google/wiki40b huggingface dataset:
Pauls Landerss

Biogrāfija

Landerss dzimis Austrumberlīnē, Vācijā. Paula vecāki nebija no Vācijas, viņa māte bija dzimusi Polijā, bet tēvs nācis no Čehoslovākijas vāciski runājošiem rajoniem. Tēvs bija slāvu valodu profesors, māte pasniedza krievu valodu ekonomiskajā institūtā. Dēļ abu vecāku profesijas, ģimene pavadīja gadu komandējumā PSRS, Pauls tad mācījās trešajā klasē. Veselu gadu viņi dzīvoja Maskavā, bet mācījās viņš VDR vēstniecībā. Tur viņš iemācījās krievu valodu, kurā runā joprojām. Mūziķa īstais uzvārds ir Hīrše (Hiersche), bet pēc kāzām ar Nikiju Landersu viņš paņēma sev sievas uzvārdu.
Paulam ir trīs gadus vecāka māsa, kura mācījās spēlēt klavieres. Klavieres viņiem atradās mājās, un kad Pauls paaugās, viņam arī nācās apmeklēt mūzikas stundas, kas divpadsmit gadīgajam Heiko nepatika. Pēc vecāku vēlmes viņš sāka atgūt klarnetes spēli. Mūzikas stundas viņam drīz vien apnika un viņš pameta mācības.
Lūzuma punkts ģitārista dzīvē iestājās, kad viņam palika 14 gadi. Tēva skapī Pauls atrada noputējušu ģitāru un pēc kāda laika Pauls brīvprātīgi apsēdās pie klavierēm un sāka spēlēt. Gadu vēlāk Pauls nopirka savu pirmo elektrisko ģitāru Iris. Ģitārspēli Pauls apguva, vērojot kā to dara profesionāļi, un mēģinot atkārtot redzēto. Frīdrihshaina mūzikas skolas iestājeksāmenos Pauls improvizēja, tādēļ ka nošu spēle viņam sagādāja grūtības. Pēc skolas pabeigšanas viņš aizgāja mācīties par telekomunikāciju speciālistu.
1982. gadā viņš koncertā iepazinās ar Aleksandru Kriningu, nākamo vēl tad nedibinātās Feeling B bundzinieku. Krīnings kopā ar Aļošu Rompe muzicēja grupā Feeling 14. Kad viņu grupa izjuka, viņi meklēja jaunās grupas locekļus. Iesākumā grupu nosauca Feeling Berlin, bet vēlāk to pārsauca par Feeling B. Grupas mēģinājumi notika Aļošas dzīvoklī. Vēlāk Kirlings atveda uz grupu Flaki, nākamo grupas Rammstein taustiņinstrumentālistu.

Personīgā dzīve

Pēc skolas beigšanas Pauls vairākas reizes mainīja darba vietas. Hindenzē Pauls sastapa savu nākamo sievu Nikiju Landersu, ar kuru 1984. gadā apprecējās, bet laulība drīz tika šķirta. 1990. gadā Ivonna Rainke dzemdēja viņu dēlu Emīlu. Otrs viņa bērns, meita Lilī, kas dzimusi 2001. gadā, ir no grupas Rammstein vizāžistes Arielas Troses.
Čeņeks Kainers

Šaha kompozīcija

Tiek uzskatīts par Havela tuvāko sekotāju. Sastādījis vairāk nekā 300 šaha uzdevumus, galvenokārt čehu skolas trīsvilčus.
Salas pagasts (Babītes novads)

Upes

Gāte, Jāņupīte.

