google/wiki40b huggingface dataset:
Pavels Brendls

Spēlētāja karjera

1998. gadā, Brendlam pārceļoties uz Ziemeļameriku un spēlējot WHL klubā Kalgari "Hitmen", viņš tika uzskatīts par ļoti perspektīvu spēlētāju. Pirmo sezonu noslēdzot ar 134 punktiem 68 spēlēs, 1999. gada NHL draftā Ņujorkas "Rangers" viņu izvēlējās ar augsto ceturto numuru. Tiesa, Brendla NHL karjera izvērtās gaužām īsa — 2001.—02. sezonā viņš debitēja līgā, aizvadot astoņas spēles Filadelfijas "Flyers" rindās, bet kopā NHL Brendls ir aizvadījis 78 spēles.
Eiropā Pavels atgriezās 2006. gadā, pirmās divas sezonas aizvadot Zviedrijas Elitsērijā, taču tad Brendls pievienojās KHL klubam Ņižņijnovgorodas "Torpedo", kurā spēlēja līdz pat 2009.—10. sezonas noslēgumam. 2009. gadā Brendls piedalījās arī pirmajā KHL Zvaigžņu spēlē.
Nākamo sezonu viņš iesāka SM līgas klubā KalPa, taču jau novembrī pievienojās Ņižņekamskas "Ņeftehimik" rindām. 2011. gada vasarā Brendls nonāca Čehijas Ekstralīgas kluba HC Pardubice sastāvā, taču jau rudenī pievienojās Šveices hokeja līgas klubam HC Rapperswil. Turpmākās sezonas aizvadīja dažādos Čehijas Ekstralīgas un Slovākijas Ekstralīgas klubos, 2014. gadā Brno "Kometa" rindās izcīnot Čehijas Ekstralīgas sudraba medaļas.
Bosnijas baznīca

Bosnijas baznīca (bosniešu: Crkva bosanska) bija neatkarīga kristiešu baznīca viduslaiku Bosnijas teritorijā no aptuveni 11. līdz 15. gadsimtam. Gan katoļu, gan pareizticīgo baznīca uzskatīja Bosnijas baznīcu par ķeceriem.
Pēc 1054. gada Lielās shizmas Eiropas kristietība sadalījās divās lielās kopienās - katolismā un pareizticībā. Bosnija atradās uz robežas starp šīm grupām. Reliģiskā ziņā abas konfesijas Bosniju kontrolēja vāji, kas radīja priekšnoteikumus neatkarīgas baznīcas radīšanai. Iesākumā Bosnijas baznīcu ietekmēja bogomili un patarēni, kas ievērojamā daudzumā ienāca Bosnijā, tomēr vēlāk tā attīstījās atsevišķi. 
Par baznīcas struktūru un doktrīnu saglabājušies maz rakstīto avotu, un tie paši lielākoties ir katoļu rakstīti. Baznīcas liturģija notika baznīcslāvu valodā, izmantojot kirilicas alfabēta bosniešu variantu. Baznīcas vadītāja tituls bija "vectēvs" (djed), bet paši baznīcas locekļi sevi sauca vienkārši par kristiešiem (krstjani). Baznīcas garīgais centrs atradās Bosnijas viduslaiku galvaspilsētā Visoko, kur atradās arī baznīcas mācību iestāde. 1203. gadā Bosnijas bans Kulins un Bosnijas baznīca Zadarā atzina Romas virsvadību, tomēr realitātē turpināja neatkarīgu darbību. No 1235. līdz 1241. gadam ungāri ar pāvesta Honorija III akceptu realizēja krusta karu Bosnijā, tomēr tas beidzās bez rezultātiem, jo no austrumiem Ungārijā iebruka mongoļi. 
Bosnijas baznīca pamazām beidza eksistēt līdz ar Bosnijas nonākšanu Osmaņu impērijas sastāvā. Viena no vēstures teorijām skaidro, ka mūsdienu Bosnijā relatīvi plaši ieviesās islāms, jo puslegālās Bosnijas baznīcas piekritēji un nelegālie bogomili masveidā pievērsās islāmam.
Pagaidu līgums par sakaru atjaunošanu starp Latviju un Vāciju

