google/wiki40b huggingface dataset:
Lietuvas dziesmu svētki

Lietuvas dziesmu svētki (lietuviešu: Lietuvos dainų šventė) ir tradiconāls Lietuvas kultūras pasākums, kas norisinās reizi četros gados Viļņā. Lielais noslēguma deju koncerts notiek "Žalgiris" stadionā un tajā piedalās aptuveni 9000 dejotāju, kuru dejas lielajā laukumā veido dažādus rakstus. Dziesmu svētku noslēguma koncerts notiek Viļņas Viņģa parka brīvdabas estrādē, un tajā piedalās aptuveni 15 000 dziedātāju no vidēji 400 koriem.
2018. gada Lietuvas dziesmu svētki par godu Lietuvas neatkarības atjaunošanas simtgadei notika gan Kauņā, gan Viļņā.

Vēsture

Lietuvas dziesmu svētku pirmsākums meklējams 1924. gadā, kad 23.-25. augustā Kauņā norisinājās pirmā "Dziesmu diena", kurā piedalījās 86 kori ar vairāk kā 3000 dziedātājiem.   
Arī Otrie Lietuvas dziesmu svētki notika Kauņā 1928. gada 1.-2. jūlijā ar 51 baznīcu kori, 22 skolēnu koriem, 19 biedrību koriem un Rīgas Lietuviešu biedrības kori, kopā ar aptuveni 6000 dziedātājiem.
Trešie dziesmu svētki notika Vītauta Dižā 500 nāves dienā 1930. gada 20. jūnijā Kauņā ar aptuveni 200 koriem un 9000 dziedātājiem, bet pirmie Lietuvas deju svētki jauniešiem notika 1937. gada 29. oktobrī Kauņā ar 448 dejotājiem. 
Pēc Otrā pasaules kara okupētajā Lietuvā 1946. gadā notika Ceturtie dziesmu svētki ar 188 koriem un 11 778 dziedātājiem, bet kopš 1950. gada Lietuvas dziesmu un deju svētki notika ik pēc pieciem gadiem. Kopš 1960. gada noslēguma koncerti notika jaunuzbūvētajā Viņģa parka estrādē. Kopš 1956. gada notika arī trimdas dziesmu svētki dažādās lietuviešu diasporas mītnes zemēs. 
Kopš Lietuvas neatkarības atjaunošanas 1990. gadā dziesmu svētki notiek reizi četros gados. 1994. gadā svētkiem piešķīra nosaukumu "Vispasaules lietuviešu Dziesmu un Deju svētki", jo uz tiem sabrauca lietuvieši no visas pasaules. Kopš 2003. gada katriem svētkiem tiek piešķirts īpašs vadmotīvs.
1. mikroautobusu maršruts (Jūrmala)

Maršruts

Buļļuciems — Bulduri mikroautobusi kursē šādās ielās: Lašu iela, Vikingu iela, Jūrnieku iela, Bulduru prospekts, Oskara Kalpaka prospekts, Vikingu iela, Mastu iela, Paula Stradiņa iela, Meža prospekts.
Bulduri — Buļļuciems mikroautobusi kursē šādās ielās: Meža prospekts, Paula Stradiņa iela, Mastu iela, Vikingu iela, Oskara Kalpaka prospekts, Bulduru prospekts, Jūrnieku iela, Vikingu iela, Lašu iela.