Vēsture

1935. gadā Salas pagasta platība bija 60 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Salas un Lapmežciema ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1962. gadā Salas ciema zvejnieku arteļa "Selga" teritoriju pievienoja Lapmežciema ciemam. 1971. gadā Salas ciemam pievienoja daļu Džūkstes ciema teritorijas. 1977. gadā Salas ciemu likvidēja un teritoriju pievienoja Babītes ciemam. 1989. gadā, atdalot no Babītes ciema, izveidoja Gātes ciemu. 1990. gadā Gātes ciemu reorganizēja par Salas pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Babītes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Spuņciems (pagasta centrs), Gātciems, Sīpolciems, Straupciems, Pavasari, Kaģi.
The Deadliest Season

Sižets

Viduvējs hokeja aizsargs tiek nosūtīts uz zemākām līgām, jo viņš nespēlē pietiekami agresīvi. Cenšoties tikt atpakaļ augstākajā līmenī, viņš sāk spēlēt netīri un iesaistīties kautiņos uz ledus, kas dod rezultātus. Aizsarga agresīvā spēle noved pie cita spēlētāja nāves spēles laikā, kā rezultātā viņš tiek apsūdzēts slepkavībā, tomēr hokejists pret šo situāciju ir vienaldzīgs, jo uzskata to par normālu hokeja spēles daļu.
Jānis Rudzis

Biogrāfija

Jānis Rudzis piedzima 1896. gada 31. maijā. Absolvējis Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti. Bija Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) biedrs, no tās saraksta 1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā. 1925. gadā ievēlēts 2. Saeimā.
Vācu okupācijas laikā darbojās pretestības kustībā, bija nelegālās LSDSP Centrālās komitejas biedrs. Pēc Bruno Kalniņa apcietināšanas 1944. gada jūlijā kļuva par LSDSP pārstāvi Latvijas Centrālajā Padomē. Otrā pasaules kara beigās 1945. gada maijā atradās Liepājā, taču viņam neizdevās aizbēgt uz Zviedriju. Turpmākās padomju okupācijas laikā ticis represēts.
Miris 1966. gadā Rīgā.
Džordžs Ketlins

Glezniecība

Laika posmā no 1836. līdz 1836. gadam Džordžs Ketlins apmeklēja 48 ciltis un radīja ap 500 gleznu, kā arī savāca nozīmīgu artefaktu kolekciju. Divus gadus vēlāk viņš gar Misūri veica vairāk nekā 3000 kilometrus. Ketlins sastapa astoņpadsmit ciltis, kuras vēl nebija skārusi eiropiešu civilizācija, ieskaitot pauni, omahus, ponkus, mandanus, hīdatsus, šaijenus, apsarokus un siksikus. Šajā ekspedīcijā mākslinieks radīja savus visspilgtākos un izteiksmīgākos darbus.
1838. gadā Ketlins izrādīja savu kolekciju Savienoti Valstu austrumos, bet 1839. gadā Eiropas galvaspilsētās Londonā, Parīzē un Briselē.
Ketlins arī turpmākajos gados savos darbos galveno uzmanību veltīja indiāņu kultūras attēlošanai. 1841. gadā viņš izdeva divus sējumus ar nosaukumu "Ziemeļamerikas indiāņu dzīvesveids, paražas un sabiedrība" (Manners, Customs, and Condition of the North American Indians), kuros bija apkopoti aptuveni 300 gravējumi. 1844. gadā — "Ketlina Ziemeļamerikas indiāņu mape" (Catlin's North American Indian Portfolio) ar 25 medību ainām, 1848. — "Eight Years' Travels ans Residence in Europe" ("Astoņi gadi Eiropā").
No 1852. līdz 1857. gadam Ketlins apceļoja Dienvidameriku un Centrālameriku, bet pēc ceļojuma atgriezās pie Mežonīgo rietumu tēmas. Pēdējo gadu darbi ir apkopoti divās publikācijās — "Last Rambles amongst the Indians of the Rocky Mountains and the Andes" ("Pēdējie klaiņojumi starp Klinšu kalnu un Andu indiāņiem", 1868) un "Mana dzīve starp indiāņiem" (My Life among the Indians, apkopots 1909).

