google/wiki40b huggingface dataset:
Laktoni

Laktoni ir tādi esteri, kuri −COO− grupējumu satur ciklā (t. i., estera ogļūdeņražu atlikumi veido gredzenu). Laktonus sauc arī par cikliskajiem esteriem vai iekšējiem esteriem. Laktonus var uzskatīt par piesātinātiem skābekli saturošiem heterocikliskajiem savienojumiem, kas blakus skābekļa heteroatomam satur karbonilgrupu. Tā kā laktoni viegli veidojas, hidroksikarbonskābēm atšķeļot ūdeni, tos sauc arī par hidroksikarbonskābju anhidrīdiem. Iespējami arī laktoni ar nepiesātinātu ciklu, piemēram, angelikalaktoni; tāpat nepiesātināto laktonu formā var eksistēt tādas vielas kā askorbīnskābe.
Laktonu nosaukums atvasināts no laktīda nosaukuma, kura izcelsme savukārt saistīta ar pienskābi, no kuras laktīds veidojas (latīņu: lac (lactis) — 'piens'). Laktīdu var uzskatīt par divkāršu laktonu.

Nomenklatūra

Laktonus pieņemts iedalīt pēc cikla izmēra — laktonus ar trīsatomu ciklu sauc par α-laktoniem, ar četratomu ciklu — par β-laktoniem, ar piecatomu — par γ-laktoniem utt. Šie nosaukumi radušies no atbilstošo hidroksikarbonskābju nosaukumiem, kur aiz karboksilgrupas sekojošos oglekļa atomus secīgi apzīmē ar grieķu alfabēta burtiem. Piemēram, laktonu, kas veidojas no 5-hidroksibaldriānskābes jeb δ-hidroksibaldriānskābes, sauc par δ-valerolaktonu (latīņu: valeriana — 'baldriāns'). Pēc cita principa, laktonu nosaukumus atvasina no atbilstošo alkānu nosaukumiem, pievienojot tiem izskaņu -olīds (piemēram, butirolaktonu sauc par butanolīdu, valerolaktonu — par pentanolīdu, bet laktonus ar lielu cikla garumu — par makrolīdiem).

Iegūšana

Laktonus galvenokārt iegūst, ciklizējot hidroksikarbonskābes vai halogēnkarbonskābes (X−(CH₂)ₙCOOH, kur Х ir halogēna atoms vai hidroksilgrupa).
Sevišķi viegli laktoni veidojas no γ-oksiskābēm un δ-oksiskābēm. Bieži reakcijās, kurās būtu jārodas tādām oksiskābēm, rodas atbilstošie laktoni.
Butirolaktonu var iegūt, katalītiski oksidējot tetrahidrofurānu vai 1,4-butāndiolu.
Valerolaktonu iegūst, selektīvi reducējot glutārskābes anhidrīdu vai katalītiski oksidējot tetrahidropirānu.
β-Laktonus pārsvarā iegūst ar speciālām metodēm, piemēram, β-propiolaktonu iegūst no formaldehīda un ketēna.
α-Laktonu vietā parasti veidojas laktīdi — cikliskie diesteri no divām 2-oksikarbonskābju molekulām.

Īpašības

Laktonu īpašības līdzīgas parasto neciklisko esteru īpašībām, piemēram, sildot kopā ar sārmiem vai skābēm, tie hidrolizējas, rodoties atbilstošajām hidroksikarbonskābēm. Reaģējot ar amīniem, laktoni veido amīdus. Laktoni spēj polimerizēties par lineāriem poliesteriem [−(CH₂)ₙCOO−]ₓ (cikla atvēršanās notiek saitē С−О).
α-Laktoni cikla saspriegtības dēļ ir ļoti nestabilas vielas.
β-Laktoni karsējot atšķeļ CO₂ un rodas alkēni.
Augstākie laktoni karsējot izomerizējas par nepiesātinātajām karbonskābēm. Visstabilākie ir γ-laktoni; δ-laktoni veidojas grūtāk un tiem ir lielāka tieksme uz cikla atvēršanos.

Izmantošana

Laktonus lieto organiskajā sintēzē, medikamentu un smaržvielu ražošanā. Daži laktoni, piemēram, β-propiolaktons, ir bioloģiski aktīvas vielas.
E vitamīns

E vitamīns ir vielu grupa, kurā ietilpst tokoferoli un tokotrienoli. γ-Tokoferols ir, piemēram, atrodams kukurūzas eļļā, sojas pupiņu eļļā, margarīnā. α-tokoferols ir bioloģiski visaktīvākais E vitamīns un ir otrais visbiežāk sastopamais no E vitamīna grupas pārtikas produktos. Tas ir taukos šķīstošs antioksidants, kas pasargā organismu no brīvajiem radikāļiem. Regulāra vitamīna E uzņemšana vairāk nekā 1,000 mg (1,500 IU) dienā var novest līdz E hipervitaminozei, kas ir saistīta ar vitamīna K deficītu un asiņošanas gadījumiem.
Franks Gordons