Vēsture

Padomju laikā 1. maršrutā kursēja autobusi no galapunkta Dubultos pie dzelzceļa pārbrauktuves (pretīm ugunsdzēsējiem, kur mūsdienās ir tirgus laukums), cauri Bulduriem, gar Lielupes staciju, pa Bulduru prospektu, līdz Buļļuciemam (toreizējā zvejnieku kolhoza „Uzvara” caurlaidei). 20. gadsimta 90.-to gadu sākumā maršruts tika saīsināts - no Buļļuciema („Uzvaras”) autobuss kursēja līdz Lielupes stacijai. Vēlāk maršruts tika mazliet pagarināts līdz Bulduriem un vēlreiz pagarināts līdz veikalam „Rimi” pie Lielupes tilta un maršrutā sāka izmantot mikroautobusu. 2018. gada 12. februāra 1. maršruts tika apvienots ar agrāko 7. maršrutu un pagarināts līdz Priedainei, taču, kad 2018. gada 1. jūnijā atjaunoja 7. maršrutu, 1. mikroautobuss kursē līdz Bulduriem vien izpildot dažus reisus dienā uz Priedaini.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Tukuma novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Tukuma novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Gerhards Johans fon Lēvenvolde

Dzīvesgājums

Cēlies no Lēvenvoldu dzimtas, 1680. gadā Tallinā apprecējās ar Magdalēnu Elizabeti fon Lēvenu, viņiem piedzima meita Šarlote un trīs dēli Kārlis Gustavs (ap 1686—1735), Frīdrihs Kazimirs (1692—1769) un Gustavs Reinholds (1693—1758). Dienēja Zviedrijas armijas Rīgas garnizonā kā kapteinis (1686), vēlāk majors (no 1688). 1690. gados sabiedrojās ar Johanu Reinholdu fon Patkulu, protestējot pret muižu redukciju. 1696. gadā viņu apvainoja valsts nodevībā un notiesāja uz nāvi, bet karalis Kārlis XI viņu apžēloja. Lielā Ziemeļu kara sākumā pārgāja Kurzemes hercogu dienestā, piedalījās Spilves kaujā. 1701. gadā bija trimdā esošā Kurzemes hercoga reģenta Ferdinanda galmā Dancigā, par nepakļaušanos pavēlei atgriezties Zviedru Vidzemē viņam konfiscēja Mallas muižu un 1702. gadā vēlreiz notiesāja uz nāvi.
Pēc Vidzemes un Igaunijas kapitulācijas (1710) bija Krievijas cara Pētera I pilnvarnieks (General-Bevollmächtigter) Baltijas provincēs. Kad 1711. gadā Pētera I dēls Aleksejs apprecējās ar Braunšveigas-Lineburgas princesi Sofiju Šarloti (1694-1715), Gerhards Johans fon Lēvenvolde tika iecelts par viņas galminieku (обер-гофмейстер).
Miris 1723. gada 26. aprīlī Tērbatā, pēc citiem datiem savā Mallas dzimtmuižā tagadējā Igaunijā.
Lukenvalde

Vēsture

Kā daudzas pilsētas Brandenburgā, Lukenvalde veidojusies uz slāvu apmetnes bāzes. Kā Lugkin tika iekarota 1147. gadā vendu krusta kara laikā. Līdz 1680. gadam atradās Magdeburgas arhibīskapijas, bet līdz 1773. gadam, kad iekļāvās Brandenburgas kūrfirstē, atradās Magdeburgas hercogistes sastāvā. No 17. gadsimta Lukenvalde attīstījās kā vilnas apstrādes centrs, 20. gadsimtā pilsētas redzamākā ekonomikas nozare bija cepuru ražošana. Pēc Otrā pasaules kara Lukenvalde līdz 1991. gadam bija VDR sastāvā.
Olli Jokinens

Spēlētāja karjera

Spēlētāja karjeru sācis 1996. gadā Somijā KalPa sastāvā, vēlāk spēlējis arī HIFK sastāvā. 1997. gada NHL draftā viņu Losandželosas "Kings" izraudzījās ar augsto 3. kārtas numuru. Debijas sezonā NHL aizvadīja astoņas spēles (lielāko daļu 1997.—1998. gada sezonas aizvadīja HIFK). 2004.—2005. gada NHL lokauta laikā pārstāvēja Šveices līgas klubu Klotenes "Flyers", Zviedrijas Elitsērijas klubu Södertälje SK un Somijas Helsinku HIFK. NHL karjeras laikā spēlējis Ņujorkas "Islanders", Floridas "Panthers", Fīniksas "Coyotes", Ņujorkas "Rangers", Kalgari "Flames" un Vinipegas "Jets" sastāvos.
2014. gada vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Našvilas "Predators". "Predators" rindās hokejists spēlēja līdz 2015. gada februārim, kad tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs". Nepilnu mēnesi vēlāk Jokinens tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues", kuras rindās noslēdza sezonu. 2017. gada marta sākumā paziņoja par karjeras beigšanu.
Somijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis sudraba medaļu 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs un bronzas medaļu 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, kā arī 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Tāpat izcīnījis trīs sudraba (1998, 1999, 2014) un trīs bronzas medaļas (2000, 2006, 2008) Pasaules čempionātos.
Amau vardīte

