google/wiki40b huggingface dataset:
Herberts Markūze

Filozofiskās idejas

Markūze apgalvo, ka esoša sabiedrības struktūra rada „lieko represiju” uzspiežot darbu, kas nav obligāts sabiedrības pastāvēšanai, kā arī rada seksualitātes ierobežojumus, kuriem nav nekādas pozitīvas ietekmes uz sabiedrības pastāvēšanu. Ar „lieko darbu” Markūze saprot darbu, kas nav eksistenciāli nepieciešams, bet ir enerģija, kuru esošā sociālā sistēma atņem indivīdam, lai uzturētu sevi. Konflikts starp realitāti un indivīdu nesākas jau sastopoties ar citiem, vai apkārtējo vidi, jo darbošanās — savas eksistences līdzekļu nodrošināšana — indivīdam ir patīkama, Markūzes gadījumā - erotiska.
Tas pats attiecas uz seksualitāti, kuru nevajadzīgi apspiež rietumu sabiedrība. Cilvēkā, pēc Markūzes, nerodas konflikts starp libidozo enerģiju un nepieciešamību nodrošināt eksistences līdzekļus, jo libidozo enerģiju apspiež tikai „liekais darbs”. Pastāvošajā sabiedriskajā iekārtā, esošajiem seksualitātes noliegumiem tāpat kā „liekajam darbam”, nav nekāda ‘eksistenciāla pamata’, jeb, citiem vārdiem, libidozās enerģijas ierobežojumus indivīds rada sev pats, bet tikai par tik, par cik tas vajadzīgs eksistences līdzekļu nodrošināšanai un tas neizbēgami nerada konfliktu starp baudas principu un realitātes principu, kā uzskatīja Freids. Problēmu, kuru Freids formulēja kā baudas un realitātes principa sadursmi, Markūze saskata tikai kā attiecīgā perioda sabiedrības un poliskās iekārtas sekas, jo šī sociālā sistēma ir orientēta tikai uz peļņu un uztur sevi ar indivīdu ekspluatāciju.
Samazinot deficīta un pārpilnības ideju nozīmi, Markūze aicina izbeigt represijas un radīt jaunu sabiedrību. Viņa radikālā pastāvošās sabiedrības un tās vērtību kritika un viņa aicinājumi radīt nerepresīvu sabiedrību, iesāk disputu ar viņa bijušo kolēģi Ērihu Frommu, kurš apsūdz Markūzi nihilismā un bezatbildīgā hedonismā. Fromms uzskata, ka Markūze nemaz neapzinās ar kādiem spēkiem viņš spēlējas un kādas var būt viņa aicinājuma sekas.
Latvijas Nacionālā aizsardzības akadēmija

NAA tapšana

1992. gada 13. februārī Latvijas Republikas Ministru Padome pieņēma lēmumu Nr. 54 "Par Latvijas Republikas Nacionālās aizsardzības akadēmijas dibināšanu", kur apmācītu un gatavotu profesionālus virsniekus valsts Aizsardzības spēkiem (AS). Pirmais NAA organizētais sešu mēnešu kurss notika Mālpilī no 1992. gada 6. aprīļa līdz 1992. gada 30. septembrim, kuru sekmīgi pabeidza 73 cilvēki. No tiem 61 tika piešķirta leitnanta un 12 saņēma virsniekvietnieka dienesta pakāpi. 1992. gada decembrī sākās virsnieku un virsniekvietnieku kursi, kurus 1993. gadā pabeidza 136 Aizsardzības spēku karavīri. 1993. gada martā sākās mācības pēc trīsgadīgās virsnieku sagatavošanas programmas. Mācības sāka 82 kadeti, kas līdztekus militārajai izglītībai vada un daļēji rotas komandiera līmenī ieguva akadēmisko izglītību. 1993. gada maijā pēc divgadīgās neklātienes mācību programmas mācības sāka 43 Latvijas Republikas Drošības dienesta (DD) virsnieki, kuri pēc kursu beigšanas ieguva vidējo militāro izglītību. Līdzīgi mācījās daudzi Zemessardzes pārstāvji, kuri bija iecelti virsnieku amatos un kuriem nebija militārās izglītības. 1993. gada septembrī sākās viena gada apmācības virsnieku sagatavošanā 10 cilvēku grupai ar augstāko izglītību.
Tā kā 1992.—1993. gadā ne Zemessardze, ne Drošības dienests nebija Aizsardzības spēku vai pat Aizsardzības ministrijas pakļautībā, visas šīs Latvijas Republikas militārās drošības struktūras vienoja Latvijas Nacionālā aizsardzības akadēmija, kur tajā laikā koncentrējās izglītotākie virsnieki, kas izstrādāja Latvijas Republikas militārās apmācības koncepciju un gatavoja karavīrus gan Aizsardzības spēkiem, ieskaitot Robežsardzi, gan Zemessardzei, gan Drošības dienestam, gan Iekšlietu militārajiem formējumiem, t.i., NAA reāli bija NBS pirmā struktūra, kur NBS karavīri kopā mācījās, kaut gan oficiāli NBS vienotā struktūra vēl nebija izveidota.
Birztalas gundega

