google/wiki40b huggingface dataset:
Gvantanamo līča aizturēšanas nometne

Gvantanamo līča aizturēšanas nometne (angļu: Guantánamo Bay detention camp), arī Gvantanamo līča aizturēšanas centrs un Gvantanamo cietums ir Amerikas Savienoto Valstu militārais cietums, kas atrodas Kubas salā, Gvantanamo līcī esošajā Gvantanamo līča jūras kara bāzē. Kad 2002. gada janvārī nometni izveidoja, ASV Aizsardzības sekretārs Donalds Ramsfelds sacīja, ka tā paredzēta īpaši bīstamiem cilvēkiem, lai viņus nopratinātu un notiesātu. Patiesībā nometne ir kļuvusi par cietumu nenotiesātiem ieslodzītajiem.
Gvantanamo cietumu atvēra ASV prezidenta Džordža V. Buša prezidentūras laikā kara pret terorismu ietvaros. Prezidents Baraks Obama to apņēmās slēgt, bet, kad 2016. gada februārī slēgšanu ierosināja republikāņu kontrolētajā kongresā, tas šo plānu noraidīja.

Cilvēktiesību pārkāpumi

Amnesty International uzskata, ka Gvantanamo cietumā tiek pārkāpti gan ASV, gan starptautiskie "aizliegumi pret spīdzināšanu un citu nežēlīgu, nehumānu un pazemojošu rīcību". Viņi arī raksta, ka ieslodzītie "ir pakļauti dažādām izjautāšanas taktikām, kas uzskatāmas par nežēlīgu izturēšanos, piemēram, neērtas pozas, maņu apslāpēšana, ilgstoša izolēšana, 20 stundu garas intervijas, maisu maukšana galva, pārvietošanas un iztaujāšanas laikā, izģērbšana, piespiedu noskūšana un cietumnieku personīgo fobiju (piemēram, bailes no suņiem) izmantošana, lai radītu uztraukumu".
Human Rights Watch 2015. gadā aicinājuši izmeklēt tos, kas atļāva un aizsāka Centrālās izlūkošanas pārvaldes organizētās spīdzināšanas Gvantanamo cietumā, tai skaitā Džordžu V. Bušu. Viņi uzskata, ka ir pietiekami daudz pierādījumu un, ja Baraka Obamas administrācija neko nedarīs, tad spīdzināšana varot kļūt par politisku ieradumu.
Baikonuras kosmodroms

Baikonuras kosmodroms (krievu: Космодро́м Байкону́р; kazahu: Байқоңыр ғарыш айлағы) ir kosmodroms Kazahstānas teritorijā, kuru izmanto Krievija nesējraķešu palaišanai. Dibināts 1955. gadā, ir pasaulē vecākais un lielākais kosmodroms, tas kļuva par galveno PSRS raķešu palaišanas vietu. Pēc PSRS sabrukuma 1990. gadu sākumā, kosmodroms palika Kazahstānas īpašumā. Krievijai ar Kazahstānu ir noslēgts īres līgums līdz 2050. gadam.

Vēsture

1955. gada 12. februārī PSRS Ministru Padome pieņēma lēmumu "Par jaunu poligonu PSRS Aizsardzības ministrijai".
Par kosmodroma dibināšanu tiek uzskatīts 1955. gada 2. jūnijs, kad Ģenerālā štāba priekšnieks apstiprināja poligona projektus un tā organizatorisko struktūru. Kosmodroma sākotnējais nosaukums bija "5. zinātniski pētnieciskais izmēģinājumu poligons" (Научно-исследовательский испытательный полигон № 5 — 5-й НИИП МО). Raķešu poligona atrašanās vieta tika izvēlēta tuksnešainā rajonā Kazahijas PSR. Celtniecība notika lielā slepenībā.
Jau 1957. gadā no jaunā poligona tika palaista pasaulē pirmā starpkontinentālā ballistiskā raķete R-7.
Autoceļš V381

