google/wiki40b huggingface dataset:
Mežotnes pilskalns

Vēsture

Arheoloģisko izrakumu gaitā kultūrslānī atsegtas 10 kārtas, kas apliecina pilskalna apdzīvotību no 9. līdz 13. gadsimtam. 
1219. gadā Mežotnes pilī nometināja krustnešu garnizonu, kuram uzbruka Viestarda vadītais zemgaļu karaspēks. 
1220. gadā ap 8000 vāciešu, līvu un letgaļu aplenca Mežotnes pili, pēc ilgstošām cīņām to ieņēma, izlaupīja un nodedzināja. 
1225. gadā uz Mežotni pārcēla Sēlijas bīskapijas, vēlākās Zemgales bīskapijas administratīvo centru.
1232. gadā Mežotnes pils kļuva par Zemgales bīskapijas prāvesta Heidenrika un kapitula mitekli. 
1254. gadā līgumā par Upmales novada dalīšanu Livonijas ordenis ieguva Mežotnes pilskalnu un visas Lielupes kreisā krasta zemes līdz Garajai salai (tagadējai Jelgavai).
1270. gadā senā pils tika nopostīta un pēc sakāves liela daļa senpilsētas iedzīvotāju pārcēlās uz Lietuvas dižkunigaitijas pakļautībā esošajām zemēm. 
Līdz 1321. gadam Livonijas ordeņa mestrs Gerhards fon Jorke Mežotnes pilskalnā no jauna uzcēla ordeņa pili. 
1346. gadā Lietuvas dižkungs Aļģirds ar sacēlušos zemgaļu palīdzību nopostīja Mežotnes pili, kas vairs netika atjaunota.

Raksturojums

Mežotnes pilskalns ierīkots uz 16 m augsta zemes stūra, ko austrumos norobežo Lielupes stāvais krasts un ziemeļos — strautiņa grava. Rietumu un dienvidu pusē pilskalns nocietināts ar diviem vaļņiem un grāvjiem, no kuriem lielākais valnis, 7—8 m augsts un 75 m garš, uzmests plakuma rietumu malā. Otrs valnis puslokā apņem pilskalna pakāji 150 m garumā no dienvidiem un rietumiem. Ieejas vieta pilskalnā vedusi pa rietumu nogāzi. Pilskalna plakums ir iegarens, 40 x 80 m liels. Pilskalna plakumā konstatētais kultūrslānis ir 3—4 metrus biezs. 
Lielupes krastā pilskalna dienvidaustrumu nocietinājumu pakājē atrasta senā ostas vieta.

Senpilsēta

Ziemeļos, rietumos un dienvidrietumos no pilskalna 11.—13. gadsimtā atradās Mežotnes senpilsēta, kas aizņēma apmēram 13 hektārus. Senpilsētā kultūrslānis ir ļoti intensīvs, dienviddaļā sasniedzot pat 2 metru dziļumu. Dienvidos no senpilsētas atrodas Vīnakalna pilskalns, kurā pēc Bīlenšteina domām atradās 1346. gadā lietuviešu nopostītā ordeņa pils.

Arheoloģiskā izpēte

Mežotnes pilskalnu pirmo reizi plašāk aprakstījis Augusts Bīlenšteins 1892. gadā. Atkārtoti arheoloģiskie izrakumi veikti Valdemāra Ģintera (1938—1940, 1942), Emīlijas Brīvkalnes (1948—1949) un Māra Atgāža (1969) vadībā. Nelieli arheoloģiskie izrakumi senpilsētas teritorijā notika arheologa Artūra Tomsona vadībā 2017. gadā.
Als Kapone