Vardītes atklāšana

Amau vardīte tika atklāta 2009. gadā, kad Luiziānas štata Universitāte organizēja pētniecisko ekspedīciju Papua-Jaungvinejas bioloģiskās daudzveidības izpētei. Jaunā vardīšu suga tika atklāta Amau ciema tuvumā Centrālajā provincē. Šis ciema nosaukums tika izmantots vardītes zinātniskā nosaukuma izveidē. Par jaunās sugas atklāšanu zinātnieki paziņoja 2012. gadā.
Mazās vardītes, kas ir istabas mušas lielumā, meža zemsedzē praktiski ir neiespējami ieraudzīt. Par to varbūtējo atrašanās vietu liecina tikai to kurkstēšana, kas ir līdzīga kukaiņu čirkstēšanai, tādēļ biologiem jābūt īpaši dzirdīgiem, lai saprastu, ka skaņa tomēr ir nedaudz atšķirīga. Lai notvertu nezināmo dzīvnieku, kura skaņa bija dzirdama nākam no sakritušo lapu kaudzes, pētnieki izmantoja plastikas maisiņu, saņemot tajā lielāku kaudzi ar kritušajām lapām. Tikai pēc tam tie ieraudzīja, ka maisiņā pa lapām lēkā sīciņa vardīte.

Izskats un īpašības

Amau vardītes pieauguša īpatņa ķermeņa lielums ir 7—8 mm (visbiežāk ap 7,7 mm). Mātīte ir nedaudz lielāka nekā tēviņš. Vardītes skeleta uzbūve ir vienkāršāka kā normāla lieluma vardēm. Tām pirms krustu kaula ir tikai 7 mugurkaula skriemeļi. Amau vardītes mugura ir tumši brūna ar neregulāras formas rudiem vai rudi brūniem raibumiņiem, sāni un vēders tumši brūni vai tumši pelēki ar neregulāriem zilganbaltiem plankumiņiem. Priekškāju pēdām ir trīs pirksti bez peldplēvēm (pirksti viegli saplacināti), pakaļkājām četri pirksti bez peldplēvēm.

Uzvedība un barība

Amau vardīte dzīvo uz zemes, nokritušo lapu mitrajā zemsedzē. Amau vardīte spēj palēkties uz augšu 30 reizes augstāk par savu ķermeni. Tā ir aktīva krēslas stundās un barojas ar sīciņiem bezmugurkaulniekiem, piemēram, ērcēm, ar kuriem citi abinieki nebarojas. Vairošanās sezonas laikā tēviņi sauc mātītes, izdodot ļoti augstas, kukaiņu čirkstēšanai līdzīgas frekvences skaņas (8400—9400 Hz). Mātīte vienā vairošanās sezonā iznēsā divus ikrus. Attīstības ciklā nav kurkuļa fāzes, no ikriem izšķiļas miniatūras vardītes, kas ir pieaugušo īpatņu samazinātas kopijas.
Tasmana ieplaka

