Skujkoku lielais koksngrauzis

Izplatība

Skujkoku lielais koksngrauzis ir plaši izplatīts Krievijā, mērenās joslas skujkoku mežu (taigas) zonā. Areāla robežas rietumos sasniedz Norvēģiju, Somiju, Zviedriju, Igauniju, Latviju, Lietuvu, Baltkrieviju, Polijas austrumdaļu, Čehiju un Ukrainu; dienvidos areāla robežas sasniedz Kaukāza ziemeļus, Kazahstānas ziemeļdaļu, Mongolijas un Ķīnas pierobežas rajonus ar Krieviju, Hokaido (Japāna) un Koreju. Austrumos koksngrauzis sastopams līdz Ohotskas jūras, Sahalīnas un Amūras ietekas krastiem. Koksngrauža ziemeļu areāla robežas saskan ar skujkoku mežu robežu.
Norvēģijā koksngrauzis sastopams ļoti reti un, domājams, tas ir ievests no kaimiņvalstīm. Zviedrijā agrāk šī vabole bija sastopama visā austrumu un ziemeļaustrumu daļā — no Smolandes līdz Lapzemei. Šobrīd kukainis Zviedrijā izzūd un ir lokalizēts tikai Vesternorlandes, Vesterbotenas un Norbotenas lēnēs. Somijā koksngrauzis ir sastopams Karēlijas dienvidos un dienvidaustrumos.
Latvijā kukainis ir reta un izzūdoša suga. Baltkrievijā sastopams visur. Ukrainā vietām var atrast skujkoku mežos, retāk — bērzu mežos Poļesjē, Karpatu priekškalnēs un Karpatos.
Kazahstānā koksngrauzis apdzīvo skujkoku mežus, galvenokārt baltegļu un egļu mežos Kazahstānas austrumdaļā, aptverot Ziemeļkazahstānas, Kostanajas, Akmolas, Pavlodaras un Austrumkazahstānas apgabalus. Tjanšana kalnos nav sastopams.
Ķīnā koksngrauzis izplatīts ziemeļos — Heilundzjana, Dzjiliņa, Hainaņa, Hebei un Šaņsji provincēs, kā arī Siņdzjanas, Ninsjas autonomajos rajonos un Iekšējā Mongolijā.

Anatomija

Pieaugušas vaboles ķermenis ir 18—37 mm garš. Ķermenis, ūsiņas un kājas ir melnas. Segspārni melni; mātītei uz segspārniem ir sīki dažādas formas sakopojumi no īsiem baltiem matiņiem, bet tēviņam to nav (dzimumdimorfisms); abu dzimumu segspārnu gali ir bālgani vai rudi. Kāpurs ir balts; pēdējās (ceturtās) stadijas kāpurs ir 55—60 mm garš. Kūniņa ir no 24 līdz 35 mm gara.

Dzīves veids

Skujkoku lielais koksngrauzis savā areālā apdzīvošanai var izmantot jebkuru skujkoku sugu. Parasti koksngrauzis apdzīvo skujkoku mežus, kur dominē egles vai baltegles, retāk to var sastapt lapu koku mežos. Vēl tas ir sastopams cirsmās un meža stādījumos, kuri ir cietuši no citiem koku kaitēkļiem — ozolu mūķene un Dendrolimus superans sibiricus. Austrumeiropā apdzīvo tikai egles. Sastopams arī kalnu skujkoku mežos. Biežāk kukaiņi atrodami līdz 1500 metru augstumā, bet daži īpatņi bija atrasti 2000 metru augstumā virs jūras līmeņa.
Skujkoku lielais koksngrauzis izvēlas vājus, mirstošus un nesen nogāztus kokus, kaut arī masveida vairošanas gados tas var apdzīvot veselus kokus. Vēl tas var attīstīties bluķos un baļķos, pie kuriem palikusi miza un zāģmateriālos. Kāpuri iekļūst arī kokmateriālos, kuri sagatavoti pat pirms diviem gadiem, sabojājot blīvi krautām grēdām vienu vai divus augšējos slāņus.
Kukainis bieži dzīvo vietās, kur mežus bojā nelabvēlīgi ārēji faktori: sausums, ugunsgrēks, vējgāzes, kukaiņu-defoliantu iedarbība un citi. Kāpurs apdzīvo baltegles (Sibīrijas baltegle, Abies holophylla, Abies nephrolepis, Abies sachalinensis), egles (Picea jezoensis, Sibīrijas egle, parastā egle, Picea koraiensis, Picea glehnii, Picea fennica); reizēm priedi (Sibīrijas ciedrupriede, klājeniskā ciedrupriede, Korejas ciedrupriede, parastā priede); reti lapegli (Sibīrijas lapegle, Daurijas lapegle un citi), kā arī lapu kokus: bērzus (purva bērzu, āra bērzu), vīksnu, parasto ozolu, parasto kļavu, liepu un parasto apsi.