Dzīvesgājums

Als Kapone dzimis itāļu emigrantu ģimenē Ņujorkā, Bruklinas rajonā. Jau no 14 gadu vecuma, kad tika izslēgts no skolas, iesaistījies bandu aktivitātēs. Pēc pilngadības sasniegšanas viņš devās uz Čikāgu, kur "Sausā likuma" periodā nodarbojās ar alkohola pārvadāšanu un izplatīšanu. Paralēli Kapone iesaistījās arī citās noziedzības sfērās, piemēram, sutenerismā, politiķu uzpirkšanā. Čikāgā izveidojās viņam pakļauts organizētās noziedzības sindikāts, kas bija saistīts ar organizētās noziedzības grupām visā valstī. Lai arī Kaponem nebija legālas profesijas, tomēr drīz vien viņš kļuva par sabiedrībā plaši pazīstamu personu. Viņš centās radīt sev "mūsdienu Robina Huda" tēlu, piedaloties dažādos labdarības pasākumos. 20. gados Kapones sindikāta štābs atradās Leksingtonas viesnīcā Čikāgas centrā. Kapones vadītajā sindikātā darbojās galvenokārt itāļu izcelsmes gangsteri, bet viņa lielākie konkurenti, t.s. Ziemeļu banda (North Side gang) pamatā veidojās no īru izcelsmes gangsteriem. Pēc vairākiem pret viņu vērstiem atentātiem Kapone iegādājās īpašu kadiljaku ar ložu drošiem stikliem.
Kapones reputācija tika sabojāta pēc tam, kad atklātībā nāca fakti, kas apliecināja viņa saistību ar Valentīndienas slaktiņu 1929.gadā, kurā tika nogalināti septiņi gangsteri no Kapones konkurentu grupējuma. Kapones ēra beidzās līdz ar viņa apcietināšanu un notiesāšanu. Lai arī Kapone ilgus gadus bija darbojies organizētajā noziedzībā, tomēr viņa notiesāšanas iemesls bija izvairīšanās no nodokļu nomaksas. Sākotnēji viņš tika ieslodzīts salīdzinoši viegla režīma cietumā Filadelfijā, bet vēlāk sakarā ar regulāru cietuma vadības uzpirkšanu tika pārvests uz Alkatrazas cietumu Sanfrancisko, kur viņa mentālā un fiziskā veselība pasliktinājās no jaunībā iegūta sifilisa. No ieslodzījuma pirms termiņa tika atbrīvots 1939. gadā, bet viņa psihiskais stāvoklis vairs neatļāva turpināt iepriekšējās aktivitātes. Pēdējos mūža gadus Kapone pavadīja vecāku mājās Floridā un cieta no slimības izraisītām mentālām problēmām. 1947. gada 25. janvārī Kapone mira no sirds apstāšanās, kas sekoja pēc triekas.
Cilvēka ķermenis

Cilvēka ķermenis ir cilvēka organisms tā ārējās fiziskās formās un izpausmēs. Ķermeņa pamatā ir skelets, kas lielā mērā arī nosaka cilvēka ķermeņa ārējās fiziskās formas. Ķermeņa izskatu nosaka arī muskuļaudu un taukaudu daudzums un izvietojums, kā arī hormoni. Vidējais cilvēka ķermeņa garums ir 1,7—1,8 m vīriešiem un 1,6—1,7 m sievietēm.
No ķīmijas viedokļa cilvēka ķermeni veido 65% skābeklis, 19% ogleklis, 10% ūdeņradis, 3% slāpeklis un 3% citas vielas. Visizplatītākais ķīmiskais savienojums cilvēka ķermenī ir ūdens (tas veido aptuveni 60% no visas ķermeņa masas).
Zinātni, kas nodarbojas ar ķermeņa pētīšanu, sauc par cilvēka anatomiju.
Fatboy Slim

1980. gadi

Normana karjera iesākas 1980. gados, ģitārmūzikas grupā "The Housemartins", kurā Normans spēlēja basģitāru. Grupas īpaši ilgi nepastāvēja, bet abi grupas albumi tika pārdoti labās tirāžās, kā arī ieguva pozitīvas atsauksmes no kritiķiem. Grupas muzikālais stils bija melodisks ģitāru pops ar gudri ironiskiem tekstiem un uzreiz atpazīstamu skanējumu. Ierakstot divus hitus, "Happy Hour" un "Caravan Of Love", 1988. gadā "Housemartins" izjuka. Tad arī Normans Kuks sāka apsvērt domu par solo karjeru. Viņa pirmais projekts bija "Beats International".