Tasmana ieplaka jeb Austrumaustrālijas lielieplaka ir zemūdens lielieplaka Klusā okeāna dienvidrietumos, Tasmana jūras dienviddaļā. Izvietojusies starp Tasmana plato rietumos, Austrālijas kontinenta nogāzi ziemeļrietumos, Lorda Hava grēdu ziemeļos, Jaunzēlandes kontinentālo masīvu austrumos, Makvorija grēdu dienvidaustrumos, Indijas—Antarktīdas grēdu dienvidos un Dienvidtasmana pacēlumu dienvidrietumos. Ieplakas garums >2400 km, platums — ap 1500 km. Vidējais dziļums ap 4200—4800 m, maksimālais — 5994 m (pēc citiem datiem — 6015 m vai 5604 m). Gultnē sarkanais māls, reljefs paugurains ar daudziem gajotiem.
Čistjakove

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidota 1778. gadā kā Aleksejevkas sloboda. 1868. gadā nosaukta Taganrogas tirgotāja vārdā par Čistjakovu. 1875. gadā izveidota Čistjakovas kalnrūpniecības biedrība, sākta akmeņogļu ieguve. 1932. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. 1964. gadā pārdēvēta par godu ilggadējam Francijas komunistiskās partijas vadītājam Morisam Torezam. Mūsdienās depresīva kalnrūpniecības pilsēta ar sarūkošu ogļu ieguvi. Darbojas vairāki elektrotehniskie, metālapstrādes un pārtikas uzņēmumi, antracīta bagātināšanas fabrika.
Reichsarbeitsdienst

Reichsarbeitsdienst (RAD; Valsts darba dienests) bija nacistiskās Vācijas instruments cīņai ar bezdarbu, tāpat kā Civilian Conservation Corps Amerikas Savienotajās Valstīs. Otrā Pasaules kara laikā RAD veica Armijas (Wehrmacht) palīgdienesta funkcijas.

Organizācija

RAD sastāvēja no 40 apgabaliem sauktiem Arbeitsgau (Darba apgabaliem). Katru no šiem apgabaliem vadīja virsnieks ar savu štābu un Sardzes rotu (Wachkompanie). Katrā apgabalā bija sešas līdz astoņas bataljona lieluma Darba grupas (Arbeitsgruppen), 1200—1800 cilvēku katrā. Savukārt, šīs grupas sadalītas sešās rotas lieluma vienībās sauktās RAD-Abteilung. Katram RAD dalībniekam tika nodrošināta lāpsta un velosipēds.

Latvieši RADā

Daži latvieši tiešām brīvprātīgi iestājās Darba dienestā, bet tie galvenokārt bija jaunieši, kas vēlējās iestāties Latvijas Universitātē vai kādā no vācu universitātēm. Sākoties mobilizācijai, jauni vīrieši, un vēlāk arī jaunas sievietes vienkārši tika iesaukti RADā un nosūtīti darba nometnēs Vācijā. Tur bija rotu stipruma latviešu vienības. 1944.gada janvārī latviešu RAD vienības tika atsauktas uz dzimteni un divas vai trīs latviešu RAD rotas tika pakļautas vācu virsniekiem. Lielākā daļa RAD apakšvirsnieku (ar nelieliem izņēmumiem) arī bija vācieši. Darbs galvenokārt sastāvēja no nocietinājumu un aizsardzības šķēršļu būves Sarkanas armijas aizturēšanai. Pēc obligātā sešu mēnešu dienesta RADā, visi militāri derīgie vīrieši tika ieskaitīti 15.divīzijā. 1944 gada augustā neatkarīgi no nodienētā laika, visi latviešu RAD vīrieši tika nosūtīti uz SS mācību nometni Konicā (Konitz), kur tie tika pārformēti prettanku grenadieru vienībās (Panzergrenadier). Pēc viena mēneša apmācībām, izglītotākie tika nosūtīti uz virsnieku un apakšvirsnieku kursiem, pārējie pazemināti par dzelzceļa sargiem.
Progress M-16M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2639 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela 680 kg, skābeklis (28 kg), gaiss (19 kg) ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1242 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, tai skaitā 230 kg amerikāņu segmentam.
Bez tam kosmosa kuģī atradās mikropavadonis Sfera-53, kuru 20. augustā palaida brīvā lidojumā iziešanas atklātā kosmosā laikā.