Raksturojums

Augums vidējs 20 — 70 cm. Stumbrs stāvs, augšdaļā matots, zarojas. Lapas trīsstaraini vai piecstaraini šķeltas, ar ieapaļu sirdsveida formu. Lapas plātnes un kātiņi matoti. Ziedi zeltaini dzelteni, lielums 2 — 3 cm. Kauslapas un ziedgultne klāta ar matiņiem. Zied jūnijā, jūlijā. Augļi — riekstiņi kopauglī. Riekstiņi kaili ar garu ieritinātu knābīti.

Izplatība

Suga sastopama Eiropas vidienē. Latvijā sastopams ļoti reti. Aug mežmalās, sausieņu pļavās un upju krastu nogāzēs.
2004. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula

Šī ir 2004. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula. Šajās olimpiskajās spēlēs kopā startēja 10 625 sportisti, kuri pārstāvēja 201 valsti.
2004. gada olimpiskajās spēlēs vismaz 1 medaļu izcīnīja 74 valstis, 127 valstis neizcīnīja nevienu medaļu. ASV sportisti izcīnīja visvairāk zelta medaļas (35), sudraba medaļas (39) un ASV ierindojās pirmajā vietā kopējā medaļu kopvērtējumā. Krievijas sportisti izcīnīja visvairāk bronzas medaļas (38).
Augusts Gailits

Biogrāfija

Tēvs — pārlatviskots lībietis, māte — pārvācota igauniete. Mājās sarunājušies latviski. Izglītību ieguvis Valkas pamatskolā, Valkas pilsētas skolā, Tartu pilsētas skolā (1905—1907). Pēc tam līdz 1911. gadam dzīvojis Tartu, pašizglītojies, klausījies lekcijas medicīnā, sācis interesēties par žurnālistiku. 1911. gadā ieradies Rīgā, kur jau dzīvoja viņa vecākie brāļi. Līdz 1916. gadam laikrakstā "Dzimtenes Vēstnesis" rakstījis par dažādu ārzemju tautu mākslu un literatūru, dažādus rakstus par latviešu literatūru un kultūru sūtījis igauņu laikrakstam Postimees.
Pirmajā pasaules karā bijis kara korespondents. Bijis viens no igauņu rakstniecības organizācijas Siuru dibinātājiem. No 1920. līdz 1922. gadam dzīvojis Rīgā, bijis Igaunijas vēstniecības preses atašejs. Pēc tam strādājis Igaunijas vēstniecībā vairākās citās valstīs. Vēl bijis teātra direktors, turpinājis nodarboties ar rakstniecību. 1944. gadā emigrējis uz Erebrū Zviedrijā, kur arī 1960. gadā miris.
Rakstnieka ievērojamākais darbs ir 1928. gadā izdotais romāns "Toms Nipernādijs" (Toomas Nipernaadi), kas latviski pirmoreiz izdots 1942. gadā. Romāna dramatizētā versija vairākkārt uzvesta teātrī. Darbs tulkots arī vairākās citās valodās. Gailits arī tulkoja latviešu autoru darbus igauniski.
Unkjar-Iskelesi līgums

