google/wiki40b huggingface dataset:
Proteju dzimta

Kopīgās īpašības

Proteju dzimtas sugas ir ūdenī dzīvojoši dzīvnieki, kas atšķirībā no daudzām citām salamandrām, kļūstot pieaugušas, nezaudē savas žaunas, neskatoties uz to, ka tām attīstās arī plaušas. Šāda veida attīstību sauc par pedomorfozi — agrās attīstības stadijas pazīmju sagalbāšanās pieaugušā organismā. Plaušām praktiski gandrīz nav nozīmes šo dzīvnieku elpošanā, jo šie dzīvnieki nekad nepamet ūdeni. Pieauguša īpatņa žaunas atgādina zivju žaunas, bet atšķiras ar to, ka tās ir ārējas un tās nenosedz žaunu vāki. Žaunas ir koši sarkanas un aukstā, ar skābekli bagātā ūdenī tās tiek piespiestas pie ķermeņa. Siltākos un ar skābekli nabadzīgākos ūdeņos žaunas paveras, lai stimulētu ūdens plūsmu un palielinātu žaunu virsmu skābekļa uzņemšanai. Ūdenssuņi skābekli uzņem arī caur ādu un ļoti retos gadījumos, ieelpojot gaisu pie ūdens virsmas.
Proteju dzimtas sugas ir gara, slaida auguma abinieki ar laterāli saspiestu astes spuru. To ķermeņa garums 28—40 cm. Vēl viena īpašība, kas proteju dzimtas abiniekus atšķir no pārējām salamandrām, ir plakstiņu neesamība, Eiropas protejs turklāt ir akls.

Dzīves veids

Proteju dzimtas sugas barojas ar dažādiem ūdens bezmugurkaulniekiem (kukaiņiem, vēžveidīgajiem, gliemjiem, tārpiem) un nelielām zivtiņām, un to ikriem. Ir ļoti maz zināms par šīs dzimtas sugu vairošanos. Iespējams, Eiropas protejam dzimst dzīvi mazuļi. Ūdenssuņi dzimumbriedumu sasniedz 4—6 gadu vecumā un dzīvo līdz 20 gadiem, bet Eiropas protejs, kas ir vienīgā proteju ģints suga, dzīvo līdz 58 gadiem, dažiem īpatņiem dzīvojot ilgāk pat par 100 gadiem.
Miks Mikivers

Biogrāfija

Dzimis 1937. gada 4. septembrī Tallinā (no citiem avotiem — 4. novembrī Loksā).
Mācījies Loksas skolā, pēc tam Tallinas 17. vidusskolā, Tallinas kalnrūpniecības tehnikumā, studējis Tallinas Politehniskajā institūtā (tagad Tallinas Tehnoloģiju universitāte). 1961. gadā beidzis Tallinas Konservatorijas teātra mākslas nodaļu (šobrīd Igaunijas Mūzikas un teātra akadēmijas drāmas skola).
No 1961. līdz 1965. gadam — aktieris, no 1974. līdz 1988. gadam un kopš 1992. gada — režisors (kopš 1977. gada — galvenais režisors) Igaunijas Drāmas teātrī Tallinā.
Tēlojis dažādas lomas teātrī, tai skaitā Pēru Gintu H. Ibsena "Pērs Gints", Lopahinu Čehova lugā "Ķiršu dārzs", Veršiņinu Čehova lugā  "Trīs māsas".
No 1965. līdz 1974. gadam Igaunijas Jaunatnes teātra (tagad - Tallinas pilsētas teātris) aktieris un direktors. Iestudējis izrādes Somijā, Ungārijā, Krievijā, Latvijā un Lietuvā.
Filmējies kino vairāk nekā 40 filmās, tai skaitā Norvēģijā, Zviedrijā, Somijā, Anglijā, Armēnijā, Lietuvā un Krievijā, bijis arī televīzijas aktieris. Pazīstamākās no filmām ar viņa piedalīšanos: "Aizpekļu jaunais velns", "Briljanti proletariāta diktatūrai", "Viesnīca "Pie bojā gājušā alpīnista"", "TASS pilnvarots paziņot". Vairāku filmu režisors.  
Bijis pasniedzējs Tallinas konservatorijas teātra katedrā. No 1987. līdz 1994. gadam Igaunijas Teātru savienības valdes priekšsēdētājs. Igaunijas PSR kinematogrāfu savienības biedrs. PSRS tautas deputāts no Tallinas pilsētas teritoriālā vēlēšanu apgabala (1989-1991). No 1990. līdz 1992. gadam viņš bija ievēlēts Igaunijas Kongresā (alternatīvais parlaments). No 1989. līdz 2006. gadam viņš bija pastāvīgais Igaunijas Olimpiskās komitejas loceklis. Saņēmis dažādas prēmijas, apbalvojumus  un goda nosaukumus, tai skaitā PSRS Tautas skatuves mākslinieka nosaukumu (1990).
2003. gadā piedzīvoja smagu insultu. Miris 2006. gada 9. janvārī Vesu, Igaunijā. Apglabāts Tallinas meža kapos.
Josifs Brodskis

