google/wiki40b huggingface dataset:
Baltijas klints

Baltijas klints jeb glints (igauņu: Balti klint, krievu: Балтийско-Ладожский уступ, Глинт) ir erodēta kaļķakmens klints jeb stāva nogāze aptuveni 1200 km garumā, kas sākas no Zviedrijas Ēlandes salas, šķērso Baltijas jūru, veido Igaunijas ziemeļu piekrasti un sniedzas Ļeņingradas apgabalā Krievijā līdz Lādogas ezeram. Augstākajā vietā Ontikā Kohtlas pagastā Igaunijas ziemeļu piekrastē klints sasniedz 55,6 m vlj. Nogāzi šķērso daudzas upes (tai skaitā Narva, Luga, Ižora, Tosna), vairums no kurām veido ūdenskritumus un krāces. Valastes ūdenskritums (Kohtlas pagastā) ir augstākais no tiem (25 m). 
Igaunijā Baltijas klints tiek uzskatīta par nacionālo simbolu. Ir piedāvāts iekļaut to UNESCO Pasaules mantojuma objektu sarakstā. 
Klinti veido kembrija un ordovika nogulumi. Baltijas klints izveidošanās nav īsti noskaidrota, eksistē dažādas hipotēzes, vairums no kurām atbalsta ūdens erozijas ietekmi. Baltijas klints varētu būt bijusi pēcleduslaikmeta jūras dienvidu krasts, bet tās piekājē nav atrasti pēcordovika nogulumu pierādījumi un nav zināmas šādas jūras ziemeļu krasta robežas. Pēc Pra-Ņevas hipotēzes ir eksistējusi Pra-Ņevas upe, kas iztecējusi no Baltās jūras reģiona un tecējusi uz rietumiem pa robežu starp kristālisko iežu Baltijas vairogu un mīkstāku nosēdumiežu klātu Krievijas plāksni. Tā kā kreisajā krastā bijuši mīkstāki ieži, tā pamazām tos izgrauzusi un nobīdījusies uz dienvidiem. Pēc gigantiska nosēdumu kompleksa (100 000 km²) atklāšanas Ziemeļjūrā, Pra-Ņevas hipotēze tiek saistīta ar milzīgu Eridanas upi, kurā Pra-Ņeva varētu būt bijusi tās austrumu pieteka. Pra-Ņevas izskalotie ieži tad būtu nosēdušies Eridanas deltā.
Gžegožs Fitelbergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1879. gadā Daugavpils cietokšņa kara muzikanta Hozjaša (Gošija) Fitelberga un viņa sievas Matildes Pincovas ģimenē. No 1891. līdz 1896. gadam viņš mācījās Varšavas Mūzikas institūtā. No 1896. gada bija vijoļnieks Varšavas Lielā teātra, no 1901. gada Varšavas filharmonijas orķestrī. 1904. — 1905. gada un 1908. — 1911. gada sezonā diriģēja Varšavas filharmonijas orķestri, kā viesdiriģents uztājās arī Berlīnē, Leipcigā, Drēzdenē un Vīnē. 1910. gada vasaras sezonā diriģēja orķestri Majoros, kur 12. septembrī pirmo reizi atskaņoja Karola Šimanovska 2. simfoniju.
Pirmā pasaules kara laikā diriģēja Muzikālās drāmas un Marijas teātra orķestri Petrogradā (1914-1919) un Maskavas Lielā teātra orķestri (1920-1921). 1934. gadā izveidoja Polijas radio orķestri, bija tā vadītājs no 1934. līdz 1939. gadam un no 1947. līdz 1953. gadam. Otrā pasaules kara sākumā aizbrauca uz Argentīnu, pēc tam uz ASV, 1946. gadā atgriezās Polijā.
Miris 1953. gadā Katovicē. Viņa dēls Ježijs Fitelbergs arī bija komponists, kas lielu daļu dzīves nodzīvoja ASV.