Pagaidu līgums par sakaru atjaunošanu starp Latviju un Vāciju (vācu: Vorläufiges Abkommen über die Wiederaufnahme diplomatischer Beziehungen zwischen dem Deutschen Reich und Lettland) bija starptautisks līgums starp Latviju un Vāciju, ko 1920. gada 15. jūlijā Berlīnē no Latvijas puses parakstīja Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas juriskonsults Hermanis Albats, Ārlietu Komisijas priekšsēdētājs Fricis Menders un Satversmes sapulces loceklis Alberts Kviesis, bet no Vācu valsts ministeriāldirektors Bērents, īstenais legācijas padomnieks fon Malcans, īstenais legācijas padomnieks Gauss.
Līdz ar to Vācija atjaunoja Latvijas Republikas de facto atzīšanu.

Priekšvēsture

Bermontiādes kauju beigu daļā Latvijas ārlietu ministrs Zigfrīds Meierovics 1919. gada 25. novembrī nosūtīja Vācijas Ārlietu ministram H. Milleram notu par kara pieteikumu Vācijai. Tikai pēc Latvijas bruņoto spēku uzvaras Latgales kaujās 1920. gada sākumā atsākās sarunas par sakaru atjaunošanu starp Latviju un Vāciju.

Saturs

Līgums paredzēja, ka Latvija un Vācija uzsāks savstarpējas diplomātiskās attiecības, nosūtot pienācīgā kārtā pilnvarotus priekšstāvjus uz Rīgu un Berlīni.
Vācija apņēmās Latviju atzīt arī de jure, tiklīdz viena no Versaļas miera līgumā minētām galvenām sabiedrotajām valstīm būs paziņojusi par šādu atzīšanu. Abas līguma slēdzējas puses apņēmās nepabalstīt un savās robežās nepielaist nekādus centienus, kuri būtu vērsti pret otras valsts likumīgo valdību. It sevišķi abas līguma slēdzējas puses apņēmās nepielaist, ka viņu zemēs organizējas vai iet cauri otrai valstij naidīgs karaspēks.
Göktürk-2

Lidojuma gaita

Göktürk-2 tika palaists 2012. gada 18. decembrī 16:12:52  UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 2D no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra. Pavadonis ievadīts solārsinhronā orbītā.
Rīgas Zolitūdes ģimnāzija

Izglītības programmas

2018. gadā skolā tiek īstenota Pamatizglītības humanitārā un sociālā virziena mazākumtautību programma (21012121), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programma (31011021), Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena mazākumtautību programma (31013021), Vispārējās vidējās izglītības humanitārā un sociālā virziena mazākumtautību programma (31012021).

Vēsture

Skola dibināta 1986. gadā kā Rīgas 91. vidusskola, 1993. gadā to pārdēvēja par Zolitūdes ģimnāziju.
VesselSat1

Lidojuma gaita

VesselSat1 tika palaists 2011. gada 12. oktobrī 05:31 UTC ar nesējraķeti PSLV-C18 no Satiša Dhavana kosmosa centra. Tas bija sekundārā krava galvenajai derīgajai kravai meteoroloģiskajam pavadonim Megha-Tropiques un kopā ar to tika palaisti vēl divi nanopavadoņi: SRMSAT, Jugnu.
Plēves grupa

Izveide

Haptmanis Kārlis fon Plēve (Karl v. Plehwe) 1918. gada decembrī tika iecelts par 1. Gvardes Rezerves divīzijas 2. Gvardes Rezerves pulka komandieri, kas bija paredzēts robežapsardzības funkcijām sākumā Polijas, vēlāk Lietuvas un Latvijas teritorijā ģenerāļa fon der Golca pakļautībā. 1919. gada 25. augustā viņš uzņēmās komandēt arī brīvprātīgo un algotņu vienību, kas iekļāvās Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas sastāvā