Vēsture

2015. gada 9. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa V381 posma Bārdaskrogs-Korneti (0,0-3,1km) seguma atjaunošanu.
Sarkiss Hovsepjans

Karjera

Karjeru sāka Erevānas "Malatia" komandā. 1991. gadā pārstāvēja Vanadzoras "Lori". No 1992. līdz 1997. gadam spēlēja Erevānas "Pyunik". 1992. un 1996. gadā tā sastāvā kļuva par Armēnijas čempionu un 1996. gadā uzvarēja Armēnijas kausa izcīņā.
1998. gadā pievienojās Krievijas klubam Sanktpēterburgas "Zenit". Tā sastāvā 1999. gadā kļuva par Krievijas kausa ieguvēju. 2003. gadā pārgāja uz citu Krievijas klubu Torpedo-Metallurg. 2004. gadā atgriezās Armēnijā Pyunik sastāvā, kur turpināja spēlēt līdz pat karjeras beigām 2012. gadā. Šajā laikā septiņas reizes kļuva par Armēnijas čempionu un trīsreiz izcīnīja Armēnijas kausu. Hovsepjans ir trīs reizes (1992., 1995. un 2008. gadā) atzīts par Armēnijas gada futbolistu. 
Armēnijas izlasē pirmo spēli aizvadīja 1992. gada 14. oktobrī pret Moldovu. Kopā izlases rindās nospēlējis 132 spēles un guvis divus vārtus, daudzus gadus bijis izlases kapteinis. Karjeru izlases rindās noslēdza 2012. gada 14. novembrī pēc spēles pret Lietuvu. Hovsepjans ir visvairāk spēles Armēnijas izlasē aizvadījušais futbolists.
Pēc spēlētāja karjeras beigām pievienojās Pyunik treneru korpusam. Vēlāk kļuva par komandas galveno treneri. 2015. gadā aizveda komandu līdz uzvarai Armēnijas Premjerlīgā, divreiz uzvarēja Armēnijas kausa izcīņā. Strādājis arī ar Armēnijas U-21 izlasi. 2015. gadā bija Armēnijas izlases galvenā trenera pienākumu izpildītājs.
1985. gada NHL drafts

1985. gada NHL drafts bija 23. NHL drafts, kurš notika 1985. gada 15. jūnijā Toronto.
Riežupes smilšu alas

Vēsture

Alu sistēma tapusi 18.—19. gs. Sākotnēji alas veidoja avots, bet to veidošanās turpinājās, rokot baltās smiltis stikla rūpniecībai. Pirms 1. Pasaules kara tur raktās smiltis rūpnieciski lietoja Ozolnieku stikla fabrika, starpkaru periodā arī Iļģuciema stikla fabrika Rīgā. Alu rūpnieciskā izstrāde tika pārtraukta 1939. gadā. 
1957. gadā alu kreisajā pusē notika nogruvums, kas slēdza pieeju šai pusei uz 34 gadiem. Lai apietu šo nobrukumu, 1990. gadā ģeologu grupa Gunta Eniņa vadībā sāka kalt Balto eju, bet neveiksmīgi. Nākamajā gadā grupa Daiņa Ozola vadībā izkala šo eju un  piekļuve labirinta kreisajai pusei tika atjaunota.
Alas kā paslēptuvi izmantojuši 1905. gada revolūcijas dalībnieki.
3. Jelgavas kājnieku pulks