Biogrāfija

Brodskis sāka rakstīt dzeju piecdesmitajos gados. Brodski atbalstīja un iedvesmoja dzejniece Anna Ahmatova. 1964. gadā Brodski arestēja un apvainoja "parazītismā" (krievu: тунеядство). Brodskis tika izsūtīts uz Arhangeļskas apgabalu, kur pavadīja 18 mēnešus darba nometnē. 1972. gadā Brodskis tika izraidīts no PSRS. Viņš uzsāka dzīvi ASV, kur strādāja par pasniedzēju dažādās universitātēs.
Frānsiss Bēkons

Biogrāfija

Bēkons dzimis 1561. gadā Londonā dižciltīga augsta valsts ierēdņa sera Nikolasa Bēkona un viņa sievas lēdijas Annas ģimenē. Bēkona tēvs bija Lords - Lielā Zīmoga Glabātājs. Bēkons iesākumā izglītību ieguva mājas apstākļos, vēlāk studēja jurisprudenci Kembridžas Universitātē. 1576. gadā kopā ar angļu sūtni Francijā devās uz ārzemēm, tomēr 1579. gadā, sakarā ar tēva nāvi, atgriezās Anglijā, kur darbojās kā advokāts. 1584. gadā viņš kļuva par Anglijas Parlamenta locekli, kur 1586. gadā atklāti atbalstīja Marijas Stjuartes sodīšanu ar nāvi. Parlamenta laikā pieslējās karalienes Elizabetes I favorītam Robertam Devero, otrajam Eseksas grāfam, kurš uzdāvināja Bēkonam lauku īpašumu. Vēlāk attiecības ar grāfu Eseksu tika sarautas, bet, kad grāfam Esekss tika apvainots valsts nodevībā, Bēkons uzstājās ar apsūdzībām pret grāfu.
Kad tronī kāpa karalis Džeimss I, Bēkons sāka straujāk virzīties pa karjeras kāpnēm. 1606. gadā Bēkons apprecēja četrpadsmitgadīgu tirgotāja meitu Alisi Berhemu, tomēr laulība bija neveiksmīga. 1613. gadā Bēkons kļuva par galveno prokuroru (attorney general), bet 1618. gadā - par Lordu-kancleru. 1621. gadā Bēkona karjera aprāvās. Parlamenta komisija apsūdzēja Bēkonu korupcijā, un viņam tika liegts ieņemt augstus amatus. Bēkonu ieslodzīja Tauerā, tomēr ieslodzījums ilga tikai dažas dienas. Vēlāk Bēkons proponēja savu nevainību, bet uzņēmies vainu, lai glābtu karali no skandāla. Miris 1626. gada 9. aprīlī pēc saaukstēšanās, izmēģinot sniega izmantošanu gaļas uzglabāšanai.
2006. gada Zelta bumba