Ģimene

1828. gadā Ketlins Olbani pilsētā iepazinās ar Klāru Barletu Gregoriju, kas kļuva par viņa dzīvesbiedri. Klāra pavadīja Ketlinu vienā no viņa ceļojumiem uz indiāņu apdzīvotajiem rietumiem. Viņiem bija četri bērni. Klāra nomira Parīzē 1845. gadā.

Piemiņa

Godinot Ketlina nopelnus, viņa vārdā ir nosaukts katlinīts — Lielo līdzenumu minerāls, no kura indiāņi izgatavoja miera pīpi jeb kalumetu.
Barkavas baznīca

Vēsture

Barkavas pirmā katoļu koka baznīca tika uzcelta 1793. gadā. To uzbūvēja Miķelis Borhs, veltot Svētā Miķeļa Erceņģeļa godam. Baznīcu apkalpoja Varakļānu jezuītu misija, tā pastāvēja 89 gadus
Pašreizējā mūra baznīca ir uzcelta prāvesta Jāņa Volloviča darbības laikā 1882. gadā par grāfa S. Zīberga un draudzes locekļu līdzekļiem. Baznīcas plānu izstrādāja inženieris K. Tihomirovs. 1896. gadā bīskaps Albīns Simons to konsekrēja Svētā Staņislava — mocekļa un bīskapa godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Rolands Abrickis. Barkavas draudze veidojās jau 18. gadsimta sākumā. Draudzei ir piecas kapsētas — Barkavas centra kapi, Krievbirzes kapsēta, Cauņu kapsēta, Vecumnieku kapsēta un Trizelnieku kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Staņislava diena, Svētā Antona diena, Svētā Pētera un Pāvila diena, Svētās Annas diena, Svētās Terēzes no Bērna Jēzus diena.

Tehniska informācija

Barkavas baznīca ir ķieģeļu — mūra trīsnavu celtne, ar skārda jumtu, 38 metrus gara un 28 metrus plata. Baznīcā ir cementa flīžu grīda. Dievnamam ir divi torņi, kuros ir iekārti trīs zvani, lielākie 40 pudus (liets Valdajā, 1900) un 10 pudus (1902) smagi. Ap baznīcu ir mūra žogs.

Arhitektūra

Dievnams ir halles tipa taisnstūrveida plāna trīsjomu celtne ar diviem piramidālu smaiļu torņiem, kas atrodas galvenajā fasādē. Baznīca celta eklektisma stilā no plēstiem laukakmeņiem, veidojot dekoratīvu būvējumu. Fasāžu apdarē izmantoti kontrforsi, arkatūras joslas, ailu apmales, pilastri, dzegas un starpdzegas, kas mūrētas no sarkaniem ķieģeļiem. Dievnamam ir smailloka logailas, saglabājušies ir visi oriģinālie logi ar vienkāršu, uz stila krāsotu vitrāžu un sīkrūšu spraišļojumu. Apaļi logi ar vitrāžu atrodas austrumu un rietumu fasādēs. Visām, kopskaitā trijām rietumfasādes durvīm ir saglabājušies oriģinālie apkalumi. Jumta segumam izmantotas cinkotā skārda loksnes, no kā veidoti arī dzegu un pilastru nosegumjumtiņi.

Interjers

Baznīcas galvenajā altārī ir Svētās ģimenes glezna, ko tāpat kā Lieldienu kapa panorāmu izveidojis mākslinieks Bitkovs.
Aurora (kreiseris)