1990. gadi

1991. gadā tika izveidots kārtējais jaunais Kuka projekts (viņš principiāli katru reizi visu iesāka no nulles, lai neradītu asociācijas ar saviem iepriekšējiem ierakstiem) - acid-jazz grupa "Freak Power". Tikai viens šīs grupas pilnīgs komercialitātes singls "Turn On, Tune In, Cop Out" tiek topos līdz otrajai vietai. Pēc projekta "Freak Power" radošās darbības klusuma, viņš vienlaicīgi strādā zem dažādiem pseidonīmiem: "Pizzaman", "Mighty Dub Katz", un ar daudz un dažādiem muzikantiem. Singli, kas ierakstīti zem šiem pseidonīmiem, tiek ierakstīti mazās studijās un, pārsvarā, tikai vinila platēs, ka tas ir pieņemts deju "andergraundam".
1996. gadā Normans Kuks izdod jaunu albumu "Better Living Through Chemistry". Albuma nosaukums tika aizgūts no kādas 1950. gadu reklāmas, kura propagandēja, ka pārāk aktīvos bērnus ir nepieciešams nomierināt ar lielām diazepāma devām. Pie šī albuma izveides bez paša Normana Kuka vēl piedalījās arī "The Chemical Brothers", kuri principā arī izveidoja no dažādām Kuka skaņdarbiem pilnvērtīgu albumu. Skaņdarbi šajā albumā tika izpildīti dažādos mūzikas stilos: fanks, soulmūzika, tehno un labākajos 1960-70. gadu džeza ritmos. Šis albums ir iekļauts elektroniskās mūzikas pasaules kolekcijā, kā viens no labākajiem.
1998. gadā tika izdots jauns albums "You've Come a Long Way, Baby". Skaņdarbi no šī albuma veselu gadu turējās dažādu topu virsotnēs. Iesākumā albums tika izdots priekš deju zālēm, bet drīzumā kļuva populārs arī ārpus tām. Dziesma "Rockafeller Skank" kļuva plaši atpazīstama, pēc tās iekļaušanas datorspēles FIFA 99 skaņu celiņā.

2000. gadi

Pēc policijas aizlieguma, 2002. gadā, uzstāties Braitonā (sakarā ar divu cilvēku nāvi viņa koncerta laikā), Normans 2006. gadā atkal ieguva atļauju uzstāties savā dzimtajā pilsētā.

Interesanti fakti

Sava labākā albuma "You've Come a Long Way, Baby" izveidē, Normans Kuks izmantoja tikai novecojušu muzikālo aprīkojumu, pārsvarā, datoru "Atari 1040".
9. augusts

9. augusts ir gada 221. diena pēc Gregora kalendāra (222. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 144 dienas.
Faktoru analīze

Faktoru analīze ekonomikā

Pēdējo desmitu gadu laikā faktoru analīzi veiksmīgi izmanto ekonomikā. Ar faktoru analīzes palīdzību veido faktoru modeļus ekonomiskai analīzei un prognozēšanai. Tā, piemēram, J.H.Stock un M.W.Watson veiksmīgi lieto faktoru analīzi dinamiskā faktoru modeļa izveidošanai (skatīt Stoka-Vatsona faktoru modeli) un prognozē galvenos makroekonomiskus rādītājus. Citi slavenie ekonomisti B.S.Bernanke, J.Boivin, P.Eliasz izmanto faktoru analīzi un izveido vektoru augoregressīvo modeli ar papildinātiem faktoriem jeb FAVAR modeli (angliski: Factor-Augmented VAR model).
Olģerts Rozītis