Unkjar-Iskelesi līgums (turku: Hünkâr İskelesi Antlaşması), parakstīts 1833. gada 25. jūnijā (8. jūlijā), bija militārās sadarbības līgums starp Krievijas un Osmaņu impērijām. Līgums parakstīts Konstantinopoles pievārtē, un daļēji pārvērta Osmaņu impēriju par Krievijas protektorātu. 
Sultāns Mahmuds II līgumu parakstīja pēc tam, kad ar Krievijas militāro atbalstu bija izvairījies no pilnīgas sakāves karā ar Ēģiptes hedīvu Muhamedu Alī. 1833. gada februārī Ēģiptes armija atradās ap 320 km attālumā no Konstantinopoles. Kad Lielbritānija, Austrijas impērija un Francijas Jūlija monarhija atteicās militāri palīdzēt, Mahmuds II lūdza palīdzību Krievijai. Nikolajs I uzreiz novērtēja iespēju nodibināt kontroli pār seno ienaidnieci, un nosūtīja Krievijas karafloti un karaspēku uz Bosforu. Ēģiptieši bija spiesti slēgt mieru. Pēc kara beigām, Nikolajs I sultānam pieprasīja noslēgt sadarbības līgumu.
Ar šo līgumu abas valstis noslēdza militāru savienību uz astoņiem gadiem. Krievija apsolīja kara gadījumā osmaņiem palīdzēt ar savu armiju un karafloti. No savas puses sultāns apņēmās pēc Krievijas pieprasījuma slēgt Dardaneļus visu valstu karakuģiem, izņemot krievu kuģus. Lai arī neapmierinātas, Lielbritānija un Francija militāri neapstrīdēja Dardaneļu slēgšanu. 
1839. gada jūnijā osmaņi sāka jaunu karu ar Ēģipti, kurā atkal cieta sakāvi. Osmaņu vājums un alianse ar Krieviju pārliecināja Lielbritāniju, ka šo impēriju turpmāk ir jāaizstāv pret Krieviju, un jānodrošina tās pastāvēšana. Arī Austrijai, kas tradicionāli Balkānus uzskatīja par savu interešu zonu, nepatika Krievijas pieaugošā ietekme. Lielbritānija, Francija un Austrija šoreiz aktīvi iejaucās konfliktā, lai nepieļautu atkārtotu Krievijas desantu Mazāzijā, un Osmaņu impērijas sabrukumu.
Tā kā sultāns 1839. gadā neizmantoja militārās savienības doto iespēju lūgt Krievijas militāro palīdzību, Unkjar-Iskelesi līgumu uzskatīja par spēku zaudējušu. 1841. gada 13. jūlijā Lielbritānija, Francija, Austrija, Prūsija, Krievija un Osmaņu impērija noslēdza Londonas konvenciju, ar kuru apstiprināja aizliegumu karakuģiem ieiet Bosforā un Dardaneļos, taču atverot šaurumus tirdzniecības kuģiem.
Bethesda Game Studios

Vēsture

Bethesda Game Studios nodibināja 2002. gadā. Visi izstrādātāji no Bethesda Softworks pārvācās uz Bethesda Game Studios. Pēc kā Bethesda Softworks un Bethesda Game Studios atdalexecutive producerjās kā izdevēji un izstrādātāji. Agrāk ne visus BGS ražojumus izdeva Softworks divīzija. Tomēr, sākot ar The Elder Scrolls IV: Oblivion PlayStation 3 versiju, Bethesda Softworks sāka izdot visas Bethesda Game Studios spēles.
Divtūkstošo gadu sākumā BGS bija divas studijas—viena, kas veidoja RPGs, un otra, kas koncentrējās uz IHRA ielu sakcīkšu spēlēm.
2015. gada 9. decembrī Bethesda Monterālā izveidoja jaunu studiju. Jauno studiju vada Yves Lachance, iepriekšējais Behavior Interactive vadītājs, un tās uzdevums ir paplašināt Bethesda portfolio ar spēlēm uz visām platformām.
Laucienes pagasts

Upes

Alkšņvalks, Okte.