"Aurora" (krievu: Аврора) ir bijušais Krievijas impērijas Baltijas flotes kreiseris, no kura ar lielgabala šāvienu deva signālu Ziemas pils ieņemšanai 1917. gada Oktobra revolūcijas laikā. Atrodas Sanktpēterburgā, pašlaik kuģī iekārtots muzejs.
Viens no trim "Diānas" klases kreiseriem. Uzbūvēts Admirilitātes kuģubūvētavā 19. gadsimta beigās, ūdenī nolaists 1900. gada 11. maijā. Izmantots Krievijas—Japānas karā.
PSRS laikā sākotnēji izmantots kā mācību kuģis, nogremdēts Otrā pasaules kara laikā Ļeņingradas blokādes gados, lai pasargātu no vāciešiem. 1944. gadā izcelts, 1956. gadā pārveidots par muzeju.
Kreiseris "Aurora" attēlots uz Oktobra revolūcijas ordeņa, kuru tas arī ir saņēmis (ir vienīgais šāds kuģis), tāpat apbalvots ar Sarkanā Karoga ordeni.
GLSL

GLSL ir saīsinājums, ko lieto, lai apzīmētu OpenGL ēnošanas valodu (The OpenGL Shading Language). GLSL ir rakstīts ANSI C programmēšanas valodā. Lielākā daļa ANSI C valodas iespēju ir saglabātas, taču tās ir papildināts ar vektoru un matricu tipa datiem, ko bieži pielieto trīsdimensiju grafikā. GLSL izpratnē par ēnotāju sauc neatkarīgi kompilējamu vienību, kas ir uzrakstīta iepriekšminētajā valodā. Savukārt par programmu dēvē nokompilētu ēnotāju kopumu, kas piedevām ir sasaistīti savā starpā.
Plakne

Plakne ir virsma, kas satur katru taisni, kura savieno jebkurus divus tās punktus. Plakne ir viens no trim ģeometrijas nedefinējamiem pamatobjektiem, kuru īpašības tiek netieši aprakstītas ar ģeometrijas aksiomām.

Plakne ir divdimensionāls analogs punktam (kam ir nulle dimensijas), taisnei (kam ir viena dimensija) un telpai (kam ir trīs dimensijas).

Plakne ir svarīgs ģeometrijas jēdziens, jo tā ļauj definēt daudzus citus ģeometriskus objektus, piemēram, Dekarta koordinātu sistēmu un plaknes figūras - trijstūri, četrstūri, riņķi, utt.

Ģeometrijas nozari, kas pētī figūru un konfigurāciju īpašības plaknē, sauc par planimetriju.

Vispārinājums

Plaknes vispārinājumu lielāka skaita dimensiju telpā sauc par hiperplakni.
Ringolda salas

Ringolda salas ir arhipelāgs Fidži, kura salas izvietojušās uz ziemeļaustrumiem no Vanua Levu salas. Tās lielākoties ir neapdzīvotas, bet uz Kelelevu salas atrodas neliels ciemats. 2008. gadā no septiņām arhipelāga salām BirdLife International Fidži programmas ietvaros tika izskaustas Polinēzijas žurkas.   
218 hektāru liela platība visā arhipelāgā ir Ringolda salu putniem nozīmīgā vieta. Šajā teritorijā uzturas globāli un reģionāli nozīmīgas jūras bruņurupuču, kuprvaļu un jūras putnu populācijas, tajā var būt arī aukstā ūdens koraļļu grupas.

Januka

Januka ir neliela, kalnaina sala. Tās pastāvīgo iedzīvotāju skaits ir apmēram 60-80 cilvēki, kas dzīvo nelielā ciematā pie maza pludmales līcīša.

Kelelevu

Kelelevu ir koraļļu sala un viena no divām apdzīvotajām salām Ringolda salu arhipelāgā. Neskaitot trīs blakus esošas koraļļu saliņas, tā ir 80 kilometrus no tuvākās salas. Kelelevu platība ir 150 hektāri, tās augstākais punkts atrodas 18 metrus virs jūras līmeņa. 
Uz Kelelevu atrodas Nalutu ciems, kur zveja ir vienīgā nozīmīgā saimnieciskā darbība.

Kobia

Kobia ir neliela koraļļu sala. Tās platība ir 69 hektāri.

Makeva

Makevas sala ir šaura un akmeņaina. Tās kopējā zemes platība ir 26 hektāri.  