Lidojuma gaita

Progress M-16M startēja no Baikonuras kosmodroma 2012. gada 1. augustā 19:35:13 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U.
Saslēgšanās ar SKS notika 2. augustā 01:18 UTC pie Pirs moduļa automātiskā režīmā. Šī bija pirmā reize SKS vēsturē, kad kāds kosmosa kuģis pietuvojas un saslēdzas ar staciju nepilnu sešu stundu laikā pēc starta. Parasti kosmosa kuģi saslēdzas divu vai trīs diennakšu laikā, kas pilotējamu kuģu gadījumā ir nogurdinoši kosmonautiem, tāpēc Krievijas puse vēlas nākotnē kosmonautus nogādāt stacijā sešu stundu laikā.
2013. gada 9. februārī 13:12:22 UTC Progress M-16M atvienojās no SKS. Tajā pašā dienā Progress M-16M tika novadīts no orbītas, 16:19 UTC UZ 198,0 sekundēm bremzēšanas manevram tika iedarbināts kosmiskā aparāta dzinējs. Kosmosa kuģis nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā. Nesadegušās daļas aptuveni 17:05 UTC iekrita Klusā okeāna dienviddaļā.
Ketamīns

Etimoloģija

Ketamīna medikamenti tiek izplatīti ar dažādiem nosaukumiem, visbiežāk Kalipsol, Ketaject, Ketalar, Ketanest, Ketaset, Ketolar un Vetalar. Kā ielu narkotikai ketamīnam var būt arī dažādi slenga nosaukumi, tai skaitā Ket, Special K, Kitties, K2, Vitamin K.

Pielietojums izklaidējošos nolūkos

Pārsvarā ketamīns patvaļīgi tiek lietots kā meditatīvs līdzeklis, psihoterapijas aģents, bet ketamīnu mēdz izmantot arī aktīvai izklaidei naktsklubos un dažādās izklaides vietās. Ketamīns tiek izplatīts šķīduma un pulvera formā. To parasti lieto ievadot organismā intramuskulāri (injicējot) vai intranazāli (šņaucot). Vidējā ketamīna deva svārstās no 10 mg līdz 350 mg un ir atkarīga no cilvēka ķermeņa svara un ievadīšanas veida.
Ketamīna psihotropā iedarbība, salīdzinoši ar citiem halucinogēniem, ir īslaicīga un tā parasti ilgst ne vairāk kā 2 stundas. Ketamīns neizraisa atkarību.
Vielu izklaidējošos nolūkos paraksti lieto, lai gūtu šādus efektus: eiforija, halucinācijas, ārpusķermeņa pieredze, analgēzija, spēcīga depersonalizācija un derealizācija. Apkārtējā pasaule sadalās fragmentos, lietotājs vairs neizjūt savu ķermeni, zaudē uztveri par realitāti un apkārtējo vidi. Prāts atdalās no ķermeņa, saplūst ar vīzijām un apkārtējo pasauli, tiek zaudēta/mainīta arī laika uztvere. Ketamīna izraisītais apziņas stāvoklis tiek saukts par K-hole.
Kārlis Širrens (vēsturnieks)

Dzīvesgājums

Dzimis 1826. gada 20. novembrī Rīgā Jāņa baznīcas mācītāja Kārļa Hieronīma Širrena un viņa sievas Marijas Juliānas, dzimušas Štālas, ģimenē. Mācījās Vidzemes guberņas ģimnāzijā. Studēja klasisko filoloģiju Tērbatas universitātē (1844-1848), pievērsās etnoloģijai un vēsturiskajai ģeogrāfijai, kļuvis par vācbaltu studentu korporācijas Fraternitas Rigensis biedru. Pēc tēva nāves Širrens atgriezās Rīgā, kur strādāja par privātskolas direktoru un 1850. gadā publicēja savu pirmo dabu par Daugavpils nosaukuma izcelsmi lietuviešu valodā. 1852. gadā Rīgā iznāca viņa apcerējums par sengrieķu un romiešu vēsturnieku ziņām par Baltijas jūras austrumu krasta zemēm, kas bija iecerēta kā viduslaiku Livonijas vēsturiskās topogrāfijas pētījumu programma. Viņš rakstīja arī par Vidzemes zviedru universitātes vēsturi (1853) un Atskaņu hronikas autoru (1855).
1856. gadā Tērbatas Universitātē ieguva maģistra grādu par Jaunzēlandes maoru teikām, bet 1858. gadā doktora grādu par latīniski uzrakstīto darbu De ratione qvae inter Iordanem et Cassiodorivm intercedat commentatio (1858), kurā pierādīja, ka pirms 552. gada tapusī Jordana (Jordanes) "Gotu vēsture" ir izvilkums no kāda bizantiešu manuskripta, kas pārrakstīts Kasiodora (ap 485-585) skriptorijā. 
1858. gadā viņu ievēlēja par Tērbatas Universitātes ģeogrāfijas un statistikas ārkārtas profesoru Vēstures fakultātē, bet 1860. gadā par profesoru Krievijas impērijas ģeogrāfijā un statistikā. 1860. gada vasaru viņš pavadīja Stokholmas valsts arhīvā. 
Bija Igaunijas zinātniskās biedrības loceklis (1861—1864), 1863. gadā nodibināja jaunu Tērbatas avīzi Dorpater Tageblatt, kas publicēja rakstus pret slavofiliem. Lasīja privātas lekcijas par Livonijas vēsturi. 1863. gadā viņu ievēlēja par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli un Krievijas vēstures profesoru Tērbatas Universitātē. Publicēja rakstu par 1710. gada Vidzemes kapitulāciju (1865) un Zviedru Vidzemes muižu redukciju (1865), nolasīja lekciju par Johanu Reinholdu Patkulu (1869).
1869. gadā Leipcigā izdeva K. Širrena polemisku brošūru "Vidzemnieku atbilde Jurijam Samarina kungam" (Livländische Antwort an Herrn Juri Samarin), kurā aizstāvēja Baltijas provinču satversmi un autonomiju. Par to viņu atlaida no darba universitātē un viņš bija spiests emigrēt uz Vāciju, kur ar Vidzemes bruņniecības finansiālu atbalstu nodarbojās ar arhīvu pētīšanu. No 1874. gada Ķīles universitātes profesors (1874-1907), rektors (1878—1879). Pēc aiziešanas no darba universitātē
Miris 1910. gada 11. decembrī Ķīlē. Viņam piederošie manuskripti pārgāja Vidzemes bruņniecības īpašumā.

Piemiņa

Latviju pametušie vācbaltiešu vēsturnieki 1932. gadā Ķīlē nodibināja savu zinātnisko biedrību, kuru nosauca par Kārļa Širrena biedrību (Carl-Schirren-Gesellschaft). Kopš 1951. gada tā darbojas Lineburgā. 1994. gadā tās uzturēšanai nodibināts Kārļa Širrena fonds (Carl-Schirren-Stiftung e.V.). Biedrībai ir bibliotēka ar vairāk kā 15 000 grāmatu un arhīvs.
Vācu okupācijas laikā Lāčplēša ielu Rīgā pārdēvēja par K. Širrena ielu (Carl Schirren Straße).
Juris Zvirgzdiņš

Biogrāfija

J. Zvirgzdiņš uzaudzis Rīgā, beidzis Rīgas republikānisko neklātienes vidusskolu (1960). Studējis Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē (1962-1965, ar pārtraukumiem), strādājis par krāvēju, noliktavas pārzini, sargu un citus darbus. Literāras publikācijas no 1982. gada. No 1990. līdz 1995. gadam redaktors apgādā "Vaga", no 1995. līdz 1999. gadam - apgādā "Artava".
Kopā ar Vladi Spāri un Lienīti Medni sarakstījis romānu "Odu laiks" (1. daļa periodikā 1989, grāmatā 1994; 2. daļa 2009). Žurnāla "Karogs" un R. Gerkena romānu konkursā apbalvots romāns "Fon Mērkatces kunga memuāri" (2003). Saņēmis Literatūras gada balvu bērnu literatūras nominācijā par grāmatām "Bebru atgriešanās" (2001) un "Tobiass dodas pasaulē" (2005), kā arī 2013. gada Jāņa Baltvilka balvu par grāmatām "Rīgas runča Maurīcija piedzīvojumi", "Kad muzejā iespīd Mēness jeb Tobiass un draugi sargā Rīgas vēsturi" un "Seši stāsti par ASV vēsturi". Saņēmis 2001. gada Pastariņa prēmiju, kā arī 2009. gada Pastariņa prēmiju par grāmatām "Mūsu Latvija", "Knorke jeb Tobiass un Fufū meklē Mocartu" un "Konteineru meitenīte Rudīte".
Petri Vehanens

Spēlētāja karjera

Savu spēlētāja karjeru Vehanens aizsāka 1995.—96. sezonā, kad spēlēja SM līgas kluba Raumas "Lukko" U20 komandā. Tajā viņš spēlēja līdz pat 1998. gadam, 1998.—99. sezonu aizvadot Norvēģijā. No 1999. līdz 2001. gadam Vehanens pildīja "Lukko" otrā vārtsarga funkcijas, taču 2001.—02. sezonā kļuva par komandas pamatvārtsargu. Raumā Petri spēlēja līdz pat 2005. gadam. 2005.—06. sezonu Vehanens aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas klubā Mora IK, bet 2006.—07. sezonā nonāca Krievijas Superlīgas klubā Ņižņekamskas "Ņeftehimik". 2007. gada vasarā Vehanens atgriezās "Lukko" rindās.
2009.—10. sezonas gaitā Vehanens tika aizmainīts uz Kazaņas "Ak Bars", Raumas klubam pretī saņemot Mikaelu Telkvistu. Vehanens tika atzīts par KHL sezonas labāko vārtsargu, kā arī izcīnīja Gagarina kausu. "Ak Bars" rindās Vehanens spēlēja līdz 2011.—12. gada sezonas noslēgumam, kad atgriezās Raumā. 2013. gada aprīlī noslēdza līgumu ar KHL klubu Prāgas "Lev", 2013.—14. gada sezonā sasniedzot Gagarina kausa finālu, tajā gan septiņās spēlēs piekāpjoties Magņitogorskas "Metallurg".
2014. gada jūlijā noslēdza līgumu ar Vācijas hokeja līgas klubu Berlīnes "Eisbaren". 2015.—16. gada sezonā aizvadīja četras sausās spēles, kas bija labākais rādītājs starp visiem līgas vārtsargiem. 2018. gada aprīlī paziņoja par karjeras beigšanu.
Itāļu valoda

Gramatika

Itāļu valodas gramatikai ir daudz līdzību ar spāņu, franču, portugāļu, katalāņu, rumāņu un pārējām romāņu saimes valodām. Vārdiem ir divas dzimtes (vīriešu un sieviešu) un divi skaitļi (vienskaitlis un daudzskaitlis).
Jūras ūdele

Izskats un īpašības

Salīdzinot ar savu tuvāko radinieci Amerikas ūdeli, tā bija garāka, masīvāka, un tās kažokāda bija gandrīz 2 reizes lielāka par parastās ūdeles ādu. Ir saglabājušās ziņas, ka lielākā zināmā jūras ūdele ir sasniegusi 82,6 cm garumu. Tās kažoks salīdzinoši bija raupjāks, un krāsa sarkanīgāk brūna. Jūras ūdelei bija īpatnēja smaka.
Lai arī jūras ūdeli labi pazina mednieki, tā izmira pirms tika zinātniski aprakstīta. Līdz ar to par jūras ūdeles uzvedību ir skops faktu materiāls. Ir zināms, ka tā bija nakts dzīvnieks un vientuļniece tāpat kā Amerikas ūdele.
Sabīne Niedola

Klubu karjera

No 2006. gada pārstāvēja "Liepājas Metalurga" komandu, ar ko 2009. gadā ieguva 3. vietu Latvijas Sieviešu basketbola līgā. 2010. gadā parakstīja līgumu ar Francijas virslīgas klubu Nantes "Rezé Basket". "Rezé Basket" sastāvā viņa izcīnīja Francijas izaicinājuma kausu, kā arī guva uzvaru LFB Challenge Round turnīrā. 2011.—2012. gada sezonu viņa uzsāka Liepājas "Metalurga" komandā. Oktobra beigās pārgāja uz Rīgas TTT, savukārt īsi pirms 2011. gada beigām noslēdza līgumu ar Spānijas virslīgas klubu El Caja Rural Tintos de Toro. Kluba sastāvā aizvadīja atlikušo sezonu, taču 2012. gada vasarā pārgāja uz citu Spānijas virslīgas klubu Cadi ICG Software.

Latvijas izlase

S. Niedola ir spēlējusi dažādu vecumu jaunatnes izlasēs. Latvijas pieaugušo izlasē debitēja 2009. gada 14. maijā. Kopā ar to ir izcīnījusi 7. vietu 2009. gada Eiropas čempionātā, kas notika Latvijā.  Būdama pieaugušo izlases dalībniece, turpināja spēlēt arī U-20 izlasē, ar ko kopā 2010. gada Eiropas čempionātā izcīnīja bronzas medaļu un tika iekļauta turnīra simboliskajā izlasē. 2011. gadā izcīnīja 8. vietu Eiropas čempionātā Polijā. 2011. gada Eiropas U-20 čempionātā, kur tika ieņemta 12. vieta, S. Niedola bija viena no izlases līderēm.
Svētkalns

Raksturojums

Pilskalns atrodas 200 m uz ziemeļiem no galvenā Tērvetes pilskalna, Tērvetes upes labajā krastā. Tas sastāv no diviem pauguriem (10 — 12 m), kurus atdala grava. Pilskalns atrodas Tērvetes dabas parkā.

Vēsture

Pēc Rietumzemgales sadalīšanas līguma 1254. gada aprīlī Tērvetes zemi piešķīra Livonijas ordenim. Tērvetē atradās labi nocietināts zemgaļu pilskalns. Zemgaļu—krustnešu kara laikā nespējot to ieņemt, 1285.—1286. gada ziemā ordeņa mestrs zemgaļu Tērvetes pils tiešā tuvumā Svētkalnā uzcēla koka pili. Ap 20 m augstais kalns bijis norobežots ar vairākiem aizsarggrāvjiem un priekšpili. 
No pils tika veikti militāri reidi pret Tērvetes pili, kā arī citām zemgaļu pilīm un ciemiem. Zemgaļi un žemaiši uzbruka Heiligenbergas pilij. Kauja pie Svētkalna ilga 11 dienas, bet viņiem tā arī neizdevās to ieņemt. Tad zemgaļi nodedzināja savu pili un devās uz Raktes (Žagares) novadu Zemgales dienvidos, tagadējā Lietuvas teritorijā. 1290. gadā krustneši nojauca savu pili, jo tā vairs nebija vajadzīga.
17. gadsimtā Lielais Ziemeļu kara laikā zviedru karaspēks izmantoja Livonijas ordeņa stratēģiju un kalnā izveidoja nocietinājumus Kalnamuižas pils apšaudei, kurā atradās poļu un kurzemnieku karaspēka garnizons. No tā laika Svētkalns tiek dēvēts arī par Zviedru kalnu.
19. gadsimta vidū izdarītie arheoloģiskie izrakumi apstiprināja Heiligenbergas pils atrašanos šajā kalnā.
Kalvīša 2. Ministru kabinets

Aigara Kalvīša vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 2006. gada 7. novembra līdz 2007. gada 20. decembrim.