Piemiņa

Kopš 1979. gada Silēzijas filharmonijā notiek viens no svarīgākajiem mūzikas konkursiem Polijā — Gžegoža Fitelberga starptautiskais diriģentu konkurss.
Cikāžu virsdzimta

Izskats

Pieaugušām cikādēm ir masīvi veidots ķermenis ar 3 pāriem kāju un 2 pāriem spārnu, kas visi ir membrānas veida. Atkarībā no sugas to garums var būt 2,5 - 15 cm. Priekšspārni ir garāki un miera stāvoklī tie nosedz īsākos aizmugurējos spārnus. Parasti priekšspārni ir dzidri caurspīdīgi, bet dažām sugām dūmakaini. Spārniem noturību nodrošina spārnu smalko vēnu tīklojums. Visas kājas ir apmēram vienādā garumā, kas piemērotas rāpošanai. Pirmā pāra kāju augšstilbi ir resnāki kā citām kājām. Cikāžu virsdzimtas sugām ir lielas saliktās acis, kas atrodas galvas sānu plaknēs, bet galvas vidū pieres daļā ir 3 vienkāršās actiņas. Lai gan taustekļiem ir 7 - 10 posmi, tie ir samērā īsi un atgādina skropstas. Mutes orgāns kā visiem blakšu kārtas kukaiņiem ir garš, knābim līdzīgs snuķītis. Kad cikāde nebarojas, tā snuķīti paloka sev apakšā starp kājām.

Īpašības

Dzied, sisina, čirkstina tikai cikāžu tēviņi un dziedāšanas galvenais iemesls ir pārošanās laikā piesaistīt mātītes uzmanību. Katrai sugai ir atšķirīgs dziedāšanas veids un mātītes spēj izšķirt savas sugas pretējā dzimuma dziedāšanu. Pieaugušai cikādei ir ļoti īss mūžs, tikai dažas nedēļas. Lielāko daļu sava mūža cikādes (dažas sugas vairākus gadus) pavada nimfas stadijā, atrodoties zem zemes. Visas cikāžu sugas barojas ar dažādu augu sulu, to izsūcot ar savi snuķīti.

Ienaidnieki

Cikādes ir daudzu dzīvnieku barības avots. Tās medī putni, sikspārņi, zirnekļi, lapsenes, skudras, dievlūdzēji un koku circeņi.
Dakaras rallijs

Dakaras rallijs (ilgus gadus saucās Rallijs "Parīze — Dakara") ir ikgadējs transkontinentālais bezceļu rallijreids.
Ideja par ralliju radās Tjerī Sabīnam 1977. gadā, bet pirmās sacensības notika 1979. gadā. Rallijs jau kopš tā pirmsākumiem notiek 3 grupās – motocikliem, kravas automašīnām un vieglajām automašīnām. Kopš 2009. gada sacensības notiek arī kvadracikiu grupā. Šis ir īsts bezceļa rallijs un arī mašīnas, ar kurām šeit tiek braukts ir tieši šādiem rallijiem sagatavotas, jo gan posmi, gan karstums - tas viss prasa papildu izturību gan no braucēja gan arī mašīnas.
Visbiežāk rallijs ir sācies Parīzē, bet starts ir bijis dots arī citās vietās, pēdējos gados Marseļā, Barselonā, Lisabonā. Lielākā distances daļa veda pa Rietumāfrikas tuksnešainajiem apvidiem ar finišu Senegālas galvaspilsētā Dakarā. 2008. gada Dakaras rallijs drošības problēmu dēļ tika atcelts. Kopš 2009. gada rallijreids norisinās Dienvidamerikā ar startu Argentīnas galvaspilsētā Buenosairesā, tomēr joprojām tiek saukts par Dakaras ralliju, par spīti kontinenta maiņai.
Rallijreidā piedalās gan profesionāli sportisti (rūpnīcu komandas), gan amatieri (viņu skaits sasniedz 80%). Visa rallijreida distance ir sadalīta atsevišķos posmos, kas var būt gan pāris desmitus, gan dažus simtus kilometru gari. Uzvar tas, kurš veic visu rallija maršrutu īsākajā laikā.