Likvidācija

Plēves grupu izformēja 1919. gada decembrī.
Ja nebūtu šī skuķa

Sižets

Vasaras brīvdienās bērnu kompānija pulcējas ap Reini, bet zinātkārais puika Kārlis turas savrup. No Rīgas ciemos pie radiem atbrauc meitene Herta. Viņa ar interesi pavada laiku un klausās Kārļa stāstos. Aizvainotais Reinis kopā ar draugiem izspēlē ar Kārli ļaunu joku, vēlēdamies pasmieties par atšķirīgo puiku.
Yaogan 14

Lidojuma gaita

Yaogan 14 tika palaists 2012. gada 10. maijā 07:06:04 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 4B no Taijuaņas pavadoņu palaišanas centra Ķīnas vidienē un ievadīts solārsinhronā orbītā. Kopā ar to palaists eksperimentāls pavadonis Tiantuo 1.
Sakausējums

Sakausējums ir augstā temperatūrā iegūts makroskopiski viendabīgs divu vai vairāku izkausētu ķīmisku elementu maisījums. Parasti ar terminu ‘sakausējums’ saprot metāliskas dabas sakausējumus, tādēļ vismaz vienai sakausējuma sastāvdaļai jābūt metālam. Sakausējumos mēdz lietot tādus nemetālus kā oglekli, silīciju, boru. Sakausējumu komponenti var būt ne tikai metāli vai citi elementi, bet arī ķīmiski savienojumi, visbiežāk metālu karbīdi, piemēram, volframa karbīds. Čuguna un daudzu tēraudu sastāvā ir dzelzs karbīds jeb cementīts. Sakausējumus nevajadzētu jaukt ar intermetāliskiem savienojumiem, kuriem ir noteikta stehiometrija un kristāliskā struktūra.

Iegūšana

Parasti sakausējumus iegūst, atdzesējot šķidru (izkausētu) vielu maisījumu. Retāk tos iegūst ar pulveru saķepināšanas metodi (tā iegūst volframa sakausējumus), elektrolīzi vai kondensāciju no tvaika fāzes.

Īpašības

Sakausējumu īpašības ir atkarīgas no trim faktoriem — sakausējumā izmantotajiem ķīmiskajiem elementiem, to proporcionālā daudzuma un kausēšanas temperatūras. Sakausējumu īpašības atšķiras no to sastāvdaļu īpašībām, piemēram, tie var būt daudz cietāki un korozijas izturīgāki, nekā jebkurš no komponentiem, piemēram, bronza. Vispārīgi to īpašības līdzīgas metālu īpašībām — tiem piemīt metālisks spīdums, liela elektrovadītspēja un siltumvadītspēja.

Izmantošana

Sakausējumi ir vieni no visbiežāk izmantotajiem konstrukciju materiāliem. Dažos gadījumos sakausējumi samazina konstrukciju izmaksas, saglabājot nozīmīgas fizikālās īpašības. Citos gadījumos sakausējumi ir labāki par izejmateriālu spēju pretoties korozijai vai ar lielāku mehānisko izturību. Svarīgākie ir dzelzs sakausējumi (tērauds, čuguns), vara sakausējumi (bronza, misiņš) un alumīnija sakausējumi (dūralumīnijs). Tehnikā tiek lietoti vairāk nekā 5000 dažādu sakausējumu.
Raplas apriņķis

Vēsture

Skatīt Harija un Varbolas pilskalns.

Administratīvais iedalījums

Pēc 2017. gada teritoriālās reformas apriņķī ir 4 pašvaldības - Kehtnas pagasts, Kohilas pagasts, Merjamā pagasts un Raplas pagasts.
Boulings

Boulings ir sportiska brīvā laika pavadīšanas aktivitāte, kurā spēlētājs virza vai met boulinga bumbu mērķa — ķegļu — virzienā. Spēlē uzvar tas spēlētājs, kurš gūst visvairāk punktu, ko var iegūt, nogāžot ķegļus. Ir dažādi punktu iegūšanas veidi, par kuriem ir atšķirīgs punktu skaits. Straiks tiek iegūts tad, kad ar pirmo bumbas metienu tiek nogāzti visi ķegļi, spare — kad ar otro bumbas metienu tiek nogāzti visi ķegļi. Maksimālais punktu skaits, ko var iegūt, ir 300 punkti, kas tiek iegūti ar 12 uzmestiem straikiem.
Sojuz-4