2006. gada Zelta bumba, ko pasniedz labākajam futbolistam Eiropā, pēc starptautiskas UEFA dalībvalstu sporta žurnālistu žūrijas lēmuma tika piešķirta Fabio Kanavaro 2006. gada 28. novembrī.
Kanavaro bija piektais Itālijas spēlētājs pēc Omara Sivori (1961), Džanni Riveras (1969), Paolo Rosi (1982) un Roberto Badžo (1993), kurš saņēmis šo balvu. Viņš bija arī piektais Madrides "Real" spēlētājs, kas šo balvu saņēmis. Bez viņa vēl Alfredo di Stefano (1957, 1959), Raimons Kopa (1958), Luišs Figu (2000) un Ronaldu (2002).
Cilvēku virsģints

Sistemātikas izmaiņas

Šī taksonomiskā vienība mūsdienās ir zaudējusi savu nozīmi un tiek izmantota ļoti reti. Vecākās klasifikācijās cilvēku virsģintī tika sistematizēta ne tikai cilvēku ģints (Homo), bet arī visas senās, vertikāli staigājošās ģintis un sugas, kā, piemēram, australopitēki, ardipitēki, parantropi, ororīni un sāhelantropi, jo hominīnu cilts apvienoja cilvēku virsģinti un šimpanžu virsģinti (Panina). Izmainot hominīnu sistemātiku, izdalot šimpanžu virsģinti šimpanžu ciltī (Panini), izmainījās cilvēku virsģints sistemātika. Senās cilvēku ģintis mūsdienās tiek klasificētas australopitēku virsģintī (Australopithecina) vai incertae sedis grupā (ororīni un sāhelantropi).
Daži zinātnieki nesen atklāto keniantropu (Kenyanthropus platyops) sistematizē cilvēku ģintī, to saucot par Homo platyops.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Dagdas novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Dagdas novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Nāsirs El Atīja

Autosacīkstes

N. El Atīja starptautiskajā rallijā debitēja 2004. gadā. Pēc diviem gadiem kopā ar britu stūrmani Krisu Patersonu izcīnīja pasaules čempiona titulu klasiskajā rallijā sērijveida automobiļu kategorijā (P-WRC). Tradicionāli piedalās Tuvo Austrumu klasiskā rallija čempionātā, kur viņš ir ieguvis čempiona titulu sešas reizes, kā arī WRC čempionātos S-WRC klasē.
Pasaules atpazīstamību N. El Atīja ieguvis kā rallijreida braucējs. 2009. gada pavasarī N. El Atīja parakstīja līgumu ar rūpnīcas komandu Volkswagen un uzsāka dalību rallijreidos kopā ar stūrmani no Vācijas Timo Gotšalku. 2009. gada Dakaras rallijā, būdams līderis pēc sestā etapa viņš tika diskvalificēts par novirzīšanos no distances un deviņu kontrolpunktu izlaišanu. Nākamajā gadā viņi ieņēma otro vietu sacensību kopvērtējumā. 2011. gada Dakaras rallijā N. El Atīja un T. Gotšalks izcīnīja pirmo vietu automobiļu grupā ar Volkswagen Race Touareg 3 automašīnu. 2012. gadā šajās sacensībās viņš piedalās ar Hummer automobili.
2009. gada 13. februārī N. El Atīja debitēja arī šosejas autosporta sacīkstēs: Āzijas šosejas apļu sacīkstēs SpeedCar.
Tālis Millers

Biogrāfija

1952. gadā absolvējis Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultāti, 1962. gadā ieguvis ķīmijas doktora grādu Rīgas Politehniskajā institūtā. 1954. gadā sācis strādāt Latvijas Zinātņu akadēmijas Neorganiskās ķīmijas institūtā, vairāk nekā desmit gadus arī vadījis institūtu (1984—1997). Laikā no 1992. līdz 1994. gadam un no 1998. līdz 2001. gadam Millers bijis Zinātņu akadēmijas viceprezidents, starpposmā — prezidents. Bijis žurnāla "Latvijas Ķīmijas Žurnāls" galvenais redaktors. Laikā no 1993. līdz 1994. gadam bijis Latvijas Augstākās izglītības padomes priekšsēdētājs.
Darbojies neorganiskās ķīmijas nozarē. Aizsācis un vadījis pētījumus neorganisko savienojumu plazmas ķīmijā un tehnoloģijā. Millers ir aptuveni 300 zinātnisku rakstu autors. Ir 84 autorapliecības.
1980. gadā saņēmis Latvijas PSR Valsts prēmiju. 1996. gadā kļuvis par Solomona Hillera balvas laureātu. 1998. gadā ticis apbalvots ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2002. gadā Millers saņēmis Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu par "izcilu zinātnisko devumu plazmas ķīmijā un neorganisko materiālu tehnoloģijā", kā arī Latvijas Zinātņu akadēmijas un "Grindeks" balvu.
Misas pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Pēc 1920. gada agrāras reformas Lambārtes muižu 1901 ha platībā sadalīja 58 vienībās, Trapes (Briedenes) muižu 214 ha platībā sadalīja 11 vienībās, bet Kroņmisas muižu sadalīja 38 vienības 477 ha platībā.
1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Lambārtes un Misas ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Baldones rajonā. Mūsdienās Misas pagasta teritorija iekļauta Iecavas novadā, Bauskas novada Dāviņu pagastā un Vecumnieku novada Vecumnieku pagastā.
Vēži

