Āzijas lauva

Evolūcija

Mūsdienu lauvu ģenētisko pētījumu rezultāti liecina, ka Subsahāras Āfrikas lauvas ģenētiski ir priekšteces visām mūsdienās dzīvojošajām lauvām. Lauvu evolūcija, visticamākais, sākusies Āfrikas dienvidaustrumos, no kurienes tās vēlāk izplatījušās rietumu un ziemeļu virzienā, un pēdējo 20 000 gadu laikā cauri Arābijas pussalai sasniegušas Turciju, Eiropas dienvidus un Indijas ziemeļus. Lauvu izplatībai dabīgie šķēršļi ir bijuši Sahāras tuksnesis, ekvatoriālie lietus meži un Austrumāfrikas lūzumzona.
Pētījumā par lauvu evolūciju tika noskaidrots, ka mūsdienu lauvu populācijas veidojušās no četrām līnijām: Kenijas līnijas, Dienvidu Āfrikas līnijas, Centrālāfrikas un Ziemeļāfrikas līnijas (tā sasniedza Āziju), Austrumāfrikas un Dienvidu Āfrikas līnijas. Pirmais lauvu migrācijas un ekspansijas vilnis ir noticis pirms apmēram 118 000 gadiem, lauvām ceļojot no Austrumāfrikas uz Rietumāfriku, otrais vilnis noticis pleistocēna beigās un holocēna sākumā virzienā no Dienvidu Āfrikas uz Austrumāfriku. Lauvas Dienvidu Āfrikā un Austrumāfrikā ģenētiski ir spēcīgi atšķirīgas no Centrālāfrikas un Rietumāfrikas lauvām, kuras savukārt ir tuvāk radniecīgas Āzijas un Ziemeļāfrikas lauvām.

Aizvēsturiskās lauvas Āzijā

Fosiliju atradumi liecina, ka Eiropā, Sibīrijā un Aļaskas rietumos pirms 600 000 gadiem mājoja milzīgā auguma Eiropas alu lauva (Panthera leo spelaea), kura pleistocēna beigās joprojām bija sastopama Balkānos un Tuvajos Austrumos, un, iespējams, arī Indijas ziemeļos. DNS analīžu rezultāti liecina, ka alu lauvas ģenētiski ir bijušas izolētas no mūsdienu Āfrikas un Āzijas lauvām. Tās izmira, neatstājot nevienu mitohondriālo pēcnācēju.
Toties pleistocēna fosilijas Šrilankā pieder aizvēsturiskajai Šrilankas lauvai (Panthera leo sinhaleyus), kas izmira pirms apmēram 39 000 gadiem. Tā arī nav ģenētiski radniecīga ar mūsdienu Āzijas lauvu.

Vēsturiskā izplatība

Vēsturiski Āzijas lauva kādreiz mājoja arī Austrumeiropā, Turcijā, Persijā, Palestīnā, Mezopotāmijā, Pakistānā, Irānā un Afganistānā, kā arī tā izplatība Indijā kādreiz bija daudz lielāka, sākot ar Indas upes austrumdaļu un beidzot ar Narmadas upi Indijas centrālajā daļā. Austrumeiropā tas bija sastopams Balkānu pussalas dienvidos (līdz Maķedonijai un, iespējams, pat līdz Donavai) un Kaukāzā. Grieķijā Āzijas lauva izzuda apmēram 1. gadsimtā, bet Kaukāzā tas izmira ap 10. gadsimtu.
Līdz 19. gadsimta vidum Āzijas lauva joprojām mājoja Mezopotāmijā un Sīrijā. Pēdējo reizi Eifratas upes augštecē tas tika novērots 1870. gados. 19. gadsimta beigās tas izmira arī Turcijā. Irānā pēdējā populācija patvērās Zāgrosa kalnu ielejās, un dzīvs Āzijas lauva pēdējo reizi tika novērots 1941. gadā, bet mirusi lauvene tika atrasta 1944. gadā.

Izskats

Indijā Āzijas lauva ir otrais lielākais plēsējs pēc Bengālijas tīģera. Tas ir mazāks par Āfrikas lauvām, apmēram Indoķīnas tīģera lielumā. Āzijas lauvas ķermeņa garums tēviņam bez astes ir apmēram 1,7—2,5 m, mātītei 1,4—1,75 m, astes garums 70–105 cm, augstums plecos 107–110 cm. Pieaudzis tēviņš sver 160—190 kg, mātīte 110–120 kg.
Āzijas lauvas kažoka krāsa variē no rudas ar melniem plankumiem līdz gaišai, smilšu brūnai vai silti pelēkai, reizēm matojumam ir sudrabains spīdums. Tēviņa krēpes ir vidēji garas un izskatās pinkainas, krēpes uz vaigiem un pazodes ir īsākas (līdz 10 cm), tādēļ ausis vienmēr ir redzamas. Salīdzinot ar Āfrikā dzīvojošajām lauvām, Āzijas lauvai krēpes ir plānākas, toties astes pušķis ir kuplāks un uz elkoņiem bieži aug pagarināts matojums. Visiezīmīgākā Āzijas lauvas morfoloģiskā pazīme ir vaļīgā vēdera ādas kroka, kas stiepjas visā vēdera garumā.
Āzijas lauvam raksturīgi, ka krēpes aug kuplākas un garākas, jo vairāk tas dzīvo virzienā uz ziemeļiem. Ziemeļu valstu zoodārzos Āzijas lauvām krēpes ir garākas un kuplākas nekā Indijas savvaļas lauvam. Kopumā krēpes liecina par īpatņa veselību un auglību.