Dzīves gājums

Dzimis 1912. gada 2. jūlijā Pēterburgā latviešu izcelsmes Krievijas impērijas virsnieka Rūdolfa Rozīša un viņa sievas Emīras, dzimušas Zeiboltes, ģimenē. 1917. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Latviju. Mācījās Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijā. Studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē, ko 1935. gadā beidza ar jurisprudences maģistra grādu. Vienlaikus beidza arī Angļu valodas institūtu.
No 1935. gada jūlija bija Latvijas Ārlietu ministrijas Saimniecības un finanšu nodaļas ārštata darbinieks. Pēc dienesta Latvijas armijā (1936—1937) strādāja par Ārlietu ministrija sekretāra palīga v.i., no 1938. gada februāra bija III šķ. sekretārs sūtniecībā Londonā. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada oktobrī atbrīvots no amata ārlietu resora likvidācijas dēļ. Nepakļāvās Latvijas PSR valdības rīkojumiem un turpināja strādāt Latvijas sūtniecībā Londonā, vēlāk iecelts par I šķiras sekretāru. Piedalījās LNPL dibināšanā, bija tās padomes priekšsēdētājs (1941). Vienlaikus bija "Londonas Avīzes" dibinātājs un pirmais redaktors (1942—1947).
Pēc Otrā pasaules kara beigām kārtojis latviešu bēgļu sociālās apgādes lietas Lielbritānijas valsts institūcijās. 1951. gada decembrī iecelts par kancelejas vadītāju Latvijas goda konsulātā Sidnejā (ar sēdekli Melburnā). Pēc goda konsulāta Sidnejā slēgšanas darbojās Latvijas goda konsulātā Melburnā (1958—1984), līdztekus strādāja par skolotāju Melburnas latviešu skolās un sevišķo uzdevumu padomnieku Kristīgo brāļu koledžā. 1973. gadā beidza studijas Melburnas universitātes Tiesību zinātņu fakultātē.
Miris 1984. gada 23. martā Kjū pie Melburnas Austrālijā. Atstājis nepublicētu romānu "Spirāles", kā arī daudzus īsprozas darbus.
Aleksejs Terentjevs

Spēlētāja karjera

Spēlēt profesionālā līmenī hokeju viņš sāka 1992. gadā LNSK Narva sastāvā. Šīs komandas sastāvā viņš spēlēja līdz 1996. gadam. 1998.—99. gada sezonu viņš pavadīja Krievijas Augstākās līgas kluba HC Izhorets sastāvā, kurā aizvadīja 20 spēles.
2003.—04. gada sezonu aizvadīja HK Liepājas Metalurgs rindās.
2007.—08. gada sezonā spēlēja igauņu Latvijas hokeja līgas komandas Tartu "Big Diamonds" rindās. Lielāko sezonas daļu gan Terentjevs aizvadīja DHK Latgale sastāvā. 2008.—09. gada sezonā spēlēja ASK Ogre rindās, taču pēc 2009.—10. gada sezonas profesionāļa karjeru noslēdza.
Agnosticisms

Agnosticisms (sengrieķu: ἄγνωστος ágnōstos — ‘neizzināmais’) ir filozofisks uzskats, ka dažu pieņēmumu vai propozīciju patiesums vai aplamums nav zināms vai nevar būt zināms principā. Šis jēdziens tiek īpaši attiecināts uz teoloģiskām doktrīnām. Ikdienā tas tiek saprasts kā uzskats, ka nevaram zināt, vai Dievs pastāv vai nepastāv. Atšķirībā no ateisma, agnosticismā netiek noliegta dieva esamība. Agnosticisms radās kā antitēze metafizikas filozofiskajiem uzskatiem. Agnosticisms ir pielīdzināms skepticismā izplatītajiem apcerējumiem par reliģijas jautājumiem, īpaši ar kristīgo uzskatu noraidīšanu mūsdienu zinātniskajos pieņēmumos. Klasiskā agnosticisma pamatlicēji ir skotu filozofs Deivids Hjūms un vācu filozofs Imanuels Kants. 
Cilvēka darbība pierāda, ka agnosticisma koncepcija neiztur kritiku. Ja jau cilvēks nespētu adekvāti orientēties pasaulē, viņa eksistence kļūtu neiespējama. Neviens taču nespēj dzīvot vidē, kuru nekādi nevar iepazīt, kura agri vai vēlu kļūst nelabvēlīga un naidīga.

