Krišjānis Berķis

Biogrāfija

Dzimis 1884. gadā Bauskas novada Īslīces pagasta "Bērzkrogu" mājās zemnieka ģimenē. Pabeidza Kaucmindes pagasta skolu un Bauskas pilsētas skolu. Pēc skolas beigšanas izšķīrās par militāru karjeru. 1903. gadā Jelgavā izturēja savvaļnieka pārbaudījumus un 31. augustā iestājās Viļņas junkuru skolā. Mācījās kopā ar vēlākajiem Latvijas armijas virsniekiem O. Dankeru u.c. 1906. gada 6. aprīlī K. Berķis beidza kara skolu un ieguva podporučika pakāpi. Dienestu turpināja 2. Somijas strēlnieku pulkā Helsinkos. 1909. gadā tika paaugstināts par poručiku un 1913. gadā par štāba kapteini, apprecējās ar Hilmu Lehtoneni.

Pirmais pasaules karš

Sākoties Pirmajam pasaules karam, 1914. gadā Somijas korpusa sastāvā cīnījās Austrumprūsijā, komandēja rotu, bet vēlāk bataljonu. 1915. gada janvārī viņa korpusu pārcēla uz Galīciju. Tur paaugstināts par kapteini, piedalījās gandrīz visās pulka kaujās, un arī Brusilova uzbrukumā 1916. gada vasarā.
1917. gadā pārgāja pie latviešu strēlniekiem, no 4. augusta komandēja 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulka bataljonu, piedalījās kaujā pie Mazās Juglas. No 20. oktobra komandēja 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulku, pēc Oktobra revolūcijas atteicās pakļauties lielinieciskās Kara revolucionārās komitejas pavēlēm. Par to tika arestēts un decembrī atstādināts no pulka komandēšanas. Pēc atbrīvošanās atgriezās pie ģimenes Somijā, Somijas pilsoņu kara laikā 1918. gada sākumā bēga uz Smoļensku, bet maijā atgriezās Somijā.

Latvijas brīvības cīņas

1919. gada 16. martā ar kuģi Vainemoinen Krišjānis Berķis ieradās Tallinā, kur tikās ar pulkvedi Zemitānu. 22. martā pulkvežleitnants Berķis tika iecelts par veidojamā Valmieras pulka rezerves bataljona komandieri. Kad 31. martā ar Igaunijas armijas virspavēlnieka Laidonera pavēli nodibināja Ziemeļlatvijas brigādi, sekmīgās mobilizācijas rezultātā līdz 18. maijam no rezerves bataljona izveidojās 2. Cēsu kājnieku pulks un pulkvežleitnantu Berķi iecēla par tā komandieri.
6. jūnijā Cēsu pulks Berķa vadībā nespēja aizstāvēt Cēsis pret Baltijas landesvēra uzbrukumu un atkāpās uz Liepas muižu, kur viņam nedēļas laikā izdevās palielināt pulka sastāvu līdz 2300 kareivjiem. Pēc uzvaras Cēsu kaujās Berķa vadītais Cēsu kājnieku pulks tupināja vajāt pretinieku un 6. jūlijā ienāca Rīgā. 
6. augustā Krišjāni Berķi iecēla par 3. Latgales kājnieku divīzijas komandieri un oktobrī paaugstināja par pulkvedi. 1919. gada okrobrī un novembrī pulkvedis Berķis piedalījās Rīgas aizstāvēšanas un Pārdaugavas atbrīvošanas kaujās, 1920. gada janvārī Latgales atbrīvošanas kaujās.

Karjera no divīzijas komandiera līdz Kara ministram

Pēc Latvijas Brīvības cīņām ievēlēts Satversmes sapulcē (no mandāta atteicies) un turpināja komandēt 3. Latgales kājnieku divīziju, 1925. gadā paaugstināts par ģenerāli. Iestājās latviešu studentu korporācijā Patria. 1930. gadā ģenerālis Berķis beidza 8 mēnešu Virsnieku kursus un 1933. gadā darbojās bruņoto spēku štābā.
1934. gadā viņu iecēla par 2. Vidzemes kājnieku divīzijas komandieri un Rīgas garnizona priekšnieku. Piedalījās 1934. gada 15. maija apvērsumā, 14. novembrī kļuva par Latvijas armijas komandieri, bet 1940. gada aprīlī par Kara ministru.
Pēc Latvijas okupācijas viņu 21. jūnijā atvaļināja no Latvijas armijas. Kopā ar ģimeni K. Berķis devās prom no Latvijas, 6. jūlijā viņš iebrauca Somijā, bet 12. jūlijā izlēma atgriezties Latvijā.  23. jūnijā Tallinā viņu ar ģimeni arestēja un deportēja uz PSRS Permas apgabalu, ieslodzīja Usoļlaga soda nometnē, kur viņš mira 1942. gada 29. jūlijā.
PSRS mira arī vienīgais Krišjāņa Berķa dēls Valentīns.