Simbiotiskie organismi

Kāpuri ir fitopatogēno sēņu sporu pārnēsātāji. Kāpuri pārnēsā Leptographium, Ceratocystis un Ophiostoma ģinšu sēņu sporas, taisot koksnē ejas. Šīs sēnes kokiem izraisa koksnes zilējumu. Ar Leptographium sibiricum un Ophiostoma curvicolle sēnēm kāpurs inficē Sibīrijas baltegli (Abies sibirica). Pētījumos Centrālajā Sibīrijā koksngrauža ejās atrastās baltegļu koksnes zilējuma sēnes uzrādīja Ophiostoma ģints sēņu esamību (no visām kāpuru ejās atrastajām sēnēm Ophiostoma ģints sastāda 90 %): Ophiostoma nigrum, Ophiostoma europhioides un Ophiostoma picea.
Koksnes nematodes sugas Bursaphelenchus mucronatus pārnēsājamās stadijas bija atrastas pieaugušos kukaiņos. Papildu barošanās laikā uz parastās priedes koksngrauzis inficē ar šiem tārpiem jaunus un veselus zarus.
Ir zināmas dažas ērces — komensāļi uz pieauguša kukaiņa, kuri izmanto kukaini kā «dzīvo transportu», pie tām pieskaitāmi Gamasoidea virsdzimtas pārstāvji un Histiogaster bacchus vīna ērču suga, kura dabā barojas ar sarūgušu koka sulu.

Ienaidnieki

Dažiem zīdītājiem, galvenokārt kukaiņēdājiem, skujkoku lielais koksngrauzis var kalpot par barību. No putniem koksngrauzi visbiežāk medī dzilnas — tās apēd kāpurus. Vairākās Ķīnas provincēs par svarīgu koksngrauža dabīgo ienaidnieku tiek uzskatīta vabole Dastarcus helophoroides, no Bothrideridae dzimtas, kas parazitē uz koksngrauža kāpuriem. Arī Meteorus corax sugas lapsenes parazitē uz vaboļu kāpuriem.

Vairošanās un attīstība

Viena īpatņa dzīves cikls ilgst 1—3 gadus, bet biežāk ne vairāk par diviem gadiem. Pieaugušie īpatņi vidēji dzīvo divus mēnešus. Šī laika gaitā viņi papildus barojas. Kūniņu un imago stadijās šis kukainis nepārziemo.
Vēlāk apmēram pēc nedēļu kad pieauguši kukaiņi pamet kūniņu gultni un sāc pāroties. Pēc tam mātītes sāk dēt oliņas; dēj oliņas uz kāpuru barības auga. Pirms izdēt olu mātīte taisa ierobīšanu uz barības koku mizas, izdarot viņa pagriežas uz 180°, ievada olvadi ierobīšanā un izdēj tajā vienu oliņu, reti divas. Oliņas dēj uz fiziski novājinātu vai nesen nogāztu koku stumbra ar diametri 16-40 cm un vairāk. Dažreiz izdarītas ierobīšanas paliek tukšas. Ierobīšanas mātītes taisa uz nogāzta koku virsmas, kura ir tuvāk zemei vai uz sāniem, reti augšā, bet ja koks stāv uz saknēm ierobīšanas tiek taisītas visā stumbra apkārtmērā. Mātīte par visu dzīvi dēj no 9 līdz 20 oliņām. Pēc dēšanas savvaļā oliņu attīstība ilgst 2,5-4 nedēļas (13—40 dienas).
Izšķīlušies kāpuri pamazām iegraužas koku mizā. Pirmo laiku tie pavada zem koku mizas, kur taisa šķērsvirziena ejas, kuras vietām paplašinās laukumu veidā; tās ejas vāji atskaldās uz koksnes. Pārziemojot kāpuri iekļūst koksnē, atstājot aiz sevis ovālu, izstieptu gareni stumbram ieejas caurums (6—12 cm caurmērā). Kukainis, papildus barojas ne tikai uz skujkokiem, bet arī uz lapu kokiem, kur kāpuri izgrauž ejas mizas slāni, bet pēc tam iekļūst koksnē 32-50 cm dziļumā, izveidojot ejas līdz 18 mm šķēlumā. Izgraužot eju koksnē paliek skaida, no kā kāpurs atbrīvojās izmetot to caur vēdcaurumu mizā. Skaida uzkrājas pie apdzīvota stumbra nelielas kaudzēs veidā. Kāpuru eja paliek tukša, bez skaidas. Vispirms eja ir šķērsa, tālāk tā asi maina virzienu gandrīz taisnstūri koksnes virskārtā mainās garenvirzienā.
Ejas strupdaļā kāpuri izveido kūniņas gultni. Kāpuri gultni aizmugurē nožogo ar korķi, kura sastāv no rupja šķiedrainas skaidas. Kūniņu attīstība ilgst divus-trīs nedēļas.
Koksnē tīko radušies imago no kūniņām vel nav pilnīgi attīstījušies; tikai pēc 5—7 dienām imago pilnīgi attīstās. Tikai pēc tam, kad imago būs pilnīgi attīstīts, viņš izgrauzis no iekšpusēs uz virsmu caurumu 4—8 mm caurmērā, kuru kukainis pabeigs 4—7 dienas laikā. Kopēji pieaudzis kukainis kokā pavadīs vel no 9 līdz 14 dienām. Pametot koksni vabole sāk meklēt barību, un pēc tam kukainis meklēs pāri.