Nukubalati un Nukubasaga

Nukubalati un Nukubasaga ir divas, ar klintīm savienotas, salas, kuras veido viens koraļļu rifs.

Raranitikua

Raranitkua atrodas Buddas rifā. Tās platība ir 2,49 hektāri.

Taininbeka

Neapdzīvotā Taininbekas sala kopumā aizņem 144 hektārus lielu teritoriju un ir viena no lielākajām salām arhipelāgā.

Tauraria

Tauraria ir atols. Šīs neapdzīvotās saliņas platība ir 11 hektāri.
Leo Svemps

Biogrāfija

Dzimis 1897. gada 19. jūlijā Beļavas pagasta Vecbabrānos pareizticībā pārgājušu Vidzemes latviešu zemnieku ģimenē. Nikolaja Svempa jaunākais brālis. Mācījās Rīgas Pareizticīgo garīgajā seminārā (1909—1917), apgūstot arī ikonu glezniecību. Studēja Maskavas Universitātes Juridiskajā fakultātē (1917—1918), līdztekus mācījās gleznotāja A. Boļšakova studijā (1917), Valsts Brīvajās mākslas darbnīcās pie I. Maškova (1918—1919), kurš atstājis lielu ietekmi uz L. Svempa mākslinieciskās personības veidošanos. 
Pēc atgriešanās dzimtenē 1919. gadā turpināja studijas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē (1920—1925), pēc tam strādāja par advokātu Rīgā un gleznoja, iekļaujoties Rīgas mākslinieku grupā.   
1923. g. L. Svemps sarīkoja pirmo personālizstādi.  
1934. gadā, kad Maskavā notika Latviešu mākslas izstāde, viņam uzticēja būt par tās iekārtotāju. Viņa glezna "Divas sievietes" tika iegādāta PSRS Valsts mākslas muzeja kolekcijā.  
Pēc Latvijas okupācijas sāka strādāt par Latvijas Mākslas akadēmijas pedagogu, 1947. gadā ievēlēts par profesoru, bija šīs mācību iestādes rektors no 1961. gada.   
Vairākkārt L. Svemps tika ievēlēts par LSPR Mākslinieku savienības valdes priekšsēdētāju.   
1963. g. L. Svempam tika piešķirts PSRS Tautas mākslinieka goda nosaukums.  
Miris Rīgā 1975. gada 7. martā, apbedīts Raiņa kapos.

Glezniecība

Izcils kluso dabu meistars, viens no šī žanra pamatlicējiem latviešu glezniecībā. Strādājis eļļas tehnikā, izmantodams spožas, piesātinātas krāsas, dzīvīgu krāsas triepienu un lakas glazējumus.  
Agrīnajos Svempa darbos parādījās askētiska lietu pasaule un iezīmējās tumša krāsu gamma. 1920. gadā Rīgā iepazinās ar modernās mākslas propagandētāju un ideologu Romanu Sutu un kļuva par Rīgas mākslinieku grupas dalībnieku, viņa pirmie darbi redzami grupas izstādē 1923. gadā.  Šajā gadā sarīkoja arī savu pirmo personālizstādi Valsts mākslas muzejā, kas tolaik atradās Rīgas pilī.  
Ietekmējies no modernās franču glezniecības, ko veicināja 1924. gada studijas Parīzē, kad viņš iepazinies kā ar vecmeistaru darbiem, tā arī ar aktuālo franču mākslu. 1920. gadu beigās Svempa darbos parādījās saskanīgi spilgtu krāsu spektri un krāšņas, izsmalcinātas drapērijas, priekšmeti un ziedi. Darbos raksturīgs atraisīts, temperamentīgs un dinamisks alla prima gleznojums, spēcīgi gaismēnu un krāsu kontrasti, kā arī spožs kolorīts. Ainavās vairāk tika uzsvērtas Latvijas dabas īpatnības un raksturs. 
1930. gados apceļojis vairākus mākslas centrus Beļģijā, Itālijā un Vācijā.  Bez klusajām dabām gleznojis arī portretus un ainavas, tai skaitā, gleznas Rīgas skati un Siguldas cikls. 
Svemps bija izcils klusās dabas meistars, viņam ir paliekoša vieta šī žanra attīstīšanā latviešu padomju glezniecībā.