Lidojuma gaita

Sojuz-4 tika palaists 1969. gada 14. janvārī 07:30:00 UTC ar nesējraķeti Sojuz no Baikonuras kosmodroma 31. starta laukuma 6. palaišanas iekārtas. Kosmosa kuģī bija viens apkalpes loceklis Vladimirs Šatalovs.
Nākamajā dienā startēja Sojuz-5 ar kosmonautiem Borisu Volinovu, Alekseju Jeļisejevu un Jevgēņiju Hrunovu. 
16. janvārī 08:20 UTC Sojuz-4 un Sojuz-5 saslēdzās. Aktīvais kuģis bija Sojuz-4. Kosmosa kuģu saslēgšanās mezglā nebija lūkas, caur kuru varētu pāriet no viena kuģa uz otru pa iekšpusi. 35. orbītas apriņķojumā 12:43 UTC Hrunovs un Jeļisejevs no Sojuz-5 sāka iziešanu kosmosā. Par slūžu kameru tika izmantots kosmosa kuģa orbitālais nodalījums. Viņiem mugurā bija skafandri Jastreb. Kosmonauti pārvietojās uz Sojuz-4, kur viņus sagaidīja Šatalovs. Ārpuskuģa aktivitātes ilga 32 minūtes.
16. janvārī 12:55 UTC kosmosa kuģi atvienojās.
17. janvārī 06:50:47 UTC Sojuz-4 nolaidās 40 km uz dienvidrietumiem no Karaghandi. Nolaižamajā aparātā uz zemes atgriezās Šatalovs, Jeļisejevs un Hrunovs.
Latgales plānošanas reģions

Latgales plānošanas reģions ir atvasināta publiska persona, viens no pieciem Latvijas plānošanas reģioniem, kurš izveidots ar Reģionālās attīstības likumu un tās darbība tiek finansēta no valsts pamatbudžeta. Reģions aizņem Latvijas austrumu daļu un tā teritorija ietver lielāko daļu kultūrvēsturiskās Latgales, Augšzemi un Sēlijas dienvidus. Latgales plānošanas reģions ir dibināts 2006. gada augustā ar mērķi nodrošināt reģiona attīstības plānošanu, koordināciju, pašvaldību un citu valsts pārvaldes iestāžu sadarbību. 2006. gada jūnijā LR Saeima pieņēma grozījumus “Reģionālās attīstības likumā” (spēkā no 01.08.2006.) un plānošanas reģioniem piešķīra juridisku statusu. Latgales plānošanas reģions darbojas Latvijas Republikas Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas pārraudzībā, saskaņā ar Reģionālās attīstības likumu, Teritorijas plānošanas likumu, Latgales plānošanas reģiona nolikumu un citiem spēkā esošiem normatīviem aktiem.
To veido lēmējinstitūcija "Latgales plānošanas reģiona attīstības padome" un izpildinstitūcija "Latgales plānošanas reģiona administrācija".
Latgales plānošanas reģiona Attīstības padomi veido padomes locekļi, kas ir ievēlēti no reģiona vietējām pašvaldībām. Padomi vada no padomes locekļu vidus ievēlēts priekšsēdētājs Gunārs Upenieks.
Itakonskābe

Iegūšana

Var iegūt no citrakonskābes anhidrīda, to karsējot kopā ar ūdeni līdz 150 °C. Citrakonskābes anhidrīds savukārt veidojas kopā ar itakonskābes anhidrīdu (itakonskābes anhidrīds karsējot viegli pārgrupējas par citrakonskābes anhidrīdu), karsējot citronskābi. Kā starpprodukts rodas akonītskābe.
Sendenī (Reinjona)

Vēsture

Pilsētu 1669. gadā dibina Etjēns Reņolts. 1738. gadā Sendenī kļūst par galveno apdzīvoto vietu Reinjonā un iedzīvotāju skaits ir pieaudzis līdz 2 166. 1790. gadā Sendenī iegūst pašvaldības tiesības. Žans Batists kļūst par pirmo pilsētas mēru. 1810. gada 8. jūlijā briti ieņem pilsētu, kas noved pie visas salas tolaik ar nosaukumu "Bonaparte" kapitulācijas.
1855. gadā pilsētā tika atvērts Dabas vēstures muzejs. 1882. gada 11. februārī atklāja dzelzceļa līniju Sendenī-Senbenuā. 1979. gadā notiek jaunas pilsētas domes ēkas inaugurācija. 1983. gadā pilsētā dzīvo 109 072 iedzīvotāji. 1991. gadā pilsētas Šodronas rajonā notiek nemieri un manifestācijas.