Latvijas sportisti

Jau kopš 2004. gada Dakaras rallijā piedalās dalībnieki no Latvijas. Visveiksmīgāk līdz šim startējis motobraucējs Jānis Vinters, kurš 2007. gadā izcīnīja 6. vietu, uzvarot arī divos posmos. 2006. gadā viņš izcīnīja 10. vietu, bet 2005. gadā divus posmus pirms beigām krita un izstājās (tobrīd atrodoties labāko sešiniekā). Krita un izstājās arī 2004. gada Dakaras rallijā. 2007. gadā pirmo reizi Dakarā brauca arī viņa brālis Einārs Vinters, kurš kopvērtējumā izcīnīja 14. vietu.
Grēdica

Vēsture

Grēdica rakstos pirmoreiz ir minēta 1363. gadā kā slāvu apdzīvota vieta. 1967. gada 5. oktobrī pilsētai tika piešķirtas pilsētas tiesības.
Ziemeļlidvāvere

Izskats

Ziemeļlidvāveres ķermeņa garums ir 25—37 cm, svars 110—230 g. Tām ir biezs, mīksts kažoks gaiši brūnā vai kanēļkrāsā. Sāni ir pelēcīgi, bet pavēdere gaiša, lai gan spalvas uz vēdera ir tumšas, un tikai paši matu galiņi ir balti. Abos sānos lidvāverei ir pūkaina ādas kroka, kas savieno priekškājas ar pakaļkājām. Pakaļkājas ir nedaudz īsākas par priekškājām. Ziemeļlidvāvere ir nakts dzīvnieks, tādēļ tai ir lielas acis un garas ūsas, un uzacis, kas kalpo kā taustes orgāni. Pats ķermenis ir saplacinātas formas, īpaši aste, kas palīdz planējot turēt līdzsvaru un tiek izmantota kā bremze.

Barība

Pamatā ziemeļlidvāvere ēd dažādas sēnes, riekstus, sēklas, ķērpjus, kukaiņus, olas, putnēnus ligzdā, maitu un ziedus. Lidvāveres veido barības uzkrājumus ziemai, kad barības ir maz. Krājumos parasti tiek uzkrātas dažādas sēklas, rieksti un ķērpji.

Dzīvesveids

Ziemeļlidvāveres tāpat kā citas lidvāveres koku dobumos ierīko ligzdas, dobumam ir jābūt pietiekami plašam, bet ar nelielu ieeju, lai ligzda būtu pasargāta no plēsīgajiem zvēriem. Reizēm ziemeļidvāveres būvē ligzdas ārpus koka dobuma, kas ir pīta no lapām un zāļu stiebriem. Tās labprāt iekārtojas dzeņu izkaltos dobumos. Tā kā dobumi parasti ir vecos kokos, tad veco koku trūkums mežā noved pie lidvāveru izzušanas.
Ziemeļlidvāverei ir vairākas ligzdas, kas audzinot jauno paaudzi ik pa laikam tiek mainītas. Ziemeļlidvāvere ziemas sezonā labprāt dalās ar ligzdu ar citām lidvāverēm. Parasti vienā ligzdā dzīvo 2—5 lidvāveres, lai gan reģistrētais maksimālais kopienas daudzums ir 50 indivīdi vienā ligzdā. Kopā atrodoties vienā ligzdā vairākām lidvāverēm, aukstā laikā ir vieglāk uzturēt normālu ķermeņa temperatūru. Ziemeļlidvāveres atšķirībā no daudzām citām lidvāverēm neguļ ziemas miegu. Ziemas laikā tās cenšas apmesties skujkoku mežos jauktu koku teritorijās, vasaras laikā lapu koku vai skujkoku mežā.
Lidvāveres tikai planē. To ļauj darīt ādas kroka, kas ir izplesta starp priekškājām un pakaļkājām. Planējot no viena koka uz otru, tās spēj veikt arī dažādus akrobātiskus trikus: pagriezties, planēt pa apli vai spirāli un nolaisties tajā pašā vietā, no kuras startējusi. Lidvāvere spēj planēt pat 50 metru tālu. Tomēr parasti ziemeļlidvāveres planē 5—25 m, mātītes vidēji planē par 5 metriem mazāk kā tēviņi. Kad lidvāvere neplanē, ādas kroka ir savilkta, tādējādi tā netraucē tai kāpelēt pa kokiem. Planēt lidvavāverei palīdz arī aste, kas palīdz bremzēt vai izlīdzināt lidojumu.