Izstādes

Izstādēs piedalījās kopš 1920. gada. Personālizstādes 1923. , 1956. (kopā ar Arturu Apini), 1968. gadā Rīgā un 1968. gadā Maskavā. Piemiņas izstādes 1977. , 1987. gadā Rīgā un 1987. gadā Beļavā.
Ārijs Ūdris

Biogrāfija

Ārijs Ūdris no 1961. līdz 1969. gadam mācījies Ādažu pamatskolā un no 1970. līdz 1974. gadam Saulaines tehnikumā, iegūstot agronoma kvalifikāciju. Neklātienē mācījies Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas lauksaimniecības ekonomikas un organizācijas kursos un pabeidzis to 1986. gadā, iegūstot ekonomista kvalifikāciju. Beidzis kursu lauksaimniecības vadīšanā Mičiganas štata universitātē ASV.
No 1974. līdz 1994. gadam bijis agrofirmas "Ādaži" darbinieks. Iecirkņa priekšnieks, valdes priekšsēdētāja vietnieks augkopības un lauksaimniecības produktu pārstrādes nozarēs. Līdz 1990. gadam bijis PSKP biedrs.

Darbība politikā

Ūdris 1990. gadā ievēlēts Augstākajā Padomē no Latvijas Tautas frontes saraksta. Ir bijis AP ārlietu komisijas loceklis. 1993. gadā ir bijis ārējās tirdzniecības ministra vietnieks un ārvalstu kredītu sadales komisijas loceklis. Togad arī iesaistījies Kluba 21 dibināšanā. Māra Gaiļa vadītajā valdībā Ārijs Ūdris bija zemkopības ministrs, krēslu ieņēmis 1994. gada 19. septembrī un zaudējis 1995. gada 21. decembrī sakarā ar jaunas valdības ievēlēšanu pēc Saeimas vēlēšanām.
2005. gada pašvaldību vēlēšanās kandidējis uz vietu Ādažu pagasta padomē no "Rīgas apriņķa novadu apvienības" saraksta, nav ievēlēts.

Ārpus politikas

1992. gadā kļuvis par akciju sabiedrības "Ādaži" valdes priekšsēdētāju. 1997. gadā iecelts par padomes priekšsēdētāju. Kopš 1996. gada — SIA "Berlat" ģenerāldirektors. Ir bijis arī Rīgas reģiona attīstības aģentūras direktors un Rīgas meža aģentūras konsultatīvā padomes loceklis. No šiem amatiem aizgājis 2003. gadā.

Personīgā dzīve

Apprecējies ar Irēnu. Pārim ir divas meitas: Ineta un Iveta.
Livingstona sala

Vēsture

Salu 1819. gada 19. februārī atklāja britu kapteinis Viljams Smits ar kuģi Williams, kurš ceļā no Buenosairesas uz Valparaiso apkuģoja Hornas ragu un ceļavēja meklējumos novirzījās pārāk tālu uz dienvidiem, kur 62° dienvidu platumā un 60° rietumu garumā ieraudzīja līdz tam nezināmu zemi (Livingstona salas ziemeļaustrumu galu — tagadējo Viljama ragu), bet krastā tur neizkāpa. Tā bija pirmā cilvēku atklātā cietzeme Antarktikā. Salu aptuveni nokartēja Smits tā paša gada oktobrī, Edvards Brensfīlds 1820. gada janvārī un Krievijas Antarktiskā ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā 1821. gada janvārī. Sākotnēji saukta par Frīzlendu (Frieseland, Freesland, Freeseland — ‘sala zeme’) vai Smoļenskas salu (остров Смоленск), bet vēlāk pārdēvēta tagadējā vārdā, domājams, par godu britu kapteinim Endrū Livingstonam (Andrew Livingston) no Glāzgovas, kurš devis ievērojamu ieguldījumu kuģošanas norādījumu sagatavošanā Atlantijas okeāna dienviddaļai. 19. gadsimta sākumā Livingstona salu un tās apkārtni intensīvi ekspluatēja britu un amerikāņu roņu mednieki, kas devuši nosaukumus lielākajai daļai piekrastes objektu.
Vermikomposts