Uzvedība

Āzijas lauva mājo sausos jauktu koku mežos, sausos tuksnešainos krūmājos un savannā. Baros apvienojas tikai pieaugušas mātītes, bet tēviņš, atšķirībā no Āfrikas lauvām, tām parasti pievienojas tikai lielāka dzīvnieka medību laikā vai uz pārošanās brīdi. Āzijas lauvu ģimenē parasti ir divas pieaugušas mātītes, ļoti reti līdz 5 lauvenēm. Lauveņu bara lielums, salīdzinot ar Āfrikas lauvām, ir mazāks (Āfrikā barā ir 4—6 lauvenes). Izņēmums ir Centrālāfrikā un Rietumāfrikā dzīvojošās lauvas, kuras ir līdzīgākas Āzijas lauvām, nekā pārējām Āfrikas lauvām. Tēviņš aizsargā noteiktu teritoriju, kurā medī pats un tā lauveņu bars. Reizēm savstarpējās tēviņu cīņās viens no lauvām iet bojā, tad uzvarētājs pārņem teritoriju ar tam piederošo lauveņu baru. Teritorija tiek iezīmēta ar urīnu, skrāpējumiem uz zemes un skaļu rēkšanu.
Ļoti svarīgs saziņas veids ir rēkšana. Tēviņi iemācās skaļi rēkt apmēram gada vecumā, mātītes drīz pēc tam. Tēviņa rēciens ir daudz skaļāks un spēcīgāks, to var dzirdēt vairāku kilometru attālumā.

Medījums

Tā kā lauveņu bars ir samērā neliels, arī medījums ir mazāks, nekā Āfrikas lauvām, galvenokārt tie ir dažādi pārnadži (brieži, antilopes un meža cūkas). Iecienīts Āzijas lauvas medījums ir aksisbriedis, kurš sver apmēram 50 kg, tomēr, ja ir iespēja, lauvas labprāt medī lielākus dzīvniekus, kas sver 190–550 kg. Lielāko zālēdāju medības norit tikai lielākā grupā, lauvām savstarpēji sadarbojoties. Tēviņš var piebiedroties lauvenēm uz pusdienām arī tad, kad pats nav piedalījies medībās. Āzijas lauva samērā bieži uzbrūk mājlopiem. Dienas laikā tas ir aktīvs apmēram 4 stundas, pārējo laiku lauva guļ un atpūšas.

Vairošanās

Āzijas lauvai nav noteiktas vairošanās sezonas, pārošanās var notikt visa gada garumā. Tēviņš dzimumbriedumu sasniedz 5 gadu vecumā, mātīte 4 gados. Grūsnības periods ilgst 100—119 dienas. Piedzimst vairāki mazuļi, bet to skaits nepārsniedz 6 lauvēnus. Tie ir akli un nevarīgi, to acis atveras 11 dienu vecumā, staigāt lauvēni sāk 15 dienu vecumā, bet skriet 1 mēneša vecumā. Par lauvēniem rūpējas visas bara mātītes. Pirmos 3 mēnešus māte mazuļus zīda ar pienu, bet pēc tam tie pamazām sāk baroties arī ar gaļu, bet 6 mēnešu vecumā tie barojas tikai ar gaļu. Apmēram 9 mēnešu vecumā tie ir jau apguvuši medību paņēmienus.
Ja teritoriju pārņem jauns dominantais tēviņš, viņš mazuļus parasti nogalina, lai lauvenes pēc iespējas ātrāk sāktu atkal meklēties (tas parasti notiek pēc dažām nedēļām). Āzijas lauvas mātītes dzīvo līdz 17—18 gadu vecumam, tēviņi vidēji līdz 16 gadiem.

Reintrodukcija

Sugas aizsardzība uzsākās, kad Āzijas lauva bija gandrīz izmiris, savvaļā tajā laikā mājoja vairs tikai 12 īpatņi. Pateicoties rūpīgajai aizsardzības programmai, Gīra nacionālajā parkā Āzijas lauvu populācija ir atkopusies. Ir nolemts lielo plēsēju reintroducēt jaunās teritorijās — Madhja Pradēšas štata Kuno savvaļas rezervātā. Jāatzīmē, ka šajā rezervātā mājo arī Bengālijas tīģeris, kurš nav sastopamas Gīra nacionālajā parkā. Pēdējais ir nedaudz lielāks, un vēsturiski ir bijušas novērotas abu plēsēju savstarpējās cīņas. Tieši Bengālijas tīģera dēļ Āzijas lauva nekad nav apdzīvojis visu Indiju.