Ģeogrāfija

Sendenī komūnas teritoriju ierobežo Laposesiona, Santa-Marija un Salazī komūnas. Augstākā virsotne komūnas teritorijā ir Rošekrita (Roche Écrite), kuras augstums ir 2276 metri.
Petropavla

Vēsture

Pilsētu 1752. gadā dibināja kā Krievijas cietoksni, paplašinot apdzīvotas vietas un ietekmi uz dienvidiem kazahu teritorijās. Pilsētas statusu tā ieguva 1807. gadā. Petropavla bija svarīgs zīda un paklāju tirdzniecības centrs līdz Krievijas revolūcijai.

Cilvēki

Šajā pilsētā ir dzimis šosejas riteņbraucējs Aleksandrs Vinokurovs.
Ernests Nauks

Dzīvesgājums

Dzimis 1819. gada 14. februārī Saksijas pilsētā Auerštetē luterāņu mācītāja ģimenē. 
Mācījās Naumburgas ģimnāzijā, pēc tam Erfurtes skolotāju seminārā (1838–1840). Studēja dabaszinātnes Berlīnes universitātē (1846–1849), ieguva zinātņu doktora grādu Halles universitātē. Strādāja par fizikas un ķīmijas skolotāju Berlīnē, vēlāk par Krēfeldes amatniecības skolas direktoru  (1852–1862).
1862. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur bija Rīgas politehniskās augstskolas ķīmijas, fizikas un mineraloloģijas profesors un augstskolas direktors. Viņa vadībā izveidoja augstskolas pirmās studiju programmas un uzbūvēja pirmo korpusu tagadējā Raiņa bulvārī 19 (1866–1869).
Miris pēkšņi, spēlējot šahu, 1875. gada 14. janvārī.
Kodolkarš

Kodolkarš ir karš, kurā karojošās puses viena pret otru izmanto kodolieročus. Kodolkarš ir hipotētiska kara forma. Tiek uzskatīts, ka vistuvāk kodolkaram pasaule nonākusi t.s. Kubas krīzes laikā 1962. gadā.
Kodolieroči karadarbībā tikuši izmantoti tikai vienreiz - Otrā pasaules kara laikā, kad ASV nometa divas atombumbas uz Japānas pilsētām Hirosimu un Nagasaki.
1945. gada 6. augustā uz Hirosimu nomestās atombumbas sprādziens nogalināja apmēram 140 000 cilvēku. Trīs dienas vēlāk atombumbas sprādziens Nagasaki iznīcināja pilsētu, dzīvību zaudēja 73800 cilvēku, vēl 75 000 tika ievainoti.
Aleksandrs Rusteiķis

Biogrāfija

Dzimis Rīgā. Mācījies A. Suvorina teātra skolā Sanktpēterburgā. 1914. gadā angažēts Maskavas Dailes teātrī. Filmējies galvenajā lomā krievu filmā "Bēglis" (1914, režisors A. Volkovs). No 1918. līdz 1922. gadam dzīvojis Taškentā, kur izveidoja un vadīja teātra studiju. 1922. gadā kopā ar ģimeni devās uz Lietuvu. Bijis Lietuvas Valsts operas teātra režisors Kauņā.
No 1924. gada dzīvojis Latvijā, režisors Rīgas Krievu kamerteātrī un Krievu drāmas teātrī. 1925. gadā piedalījies vairākās epizodiskās lomās Francijas filmā "Mihails Strogovs".
Pasniedzis aktiera meistarību kinomākslas studijās "Stars", "Sfinkss", "Latkino". 
Filmu "Par tēvu zemi", "Lāčplēsis", "Daugava", "Dzimtene sauc", "Aizsprosts" u.c. režisors. Pēc Otrā pasaules kara fotogrāfs Jūrmalā. Apglabāts Vecdubultu kapos.
Reinoldsa skaitlis