Izplatība

Vēžu infrakārtas sugas sastopamas visā pasaulē: gan okeānos un jūrās, gan saldūdens tilpēs. Kopumā trīs dzimtas apvieno saldūdens vēžus — ziemeļu puslodē izplatītās Amerikas vēžu (Cambaridae) un upesvēžu dzimtas (Astacidae) sugas un Dienvidu puslodē mītošās dienvidu vēžu dzimtas (Parastacidae) sugas. Turklāt 80% Amerikas vēžu sugu sastopamas ASV, bet lielākā daļa dienvidu vēžu mājo Austrālijā. Kopumā saldūdens vēži sastopami gandrīz visos kontinentos, izņemot Āfriku un Antarktīdu. Arī daļā Āzijas nemājo neviena saldūdens vēžu suga. Toties saldūdens vēži mājo Madagaskarā, kā arī Jaunzēlandē.

Latvijā

Latvijas saldūdens tilpēs sastopamas 4 vēžu sugas: platspīļu upesvēzis (Astacus astacus), šaurspīļu upesvēzis (Astacus leptodactylus), Amerikas signālvēzis (Pacifastacus leniusculus) un dzeloņvaigu vēzis (Orconectes limosus).

Kopīgās īpašības

Vēži no citām desmitkājvēžu sugām atšķiras to, ka tiem ir spīles uz pirmajiem trijiem kāju pāriem (ejkājām), turklāt pirmā pāra spīles ir daudz lielākas nekā pārējiem diviem pāriem. Pēdējie divi ejkāju pāri ir vienkārši, bez spīlēm, izņemot garpirkstu omārus (Thaumastocheles), kuriem arī pēdējam piektajam ejkāju pārim ir nelielas spīlītes.
Sērskābe

Atrašanās dabā

Sērskābe ir nozīmīga skābā lietus sastāvdaļa. Sēra dioksīds dabā lēnām oksidējas par sēra trioksīdu (šis process gan notiek lēnām, taču neatgriezeniski). Šādā veidā no gaisā nonākušā sēra dioksīda veidojas sērskābe.

Izmantošana

Sērskābei ir milzīga nozīme minerālmēslu, piemēram, superfosfāta rūpniecībā.
Koncentrētu sērskābi izmanto kā ūdensatņēmēju vielu, jo tā aktīvi saista ūdens molekulas, veidojot dažāda satura hidrātus. To izmanto celuloīda, mākslīgā zīda, plastmasu, krāsvielu, medikamentu un citu organisko vielu ražošanā. Šīs sērskābes īpašības dēļ to izmanto arī dažādu neorganisko vielu un gāzu žāvēšanai eksikatoros.
Ievērojamus daudzumus šīs skābes patērē naftas produktu attīrīšanā no kaitīgiem piemaisījumiem. Šajos procesos gan veidojas bīstami atkritumi (skābais gudrons). Latvijā Inčukalnā ir sērskābā gudrona dīķis.
Combat Arms

Vēsture

Slēgtā beta stadija sākās 2008. gada 29. maijā caur FilePlanet un ilga nedēļu. Tā beidzās tā gada 6. jūnijā. Šī beta versija bija pieejama tikai lietotājiem no Ziemeļamerikas, Dienvidamerikas un Okeānijas. Slēgtajā beta stadijā bija pieejamas 4 kartes un 30 ieroči.