Kvalitāte

To nosaka galvenokārt substrāts, ko izmanto sliekas kompostēšanas laikā, kā arī izmantotais mikrobu inokulants, kaļķošana, vēdināšana, mitrums, pH un temperatūra. No liellopu mēsliem konstatēts visbagātākais vermikomposts. Kaļķošana parasti uzlabo slieku darbību, arī mikrobu populāciju. Vermikompostā ir vismaz četras reizes vairāk barības vielu nekā liellopu mēslu kompostā.

Priekšrocības

Salīdzinot ar citiem organiskajiem augu mēslošanas līdzekļiem, vermikomposts vislabāk palielina augsnes fizikālās, ķīmiskās un bioloģiskās īpašība, kā arī atjauno un uzlabo tās dabisko auglību. Tam ir augsta porainība, aerācija, drenāža. Vermikompostam ir 5 – 7 reizes lielāka iedarbība, nekā konvencionāli ražotajiem kompostiem.
Salīdzinot zemeņu audzēšanu ar NPK mēslojumu un vermikompostu, - pie tā tika sasniegta augstāka tirgus ražas un lielāks ogu svars. Kā arī augiem bija lielāks lapu un ziedu skaits. Eksperimentā, kur graudaugi tika audzēti, pielietojot vermikompostu, parasto kompostu un ķīmiskos mēslošanas līdzekļus tika novērots, ka vislabākā ietekme bija vermikompostam. Variantā ar vermikompostu nepieciešamība pēc apūdeņošanas bija par 30 – 40% zemāka. Tāpat šajā variantā novērota būtiski zemāka kaitēkļu un slimību izplatība. Pielietojot vermikompostu spinātu, tomātu, salātu un citu dārzeņu audzēšanā, tajos bijis ievērojami augstāks C vitamīna saturs. Tomātiem konstatēts arī augstāks kopējo antioksidantu, dzelzs, cinka un likopēna saturs, salīdzinot ar citām bioloģiskām audzēšanas metodēm. Tāpat šādi audzētiem tomātiem bijis ievērojam ilgāks uzglabāšanās laiks, tos turot istabas temperatūrā.

Slieku audzēšana

Lai veiksmīgi nodarbotos ar slieku audzēšanu ir minimālās kopšanas prasības, kas jāizpilda. Galvenie vides faktori, kas ietekmē slieku augšanu, vairošanos un veselību ir temperatūra, mitrums, vēdināšana, pH un pārtikas materiāls. Sliekas dzīvo un vairojas temperatūra no 13 līdz 30 ᵒC. Nepieciešamais mitrums 60 – 85%, jāpasargā no tiešiem saules stariem, lai neizžūst un nepārkarst. Sliekas var izdzīvot salīdzinoši zemā slāpekļa un augsta oglekļa dioksīda koncentrācijā. Apgriežot „gultas” materiālu ik pēc 2 – 3 nedēļām, tas palīdzēs saglabāt aerobiskus apstākļus. Vislabākais pH nodrošinājums ir starp 6,8 un 7,2. Gultas materiāli var būt visdažādākie, kā arī to izmēri, ko izveido audzētāji ir ļoti dažādi. Ieteikumi un metodes veiksmīgākai vermikomposta iegūšanai ir dažādas. Viena no galvenajām problēmām, ar ko var nākties saskarties, ir kaitēkļi. Vislielākās bažas audzētājiem sagādā ērces – to lielāka attīstība vērojama, ja sliekas netiek pareizi audzētas, ja ir pazemināts pH līmenis. Sarkanās ērces ir parazitāras. Slieku audzēšanā arī var nākties saskarties ar dažādām skudru sugām.
Opa Muurikka