Reinoldsa skaitlis \mathrm{Re} ir bezdimensionāls skaitlis, kas raksturo viskoza šķidruma vai gāzes plūsmu un rāda attiecību starp inerces spēku un berzes spēku. Šis skaitlis raksturo plūsmas dabu (lamināra vai turbulenta). Tas nosaukts par godu britu inženierim Osbornam Reinoldsam.
Iekšdedzes dzinējs

Četrtaktu dzinējs

Par četrtaktu dzinēju to sauc tādēļ, ka tā darbība tiek sadalīta četrās daļās - četrās taktīs.
Tā darbība noris divos pilnos kloķvārpstas apgriezienos (720 grādi), jo darba gājiens noris tikai katrā otrajā kloķvārpstas apgriezienā.
Dzinējs sastāv no cilindra, kloķvārpstas, virzuļa, klaņa (tas savieno kloķvārpstu ar virzuli), gāzu sadales vārpstas, bīdītājiem, divplecu sviras, ieplūdes un izplūdes vārstiem (pa vienam vai diviem), aizdedzes sveces, kas aizdedzina degmaisījumu vai sprauslas degvielas iesmidzināšanai cilindrā.
Par degvielu galvenokārt tiek izmantots benzīns vai dīzeļdegviela, tomēr iekšdedzes dzinēju ir iespējams darbināt arī ar dabasgāzi vai (galvenokārt no koka klucīšiem gāzģeneratorā iegūtu) metānu.
1893. gadā Rūdolfs Dīzels patentēja dīzeļa motoru.
Četrtaktu dzinējus uzstāda galvenokārt automašīnām, motoblokiem, zāles pļāvējiem. Dīzeļdegvielas īpatnības ļauj sasniegt lielāku kompresijas pakāpi, tādēļ ar dīzeļmotoriem bieži tiek aprīkota lauksaimniecības (piem. traktori) un militārā tehnika (tanki, zemūdenes utt).

Četrtaktu dzinēja darba kārtība

Par četrtaktu dzinēja darba kārtību sauc secību, kādā dzinēja cilindros notiek darba takts. Parastā četrcilindru četrtaktu dzinēja darba kārtība ir 1- 3- 4- 2. Tas nozīmē, ka tad, kad pirmajā cilindrā ir darba takts, otrajā notiek ieplūde, trešajā - kompresija, bet ceturtajā - izplūde.

Divtaktu dzinēja eļļošana

Divtaktu dzinēju eļļošana ir pavisam vienkārša: degvielai piejauc zināmu daudzumu motoreļļas. Eļļa, kas kopā ar degvielu nokļūst dzinēja karterī, nogulstas uz kartera sienām, gultņiem, cilindra un virzuļa sienām. Tieši eļļošanas īpatnības ir iemesls galvenajam šo dzinēju trūkumam - eļļai sadegot, cilindrā rodas piedegumi, kas ievērojami samazina dzinēja jaudu, kā dēļ praksē divtaktu motori ir mazāk jaudīgi kā četrtaktu dzinēji.
Ar divtaktu motoriem tiek aprīkoti mazāki transporta līdzekļi - motocikli, motorolleri, kvadracikli, kā arī darbam āra apstākļos domātas ierīces (piemēram, motorzāģi). Divtaktu motorus dažkārt startera vietā lieto jaudīgu četrtaktu motoru iedarbināšanai (lokomotīvēs, kuģos un citur).
Pirmais divtaktu dzinējs bija darbināms ar gāzi un to izgudroja Etjēns Lenuārs (Etienne Lenoir) 1860. gadā.
1934. gada Latvijas čempionāts šahā

1934. gada Latvijas šaha čempionāts - V Latvijas šaha kongress un 1. Latvijas šaha čempionāts.