Etimoloģija

Vārdu ‘agnosticisms’ ir darinājis angļu biologs un Dārvina evolūcijas teorijas aizstāvis Tomass Hakslijs 1869. gadā Metafizikas biedrības sanāksmē, lai apzīmētu savu attieksmi pret reliģiju. Radies no sengrieķu vārda ἄγνωστος (ágnōstos), kas nozīmē ‘neizzināmais’. Tomēr cilvēki, kuri aizdomājušies par dievu eksistenci, ir bijuši arī agrāk.

Agnosticisma daba un veidi

Tomasa Hakslija teiktais atklāj gan to, ka agnosticisms saistīts ar neziņu, gan to, ka šī neziņa īpaši attiecas uz reliģiskajiem jautājumiem. Tomēr termins tiek izmantots arī citās sfērās. Piemēram, Padomju Savienības līderis Vladimirs Ļeņins savā darbā “Materiālisms un empiriokriticisms” (1908) norāda, ka agnostiķis nošķir būtību un parādību, neejot tālāk par sajūtām, bet īru bīskaps Džordžs Bērklijs darbā “Traktāts par cilvēka zināšanu principiem” norāda, ka “būt nozīmē tapt uztvertam”. Bērklija dzīves laikā nebija ieviests termins ‘agnosticisms’, bet viņš jau par tā būtību runāja. Agnosticisms savu klasisko veidu ieguva skotu skeptiķa Deivida Hjūma un izcilā vācu filozofa Imanuela Kanta filozofijā. Kanta viedoklis par agnosticismu izpaudās, ka nav zināma “pašu lietu” būtība vai pat tas, ka tā pastāv.
Aleksandrs Zaicevs (šahists)

Biogrāfija

Šahu iemācījies spēlēt četrpadsmit gadu vecumā. Pirmos panākumus šahā guvis 1953. gadā, kad uzvarējis Krievijas jauniešu šaha čempionātā. No 1962. līdz 1969. gadam četras reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos. Lielāko panākumu guvis 1968. gadā Alma-Atā, kad kopā ar Ļevu Polugajevski dalījis 1.-2. vietu, bet papildu mačā Vladimirā par čempiona nosaukumu piekāpies savam pretiniekam ar 2½:3½. 1967. gadā Sočos kopā ar Leonīdu Šamkoviču, Vladimiru Simaginu, Nikolaju Krogiusu un Borisu Spaski dalījis 1.-5. vietu Mihaila Čigorina memoriālā. Par panākumiem turnīros FIDE 1965. gadā Zaicevam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1967. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Beidzis Tālo Austrumu politehnisko institūtu Vladivostokā. Pēc izglītības bijis inženieris-elektriķis. 
1971. gada augustā Polaņicazdroja piedalījies Akibas Rubinšteina memoriālā, kurā ierindojies 7. vietā. Divus mēnešus vēlāk neveiksmīgas pēdas operācijas rezultātā pāragri miris no komplikācijām.
Samsoni-Himmelšernas

Samsoni-Himmelšernas (vācu: Samson von Himmelstjerna) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas bija ieceļojusi Livonijā 16. gadsimtā un 1752. gadā ierakstīta Vidzemes bruņniecības  matrikulā, 1809. gadā Igaunijas, bet 1840. gadā Sāmsalas un Kurzemes bruņniecības matrikulā. Vēlāk dzimta izplatījās arī Krievijā, ASV un Francijā.