Reprodukcija

Riesta laiks ziemeļidvāverēm ir vienu reizi gadā no marta līdz jūnijam atkarībā, kad iestājas pavasaris, reizēm ziema ir garākas, reizēm īsākas. Pirmie mazuļi dzimst, kad mātītei ir apmēram 1 gads. Grūsnības periods ilgst 37 dienas. Mazuļi parasti dzimst no maija līdz jūlijam. Piedzimst 2—6 nevarīgi mazuļi, kas ir akli, kurli un kaili. Acis atveras 25 dienā. Māte mazuļus zīda ar pienu 60—70 dienas. Kad mazuļiem ir 240 dienas, tos vairs nevar atšķirt no pieaugušajām lidvāverēm.
FIFO

FIFO (akronīms no first in, first out — 'pirmais iekšā, pirmais ārā') datorikā un rindu teorijā apzīmē datu organizācijas un manipulācijas metodi, kurā pirmais ievietotais ieraksts tiek apstrādāts kā pirmais. Metodes galvenais lietojums ir rindas datu struktūrā.
FIFO pretēja pieeja ir LIFO, kur pēdējais pievienotais elements tiek apstrādāts kā pirmais.

Datu struktūra

Tipiska FIFO datu struktūra C++ sintaksē:
struct fifo_node 
{
  struct fifo_node *next;
  value_type value;};
 
class fifo{
  fifo_node *front;
  fifo_node *back;
 
  fifo_node *dequeue(void)
  {
    fifo_node *tmp = front;
    if ( front != NULL )
      front = front->next;
    else
      back = NULL;
    return tmp;
  }
 
  queue(value)
  {
    fifo_node *tempNode = new fifo_node;
    tempNode->value = value;
    if ( front == NULL )
    {
      front = tempNode;
      back = tempNode;
    }
    else
    {
      back->next = tempNode;
      back = tempNode;
    }
  }};
Bieži FIFO rinda tiek implementēta arī bez rādītājiem kā riņķveida buferis.
Vairumā Unix sistēmu ir pieejama definīcijas datne sys/queue.h, kas nodrošina standartizētu FIFO rindu izveidi.

Sākumu vai beigas vispirms

Strīdīga ir jēdzienu sākums un beigas lietošana saistībā ar FIFO rindām. Liela daļa lietotāju saskata analoģiju ar cilvēku rindu, piem., veikalā, kur jauni cilvēki pievienojas rindas beigās, bet apkalpots tiek tas, kurš atrodas rindas sākumā. Citi uzskata, ka rinda ir līdzīga čūskai, kur jauni elementi tiek apēsti sākumā un apstrādāti beigās. Vairumā GNU/Linux operētājsistēmās rindas ir implementētas pēc čūskas analoģijas.

Programmkanāli

Datorsistēmās, kas atbalsta programmkanālus (angļu: pipes) komunikācijām starp procesiem, FIFO tiek lietots arī kā sinonīms nosauktajam programmkanālam.

Elektronika

Disku kontrolieri ienākošos lasīšanas/rakstīšanas pieprasījumus apstrādā pēc FIFO metodes. Tīklošanas ierīces (maršrutētājs, tīkla komutators, utt.) buferē un pārsūta ienākošās datu paketes pēc FIFO metodes. Metode tiek arī izmantota lai buferētu un regulētu datu plūsmu saskarnē starp elektroniskajām ierīcēm un programmnodrošinājumu. Aparatūras līmenī FIFO tiek implementēts kā lasīšanas/rakstīšanas rādītāji, datu glabāšanas atmiņa un loģikas kontrole. Elektronikā izšķir sinhrono un asinhrono FIFO implementāciju. Sinhronajā implementācijā gan lasīšanas, gan rakstīšanas operācijām tiek izmantots viens takts devējs. Asinhronā implementācijā tiek izmantoti dažādi takts devēji, un ir jāņem vērā no tā sekojošā sistēmas nestabilitāte (angļu: metastability).
Dags Gilmors