Attīstība un dažādība

Līdz ar katru jaunu ielāpu, Nexon laiž klajā arī jaunus ieročus, jaunas modifikācijas iespējas un kartes. Tiesa, lielākā daļa jauno labumu ir vairāk paredzētas tiem, kas ir gatavi par spēles pakalpojumiem maksāt naudu.
Lai arī akcents uz dažādību un unikalitāti tiek spiests tieši uz maksas pakalpojumiem, arī parastais ieroču un modifikāciju piedāvātais loks ir visai plašs - ir iespēja savam ierocim ne tikai optisko tēmēkli, kādu no klusinātājiem un lielāku aptveri pievienot, bet arī tikt pie jau iepriekš modificētiem ieročiem caur Supply Box. Piemēram, pie apzeltītiem ieročiem un modifikācijām, kas normālos apstākļos (izmantojot parasto tirgu) vispār nav iespējams.
Tāpat arī spēlē ir iekļauti spēlējami sieviešu modeļi, kam sākotnēji bija vairāk priekšrocību pār vīriešu modeļiem, proti - nebija iespējami Nutshots (šāviens riekstos bija tikpat nāvējošs, cik šāviens galvā) pret tām. Ņemot vērā radušos disbalansu un masīvo migrēšanu uz sieviešu dzimuma spēlētāju modeļu izvēli, Nexon likvidēja Nutshot iespēju.
Selēns

Īpašības

Selēnam ir vairākas alotropiskās modifikācijas, kas savstarpēji mainās pie dažādām temperatūrām. Selēns parasti ir amorfa viela, ķieģeļsarkans pulveris. Strauji kausējot, tas ieņem melnu, stiklveidīgu formu. Pie 180 °C temperatūras selēns kļūst pelēks.
Savienojumos selēna oksidēšanas pakāpes var būt +6, +4, +2 un -2. Selēns var veidot stipru skābi — selēnskābi H₂SeO₄, kas ir analoga sērskābei.

Izotopi

Dabā ir sastopami seši dažādi selēna izotopi: selēns-80 (49,61% no kopējā selēna daudzuma), selēns-78 (23,77%), selēns-76 (9,37%), selēns-82 (8,73%), selēns-77 (7,63%) un selēns-74 (0,89%).

Izmantošana

Komerciāli selēnu lieto stikla ražošanā tā atkrāsošanai un pigmentu ražošanā. Agrāk to lietoja par pusvadītāju fotoelementos un taisngriežos, taču mūsdienās vairāk izmanto pusvadītājus, piemēram, silīciju, ar labākām īpašībām. Vulkanizējot gumiju ar selēnu, tas padara to izturīgāku. Kserogrāfijā selēns tiek izmantots dokumentu kopēšanā.

Atrašanās dabā

Zemes garozā selēns ir no 10⁻⁵ līdz 10⁻⁶ procenti no visas masas. Tas ir aptuveni 100 mg uz tonnu. Visizplatītākie minerāli, kas satur selēnu, ir ašvalīts (FeSe), klaustalīts (PbSe), timanīts (HgSe) un guanahuatīts (Bi₂(Se, S)₃). Selēna koncentrācija jūras ūdenī ir 4×10⁻⁴ mg uz litru. 2011. gadā tika iegūtas aptuveni 2000 tonnas selēna, galvenokārt Vācijā (32%), Japānā (31%), Beļģijā (10%) un Krievijā (7%). Kopējās selēna rezerves pasaulē tiek lēstas ap 93 tūkstošiem tonnu.
Vērši

Eiropas savvaļas vērši

Eiropā līdz 17. gadsimta sākumam dzīvoja mūsdienu liellopa priekštecis savvaļas taurs (Bos primigenius), kura pēdējā govs nomira Polijā 1627. gadā. Līdz tam lielā daļā Eiropas, Latviju ieskaitot, tauri bija plaši izplatīti. Par to klātbūtni Latvijā liecina arheoloģiskie atradumi vairākās vietās, piemēram, Embūtē. Par to liecina arī latviešu tautasdziesmas, iespējams, ka no vārda "taurs" ir radušies apdzīvoto vietu nosaukumi Taurupe, Taurene un Taurkalne. Latvija ir iesaistījusies Pasaules Dabas Fonda programmā, no mājlopiem selekcionējot savvaļas taurus. Kopš 2004. gada Papes ezera dabas parkā dzīvo mūsdienu savvaļas taurgovis.