3. Jelgavas kājnieku pulks bija Latvijas armijas vienība Kurzemes divīzijas sastāvā (1919-1940).

Izveide

Cēsu kauju priekšvakarā 20. jūnijā tika saformēta jauna kaujas grupa divu bataljonu sastāvā, kura sākumā tika nosaukta par pulkvežleitnanta Dankera nodaļu. Pēc dažām dienām nodaļu pārdēvēja par 3. Jelgavas kājnieku pulku. Pulka sākotnējā sastāvā bija 22 virsnieki un 1580 instruktori un kareivji.  
Naktī uz 1. jūliju angļu karakuģi 3. Jelgavas kājnieku pulku izsēdināja Liepājā, kur viņi pārņēma pilsētas kontroli.
1919. gada 16. augustā tika saformēts jauns Latvijas armijas pulks, kurā tika iekļauti 3. atsevišķais (Studentu) bataljons, Bauskas atsevišķais bataljons un Augškurzemes partizānu pulks. 
To nosauca par 3. Jelgavas kājnieku pulku, bet sākotnējam Jelgavas kājnieku pulkam pievienoja Ziemeļlatvijas brigādes rezerves bataljonu un 25. augustā pārdēvēja par 7. Siguldas kājnieku pulku.

Piedalīšanās cīņās

1919. gada 3. oktobrī pulks piedalījās Līvānu atbrīvošanā, vēlāk cīņās pret Bermontu Sēlijā, Daugavpils kaujās un Rēzeknes atbrīvošanas operācijā. Brīvības cīņās krita 74 pulka karavīri (5 virsnieki, 9 instruktori un 60 kareivji). 
No 1920. gada septembra atradās Jelgavā garnizona dienestā.

Devīze

“Mēs iesim tur, kur tēvu zeme sauks.”

Apbalvojumi

Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 56 pulka karavīriem.
Guberņas muiža

Guberņas muiža jeb Gubernementes muiža (vācu: Gouvernementshof) bija kroņa muiža tagadējās Bolderājas un Spilves apkaimēs Hapaka grāvja kreisajā krastā. Muižiņa nav saglabājusies, uz tās zemes mūsdienās atrodas Guberņciems.

Vēsture

Muižas nosaukums radies 17. gadsimtā, kad Zviedru Vidzemes laikos tā piederēja Hansam fon Ferzenam (Fersen), kas bijis Rīgas gubernators no 1675 gada un Narvas gubernators no 1682. gada. Tā atradās Rīgas apriņķa Daugavgrīvas draudzes novadā. 1690. gadā muižu reducēja, tā kļuva par kroņa muižu. 19. gadsimta beigās šeit atradās brāļu Bērziņu kokzāģētava.
Lūcija Ķuzāne

Biogrāfija

Dzimusi fotogrāfa un amatnieka Kristapa Medņa un viņa sievas Mares Mednes ģimenē Gricgales krogā Gricgalē. Bērnību pavadījusi Gricgalē, kur sākumā mācījusies Gricgales, vēlāk Mēmeles pamatskolā. Otrā Pasaules kara laikā kļuvusi par ģimnāzisti Jēkabpils ģimnāzijā, kuru beigusi 1947. gadā. Studējusi latviešu valodas filoloģiju Rīgas Pedagoģiskajā institūtā, ko absolvējusi 1955. gadā. Bijusi latviešu valodas un literatūras skolotāja 31 gadu, no kuriem 28 gadi pavadīti Jēkabpils 1. vidusskolā un tehnikumā. Atmodas laika aktīva dalībniece. Bija precējusies ar Jūliju Ķuzānu, kuru ģimenē piedzimis dēls Jānis. Dzīvo Jēkabpilī un Gricgales krogā Neretas novadā.