Vēsture

1980. gadu sākumā uzņēmums U-cont, kas veica dažādus iekārtu remontdarbus un ražoja degvielas tvertnes, no tērauda plākšņu pārpalikumiem tvertņu ražošanas procesā sāka izgatavot pannas. Tās tirgoja ar zīmolu Muurikka.
2000. gadā ēdiena gatavošanas un galda piederumu operācijas ar zīmolu Muurikka tika atdalītas no U-Cont, un kā atsevišķs uzņēmums Muurikka Team Oy tika dibināts 15. maijā.
2006. gadā tika pievienots virtuves produktu ražotājs Opa, kas dibināts 1926. gadā. 2006. gada 8. septembrī Muurikka Team Oy tika pārdēvēts par Opa Muurikka Oy.
2015. gadā par Opa Muurikka Oy īpašnieku kļuva Somijas uzņēmumu grupa Pisla Group.

Pannas

Muurikka ražo dažāda veida metāla pannas: auksti velmētas tērauda pannas, karsti velmētas pannas un čuguna pannas. Pieejamie pannu tipi: paella, WOK, grila, burgera / pankūku un Muurikka oriģinālā panna.

Tundra grils

1993. gadā tika izlaists pirmais Tundra grils. Tundra grils sākotnēji ir radies Lapzemē; ideja par Tundra grilu radās, apvienojot ugunskura vietu un vietu ēdiena gatavošanai. Tundra grils tiek izplatīts ar Muurikka zīmolu..

Elektriskā kūpinātava

Elektriskās kūpinātavas 1999. gadā sāka ražot Opa. Pēc uzņēmumu apvienošanās tika izlaistas modernizētas elektriskās kūpinātavas.
Merķeļa iela (Rīga)

Vēsturiskie nosaukumi

Iela izveidota 1860. gadā līdz ar pilsētas aizsargmūru nojaukšanu, tās sākotnējais nosaukums bija Lielā Parka iela (vācu: Große Parkstraße). Baltijas rusifikācijas laikā 1885. gadā ielu pārdēvēja par marķīza Pauluči ielu (krievu: улица маркиза Паулуччи). Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas to 1923. gadā pārsauca par Merķeļa ielu. Vācu okupācijas laikā to pārsauca par Bismarka ielu (Bismarkstraße).

Ielas raksturojums

Merķeļa iela ir 560 metrus gara asfaltēta iela Rīgas centrā. Tā sākas krustojumā ar Marijas un Satekles ielām un iet ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā. Rīgas cirka tuvumā iela krustojas ar Krišjāņa Barona ielu. Savukārt, Latviešu biedrības nama tuvumā iela savienojas ar Arhitektu ielu. Tālāk (posmā no Arhitektu ielas līdz Inženieru ielai) ielas nepārnumuru pusē atrodas Latvijas Universitātes galvenā ēka. Bet ielas pārnumuru pusē (posmā no Krišjāņa Barona ielas līdz Brīvības bulvārim) atrodas Vērmaņdārzs. Merķeļa ielas beigās atrodas "Saktas" ēka (bijušais Tranzē-Rozeneku nams) un "Vernisāža" (agrākais Vērmaņdārza restorāns). Merķeļa iela beidzas krustojumā ar Brīvības bulvāri, Tērbatas ielu un Kalpaka bulvāri. Merķeļa iela ir vienvirziena iela, pa to var braukt virzienā no Stacijas laukuma uz Brīvības bulvāri.