Uzvedība un dzīves veids

Vēršu dzīves ilgums ir 18 - 25 gadi, bet nebrīvē tie dzīvo ilgāk. To grūsnības periods ilgst 9 - 11 mēneši, atkarībā no sugas. Parasti piedzimst viens telēns, bet reizēm divi. Lielākā daļa sugu veido barus, šākot ar 10 īpatņiem, bet lielākajos baros ir vairāk kā 100 dzīvnieku. Parasti barā ir 1 bullis, bet pārējās ir govis. Barā valda stingra hierarhija. Jaunie dzīvnieki parasti ieņem mātes hierarhijas pozīciju.
Vērši ganās dienas laikā no rīta un vakarā, atpūšoties dienas vidū, kad ir viskarstākais dienas laiks. Reģionos, kuros dienas laikā noris dažādas cilvēku saimnieciskās aktivitātes, dzīvnieki kļūst par nakts dzīvniekiem. Dažas sugas migrē, piemērojoties ūdens un barības resursiem. Visas vēršu sugas pamatā barojas ar zāli.
Divu Krastu Radio

Programma

Radiostacijas ēterā skan populārā latviešu, krievu un cita ārzemju mūzika no 70. – 90. gadiem. Katru dienu pārraida ziņas un reklāmas. Ēterā skan arī raidījumi latviešu un latgaliešu valodā.
Vienpārejas tranzistors

Vienpārejas tranzistors jeb tranzistors ar vienu p-n pāreju ir pusvadītāju ierīce ar trim izvadiem, kuras galvenā daļa ir n tipa pusvadītāja plāksnīte, kuras abās pusēs piestiprināti izvadi (tos sauc par vienpārejas tranzistora bāzēm). Plāksnītes vidū difūzijas ceļā izveidots p tipa pusvadītāja apgabals, kura izvadu sauc par emiteru.
Vienpārejas tranzistora galvenā īpašība - tā emitera sprieguma un emitera strāvas sakarībā (voltampēru raksturlīknē) ir negatīvas pretestības apgabals.
Vienpārejas tranzistorus lieto kā relaksācijas ģeneratoru aktīvos elementus.
Rīgas kuģis

Rīgas kuģis ir nosaukums ar 12. gadsimta beigām datētam vācu tirgotāju kuģim, kura atliekas tika atsegtas 1939. gadā Vecrīgā, senās Rīgas ostas akvatorijā.
Kuģis ir bijis klinkera (pārlaidu) tehnikā būvēts burinieks ar augstu priekšgalu. Tam ir bijis viens masts un rāja. Korpusa un ārējā apšuvumā bija izmantots ozols, savukārt iekšējais apšuvums bija darināts no priedes un bērza. Dēļi bija apstrādāti ar cirvi.
Kuģa garums bija 14,4 metri, platums 4,9 metri, borta augstums 2,4 metri, priekšvadņa borta augstums 2,8 metri.