Spēlētāja karjera

Pēc divām OHL klubā Kornvalas "Royals" aizvadītām sezonām, Gilmors 1983.—84. gada sezonā uzsāka profesionāļa karjeru, to aizvadot NHL kluba Sentluisas "Blues" sastāvā. 1986.—87. gada sezonu uzbrucējs noslēdza ar 105 rezultatiitātes punktiem, kas viņu ierindoja kā piekto rezultatīvāko visā līgā. 1988. gada septembrī Gilmors tika aizmainīts uz Kalgari "Flames". Ar 85 punktiem Gilmors dalīja otra komandas rezultatīvākā spēlētāja godu ar Hokanu Lobu. Izslēgšanas kārtas spēlēs Gilmors atzīmējās ar 22 punktiem 22 spēlēs, un, gūstot sērijas izšķirošo vārtu guvumu, palīdzēja "Flames" izcīnīt Stenlija kausu.
1992. gada janvārī, pēc ilgākām nesaskaņām ar "Flames" vadību par Gilmora atalgojumu, uzbrucējs tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs". 1992.—93. gada sezonu, kas bija GIlmora pirmā pilnā sezona "Maple Leafs", viņš noslēdza kā septītais līgas rezultatīvākais spēlētājs ar 127 punktiem. Viņš laboja gan vienā sezonā izdarīto rezultatīvo piespēļu, gan gūto punktu rekordu "Maple Leafs" komandā. Pēc sezonas beigām ieguva Frenka Selkes balvu, kā arī palika otrais aiz Mario Lemjē Harta balvas balsojumā. 1994. gada augustā Gilmors kļuva par "Maple Leafs" kapteini.
1997. gadā uzbrucējs tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils", savukārt 1998. gada vasarā Gilmors noslēdza līgumu ar Čikāgas "Blackhawks". 1999.—2000. gada sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Bufalo "Sabres". 2001. gada vasarā Gilmors noslēdza līgumu ar Monreālas "Canadiens". 2002.—03. gada sezonas nogalē Gilmors tika aizmainīts uz "Maple Leafs". Tās rindās hokejists aizvadīja vienu spēli, un pēc sezonas noslēguma paziņoja par spēlētāja karjeras beigšanu.
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 1987. gada Kanādas kausa ieguvēju, spēlējis arī 1989. gada Pasaules čempionātā.
Novaodesa

Vēsture

Lai piesaistītu jaunus iedzīvotājus 1905. gada maijā dibinātajai pilsētai, Brazīlijas valdība nosūtīja uz Rīgu Brazīlijas Lauksaimniecības ministrijas imigrācijas aģentu Jāni Gūtmani (João Gutmann). Pirmās 40 Latvijas zemnieku ģimenes ieradās Novaodesā 1906. gadā, bet galvenā pārceļotāju plūsma ieradās pēc Pirmā pasaules kara.
Kā 1938. gada izdevumā "Latviešu kolonijas" raksta Vilberts Krasnais, Novaodesu "nodibinājuši 1905. gadā no Krievijas Odesas izceļojuši žīdi, kas Brazīlijā ieradās brīvā ceļa dēļ. Tie neprata un negribēja strādāt, no Novas Odesas izceļoja, bet atstāja par krieviem sliktu slavu."
1938. gadā Novaodesā dzīvojuši 600—700 latviešu, no kuriem baptisti bijuši ap 400, bet luterāņi ap 200. Brazīlijā tajā laikā Novaodesā bija trešā lielākā latviešu kopiena. 1922. gadā dibinātajā Vārpas kolonijā mita ap 800 latviešu, bet Sanpaulu no 700 līdz 800.
Latviešu baptistu mācītājs Andrejs Arājs, kurš 20 gadus strādājis Brazīlijas latviešu draudzēs, autobiogrāfiskajā romānā "Dzīve palmu zemē" raksta, ka Novaodesa 1958. gadā bijusi pilsēta ar vislielāko latviešu iedzīvotāju procentu ārpus Latvijas.
"Novodesa bija pilsēta kuŗā proporcionāli iedzīvotāju skaitam dzīvoja visvairāk latviešu nekā jebkuŗā citā pilsētā ārpus Latvijas. Tā tad pilsēta ar visaugstāko latviešu procentu visā pasaulē ārpus tēvzemes robežām."
Kā raksta Arājs, 1958. gadā pilsētā bijušas divas baptistu un viena luterāņu draudzes, kas dievkalpojumus noturējušas latviešu valodā.
Novaodesā arī mūsdienās (2015. gadā) ir divas Brazīlijas Latviešu baptistu apvienības (Associação Batista Leta do Brasil) draudzes, tomēr dievkalpojumi tajās notiek tikai portugāļu valodā. Dievkalpojumus latviešu valodā Novaodesā pārtrauca rīkot ap 1990. gadu.
 Pilsētiņa interesanta, gandrīz tikai un vienīgi ar nelielām privātām mājiņām apdzīvota. Ļoti iezīmīga lieta – žogi, sētas un dzeloņdrātis apkārt gandrīz jebkuram objektam. Kaut arī dzeloņdrātis visapkārt, nedroši šeit nejutāmies, atšķirībā no Riodežaneiro.
Kristīne Karele, "Iecavas Ziņas", 2015. g . 31. jūlijs
Novaodesas latviešu baptistu draudzēs ilgus gadus kalpojis mācītājs Brazīlijas Latviešu draudžu apvienības priekšsēdis Andrejs Ceruks, kā arī 1922./23. gadā notikušās latviešu baptistu masveida emigrācijas iedvesmotājs Vārpas kolonijas dibinātājs Jānis Iņķis.
2013. gadā Novaodesā tika atklāts Latvijas goda konsulāts. To vada Dienvidamerikas un Karību Latviešu apvienības priekšsēde Daina Gūtmanis.
Novaodesas latviešu kopiena rīko Jāņu, citu tradicionālo svētku, kā arī 18. novembra svinības, latviešu valodas nodarbības, latviešu kora mēģinājumus.
2016. gadā Novaodesas pašvaldība piešķīra zemi latviešu kultūras centra būvniecībai.
Isāks Boļeslavskis

