvijas okupācijas Otrā pasaules kara laikā Drehsleru 1941. gada 17. jūlijā iecēla par Latvijas ģenerālkomisāru. Līdztekus bija arī Prūsijas valsts padomes konsultants un Lībekas padomes loceklis. 1941. gada augustā viņš pārcēlās uz Rīgu, kur vadīja okupētās Latvijas civilo pārvaldi līdz 1944. gada oktobrim. Viņa vietā par ģenerālkomisāru iecēla Oskaru fon Borku (Oskar von Borcke, 1910-?).
Pēc tam, kad kara beigās Britu armija viņu arestēja, 1945. gada 5. maijā Drehslers Melnas (Mölln) pilsētā izdarīja pašnāvību.
Jaunsātu pagasts

Upes

Abava

Vēsture

Mūsdienu Jaunsātu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Abavas muiža (Gut Krons Abaushof), Jaunsātu muiža (Gut Neu-Sahten, Jaunsāti), Kukšu muiža (Gut Kukschen, Kukšas), Vecsātu muiža (Gut Alt-Sahten, Vecsāti).
1945. gadā Grenču pagastā izveidoja Abavas ciema padomi. 1960. gadā Abavas ciemam pievienota Tumes ciema kolhoza «Pumpurs» teritorija, 1965. gadā pievienota Zemītes ciema kolhoza «Zaļā zeme» teritorija, bet kolhoza «Druva» teritorija pievienota Irlavas ciemam. 1968. gadā Abavas ciemu pārdēvēja par Jaunsātu ciemu. Līdz 1975. gadam ciema centrs bija Vecsāti. 1975. gadā Jaunsātu ciemam pievienoja daļu Aizdzires ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Jaunsātu pagastu iekļāva Tukuma novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Abavnieki (pagasta centrs), Ķīši, Kukšas, Sautiņi, Zvejnieki, Pičas, Vecsāti, Bruži, Aizas.
Ādams Turkupols

Biogrāfija

Ādams Turkupols piedzima 1890. gada 14. martā Preiļu pagasta Bindaru ciema Dēļupē. 1913. gadā pabeidza Novoaleksandrovskas Zemkopības institūtu. No 1913. līdz 1914. gadam bija Krievijas Zemkopības departamenta ierēdnis, Pirmajā pasaules karā (no 1914. līdz 1917. gadam) dienēja Krievijas armijā. 1915. gadā tika ievainots un krita vācu gūstā.
No 1918. līdz 1920. gadam darbojās Latvijas Republikas pagaidu parlamentā — Tautas padomē — latgaliešu frakcijā. 1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Latgales Kristīgo zemnieku savienības saraksta. Amatā bija līdz 1922. gadam. Turkupols darbojās vairākās Latvijas Republikas struktūrās: īslaicīgi bija Zemkopības ministrijas Latgales darīšanas nodaļas vadītājs, kā arī Latgales lietu departamenta vicedirektors, no 1920. līdz 1921. gadam bija zemkopības ministra biedrs. 1924. gadā piedalījās Latgales Demokrātu partijas dibināšanā. 1933. gadā tika apsvērta Turkupola kandidatūra finanšu ministra amatam Bļodnieka Ministru kabinetā.
1922. gada oktobrī iecelts par Ludzas apriņķa vidusskolas direktoru. Tajā pašā gadā kļuva par Rekovas lauksaimniecības skolas pirmo vadītāju. Darbojies vairākos uzņēmumos: 1923. gadā dibināja akciju sabiedrību «Kalkūni» un līdz 1940. gadam darbojās tās valdē. 1924. gadā dibināja akciju sabiedrību «Lini», 1925. gadā — akciju sabiedrību «Grauds». No 1929. līdz 1940. gadam bija Latgales lauksaimniecības kooperatīva direktors. 1931. gadā piedalījās akciju sabiedrības «Lion», 1933. gadā — akciju sabiedrības «Sildokarbo» dibināšanā. No 1935. līdz 1940. gadam bija Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības kameras locekļa kandidāts, no 1937. līdz 1940. gadam pilnsabiedrības «Latgales Lauksaimnieks» direktors rīkotājs.
Miris 1969. gada 30. maijā Rīgā. Apglabāts Rīgas II Meža kapos.
Rīgas 15. vidusskola

Vēsture

Skola dibināta pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā kā skola ar apmācību krievu valodā. 2003. gadā pie skolas uzcelta jauna sporta halle, 2010. gadā pabeidza skolas ēkas renovāciju.

Izglītības programmas

Pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121), speciālās pamatizglītības mazākumtautību programma izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (21015621), vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programma (31011021), vispārējās vidējās izglītības humanitārā un sociālā virziena mazākumtautību programma (31012021).