Kuģa atrašana

1937. gadā aizbērtās Rīdzenes upes gultnē tika organizēta arheoloģiskā izpēte, jo bija ieplānots Rīgas vecpilsētā sākt būvēt četras lielas sabiedriskās ēkas. Atrastajiem kuģiem Rīdzenes upē deva vārdu “Rīgas kuģis”.
1938. gada vasarā tika atrasts viens no “Rīgas kuģiem” pie pašas Rīdzenes ielas. Līdz mūsdienām nav saglabājusies neviena no šī kuģa detaļām. Pēc arheologu domām atrastā kuģa vraks varēja būt viens no daudzajiem vācu tirgotāju kuģiem – pirmajām kogēm, kas no Lībekas vai Visbijas 13. gadsimtā apmeklēja Rīgas ostu.
1938. gada vasarā sākās plašāki arheoloģiskie izrakumi. Nākamais “Rīgas kuģa” vraks tika atrasts netālu no senās upes kreisā krasta, kas gāja starp Rīdzenes, Vaļņu un 13. janvāra ielām, daļēji zem 15.—16. gadsimtā celtajiem krastmalas nostiprinājumiem. 1939. gadā sākās šī kuģa izcelšanas darbi. 1941. gadā, sākoties karadarbībai Latvijā, Rīgā tika nodedzināti vairāki nami un vienā no tiem Ķemerejas ielā sadega arī daļa “Rīgas kuģa” arheoloģiskajos izrakumos atrasto koka detaļu. Izglābās kuģa priekšgals un pakaļgals, ķīlis un dažas brangas, jo tās bija nodotas laboratorijā ķīmiskai apstrādei. 1944. gadā Rīgas muzeju vērtības evakuēja uz Vāciju. Pēc kara saglabājušās muzeju vērtības atveda atpakaļ uz Rīgu.

Kuģa apraksts

“Rīgas kuģim” bijušas 19 galvenās brangas, kas bija sastādītas no vairākām daļām un 2 papildu viengabala brangas. Tās brangas, kas balstīja airētāju klāja sijas, bija V-veida, bet augšējās brangas līdzinājās burtam U. “Rīgas kuģa” korpuss bija veidots pārlaidu (klinkera) tehnikā — dēļi visā garumā viens otru nedaudz pārsedza. Pārsedzes vietās tie bija sakniedēti ar dzelzs kniedēm. Kopumā kuģa sastiprinājumiem izlietotas 1460 dzelzs kniedes un vairāk nekā 400 kaltas naglas un 480 ozolkoka tapas. Bura bijusi taisnstūra formas un tās laukums pārsniedzis 40 m². 
Pats kuģis svēris 4,3 tonnas, bet tā kravnesība varēja pārsniegt 30 tonnas.

Kuģa rekonstrukcija

Ir izveidoti 2 "Rīgas kuģa" modeļi. 1985. gadā "Rīgas kuģa" modeļa mērogā 1:10 autori ir inženieris un vēsturnieks Arturs Eižens Zalsters, būvmeistars Viesturs Selga, buras un takelāžas autors Uldis Bikše, Leonīds Grīnbergs. Kuģa modelis atrodas Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā.
2014. gadā "Rīgas kuģa" modeli mērogā 1:15 izveidoja Edgars Zvejnieks. 
Biedrības/sabiedriskā labuma organizācijas “Rīgas Kuģis” mērķis ir uzbūvēt vēsturiskā “Rīgas kuģa” pilna izmēra rekonstrukciju, kura būvniecība un turpmākā ekspluatācija kalpotu kā turpinājums Latvijas arheologu, vēsturnieku un citu speciālistu iepriekš veiktajiem izpētes darbiem par vēsturiskajiem kuģiem Latvijā.
Alfa (etoloģija)

Dzīvnieku sociālajos pētījumos visaugstākā pakāpe tiek reizēm norādīta kā alfa. Tēviņi, mātītes vai abi var būt alfas atkarībā no sugas. Ja tēviņš un mātīte pilda šo lomu kopā, tos dažreiz dēvē par alfa pāriem. Citi dzīvnieki vienā un tajā pašā sociālajā grupā var izrādīt cieņu vai citu sugai raksturīgu uzvedību pret alfu vai alfām. 
Alfa dzīvnieki parasti iegūst priekšrocības piekļūt pārtikai un citām vēlamām lietām vai darbībām, lai gan šis ir mainīgs paradums, kas variē starp sugām. Tēviņu vai mātīšu alfas var iegūt priekšrocības vairošanās iespējām; dažām sugām reproducējas tikai alfas vai alfa pāri. 
Alfa var sasniegt savu statusu ar fizisko spēku un agresiju, vai ar sociālo centienu palīdzību, un veidojot alianses iekšējā grupā.  Dažreiz indivīds ar alfa statusu mainās, bieži cīnoties starp dominējošo un pakārtoto dzīvnieku. Šīs cīņas bieži notiek līdz nāvei, atkarībā no dzīvnieka.

Beta un omega

Sociāliem dzīvniekiem hierarhiskā sabiedrībā dažreiz tiek piešķirti rangi etoloģijas pētījumos. 
Beta dzīvnieki bieži darbojas kā otrie komandieri aiz valdošā alfa tēviņa vai alfas, un tie ieņems alfa īpatņa vietu, ja alfa mirst vai citādi vairs netiek uzskatīts par alfa tēviņu. Dažās putnu sugās tēviņi sapulcējas pāros, kur beta tēviņi palīdz alfa tēviņiem. Ir konstatēts, ka dzīvnieku sociālajam kontekstam ir būtiska ietekme uz to uzvedību, un dzīvnieka vispārējiem reproduktīvajiem panākumiem.  
Omega (parasti kā ω) ir antonīms, ko izmanto, lai aprakstītu zemāko hierarhiskās sabiedrības kastu. Omega dzīvnieki ir pakļauti visiem pārējiem dzīvnieku sabiedrībā, un citi grupas dalībnieki sagaida, ka tie paliks pakļauti visiem. Omega dzīvniekus pārējie dažkārt mēdz izmantot, lai izrādītu neapmierinātību, vai piešķirot viszemāko prioritāti pārtikas iegūšanā.
Krietnais kareivis Šveiks

Tematika

Romāna darbība notiek Pirmā Pasaules kara laikā Austroungārijā, daudznāciju impērijā, kurā starp tautām ir uzkrājusies spriedze. Karā bojā gāja 15 miljoni cilvēku, no tiem miljons Austroungārijas karavīru. Jaroslavs Hašeks šajā konflikta pats piedalījās un šos notikumus attēloja Krietnajā kareivī Šveikā.
Baltazars fon Bergmanis

Dzīvesgājums

Dzimis 1736. gadā Ādažos, mācītāja Baltazara Bergmaņa ģimenē. Mācījās skolā Veimārā, studēja tieslietas Jēnas universitātē. No 1761. līdz 1763. gadam strādāja par baznīcas notāru Cēsīs. No 1763. līdz 1767. gadam Bergmanis bija Krievijas impērijas galminieka un brīvmūrnieka grāfa Lestoka sekretārs, no 1764. līdz 1773. gadam - tieslietu kolēģijas advokāts Pēterburgā. No 1773. līdz 1783. gadam Baltzars fon Bergmanis bija Vidzemes hoftiesas loceklis.

Darbošanās kā masonam

Viens no sava laika ievērojamākajiem Striktās Observances brīvmūrnieku vadoņiem. 1765. gadā - Rīgas masonu ložas Zum Schwerdt dibinātājs. No 1768. līdz 1769. gadam Bergmanis Sanktpēterburgas kapitula „Fēnikss” loceklis. 1773. gadā Sanktpēterburgas ložas Urania dibinātājs un goda loceklis. No 1773. līdz 1779. gadam Rīgas ložas Zum Schwerdt vadītājs - krēsla meistars. 1778. gadā - Volfenbiteles konventa delegāts. 1782. gadā viņš bija Striktās Observances VII. provinces Jelgavas prefektūras Tempelburg kapitulārs un Rīgas prefektūras kapitula komturs ar vārdu Balthazar equee a columna aurea coronata, Striktās Observances VIII. provinces Maskavas kapitula (priorāta) loceklis.
Eduarda Veidenbauma iela (Jūrmala)

Sabiedriskais transports

Agrāk pa Eduarda Veidenbauma ielu kursēja 5. autobuss.
2009. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi

Šeit ir visu 2009. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas izlašu sastāvi.
Ungāru aizsardzība

Vēsture

Pirmoreiz lietota korespondencšaha partijā Parīze — Budapešta (1842-1845). Bija populāra 19. gs. šahistu vidū.

Stratēģiskā ideja

Atšķirībā no itāļu atklātnes un divzirdziņu aizsardzības spēlei ir mierīgs, manevrējošs raksturs. Melnie, izvairoties no asiem variantiem, iegūst drošu, bet pasīvu pozīciju.
Mūsdienu praksē sastopama reti.