Jaunība

Šahu sācis spēlēt 9 gadu vecumā. 1933. gadā kļuvis par Dņepropetrovskas skolēnu čempionu šahā. 1936. gadā izcīnījis 3. vietu PSRS junioru čempionātā šahā Ļeņingradā. 1938., 1939. un 1940. gadā Boļeslavskis trīs reizes pēc kārtas uzvarēja Ukrainas šaha čempionātā. 1940. gada PSRS šaha čempionāta finālā Boļeslavskim izdevās izcīnīt 8 uzvaras pēdējās 10 kārtās un dalīt 5. - 6. vietu ar toreizējo padomju šaha līderi Mihailu Botviņņiku. Pēc šī panākuma Boļeslavskis ieguva tiesības piedalīties 1941. gada mačturnīrā par PSRS absolūtā čempiona nosaukumu, kurā viņš ierindojās 4. vietā sešu dalībnieku konkurencē. Labāk nospēlēt viņam liedza mācības un eksāmeni Sverdlovskas universitātes filoloģijas fakultātē.

Pasaules čempiona nosaukuma pretendents

Pēc Otrā pasaules kara Boļeslavskis izvirzījās par vienu spēcīgākajiem šahistiem pasaulē. 1945. gadā viņš izcīnīja otro vietu aiz Botviņņika PSRS šaha čempionātā. Trešā vieta 1948. gada starpzonu turnīrā Zviedrijā ļāva Boļeslavskim iekļūt pretendentu turnīrā Budapeštā, kur viņš dalīja 1.-2. vietu ar Dāvidu Bronšteinu, apsteidzot tādus lielmeistarus kā Vasilijs Smislovs un Pauls Keress. Papildmačā Maskavā Boļeslavskis tikai zaudējot pēdējā partijā atzina Bronšteina pārākumu ar 6½:7½ (+3 -2 =9). Neraugoties uz sīvo cīņu, abi šahisti palika draudzīgās attiecībās, jo gadu vēlāk Boļeslavskis palīdzēja Bronšteinam mačā par Pasaules šaha čempiona nosaukumu, bet vēlāk Boļeslavska meita Tatjana apprecējās ar Bronšteinu. 1950. gadā FIDE Boļeslavskim kā vienam no pirmajiem piešķīra starptautiskā lielmeistara nosaukumu (GM).
1952. gadā Pasaules šaha olimpiādē Helsinkos Boļeslavskis PSRS izlases sastāvā ieguva pirmo vietu, izcīnot pie 1. rezerves galdiņa 7 punktus no 8 iespējamajiem.
Tomēr vēlāk viņam neizdevās atkārtot šos panākumus. 1953. gadā pretendentu turnīrā Cīrihē viņš dalīja tikai 10.-11. vietu.