Biogrāfija

Dzimis Rīgā. Mācījies Rīgas Franču licejā. 1941. gada 28. jūnijā Gordons kopā ar ģimeni dodas bēgļu gaitās uz Padomju Krieviju. 1945. gada 3. aprīlī viņi atgriezās Latvijā. No 1945. līdz 1957. gadam Gordons strādāja Latvijas Telegrāfa aģentūrā un no 1957. līdz 1971. gadam vakara laikrakstā "Rīgas Balss" kā tulkotājs un feļetonists starptautiskajā nodaļā. 1959. gadā absolvējis M. Lomonosova Maskavas Valsts universitātes Žurnālistikas fakultāti. 
Pēc ilgstošām grūtībām 1972. gadā Gordonam izdevās izbraukt no PSRS uz Izraēlu. No 1973. līdz 1984. gadam viņš strādāja Telavivas laikrakstā "Nasha Strana" un no 1985. līdz 2000. gadam Telavivas vācu valodā iznākošajā dienas laikrakstā "Israel Nachrichten". 
Daudzu publikāciju autors trimdas latviešu periodikā. Gordons iztulkoja Aleksandra Solžeņicina darbu "GULAGa arhipelāgs" latviešu valodā. 1974. gadā izdevniecība "Grāmatu Draugs" Ņujorkā izdeva Gordona grāmatu "Lokanums un spīts". Sarakstījis arī grāmatu "Latvians and Jews", kas vēlāk tika izdota latviešu valodā ar nosaukumu "Latvieši un žīdi". Uzstājies ar lekcijām Ziemeļamerikā un Austrālijā. Pēc Latvijas valstiskuma atjaunošanas viņa raksti tiek publicēti arī Latvijas laikrakstos, piemēram, "Latvijas Avīzē". 1998. gadā Gordonu apbalvoja ar Triju Zvaigžņu ordeni (IV šķiras).
Kastelleta

Kastelleta ir citadele — nocietinājums, būvēts neogotikas stilā, kas atrodas Stokholmas pilsētas daļā Šepsholmenā uz Kastelholmenas salas.

Iepriekšējās citadeles

Pirmā citadele pēc arhitekta Ērika Dālberga projekta tika uzcelta 1667. gadā, taču, 1680. gadā flotei pārceļoties uz Karlskrūnu, tās funkcijas beidzās. Izveidojoties kuģu eskadriļai 1715. gadā, citadele tika atjaunota. 1784. gadā karalis izdeva rīkojumu, ka citadele turpmāk būs tikai kā piemiņas objekts un vieta, no kurienes salutēs lielgabali ienākošajiem un izejošajiem kuģiem. Ēka tika pārbūvēta, tā bija astoņstūru vienstāva akmens celtne. 1845. gada 21. jūnijā uzsprāga munīcijas noliktava, kā rezultātā arī citadele gāja bojā. Tika nolemts uzbūvēt jaunu citadeli.

Pašreizējā citadele

Sākotnēji arhitekts Kārlis Fredriks Meijers izplānoja viduslaiku biezu mūru celtni ar torni un diviem zemākiem ēkas spārniem abās pusēs. Uz platā torņa jumta virsmas arhitekts bija plānojis novietot 60 pudu smagu lielgabalu, lai varētu apšaudīt uzbrūkošos kuģus. Taču šo projektu vēlāk izmainīja arhitekts Fredriks Blūms, mainot torņa proporcijas, paredzot 20 metrus augstu torni, kurā atrastos spirālveida kāpnes, kā arī celtnes abos spārnos, kas būvēti uz augstiem pelēka akmens pamatiem, paredzot telpas kazarmām. Uz ēkas spārnu jumta tika paredzēta aizsargsiena ar paredzētām speciālām vietām šaušanai. Sarkanu mūra ķieģeļu celtne tika izbūvēta no 1846. līdz 1848. gadam un šī ir celtne, kas ir saglabājusies līdz mūsu dienām. 
60 pudu smagais lielgabals uz torņa jumta netika novietots, tā vietā sākotnēji tur atradās astoņi 24 pudu lielgabali, kas vēlāk tika izvietoti ar mazāka kalibra lielgabaliem. Mūsdienās jūras kara kuģi no šīs vietas tiek sveikti, salutējot no 4 salūta lielgabaliem, kas atrodas uz Kastelletas skatu terases. Citadele atguva savas aizsardzības funkcijas Otrā Pasaules kara laikā, kad to izmantoja gaisa aizsardzībai, aprīkojot torni un baterijlaukumu ar ātri šaujošiem gaisa lielgabaliem.
Kazarmās karavīri tika izmitināti 1850. gadā, taču apstākļi dzīvei nebija īpaši piemēroti. 1858. gadā kazarmas tika pārbūvētas par dienesta dzīvokļiem zemākā ranga oficieriem un šiem mērķiem telpas kalpoja līdz 1956. gadam. Vēlāk, 1970. gados telpas tika pārbūvētas un vēlāk izmantotas birojiem un konferenču rīkošanai.