Turnīra gaita

Ar īpašu Latvijas šaha savienības lēmumu bija noteikts, ka V Latvijas šaha kongresa uzvarētājs iegūst 1. Latvijas čempiona nosaukumu. Tādējādi tika realizēts vecmeistara Kārļa Bētiņa priekšlikums, lai turnīrā varētu piedalīties visi iepriekšējo čempionātu uzvarētāji, kas jau izcīnījuši Latvijas meistara titulu: Fricis Apšenieks, Vladimirs Petrovs un Movša Feigins (pirmais Latvijas šaha meistars Hermanis Matisons toreiz jau bija devies aizsaulē), bet labākais no pārējiem šahistiem kļūs par Latvijas meistaru.
Sacensību laiks bija izvēlēts Ziemassvētku brīvdienās no 22. līdz 31. decembrim 1934. gadā, un tās notika Rīgā. Par turnīra favorītiem tika uzskatīta Latvijas meistaru trijotne, un prognozes visumā attaisnojās, jo Apšenieks un Petrovs turnīru finišu sasniedza kopā par 3 punktiem atraujoties no sekotājiem. Trešo vietu negaidīti izcīnīja Edgars Krūmiņš (Jelgava), iegūstot Latvijas meistara nosaukumu.
Čempiona noskaidrošanai bija nepieciešams papildus mačs, taču sarunas par tā reglamentu un nosacījumiem neritēja gludi. Situācijas atrisinājums bija negaidīts - pēc Petrova inciatīvas tika pieņemts kompromiss, ka čempiona nosaukumu piešķir Apšeniekam, bet pats Petrovs iegūst tiesības pārstāvēt Latvijas valsts izlasi pie pirmā galdiņa starptautiskajās sacensībās.

Citāti

Tā laika prese par abu turnīra uzvarētāju vienošanos:
"Tā kā pēc 5. Latvijas šacha savienības kongresa pirmā Latvijas čempiona nosaukumu nevarēja piešķirt vienai personai tāpēc, ka titulim radās divi pretendenti: Fr.Apšnenieks un V.Petrovs, tad abi meistari pārcirta šo Gordija mezglu ar draudzīgu kompromisu: V.Petrovs atsakās Fr.Apšeniekam par labu no Latvijas čempiona nosaukuma un kā kompensāciju saņem no Fr. Apšenieka tiesību reprezentēt Latviju pie pirmā galdiņa ārzemju sacīkstēs. Šis kompromiss attiecīgi oficiāli protokolēts, kā spēkā esošs no š.g. 1. janvāra līdz 1936. gada 1. janvārim."
Ķauķīši

Izplatība

Ķauķīšu dzimtas putni mājo Eirāzijā un Āfrikā, izplatības areālam sasniedzot Āfrikas dienvidus un Zunda salas, kā arī viena sugai — ziemeļu ķauķītim — izplatības areāls austrumos sasniedz Aļaskas rietumus Ziemeļamerikā. Lielākā daļa sugu ligzdo Eirāzijas mērenās joslas un augstkalnu reģionos, ziemas periodā migrējot uz Dienvidaustrumāziju, Indiju un Āfriku.

Latvijā

Latvijā sastopamas 10 ķauķīšu ģints sugas: čuņčiņš (Phylloscopus collybita), dzeltensvītru ķauķītis (Phylloscopus inornatus), Hjūma ķauķītis (Phylloscopus humei), Sibīrijas ķauķītis (Phylloscopus proregulus), svirlītis (Phylloscopus sibilatrix), Švarca ķauķītis (Phylloscopus schwarzi), tumšais ķauķītis (Phylloscopus fuscatus), vītītis (Phylloscopus trochilus), zaļais ķauķītis (Phylloscopus trochiloides) un ziemeļu ķauķītis (Phylloscopus borealis). No tām vairākas ir retas ieceļotājas, bet dažas novērotas tikai vienu reizi.