Treneris

1960. gados Boļeslavskis kļuva par PSRS šaha federācijas treneri un šajā amatā strādāja līdz mūža beigām. No 1963. līdz 1968. gadam viņš bija toreizējā Pasaules čempiona Tigrana Petrosjana sekundants. 1968. gadā Boļeslavskis vadīja PSRS studentu izlasi, kas uzvarēja Pasaules studentu komandu šaha čempionātā.

Mūža nogale

Kopš 1950. gadu sākuma pārcēlies uz dzīvi Minskā, kur 1952. un 1964. gadā ir uzvarējis arī Baltkrievijas šaha čempionātos. 1971. gadā piedalījies savā pēdējā šaha turnīrā. Miris no infekcijas slimības slimnīcā, kur nonācis pēc nejauša kritiena uz ledainas ietves un gūžas kaula lūzuma.
Moniša Kaltenborna

Biogrāfija

Moniša Kaltenborna ir dzimusi Dehrādūnas pilsētā, Utarakhandas štatā (Indijas ziemeļos). Kad viņai bija astoņi gadi, ģimene "ziņkārības dēļ" izlēma pārcelties uz dzīvi ārpus Indijas un izvēlējās dzīvot Vīnē, Austrijā. 
1995. gadā ieguvusi jurista grādu Vīnes universitātē, 1996. gadā – maģistra grādu Londonas Ekonomikas skolā.
Strādājusi ANO, dažādos vācu un austriešu juridiskos birojos, no 1998. līdz 1999. gadam – Fritz Kaiser Group. Frics Kaizers tolaik bija F1 komandas Red Bull Sauber līdzīpašnieks, Kaltenborna Sauber komandā bija atbildīga par juridiskajām un korporatīvajām lietām. Kad Kaizers ap 2000. gadu pārdeva savas Sauber īpašuma daļas, Kaltenborna kļuva par Sauber Group Juridiskā departamenta vadītāju, kopš tā laika strādā Sauber komandā.
Moniša Kaltenborna ir viena no FIA komisijas Sievietes motorsportā oficiālajām sūtnēm, palīdzot šai komisijai veicināt un iedrošināt sieviešu līdzdalību autosportā.
Kaltenbornai ir Austrijas pilsonība, viņa ir precējusies, ģimenē aug divi bērni, dzīvo Kisnahtas pilsētā, Cīrihes kantonā Šveicē, netālu no Hinvilas, kur atrodas Sauber komandas bāze. Brīvajā laikā nodarbojas ar jogu un tenisu, apmeklē operu.

Formula 1 karjera

Kopš 1998. gada strādājot Sauber komandā, Moniša Kaltenborna 2001. gadā kļuva par Sauber Group valdes locekli, 2010. gadā par izpilddirektori, vadot komandas uzņēmējdarbību. No 2010. gada Kaltenborna arī pamazām pārņem no komandas dibinātāja un īpašnieka Pētera Zaubera komandas praktisko vadību sacīkšu laikā.
2012. gadā Kaltenborna kļuva par komandas līdzīpašnieci (līdztekus Pēteram Zauberam), savukārt tā paša gada oktobrī viņa kļuva par komandas vadītāju, ieņemot šādu amatu kā pirmā sieviete F1 vēsturē.
Topogrāfija