Darbi

Pirmā literārā publikācija bija Jēkabpils rajona laikrakstā "Padomju Daugava" — ceļojuma apraksts par Čehoslovākiju 1957. gadā, kas viņu ierosināja pie laikraksta veidot jauno autoru apvienību. Ķuzānes veidotie apraksti vēlākos gados parādījās ne tikai vietējā avīzē, bet arī laikrakstos "Cīņa", "Literatūra un Māksla", "Skolotāju Avīzē", žurnālos "Karogs" un "Skola un Ģimene". Vairāki darbi ietverti Mersedes Salnājas sastādītajos aprakstu krājumos. 1983. gadā kļuva par Latvijas Rakstnieku savienības biedru. Īpaši pievērsusies Sēlijas izpētei. Līdz 2012. gadam kopā publicējusi 17 grāmatas, galvenokārt prozu par dzimto novadu un tās cilvēku likteņiem. Nozīmīgākās grāmatas par rakstniekiem Jūliju Dievkociņu, Jāni Jaunsudrabiņu, Jāni Veseli un Aleksandru Pelēci. Piedalījusies 13 kopkrājumos, veidojusi dzejas izlases, rediģējusi citu autoru darbus. Izdotas vairāk kā 500 publikācijas dažādos preses izdevumos. Pašlaik raksta nakamo grāmatu "Līdz Mūžibai aiziet un atgriezties". 2006. gadā tika par Lūciju Ķuzāni tika uzņemta portretfilma "Ak, pasaulīt!". "Rakstnieces 85 gadu jubilejā izdevniecība "Aleksandra Pelēča lasītava" izdeva Ainas Karlsones grāmatu "Lūcija Ķuzāne".
Vīganti (stacija)

Vēsture

Vīgantu pieturas punkts tika atvērts 1927. gadā, 1942. gadā tas tika pārveidots par izmaiņas punktu (IV klases staciju). Stacijā ir neparasta perona atrašanās vieta — tas atrodas stacijas ceļu Daugavpils virziena kopsavienojumā (blakus pārmijām). Turpat atrodas arī stacijas ēka.
Ekoloģiskā sukcesija

Ekoloģiskā sukcesija ir ekosistēmas pārveidošanās, laika gaitā mainoties gan abiotiskajiem, gan biotiskajiem faktoriem, galvenokārt to mijiedarbības rezultātā. Sukcesijas bieži izraisa arī ārējie faktori, piemēram, ugunsgrēki, mežu izciršana. Galējo, tālāk praktiski nemainīgo sukcesijas stadiju sauc par klimaksu.
Ekosistēma tiecas uz stacionāru stāvokli, kas vislabāk atbilst attiecīgiem klimata un augsnes apstākļiem un nodrošina ilgstošu un noturīgu ekosistēmas funkcionēšanu. Mērenajā klimata joslā vairums gadījumu sauszemes ekosistēmu sukcesija klimaksa biotops ir mežs.

Teorētiskais pamatojums

Sukcesiju mēdz skaidrot ar diviem atšķirīgiem modeļiem — holistisko un redukctionārās jeb individuālistiskās teorijas modeļiem. Pirmie augu sabiedrības daļas apskata kā vienotu organismu sistēmu, kas ir savstarpēji saistīti un atkarīgi cits no cita. Katram individuālam organismam vai organismu grupai šajā augu sabiedrībā ir noteikta funkcija, tādējādi veidojot vienotu veselumu. Pretēji šim uzskatam redukcionārās jeb individuālistiskās teorijas piekritēji katru atsevišķu organismu apskata kā fundamentālu vienību, un sabiedrība kā vienība neeksistē. Holistiskā izpratne par sukcesiju redz sugu nomaiņu kā loģisku turpinājumu, bet redukcionārā pieeja redz augu sabiedrību izmaiņas kā dažādu neparedzamu faktoru kopumu. Redukcionārās pieejas ietekmē, viena klimaksa biotopa esamība ir apstrīdēta, un tā vietā pieņemts uzskatīt, ka iespējami vairāki alternatīvi klimaksa biotopi.
Sausdeguna pērtiķi