Ezeri

Diemests, Ķokas Diemests, Lejaslabiņu ezers, Meru dīķis, Pļavu ezers, Podniekezers, Sapņezers.

Vēsture

Mūsdienu Laucienes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Garlenes muiža (Gut Gargeln, Garlene), Odres muiža (Gut Odern, Odre), Nurmuiža (Gut Nurmhusen, Lauciene), Spraugu muiža (Gut Fragenhof), Šķēdes muiža (Gut Scheden, Šķēde).
Nurmuižas muižas teritorijā izveidoto Nurmuižas pagastu 1939. gadā pārdēvēja par Laucienas pagastu. Tā platība 1935. gadā bija 182,6 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Laucienes, Dzedru, Odres un Pļavu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Laucienes ciemam pievienoja Odres ciemu, 1965. gadā - Oktes ciemu. 1971. gadā daļu teritorijas atdeva Balgales ciemam. 1975. gadā pievienoja Pļavas ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Talsu novadā.

Apdzīvotās vietas

Pagasta centrs ir Laucienē (līdz 1939. gadam saukta par Nurmuižu). Citas lielākās apdzīvotās vietas ir Pļavas, Odre, Šķēde, Garlene un Laucienes pansionāts.
Celmiņa 2. Ministru kabinets

Hugo Celmiņa vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 1928. gada 1. decembra līdz 1931. gada 26. martam. Tā bija otrā reize, kad Celmiņš vadīja valdību.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Nikaragvā

Sarakstā apkopotas tās vietas Nikaragvā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Nikaragvas ir iekļautas 2 vietas (abi kultūras objekti), savukārt 5 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Nikaragva Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1979. gada 17. decembrī.
Džozefs Kempbels

Šaha kompozīcija

D. Kempbela daiļradi J. Umnovs raksturo šādi: "Uzdevuma ieceres grandiozumā, uzbūves sarežģītībā, risinājuma grūtumā D. Kempbels pārspēja visus savu laikabiedrus. Viņa aktīvā daiļrade turpinājās mazāk par desmit gadiem, bet tā atstāja dziļas pēdas ne tikai angļu, bet arī pasaules šaha kompozīcijā."
Savus pirmos uzdevumus Kempbell publicēja 1854. gadā un viņa aktīvā darbība ilga līdz 1862. gadam, kad viņa paketi diskvalificēja, jo tā saturēja dažus uzdevumus ar defektiem. Pēc šīs neveiksmes viņš publicēja vairs tikai dažus uzdevumus.
Jevgeņijs Soloženkins

Biogrāfija

1986. gadā uzvarējis Ļeņingradas (tagad Sanktpēterburga) pilsētas šaha čempionātā. Pēc PSRS sabrukuma sekmīgi piedalījies daudzos starptautiskos šaha turnīros. 1992. gadā uzvarējis šaha turnīrā Tamperē. 1993. gadā dalījis pirmo vietu Francijas starptautiskajā šaha festivālā Cappelle-la-Grande Open. 1997. gadā dalījis pirmo vietu šaha turnīrā Jiveskilē. 1998. gadā atkārtoti uzvarējis Sanktpēterburgas pilsētas šaha čempionātā. 1999. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Redžo nell'Emīlijā. Divas reizes bijis labākais šaha turnīros Helsinkos (2000, 2002).
Par panākumiem turnīros FIDE 1991. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1993. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Pazīstams kā šaha treneris, kas vada Sanktpēterburgas jauno šahistu klubu Sovremenik. Viņa meita Jeļizaveta Soloženkina arī ir šahiste, kas 2015. gadā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā.
Rīzipere (stacija)