Kopīgās īpašības

Ķauķīši ir mazi vai ļoti mazi dziedātājputni. Apspalvojums neuzkrītošs, pelēcīgs. Lielākajai daļai sugu mugurpusē zaļgans, apakšpusē dzeltens vai pelēkzaļš līdz pelēkbrūns. Virs acs gaiša uzacs. Dažām sugām uz spārniem viena vai divas gaišas joslas. Daudzas sugas savstarpēji vieglāk atpazīt pēc to dziesmas, nevis pēc apspalvojuma. Abi dzimumi izskatās līdzīgi.
Ķauķīši ir ļoti aktīvi putniņi, nepārtraukti pārvietojas pa koku lapotni, meklējot kukaiņus. Barību meklē gan lielu koku vaiņagos, gan pameža lapotnēs. Lielākā daļa sugu ir teritoriālas gan vasarā, gan ziemā.
Laternu stundā

Tapšana

Albumā apkopotas estrādes dziesmas ar Jāņa Petera un citu autoru tekstiem. 1976. gada "Mikrofona" aptaujas populārāko dziesmu piecniekā ierindojās trīs albuma dziesmas: "Inese" (2. vieta), "Tāls Parīzes radio" (4. vieta) un "Latviešu jūrniekiem" (5. vieta).
Albums atkārtoti izdots 2004. gadā kompaktdiska formātā izdevniecībā "Mikrofona ieraksti" ar identisku dziesmu secību.
XIII Vispārējie latviešu Dziesmu svētki

Padomju Latvijas Ceturtie Dziesmu svētki jeb XIII Vispārējie latviešu Dziesmu svētki notika Rīgā 1960. gada 18. – 24. jūlijā Mežaparka Lielajā estrādē, vienlaicīgi notika IV Deju svētki „Dinamo” sporta stadionā. 
Svētkus rīkoja Centrālā republikāniskā Dziesmu svētku komisija. Kopkorī bija 11 248 dziedātāji, apvienotajā pūtēju orķestrī 300 muzikanti. Virsdiriģenti bija Jānis Dūmiņš, Teodors Kalniņš, Haralds Mednis, Jānis Ozoliņš, Leonīds Vīgners, Staņislavs Broks. Goda virsdiriģents Jēkabs Mediņš.
Deju virsvadītāji bija Arvīds Donass, Aleksandrs Lembergs un Harijs Sūna. Goda virsvadītāja Milda Lasmane.

Norise

Dziesmu svētkus ievadīja dziesmu karš. Kopkoris uzstājās divos koncertos. Dziesmu pavadījumus atskaņoja apvienotais pūtēju orķestris. Staņislavs Broks diriģēja Jāzepa Mediņa „Jauno laiku”, bet no dziesmu svētku repertuāra svītroja Emīļa Melngaiļa „Jāņuvakaru”.

Godalgošana

Tautas kora Goda nosaukumu piešķīra koriem "Dzintars", "Daile", "Gaismaspils', "Juventus", "Dziedonis", "Ezerzeme", "Mūza", "Daina", "Kokle".
Hapaka muiža

Hapaka muiža (vācu: Happackshof, Hapackshof) bija muiža senajā Daugavas krastā, kuras vieta mūsdienās atrodama Hapaka grāvja rietumu pusē Voleru un Spilves apkaimēs. Muižas ēkas atradušās vietā, kur tagad no Daugavgrīvas šosejas atiet Zilā iela, līdz mūsdienām tās nav saglabājušās.

Vēsture

Pēc Livonijas ordeņa likvidācijas Daugavas lejteces kreiso krastu līdz 1630. gadam pārvaldīja Kurzemes un Zemgales hercogi. Muižas vārds cēlies no tās pārvaldītāja Johana Timoteja Hapaha 17. gadsimta sākumā. Poļu-zviedru kara laikā muižu ieņēma zviedru karaspēks, tā iekļauta Daugavgrīvas draudzes novadā.
19. gadsimtā Hapaka muiža ir bijusi viena no lielākajām Pārdaugavas muižiņām. Galvenokārt tā izmantota kā vasaras mītne, bet Zviedru Vidzemes laikos Hapaka muižā ir apstrādātas 12 ¾ mucvietas (1 mucvieta — 0,4936 ha) tīruma. Līdz 1920. gada zemes reformai muiža piederēja Pēterburgas ierēdnim un diplomātam Kārlim fon Bukshēvdenam.
1924. gadā agrākās Hapaka muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās.