Tuvredzība

Tuvredzību izraisošie un sekmējošie faktori

Tuvredzību biežāk izraisa acs ābola mugurējā segmenta izstiepšanās, retāk — pārmērīga optiskas sistēmas laušanas spēja.
Tuvredzības izcelsmē galvenā nozīme ir šādiem faktoriem: primāram akomodācijas vājumam, ģenētiskai predispozīcijai (iedzimtības faktoriem), sklēras vājumam, apkārtējai videi.
Ciliārais muskulis tuvredzīgās acīs ir vāji attīstīts. Šādos gadījumos, ilgstoši skatoties tuvumā, ja vienlaicīgi pastāv arī sklēras vājums, notiek kompensatora acs ābola izstiepšanās. Akomodācijas un sklēras vājums var rasties arī vispārēju intoksikāciju, endokrīnu noviržu un vielmaiņas traucējumu rezultātā.
Tuvredzība sāk attīstīties skolas vecumā (8-10 gadu vecumā), tā var pakāpeniski pastiprināties līdz 18—25 gadu vecumam. Organisma augšanai beidzoties, tuvredzība attīstība parasti apstājas. Statistiski 1 gada vecumā miopiska refrakcija ir sastopama 4-6% bērniem, pirmsskolas vecumā tuvredzības gadījumi nepārsniedz 2-3%, 11-13 gadu vecumā tuvredzība ir 4% bērnu, bet 20 gadu vecumā un vairāk miopija ir sastopama jau 25% gadījumu.

Progresējošā un ļaundabīgā miopija

Miopiju uzskata par progresējošu, ja refrakcija pastiprinās ne mazāk par -1,0 dioptriju gadā. Dažos gadījumos acs ābola izstiepšanās kļūst patoloģiska un miopija var sasniegt -20,0 līdz -30,0 D un vairāk. Šādu miopiju sauc par smagu (myopia gravis) vai ļaundabīgu (myopia malignans). Progresējoša tuvredzība nereti var kļūt par invaliditātes cēloni. 
Ja miopija pārsniedz -6,0 D, skaidras redzes tālākais punkts atrodas tuvu acīm un sakarā ar nepārtrauktu konverģences piepūli nogurst iekšējie taisnie acs muskuļi un rodas muskuļu astenopija (asthenopia muscularis). Skatoties tuvumā, acis ātri nogurst, sākas galvassāpes, dubultošanās. Aizverot vienu aci, šīs parādības pāriet, jo nav nepieciešama konverģence. Ar laiku var attīstīties monokulārā redze, šķielēšana.
Acs ābola mugurējā segmenta izstiepšanās rezultātā izveidojas anatomiskas un fizioloģiskas pārmaiņas tīklenē un dzīslenē. Redzes nerva diska deniņu pusē sakarā ar tīklenes pigmentepitēlija un dzīslenes iestiepumu kļūst redzama sklēra — t. s. temporālais konuss (conus temporalis). Ar laiku tas var aptvert visu disku, veidojot mugurējo stafilomu (staphyloma posticum). Smagos gadījumos, ja sklēras mugurējais segments ap redzes nerva disku ir izstiepts, rodas norobežots acs ābola izspīlējums — īstā stafiloma (staphyloma verum).
Acs apvalku izstiepšanos pavada atkārtoti asinsizplūdumi tīklenē un stiklveida ķermenī, plašu distrofisku un atrofisu horioretinālu perēkļu veidošanās acs dibena centrā un perifērijā (horioretinālā deģenerācija), kas ievērojami pazemina redzes asumu. Asinsizplūdumi stiklveida ķermenī izraisa tā apduļķošanos un destrukciju. Uzsūcoties asinsizplūdumiem, it sevišķi makulas apvidū, var rasties pigmenta sakopojums (Fuksa plankums).
Sevišķi smaga tuvredzības komplikācija ir tīklenes atslāņošanās, ko rada distrofiski pārmainītās tīklenes plīsumi dažādos acs dibena rajonos. Miopija var pavadīt citas deģeneratīvas izmaiņas - glaukoma, mikrokornea (attīstības anomālija, mazs radzenes diametrs), kā arī daudzi citi traucējumi — albīnisms, horiodermija, lēcas ektopija, Duana sindroms u.c.