Vēsture

1905. gadā izbūvētajā Baltijas dzelzceļa atzarā Keila—Hāpsalu sākotnēji bija tikai četras stacijas - Rīzenberga, Palifere, Risti un Hāpsalu. Jaunais dzelzceļš tika būvēta, galvenokārt, lai nodrošinātu pasažieru satiksmi, tā kā Hāpsalu pilsēta tolaik jau bija izveidojusies par vērā ņemamu Baltijas jūras kūrortu. Lai piesaistītu jaunajam satiksmes līdzeklim vēl vairāk pasažieru 1914. gadā Keilas—Hāpsalu dzelzceļa iecirknī tika atklātas trīs jaunas pieturas - Vazalemma, Ellamā un Taebla. Kopējais iecirkņa garums bija 78 km. 1935. gadā tvaika lokomotīvju vietā maršrutā Tallina—Hāpsalu pirmo reizi Igaunijas vēsturē devās dīzeļvilciens "Lendav Laanlane". 20. gs. otrajā pusē maršrutu apkalpoja Rīgas Vagonu rūpnīcas dīzeļvilcieni. Sakarā ar sliežu ceļa un infrastruktūras nolietojumu pasažieru vilcienu satiksme dzelzceļa posmā Rīzipere—Hāpsalu 1995. gadā tika pārtraukta. No 1995. līdz 2004. gadam posmā Rīzipere—Hāpsalu tika veikti tikai kravu pārvadājumi. 2004. gadā pēc ilgstošām diskusijām un mēģinājumiem glābt dzelzceļu sliežu ceļš tika demontēts.

Stacija

Līdz ar dzelzceļa Keila—Hāpsalu (krievu: Кегель-Гапсальская железная дорога, КГЖД) izbūvi tika uzbūvēta arī III klases dzelzceļa stacija Rīzenberga (vācu: Risenberg)(krievu: Ризенбергъ). Pēc tipveida projekta celtā stacija ir vienkārša vienstāva koka ēka ar pamatapjomu, kā arī centrālo transepta daļu, kurā izvietota pasažieru uzgaidāmā telpa. Ēkai ir divslīpju jumts ar simetrisku centrālās daļas jumta izbūvi un jumta galu nošļaupumiem. Stacijas ēkas abas galvenās fasādes - simetriskas, ielas pusē ar nelielu rizalītu.

Elektrifikācija

20. gs. 60. gados Keilas—Hāpsalu iecirknī tika uzsākta dzelzceļa elektrifikācija. Pirmais elektrificētais posms Keila—Vazalemma tika nodots ekspluatācijā 1965. gada 15. jūlijā, bet Vazalemma—Rīzipere - 1981. gada 4. septembrī. Visā elektrificētajā Keilas—Rīziperes dzelzceļa posmā tika izbūvētas augstās pasažieru platformas. Rīziperes stacijā bez jau eksistējošās platformas tika izbūvēta viena 210 metrus gara starpceļu platforma piepilsētas elektrovilcienu apkalpošanai.[1] 2011. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele“ ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, Eiropas standarta pasažieru platforma. Platformas augstums — 550 mm, garums — 100 m.

Apkārtne

650 metrus uz dienvidiem no Rīziperes stacijas sliežu ceļš beidzas. Tālāk, demontētā sliežu ceļa vietā ir izbūvēts labiekārtots velotūristu celiņš.
Latvijas—Baltkrievijas robeža

Latvijas—Baltkrievijas robeža ir 173 km gara Eiropas Savienības ārējā robeža, kas atdala Latviju un Baltkrieviju.
Mūsdienu robeža balstās uz pēc 1923. gada izveidoto Latvijas—Polijas robežu, kas bija 105 km gara, un Latvijas—PSRS robežas dienvidu daļu.