Topogrāfija (no grieķu: τόπος, topos — "vieta" un γράφω, graphō — "rakstīt") ir ģeodēzijas un kartogrāfijas nozare, kas veic Zemes vai cita astronomiska objekta virsmas uzmērīšanu, kā arī tās attēlošanu topogrāfiskajās kartēs un plānos. Atšķirībā no ģeogrāfiskajām kartēm, kas attēlo lielas Zemes virsmas un ir maza mēroga, topogrāfiskās kartes attēlo lokālu apkārtni un ir liela mēroga.
Topogrāfijas galvenais uzdevums ir noteikt apvidus objektu un īpašību pozīciju gan horizontālā koordinātu sistēmā (platums un garums) gan ugstumā virs jūras līmeņa. Trīs dimensiju reljefa attēlošanai kartēs tiek izmantotas dažādas metodes, piemēram, augstumlīknes, reģiona krāsas vai reljefa ēnošana.
Katrā valstī ir noteikti standarti, kas reglamentē topogrāfisko karšu saturu, apzīmējumus, precizitāti, kā arī to izgatavošanas metodes. Daļā valstu topogrāfiskās kartes ar lielu mērogu ir slepenas.
Topogrāfiju izmanto dažādiem mērķiem, piemēram, militārajai plānošanai, ģeoloģiskajai izpētei.
Vispārējā nozīmē par topogrāfiju sauc jebkādas virsmas un uz tās atrodošos objektu un to izvietojuma aprakstu. Piemēram, anatomiskā topogrāfija — ķermeņa daļu apraksts, vēsturiskā topogrāfija — vesturisko izmaiņu apraksts.
Lisments, kurš pārvērta Roju

Sižets

1988. gada pavasarī Miķeli Lismentu, kolhoza "Banga" ilggadējo vadītāju izbalsoja no priekšsēdētāja amata. Pret viņa palikšanu šajā amatā bija divas trešdaļas no pilnvarotajiem. Lai arī laikabiedru atmiņas par Lismentu ir pretrunīgas, Miķelis Lisments ir kļuvis par leģendu.
IMZ-Ural

Ural, jeb IMZ (krievu: Ирби́тский мотоцикле́тный заво́д) ir visplašāk pazīstamākā krievu motocikla marka pasaulē.
Motocikla nosaukums "URAL" ir aizgūts no Urāla kalniem kuri atrodas Krievijas vidus rietumu daļā un kuri ģeogrāfiski Krieviju sadala divās pasaules daļās – Eiropā un Āzijā.

Vēsture

Motociklu Ural vēsture sākās 1940. gadā. Šajā gadā daži inženieri ņēma par paraugu BMW R71 motociklu un tā blakusvāģi. Motocikls tika sīki kopēts, līdz pirmais modelis M-72 tika pabeigts 1941. gadā.
Par fabrikas atrašanas vietām tika noteiktas Maskava, Ļeņingrada (tagad – Pēterburga) un Harkova (pilsēta Ukrainas ziemeļaustrumos), bet vēlāk Maskavas ražotni pārcēla uz Irbitu (krievu: Ирби́т), savukārt Ļeņingradas un Harkovas ražotni – uz Ņižņijnovgorodu. Otrā pasaules kara laikā 1942. gada 25. februārī tika izgatavota pirmā motociklu partija. Kara laikā Sarkanajai armijai tika piegādāti 9799 M-72 motocikli, kur tos galvenokārt izmantoja izlūkošanas nodaļās un mobilajiem kareivjiem.
Kopš rūpnīca tika nodibināta, ir pārdoti vairāk nekā 3,2 miljoni Ural motociklu. Motocikli galvenokārt tika pārdoti PSRS iekšējā tirgū, un tas bija labi piemērots sliktajiem Krievijas ceļiem. Tos arī eksportēja uz Austrāliju, Franciju, Nīderlandi, Beļģiju, Spāniju, Grieķiju, Norvēģiju, Somiju, Zviedriju, Vāciju, Irānu, DĀR, Brazīliju, Urugvaju, Paragvaju, ASV. Motociklus plaši izmantoja bruņotie spēki un milicija.

Motocikla aprīkojums

Ural motocikli tika aprīkoti ar divcilindru, četrtaktu, gaisa dzesēšanas opozitīvā tipa dzinējiem, četru pakāpju pārnesumkārbu un kardānpārvadu uz pakaļējo riteni.

M 72

Modeli M 72 ražoja no 1941. līdz 1960. gadam. Tam bija motors ar 750 cm³ lielu darba tilpumu, un tas spēja attīstīt līdz 22 ZS lielu jaudu. Aprīkots ar blakusvāģi, motocikls spēja sasniegt 85 km/h lielu ātrumu.