Vēsture

Dzimtas aizsācējs bija Nīderlandes virsnieks Nīmans Samsons (Naeman Samson), kurš pēc Nīderlandes Neatkarības kara sākuma bija spiests pamest dzimteni un 1568. gadā kļuva Rīgas brīvpilsētas sardzes kapteini.
Viņa dēls Hermanis Samsons (latīņu: Hermannus Samsonius) Polijas-Zviedrijas kara laikā 1616. gadā kļuva par Pētera baznīcas luterāņu virsmācītāju. 1621. gadā Samsons teica apsveikšanas sprediķi Zviedrijas karalim Gustavam II Ādolfam, kurš 1622. gadā Hermani Samsonu iecēla par Vidzemes superintendentu. 1631. gadā viņš kļuva par jaundibinātās Rīgas Akadēmiskās ģimnāzijas rektoru un teoloģijas profesoru. Bet 1633. gadā pēc Virskonsistorijas nodibināšanas kļuva par tās viceprezidentu. Hermaņa Samsona darbība bija pienācīgi novērtēta un 1640. gadā viņš tika iecelts dižciltīgo kārtā ar vārdu Samsons no Himmelšernas.
Pēc Vidzemes pievienošanas Krievijas impērijai daudzi Samsonu dzimtas locekļi kļuva par ierēdņiem un muižniekiem. No 1819. gada dzimtai piederīgie lietoja uzvārdu Samson von Himmelstjerna. No zināmākajiem dzimtas pārstāvjiem minami jurists, tiesību zinātnieks, tulkotājs, dzejnieks, Vidzemes landrāts, Baltijas vietējo likumu izstrādātājs Reinholds Samsons fon Himmelšerna (1778-1858), ģenerālleitnants Klaudijs Samsons fon Himmelšerna (1800-1881), Tērbatas universitātes rektors Hermanis Samsons fon Himmelšerna (1809-1868), Baltiešu konstitucionālās partijas priekšsēdētājs, Baltvācu Nacionālās komitejas (Baltisch-Deutsches Nationalausschuss) priešsēdētājs Frīdrihs Samsons fon Himmelšerna (Friedrich Samson von Himmelstjerna, 1872–1958), Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, LKo kavalieris Felikss Samsons fon Himmelšerna (1885-1967).
Latvijas teritorijā dzimtas valdījumā bija Vestienas muiža (Festen) u.c. muižas.
Jūrmalas zilpodze

Izplatība

Jūrmalas zilpodze sastopama visplašāk sastopama Eiropā, Atlantijas okeāna un tā jūru piekrastēs, sākot ar Baltijas jūru līdz Āfrikas ziemeļu piekrastēm. Latvijā sastopama ļoti reti, vienīgi Kurzemes piekrastes dienvidu un vidus daļā. Atsevišķi eksemplāri Ventspils – Papes posmā un Ziemupes – Akmensraga posmā novērota visstabilākā un lielākā zilpodžu atradne. Ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 1. kategorijā.

Biotopi

Jūrmalas zilpodze sastopama nelielās grupās smilšainās un akmeņainās vietās. Kserofītiska smiltāja suga. Jūrmalas zilpodze aug vairākos īpaši aizsargājamos biotopos, piemēram, tādos kā pelēkās kāpas, priekškāpas un embrionālās kāpas, kas ir ietvertas Eiropas Savienības aizsargājamo biotopu sarakstā.

Izplatību ierobežojošie faktori

Secināts, ka Eiropas ziemeļos jūrmalas zilpodzes augšanas apstākļus ietekmē paaugstināts nokrišņu daudzums un samazinātais saulaino dienu skaits. Šādi laika apstākļi nenodrošina pilnīgu sēklu nogatavošanos. Sēklām ir zema dīgtspēja. Vairums augu vairojas veģetatīvi, ar sakņu sistēmas palīdzību. Tas izskaidro daudzu populāciju zemo ģenētisko daudzveidību. Vēl izplatību ierobežo kāpu degradācija un jūras līmeņa celšanās.
Vestgoti

Vestgoti (vācu: Westgoten — 'rietumgoti', latīņu: Visigothi, Wisigothi) jeb rietumgoti, saukti arī par tervingiem (Terwingen — 'mežu ļaudis'), bija ģermāņu ciltis, kas 3.—4. gadsimtā dzīvoja Dņestras lejteces apvidū. 4. gadsimtā piedalījās Lielajā tautu staigāšanā, pēc kuras daļa nonāca Romas impērijas teritorijā. 410. gadā vestgoti Alarika vadībā ieņēma un izlaupīja Romu.

Vestgotu karaliste

418. gadā Gallijas dienvidrietumos vestgoti nodibināja Vestgotu karalisti ar centru Tulūzā. Iekarojumu rezultātā 5. gadsimta 2. pusē Vestgotu karalistē bija jau iekļauta Pireneju pussalas lielākā daļa, kas kļuva par tās galveno teritoriju. 6. gadsimta sākumā lielāko daļu valsts Gallijas teritoriju iekaroja franki un vestgotu pārvaldībā palika tikai Pireneju pussala ar centru Toledo pilsētā.
Šis periods ir pazīstams kā Toledo karaliste. 6.—7. gadsimtu laikā vestgotu pārvaldītā teritorija piedzīvoja uzplaukumu un ilgstošu miera periodu. Vestgoti spēja pakāpeniski nivelēt kultūras atšķirības starp sevi un vietējiem pamatiedzīvotājiem, tādējādi panākot iekšpolitisku stabilitāti. 589. gadā vestgotu karalis Rekareds no ariānisma pārgāja katoļticībā, tādējādi apvienojot valsts iedzīvotājus arī reliģiski.
Rogovka

Vēsture

Rogovkas ciems izveidojies senas apmetnes vietā ap baznīcu. Ap 1819. gadu Zaļmuižas īpašnieks pie baznīcas uzcēlis krogu un vēl citas ēkas, pēc kā sākusies ciema straujāka attīstība un kļuva par nozīmīgu tirdzniecības centru pusceļā starp Rēzekni un Kārsavu. 1925. gadā Rogovkai (Ragaukai) piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. 1935. gadā ciemā bija 50 mājas ar 253 iedzīvotājiem. Padomju laikā Rogovka (Nautrēni) bija ciema padomes un padomju saimniecības «Nautrēni» centrs. 1989. gadā Rogovkā bija 333 iedzīvotāji.

Reliģija

Lielākā daļa Nautrēnu pagasta iedzīvotāju pieder pie Romas katoļiem. Rogovkas centrā ir sarkaniem ķieģeļiem būvētā katoļu baznīca. Tā celta laika posmā no 1901. līdz 1914. gadam. Baznīcas ērģeļu iegādi 1939. gadā daļēji sponsorējis toreizējais Latvijas valsts prezidents Kārlis Ulmanis . Starpkaru periodā Nautrēnu draudze bija viena no lielākajām katoļu draudzēm Latgalē, ap sevi sapulcinot 9000 draudzes locekļu.
Rogovkas pareizticīgo baznīca, kas celta 20. gadsimta 30. gados, atradās iepretim Romas katoļu baznīcai pretējā Rasnupļu—Dekteru ceļa pusē. To cēlis vietējais namdaris Pēteris Puksts pēc Ziemeļkrievijas (Karēlijas) baznīcu celtniecības paraugiem. 20. gadsimta 70. gados tā pārvesta uz Latvijas etnogrāfisko brīvdabas muzeju.
Norvēģijas Polārais institūts

Norvēģijas Polārais institūts (norvēģu: Norsk Polarinstitutt) ir Norvēģijas galvenā valsts institūcija polārās izpētes jomā. Institūts darbojas Norvēģijas Vides ministrijas pakļautībā. Galvenais ofiss atrodas Trumsē valsts ziemeļos.
Par institūta pirmsākumiem tiek uzskatīts 1928. gadā dibinātā Norvēģijas Svalbāras un Arktikas pētījumu (Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser, NSIU) institūcija, kas nodarbojās ar arktisko apgabalu sauszemes un okeānu kartēšanu un ģeoloģisko izpēti. 1948. gadā, līdz ar institūta atbildības lauka paplašināšanos Antarktīdā, tas tika pārveidots par Norvēģijas polāro institūtu. Pirmais institūta vadītājs bija pazīstamais polārpētnieks Haralds Sverdrups (1948-1957). Līdz 1998. gadam institūta galvenais ofiss atradās Oslo, līdz to pārcēla uz Polārās vides centru Trumsē.
Institūts plāno un vada ekspedīcijas uz Arktiku un Antarktiku, pārrauga Norvēģijas tiesību aktu vides aizsardzības un kultūras mantojuma jomā īstenošanu Antarktikā, konsultē Svalbāras gubernatoru kā akadēmiskais padomnieks.
Polārās izpētes vajadzībām institūts uztur vairākas polārstacijas Antarktikā (Trolla un Tora) Arktikā (vairākas stacijas Svalbārā, Lāču salā un Jana Majena salā).
Timofejs Šiškanovs

Spēlētāja karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru Šiškanovs uzsāka 1999. gadā, kad debitēja Krievijas Augstākajā līgā spēlējošajās Maskavas "Spartak" rindās. 2001.—02. sezonu Timofejs aizvadīja Maskavas CSKA, bet 2002. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2002.—03. sezonu Šiškanovs aizvadīja Kvebekas Junioru hokeja līgas klubā Kvebekas "Remparts". No 2003. līdz 2005. gadam hokejists spēlēja AHL, divus mačus aizvadot arī NHL kluba Našvilas "Predators" rindās, taču 2005.—06. sezonas gaitā tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues", tās rindās aizvadot 22 spēles.
2006. gada vasarā Šiškanovs atgriezās Krievijā, pievienojoties Krievijas Superlīgas klubam Čehovas "Vitjaz". No 2007. līdz 2009. gadam Šiškanovs spēlēja Maskavas CSKA, Sanktpēterburgas SKA un Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindās, taču nākamās divas sezonas aizvadīja Omskas "Avangard" sastāvā.
2011.—12. sezonu hokejists iesāka Novosibirskas "Sibir" rindās, taču sezonas vidū pārcēlās uz Mitišču "Atlant". 2012. gada vasarā hokejists pievienojās Habarovskas "Amur" rindām, taču divus gadus vēlāk noslēdza līgumu ar KHL jaunpienācēju HK Soči.
Mitra (dievība)

Mitra ir dievība indoirāņu mitoloģijā, kas tiek saistīta ar draudzību, izlīgumu, saticību un Saules gaismu.
Sākotnēji viens no vēdiskās mitoloģijas galvenajiem dieviem, augstākā dieva Varunas pastāvīgais pavadonis, viens no pasaules pārvaldītājiem, kosmiskās un tikumiskās kārtības pārraugs. Himnās atainots, ka Mitra ir dienas un Saules valdnieks.
Senajā irāņu zoroastrisma panteonā Mitra (Mifra) ir Saules dievs, augstākā dieva Ahuramazdas pavadonis. Mūsdienās Irānā tiek atzīmēti Mehregāna svētki — Mitras vārda diena.
Pēdējos gadsimtos pirms mūsu ēras grieķu apdzīvotajās zemēs izveidojās Mitras kults, kas mūsu ēras sākumā izplatījās Romas impērijā, kur tas sevišķi populārs bija romiešu leģionāru vidē.
Ultramaratons

Ultramaratons ir jebkura skriešanas sacensība, kas garāka par maratonu (42,195 kilometriem). Ultramaratonus var iedalīt divos veidos: distanču un laika ultramaratonos. Distanču ultramaratoniem dalībniekiem ir jāveic noteikta distance, bet laika ultramaratonos noteiktā laikā ir jānoskrien pēc iespējas vairāk kilometru.
50 km, 100 km, 50 jūdzes (80,4672 km) un 100 jūdzes (160,9344 km) ir biežāk sastopamās ultramaratonu distances.
Starptautiskā vieglatlētikas federācija ir noteikusi 100 km ultramaratonu par oficiālu vieglatlētikas distanci, kurā tiek fiksēti pasaules rekordi.
Pašreizējais 100 km rekordists ir Japānas sportists Takahiro Sunada ar rezultātu 6:13:33. Grieķijas sportistam Jannim Kuram pieder vairāki rekordi īpaši garos ultramaratonos, tai skaitā 24 stundu skrējienā (303,506 km) un 48 stundu skrējienā (473,495 km).
Pasaules čempionātus ultramaratona distancēs rīko Starptautiskā Ultraskrējēju asociācija (IAU).