Vēsture

Latvijas brīvības cīņu laikā 1920. gada 30. janvāra Latvijas-Krievijas pamiera līgumā noteica demarkācijas līniju uz 1. februāri, kas sakrita ar latviešu apdzīvotā Ludzas apriņķa austrumu robežu. 1920. gada martā Latvijas armijas Kurzemes divīzija nomainīja poļu daļas frontes iecirknī Drisas apriņķī no Proškiem līdz Osvejas ezeram un tālāk līdz Daugavas labajam krastam. Pēc 11. augustā Rīgā noslēgtā miera starp Latviju un Padomju Krieviju Latvijas armija atkāpās no Drisas, vienīgi Piedrujas un Pustiņas (Robežnieku) pagastus iekļāva Latvijas teritorijā.
1920. gada pavasarī Polijas armija ieņēma Grīvas pilsētu, Bornes, Borovkas (Silenes), Demenes, Kalkūnu, Salienas un Skrudalienas pagastus (agrāko Aizlauces draudzes novadu), kas tika administratīvi iekļauti tolaik Polijai piederošajā Braslavas apriņķī. Pēc poļu karaspēka atkāpšanās Poļu—padomju kara laikā 1920. gada vasarā šo teritoriju ieņēma Latvijas armija.
Tārante

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Pilsētā atrodas viena no senākajām Meža augstskolām pasaulē - 1811. gadā dibinātā Drēzdenes universitātes Meža fakultāte (Forstliche Hochschule Tharandt, pirms tam Karaliskā Saksijas Maža akadēmija) ar botānisko dārzu (Forstbotanischer Garten Tharandt) - viena no senākajiem šāda tipa skolām pasaulē.

Cilvēki

Tārantes Meža akadēmijā mācījies norvēģu polārpētnieks Kaštens Borkgrevinks.
The Big Machine

Prezentēšana

Trīs videoklipi ir ievietoti Emīlijas Simonas oficiālajā MySpace lapā. Videoklipos ir izmantots tāds pats mākslinieciskais noformējums kā dziedātājas oficiālajā tīmekļa vietnē. Pirmais videoklips iekļauj pilnu dziesmas Dreamland albuma versiju, otrais — 36 sekunžu garu instrumentālu dziesmas Chinatown paraugmateriālu, bet trešais — fragmentus no Rocket to the Moon ar 50 sekunžu kopgarumu. Šie trīs videoklipi vēlāk tika ievietoti arī Emīlijas Simonas mājas lapā, kur tos var arī bezmaksas lejupielādēt.
Daudzas albuma dziesmas pirms izdošanas tika jau iepriekš izpildītas Emīlijas Simonas 2009. gada vasaras koncertos.
11. Dobeles kājnieku pulks

11. Dobeles kājnieku pulks bija Latvijas armijas vienība Zemgales divīzijas sastāvā (1919-1940).

Izveide

Pulks saformēts 1919. gada 24. oktobrī kā 1. Liepājas 2. šķiras zemessargu bataljons, pievienotas Grobiņas kājnieku pulka daļas, no 1920. gada 26. februāra – 11. Dobeles kājnieku pulks.

Piedalīšanās kaujās

Pulks piedalījās cīņās pret Bermontu - Liepājas aizstāvēšanā 1919. gada novembrī. 1921. gadā pārvietots uz Daugavpils cietoksni.

Devīze

“Es karā aiziedams, sirdi slēdzu akmenī, aust gaismiņa, lec saulīte, līst akmens skanēdams."
Pleskava

Dokumenti

Pirmā atsauce uz Pleskavu Nestora hronikas tekstā: 
 "Kad Igors izauga, tad pavadīja Oļegu un klausīja viņam, un atveda viņam sievu no Pleskavas vārdā Olga".

Klimats

Pleskavas klimats ir mēreni kontinentāls, ar netipiski šiem platuma grādiem maigu, bet ilgu ziemu (ap 5 mēnešu garumā) un siltu vasaru. Nokrišņu visvairāk izkrīt vasarā un agrā rudenī. Gada vidējā gaisa temperatūra ir +5,5 °C. Vēja ātrums ir 3,4 m/s liels, gaisa mitrums ir 79 %.

Cilvēki

2002. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija krievi - 93,93%.
Pleskava ir hokejista Sergeja Fjodorova (Сергей Викторович Фёдоров, 1969), rakstnieka Venjamina Kaverina (Вениамин Александрович Каверин, 1902-1989) un polārpētnieka Ferdinanda Vrangeļa (Фердинанд Петрович Врангель, 1797-1870) dzimtā pilsēta.
Tradīcija vēsta, ka Pleskavas pievārtē dzimusi Kijevas kņaziene Olga (Ольга, 890-969).
Upanišadas

Upanišadas (no devanagari उपनिषद) ir hinduisma raksti, kuros pamatā aplūkota meditācija un filozofija, taču atrodami arī garīgu debašu un strīdu pieraksti, kā arī mantras, rituālu norādījumi, pamācības priesteriem, jogas un meditācijas komentāri, pārdomas par Vienu un tā izpausmēm. Lielākā daļa hinduisma skolu tās uzskata par reliģiskām instrukcijām. Upanišadas ir vēdu interpretācijas, un tās sauc arī par vedāntu ("vēdu beigām"). Vairums speciālistu uzskata, ka agrīnās upanišadas tika pierakstītas pirms Budas laika (ap 700. gadu p.m.ē.), bet vēlākās ap 200. gadu m.ē.
Viktors Čepižnijs

Šaha kompozīcija

Divkārtējs pasaules čempions šaha kompozīcijā, vienreiz uzvarējis divvilču grupā, vienreiz palīgmatu grupā. Kopš 1956. gada publicējis vairāk nekā 600 šaha uzdevumu, daudzi no tiem apbalvoti ar godalgām.
Martīns Heidegers

Dzīvesgājums

Dzimis 1889. gadā Bādenes-Virtembergas pilsētiņā Meskirhē. Studēja Freiburgas universitātē, kur bija Edmunda Huserla asistents. Vēlāk Marburgas un Freiburgas universitāšu profesors. Pēc nacistu nākšanas pie varas Heidegers iestājās NSDAP un viņu nozīmēja par Freiburgas universitātes rektoru. Par sadarbību ar nacistiem pēc kara viņš tika atbrīvots no akadēmiskajiem amatiem. 
Pēc ilgstošas izmeklēšanas 1949. gadā oficiāli atzīts par nacistu "līdzskrējēju" (vācu: Mitläufer), kam nav piemērojama kriminālvajāšana.
1950. gadā viņš kā emeritēts profesors atsāka lasīt lekcijas Freiburgas universitātē līdz 1958. gadam, pēc īpašiem uzaicinājumiem līdz 1967. gadam.
Miris 1976. gadā savā dzimtajā pilsētā Meskirhē.
Marks Visentins

Spēlētāja karjera

Visentins hokeju uzsāka spēlēt Flemboro "Sabres", kā arī Haltonas "Hurricanes" rindās, taču 2008. gada OHL draftā viņu ar kopējo 55. numuru izvēlējās Niagāras "IceDogs". Pēc 2009.—10. sezonas viņu NHL draftā ar kopējo 27. numuru izvēlējās Kolumbusas "Blue Jackets", taču "IceDogs" rindās Visentins spēlēja līdz pat 2011.—12. gada sezonas izskaņai.
No 2012. līdz 2015. gadam spēlēja Amerikas hokeja līgas vienībā Portlendas "Pirates", 2013.—14. gada sezonā vienu spēli aizvadot arī NHL kluba Fīniksas "Coyotes" sastāvā. No 2015. līdz 2017. gadam turpināja spēlēt AHL un ECHL. 2017.—18. gada sezonā aizvadīja vienu spēli EBEL, 2018. gada rudenī paziņojot par karjeras beigšanu.
Kanādas hokeja izlases rindās spēlējis 2011. un 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem, kopā ar izlasi 2011. gadā izcīnot sudraba, bet 2012. gadā - bronzas medaļas.
Taisnā zarna

Taisnā zarna (latīņu: rectum) ir resnās zarnas beigu daļa (15—20 cm), kas sākas aiz S veida zarnas un beidzas ar anālo atveri. Atrodas mazā iegurņa dobumā. Taisnās zarnas mugurpusē ir krustu kauls un astes kauls, bet priekšpusē vīriešiem urīnpūslis, sēklas pūslīši, sievietēm — dzemde un maksts. Taisnajai zarnai mazā iegurņa rajonā ir paplašinājums, kas uz leju starpenes rajonā pāriet tūpļa kanālā, kuru noslēdz 2 slēdzējmuskuļi. Iekšējais slēdzējmuskulis nav pakļauts cilvēka gribai, bet ārējais slēdzējmuskulis ir pakļauts cilvēka gribai. Taisno zarnu izklāj gļotāda, kas apakšdaļā veido vairākas gareniskas, bet augšdaļā — 3 šķērseniskas krokas. Tāpat kā viscaur resnajā zarnā, arī taisnajā zarnā gļotādā ir zarnu dziedzeri un atsevišķi mezgliņi. Taisnās zarnas augšdaļa klāta ar vēderplēvi, kas veido ārējo zarnas kārtu.
Smaržīgā zemene

Izskats

Atšķirībā no meža zemenes un spradzenes, smaržīgajai zemenei visas lapu lapiņas ir ar maziem kātiņiem. Tās stublājs ir stāvs, 15-40 cm garš. Ziedi lieli, līdz 2,5 cm plati.
Ilga Zagorska

Dzīvesgājums

Dzimusi 1940. gada 11. decembrī Rīgā. Mācījās Rīgas 49. vidusskolā,  studēja Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē (1959-1964), piedalījās izrakumos Tērvetes pilskalnā un Kjapas neolīta apmetnē Igaunijā.
No 1963. gada strādāja Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Vēstures institūta Arheoloģijas un etnogrāfijas sektora laboratorijā.
Piedalījās arheoloģiskajās ekspedīcijās Zvejnieku kapulaukā un apmetnē pie Burtnieku ezera. 1965. gadā apprecējās ar arheologu Franci Zagorski. 
1968. gadā uzņemta LZA Vēstures institūta aspirantūrā, 1973. gadā I. Zagorska veica izrakumus Salaspils Laukskolas vēlā paleolīta apmetnē.
1983. gadā Viļņā aizstāvēja vēstures zinātņu kandidāta disertāciju par tēmu "Kaula zvejas un medību rīki akmens laikmetā Latvijas teritorijā".
Kopš 1990. gadu vidus veica arheoloģiskos pētījumus Burtnieku ezera apkārtnē kopā ar ģeologiem, palinologiem, antropologiem, biologiem, ķīmiķiem gan no Latvijas, gan ārvalstīm. Īpaši cieša un ilgstoša sadarbība I. Zagorskai izveidojās ar Lundas Universitātes profesoru Larsu Larsonu. Šo pētījumu rezultāti tika apkopoti viņu abu rediģētajā un Lundas Universitātes 2006. gadā izdotajā septiņu valstu zinātnieku rakstu krājumā "Atpakaļ pie saknēm" (Back to the Origin).
Wings 4 Sky Group

Skandāli

Uzņēmums «K.S.Avia» Ārlietu ministrijai prasīja atļauju helikopteru MI 8 detaļu sūtīšanai uz Jemenu, taču sniedza nepatiesu informāciju, kam tās patiesībā domātas. Ministrija atteica licenci šīs kravas sūtīšanai, un ir ierosināta krimināllieta par dokumentu viltošanu un to izmantošanu. Uzņēmuma «K.S.Avia» vārds saistībā ar aizdomīgiem darījumiem izskanējis vairākkārt un uzņēmuma vadītāju Konstantīnu Soloduhu min skandalozajā Moldovas ieroču kontrabandas lietā.
Jānis Briedis (kinooperators)

Biogrāfija

Jānis Briedis dzimis 1930. gada 13. augustā Rīgā, skolotāju ģimenē. Beidzis Rīgas 23. vakara vidusskolu. Mācījies kinooperatoru seminārā Maskavā. Darbojies Rīgas Kinostudijā kā kinooperators. Strādāja par operatora asistentu pie Vadima Masa un Moiseja Šneiderova, par otro operatoru Māra Rudzīša filmās. Kopš 1971. gada līdz 90. gadu sākumam bija dokumentālo filmu un kinožurnālu operators.
Miris 2008. gada 6. aprīlī, apbedīts I Meža kapos.