Evolūcija

Sausdeguna pērtiķi un slapjdeguna pērtiķi (Strepsirrhini) ir atdalījušies viens no otra apmēram pirms 63 miljoniem gadu. Pagāja 5 miljoni gadu, evolūcijas izpratnē īss brīdis, un tarsiju grupa nodalījās no kopējās sausdeguna pērtiķu grupas, nosacīti saglabājoties bez būtiskām izmaiņām līdz mūsdienām. Tieši tādēļ tarsijiem ir saglabājušās daudzas puspērtiķu iezīmes, un tie ārēji ir līdzīgāki slapjdeguna pērtiķiem kā pārējiem sausdeguna pērtiķiem. Līdz mūsdienām ir izdzīvojušas 9 tarsiju sugas, kuras visas pieder vienai tarsiju dzimtai (Tarsiidae).
Visi pārējie sausdeguna pērtiķi pieder augstāko primātu infrakārtai (Simiiformes). Augstāko primātu infrakārta sadalās 2 daļās: Jaunās pasaules pērtiķos (Platyrrhini) un Vecās pasaules pērtiķos (Catarrhini). Jaunās pasaules pērtiķi no kopējā zara atdalījās pirms 40 miljoniem gadu, bet Vecās pasaules pērtiķi pirms 25 miljoniem gadu sadalījās zemākajos šaurdeguna pērtiķos (Cercopithecoidea) un augstākajos šaurdeguna pērtiķos (Hominoidea), kas ietver cilvēkpērtiķus un cilvēkus. Pastāv uzskats, ka augstākie šaurdeguna pērtiķi attīstījās Āfrikā, tomēr pēdējo gadu atrastās augstāko primātu fosilijas Pakistānas kalnos liek zinātniekiem pārvērtēt šo teoriju.

Īpašības

Lai arī sausdegunu pērtiķu grupa ir ļoti daudzveidīga un dažāda, ietverot puspērtiķus tarsijus, pērtiķus, cilvēkpērtiķus un cilvēkus, tomēr visiem ir dažas kopīgas īpašības. Visi sausdeguna pērtiķi gēnu mutācijas rezultātā ir zaudējuši spēju ražot C vitamīnu, sausdeguna pērtiķi C vitamīnu var uzņemt tikai ar barību. Turpretī slapjdeguna pērtiķi kā daudzi citi zīdītāji spēj paši saražot C vitamīnu. Sausdeguna pērtiķu augšlūpa nav tieši saistīta ar degunu un neveido kopīgi ar to purniņu, kāds ir raksturīgs pārējiem dzīvniekiem, slapjdeguna pērtiķus ieskaitot. Līdz ar to augšlūpa ir kustīga, un tā spēj veidot sejā dažādas izteiksmes. Smadzenes sausdeguna pērtiķiem ir daudz lielākas, salīdzinot ar ķermeņa masu, un attīstītākas kā slapjdeguna pērtiķiem, un galvenā maņa ir redze. Kopumā tie ir augstāk organizēti nekā slapjdeguna pērtiķi, bet ar sliktāku ožu.
Lielākā daļa sausdeguna pērtiķu ir dienas dzīvnieki, izņēmums ir tarsiji, tomēr acs uzbūve visiem ir līdzīga. Kā jau dienas dzīvniekiem tas ir raksturīgi nevienam sausdeguna pērtiķim, tarsijus ieskaitot acī 
nav gaismas paklāja (tapetum lucidum), kāds ir raksturīgs nakts dzīvniekiem. Gaismas paklājs acī nodrošina gaismas atstarošanos un ievērojami uzlabo redzes īpašības tumsā. Pateicoties gaismas paklājam daudzu dzīvnieku acis tumsā spīd.
Gandrīz visiem sausdeguna pērtiķiem, izņemot tarsijus, ir vienkārša vienkameras dzemde, bet tarsijiem tāpat kā slapjdeguna pērtiķiem ir ragveida dzemde. Visiem parasti piedzimst 1 mazulis, lai gan reizēm dzimst dvīņi un vairāk mazuļu. Mazuļi piedzimst lielāki kā slapjdeguna pērtiķu mazuļi, bet ir ilgāk atkarīgi no mātes kā puspērtiķu mazuļi.
Rīgas Valsts 2. ģimnāzija

Vēsture

Rīgas 2. vidusskolas ēka celta 1876.-1879. gadā (arhitekts Johans Daniels Felsko) Rīgas Pilsētas reālskolas (Stadt-realschule zu Riga) vajadzībām, kurā mācības notika vāciski, bet rusifikācijas periodā krieviski. Pēc Pirmā Pasaules kara sākuma "Latviešu izglītības biedrība" Dr. A. Butula vadībā Krievijas impērijas valdībai iesniedza lūgumu dibināt vispārējās vidējās izglītības iestādes ar latviešu mācību valodu. 1916. gada janvārī šāda atļauta tika saņemta. 
1916. gada 12. februārī "Latviešu izglītības biedrība" atvēra Meiteņu ģimnāziju un Zēnu reālskolu. 1918. gada beigās tās apvienoja un nodeva Rīgas pilsētas apgādībā ar Rīgas 2. vidējās skolas nosaukumu. Par skolotājiem tajā strādāja Fricis Bārda, Kārlis Krūza, Elza Stērste, Viktors Eglītis, Kārlis Kundziņš un Voldemārs Maldonis. 
1919. gadā skolai piešķīra ēku Nikolaja ielā 1c (tagad - Kr. Valdemāra ielā 1). 1929. gadā skola ieguva Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijas nosaukumu, tās direktors ilgstoši (1930-1944) bija Ernests Nagobads. Pēc Latvijas okupācijas skola saglabāja savu nosaukumu, bet pēc Otrā pasaules kara skolu par godu 1943. gada sprādziena Doma laukumā veicējiem pārdēvēja par Malda Skreijas un Džema Bankoviča Rīgas 2. vidusskolu, pēc neatkarības atjaunošanas tā ieguva Rīgas 2. vidusskolas nosaukumu. 
No 2009. gada 1. septembra skolai atjaunots Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijas nosaukums. No 2011. gada 1. septembra skolai piešķirts Rīgas Valsts 2. ģimnāzijas nosaukums.
Grid Solutions

Vēsture

Uzņēmuma pirmsākumi sniedzas līdz 1917. gadam, kad Helsinkos tika dibināts elektrokabeļu ražošanas uzņēmums Suomen Kaapelitehdas (tagad Prysmian Finland).
1957. gadā Suomen Kaapelitehdas izveidoja spēka kondensatoru ražotni.
1967. gadā Suomen Kaapelitehdas Ab apvienojās ar Suomen Kumitehdas Oy un Nokia Ab, izveidojot Oy Nokia Ab (tagad zināma kā Nokia Oyj).
1968. gadā kondensatoru ražotne pārcelta no Helsinkiem uz Tamperi. 1983. gadā atklāta jauna rūpnīca.
1980. gadu beigās — 1990. gadu sākumā, kad no Nokia piedzīvoja nopietnas finanšu problēmas, tika nolemts atstāt tikai telesakaru biznesu, visas pārējās nozares pārdodot. 1990. gadā kondensatoru un elektropārvades iekārtu ražošana tika atdalīta patstāvīgā uzņēmumā Nokia Kondensaattorit Oy (starptautiski pazīstama kā Nokia Capacitors).
1994. gadā uzņēmums pārgāja Francijas elektroinženierijas uzņēmuma Schneider Electric kontrolē.
2000. gadā Nokia Kondensaattorit kļuva neatkarīgs uzņēmums. 2005. gadā atklāta jauna reaktoru rūpnīca.
2008. gadā uzņēmumu nopirka Francijas energoiekārtu ražošanas uzņēmums Areva T&D.
2010. gadā uzņēmums pārdots Francijas energoiekārtu un transporta sistēmu ražošanas uzņēmumam Alstom; pārdēvēts par Alstom Grid Oy.
2015. gadā, līdz ar Alstom enerģētikas un elektrības pārvades biznesa pārdošanu General Electric, Alstom Grid Oy nonāca GE pārvaldībā.
2016. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz Grid Solutions Oy.

Alstom Grid Latvijā

Uzņēmums Latvijā pārstāvēts ar Grid Solutions SAS filiāli.
Vesterosa

Vēsture

Vesterosa ir viena no vecākajām pilsētām Zviedrijā un Ziemeļeiropā. Pilsēta ir apdzīvota jau vairāk kā 1000. gadus, kad pilsētas vietā atradās vikingu apmetne.
11. gadsimta sākumā Vesterosa bija otra lielākā Zviedrijas pilsēta un 12. gadsimtā kļuva par bīskapijas centru. 1632. gadā Vesterosā tika atvērta ģimnāzija ,kura ir vecākā ģimnāzija Zviedrijā. 18. gadsimtā un 19. gadsimtā Vesterosa bija slavena ar gurķu audzēšanu, tāpēc tā ieguva iesauku "Gurķu pilsēta" (Gurkstaden), šādi Vesterosu dažkārt sauc arī mūsdienās.
Pātriks Hērnkvists

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Hērnkvists sāka 2005.—06. gada sezonā Zviedrijas Elitsērijas kluba Djurgårdens IF rindās. 2006.—07. gada sezonu viņš noslēdza kā otrs komandas rezultatīvākais spēlētājs aiz Frēdrika Bremberga un ieguva arī līgas labākā debitanta titulu. 2007. gada maijā Hērnkvists noslēdza trīs gadu līgumu ar Našvilas "Predators", taču nākamo sezonu vēl aizvadīja Djurgårdens IF sastāvā.
2008.—09. gada sezonu hokejists uzsāka NHL klubā Našvilas "Predators", taču tās rindās nespēja nostiprināties, lielāko sezonas daļu aizvadot "Predators" AHL fārmklubā Milvokī "Admirals". 2009.—10. gada sezonu Hērnkvists jau pilnībā aizvadīja "Predators" rindās, 82 spēlēs atzīmējoties ar 51 punktu. Viņš kopā ar Stīvu Salivanu dalīja "Predators" rezultatīvākā spēlētāja godu.
Arī turpmākajās sezonās Hērnkvists bija viens no vadošajiem "Predators" uzbrucējiem. 2013. gada aprīlī uzbrucējs ar "Predators" noslēdza jaunu līgumu uz nākamajiem pieciem gadiem, savukārt 2014. gada jūnijā kopā ar Niku Spalingu tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins", "Predators" pretī iegūstot Džeimsu Nīlu. 2015.—16. gada sezonā kopā ar "Penguins" Hērnkvists kļuva par Stenlija kausa čempionu. Nākamajā sezonā Hērnkvists kļuva par Stenlija kausa izcīņas finālsērijas izšķirošo vārtu autoru, otro gadu pēc kārtas kopā ar "Penguins" izcīnot Stenlija kausu.
Jānis Bērziņš (ģitārists)

Jānis Bērziņš (dzimis 1988. gada 16. aprīlī Saldū) ir latviešu ģitārists un komponists.

Izglītība

Mācījies Druvas vidusskolā, paralēli mācībām vidusskolā apguva klavierspēli Saldus mūzikas skolā, vēlāk pievērsies ģitārspēlei, ko sākotnēji apguva pašmācības ceļā. Ieguvis profesionālo bakalaura grādu ģitārspēlē Academy of Contemporary Music Lielbritānijā. Studiju laikā ģitārspēli mācijies pie tādiem ģitāristiem kā Georgio Serci un Nicolas Meier. Vēlāk absolvējis Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas maģistra programmu džeza ģitāras spēlē, un ir pirmais un šobrīd vienīgais ģitārists ar džeza ģitārspēles maģistra grādu Latvijā. Apguvis arī ģitārspēli Dānijā Den Rytmiske Hojskole.

Profesionālā darbība

Sacerējis vairākas dziesmas Ievai Sutugovai — “Pulkstens pie sienas”, “Tālāk doties” un “Atrodi mani”, kuras iekļautas albumā “Stāsti”, kas izdots 2017. gadā.
Veido apdares akustiskajai ģitārai fingerstyle guitar stilā. Izveidojis aranžējumus akustiskajai ģitārai tādām populārām latviešu dziesmām, kā, piemēram, — “Dzimtā Valoda”, “Gandrīz Tautasdziesma” un “Saldus Saule”.
Uzstājies kopā ar vairākiem Latvijā atpazīstamiem dziedātājiem, tai skaitā — Dons, Lauris Reiniks, Ieva Sutugova, Lauris Valters.
Spēlējis pavadošajā sastāvā dažādos projektos — "Supermikrofons", "Duetu pērles", "Uzcel savu baznīcu", "Brīvības pieturas", "Jūras pērle" un daudzos citos koncertos un TV pārraidēs.
Izveidojis džeza oriģinālmūzikas koncertprogrammu "Sākums", ar kuru uzstājies Latvijas Nacionālās Bibliotēkas Ziedoņa zālē un Viljandi ģitāristu festivālā Igaunijā kopā ar savu džeza kvartetu.
Riga Jazz Stage 2017. gada 3. vietas ieguvējs.
2018. gadā uzsāka solokoncertu sēriju "ENERĢIJA".
Strādājis par ģitārspēles skolotāju Saldus mūzikas skolā no 2013. līdz 2016. gadam.
Haridžīti

Raksturojums

Haridžīti atšķiras ar saviem uzskatiem par halīfiem un ticīgo kopienas (Ummas) vadītāja lomu. Pretstatā šiītiem, kuri uzskata, ka tiesības uz valdīšanu pār ticīgo kopienu pieder tikai Alī (4. halīfa) namam, haridžīti uzskata, ka par ticīgo kopienas galvu var kļūt ikviens dievbijīgs un pazemīgs musulmanis. Pretstatā sunnītiem, kuri uzskata, ka imāma (dievkalpojumu vadītāja, reizēm - ticīgo kopienas līdera) nepietiekošā pazemība vēl nav iemesls sacelšanās aktam, haridžīti uzstāj uz tiesībām sacelties pret ikvienu nepazemīgu ticīgo kopienas vadītāju, ja tas neatbilst Pravieša Muhameda, 1. halīfa - Abū Bekra vai 2. halīfa - Umara dotajam piemēram uzvedībā, pazemībā, dievbijībā un rīcībā.
Saskaņā ar šo politisko nostāju haridžīti attīstīja daudzveidīgu teoloģisko un legālo doktrīnu kopumu, kurām attīstoties paši haridžīti kļuva par reliģisko novirzienu, kas pastāv neatkarīgi no šiītiem un sunnītiem.
Litovela

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1270. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Litava (vācu: Littau). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.
Virbu pagasts

Ezeri

Kūjas ezers

Vēsture

Mūsdienu Virbu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Eņģeļu muiža (Gut Engelzeem, Eņģeļciems), Neivakenes muiža (Gut Neuwakken, Brūzis), Sknābes muiža (Gut Sknaben). Vēsturiskās Virbu (Gut Groß-Wirben) un Mazvirbu (Gut Klein-Wirben) muižas mūsdienās atrodas Abavas pagastā.
Pagasts (līdz 1925. gadam Jaunpagasta pagasts) izveidots 1870. vai 1880. gadā, apvienojot Lielvirbu, Mazvirbu, Rinkules, Štempeļmuižas, Eņģeļmuižas un Veģu muižu pagastus. 1935. gadā tā platība bija 96,5 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Virbu un Jaunpagasta ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Virbu ciemu 1956. gadā pievienoja Sabiles pilsētai kā lauku teritoriju. 1974. gadā Jaunpagasta ciemam pievienoja Strazdes ciemu un pārdēvēja par Virbu ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1992. gadā Strazdes pagasts atdalījās atsevišķā pašvaldībā. 2009. gadā Virbu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Talsu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Jaunpagasts (pagasta centrs), Lēdas, Dārzciems, Brūzis, Eņģeļciems un Ezerciems.