Zviedrijas kara karogs

Kad Zviedrijas flote pameta Kastelholmenu 1990. gadā, bija plānots noņemt Zviedrijas armijas karogu no citadeles masta, bet šo lēmumu neatbalstīja sabiedrība un flotes vadība pieņēma lēmumu, ka karogs paliks vecajā vietā. To nodrošina divas sardzes maiņas, kas katru dienu no rīta dodas uz Kastelhomenu, kur citadeles mastā paceļ karogu, bet vakarā to nolaiž. Šī tradīcija sākās 1667. gadā un ir spēkā joprojām.
Rīgas 75. vidusskola

Izglītības programmas

2018. gadā skolā tiek īstenota pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121) un vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programma (31011021).

Vēsture

Skola dibināta 1974. gadā kā divplūsmu skola, bet no 1990. gada mācības notika krievu valodā.
Filips Koku

Futbolista karjera

Profesionāla futbolista karjeru sāka AZ Alkmaar. Vēlāk pārstāvējis arī Vitesse un PSV Eindhoven. No 1998. līdz 2004. gadam spēlēja Spānijas La Liga klubā FC Barcelona. 1999. gadā kļuva par Spānijas čempionu. Pēc tam atgriezās PSV. Pārstāvot šo klubu, četras reizes ir uzvarējis Eredivisie. Spēlētāja karjeru noslēdza 2008. gadā Apvienotajos Arābu Emirātos, spēlējot klubā Al Jazira.
Nīderlandes izlasē pirmo spēli aizvadīja 1996. gada 24. aprīlī pret Vācijas izlasi. Izlases sastāvā piedalījies divos Pasaules kausa (1998, 2006) un trijos Eiropas čempionāta (1996, 2000, 2004) finālturnīros. Vairākās spēlēs bijis izlases kapteinis. Kopā izlases rindās aizvadījis 101 spēli un guvis desmit vārtus.

Trenera karjera

Trenera karjeru sāka 2008. gadā kā Nīderlandes izlases galvenā trenera Berta van Marveika asistents. Paralēli darbojās arī PSV Eindhoven treneru korusā. 2012. gada martā kļuva par PSV galvenā trenera pienākumu izpildītāju līdz sezonas beigām un noslēdza sezonu ar izcīnītu KNVB kausu.
No 2013. līdz 2018. gadam bija PSV galvenais treneris. Šajā laikā trīsreiz uzvarēja Eredivisie līgā. 2018. gada jūnijā kļuva par Turcijas Superlīgas kluba Fenerbahçe galveno treneri, parakstot līgumu uz trīs gadiem.
2008.—2009. gada KHL sezona

Formāts

Regulārā sezona sākās 2. septembrī. Regulārās sezonas gaitā katra komanda izspēlēja 4 spēles (2 mājās, 2 viesos) ar katru savas divīzijas komandu, kā arī 2 spēles (1 mājās, 1 viesos) ar pārējām līgas komandām. Katrs klubs regulārajā sezonā aizvadīja 56 spēles. Izslēgšanas kārtā, kura sākās 1. martā, iekļuva sešpadsmit spēcīgākās komandas. Pirmajā izslēgšanas kārtā komandas mērojās spēkos līdz trim uzvarām, bet atlikušajās kārtās tas notika līdz četrām uzvarām. Uzvarētājkomanda ieguva Gagarina kausu.

Regulārā sezona

SP-spēles, U-uzvaras, Z-zaudējumi, UP-uzvara pagarinājumā, ZP-zaudējumi pagarinājumā, IV-iemestie vārti, IEV-ielaistie vārti, P-ti-punkti
Osmaņu impērijas uzplaukums

Bezvaldnieku periods (1402—1413)

Pēc Ankaras kaujas zaudējuma impērijā sākās haoss. Sultāna vara bija pilnībā sagrauta, un Timurs brīvi turpināja sirot un laupīt Anatolijā. Pēc Bajezida I sagūstīšanas viņa dēli — Sulejmans Čelebi, Isa Čelebi, Mehmeds Čelebi un Musa — sāka savā starpā cīņu par varu, un šajā periodā impērija bija palikusi bez valdnieka.
Maura sūrene

Biotopi

Aug laukos, dārzos, ganībās, gar ceļmalām.

Izplatība

Maura sūrene ir Eirāzijā, Ziemeļamerikā un Ziemeļāfrikā diezgan plaši izplatīta suga. Latvijā bieži sastopama suga.
Kosmos-2533

Lidojuma gaita

Blagovest № 13L palaists 2018. gada 21. decembrī 00:20:00.020 UTC ar nesējraķeti Proton-M / Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 24. palaišanas iekārtas. Pēc ievadīšanas orbītā pavadonim dots nosaukums Kosmos-2533.
27. decembrī tika paziņots, ka dzinējbloks Briz-M pavadoni ievadījis nedaudz zemākā orbītā nekā plānots. Tika ziņots, ka nepieciešamo orbītas pozīciju Kosmos-2533 sasniegs ar savu dzinējsistēmu, bet vēlāk tika veiktas ballistiskie aprēķini, ka liecināja, ka orbītas korekcija nebūs vajadzīga pateicoties kosmiskā aparāta orbītas dabiskajai deviācijai.
2019. gada 19. janvārī pavadonis sasniedza sākotnējo ģeostacionārās orbītas punktu, kur tika veikti Kosmos-2533 izmēģinājumi un pārbaudes.
Kjūrpaipas botāniskais dārzs

Vēsture un kolekcija

Dārzu atklāja 1870. gadā. Tā sākotnējais mērķis bija kultivēt augus, kurus būtu grūtāk aklimatizēt Maurīcijas piekrastes reģionos ar augstāku temperatūru. Dārzā bija bagāta svešzemju dekoratīvo augu kolekcija un virkne ievesto augļu koku.
Līdzās dārzam atrodas Maurīcijas mežniecības dienesta ēka. Mežniecības dienests apsaimnieko botānisko dārzu kopīgi ar Kjūrpaipas pilsētas pašvaldību.
Mūsdienās Kjūrpaipas dārzā sastopamas vairākas retas un aizsargājamas Maurīcijas sugas, kā latānijas, pudeļpalma un citas palmu rindas sugas, tambalakokve, vairākas vietējo pandānu jeb "vacoas" pārstāves un citi augi.
Šādi botānisko dārzu apraksta Džeralds Darels: "Kjūrpaipas botāniskā dārza skaistajā plašumā, palmas parādīja, kas tās īsti ir. Te auga slaidās, elegantās orkānpalmas, karaļpalmas, kuru stumbri atgādina Akropoles kolonnas, slavenās coco de Mer palmas no Seišeļu salām un, visbeidzot,— pudeļpalmas, kas uz vietas iekaroja manu sirdi."

Pasaules retākā palma

Kjūrpaipas botāniskajā dārzā radis patvērumu pēdējais palmas Hyophorbes amaricaulis pārstāvis. Aptuveni 12 metrus augsto palmu ieskauj žogs. Laiku pa laikam izplaukst krēmaini balti ziedi, taču centieni panākt pašapputeksnēšanos un dīgtspēju atvašu rašanos nav bijuši sekmīgi.
Romni

Vēsture

Pilsēta dibināta ap 902. gadu kā Romenas cietoksnis, bet vēstures avotos pirmoreiz minēta 1096. gadā Vladimira Monomaha «Novēlējumos». 1239. gadā pilsētu ieņēma mongoļu karaspēks un to nopostīja. Ziemeļu kara laikā Romnos atradās Zviedrijas karaļa Kārļa XII rezidence, kas bija par iemeslu vēlākajai soda ekspedīcijai pilsētā. Vēlākais pilsētas uzplaukums saistāms ar tirdzniecību. Četras reizes gadā Romnos tika rīkoti gadatirgi, kas savāca līdz par 120 000 cilvēku. Svarīga loma bija arī no 1872. līdz 1901. gadam uzbūvētajam Liepājas—Romnu dzelzceļam.
Divvilcis

Divvilcis (angļu: twomover) ir šaha uzdevums, kurā dotais mērķis (mats, pats, pašmats utt.) jāsasniedz divos gājienos.
Bez žanra apzīmējuma šis nosaukums tiek lietots ar nozīmi tiešā mata divvilcis.
Līvija Endzelīna

Dzīvesgājums

Dzimusi 1927. gada 30. oktobrī valodnieka Jāņa Endzelīna (1873—1961) un Martas Grimmas (1901—1983) ģimenē. Drīz pēc viņas piedzimšanas vecāku laulība tika šķirta.
Kopā ar māti dzīvoja Pārdaugavā, 1941. gadā pārcēlās uz Rūjienu, dzīvoja mātesbrāļa Oskara ģimenē.
Mācījās Rūjienas vidusskolā, ko beidza 1946. gadā. Studēja Latvijas Valsts Universitātes Arhitektūras fakultātē (1946–1948), Latvijas Valsts Mākslas akadēmijā (1948–1953). Latvijas Mākslinieku savienībā uzņemta 1964. gadā.
Gleznojusi portretus („Tēva portrets”, 1964; „Pašportrets”, 1967; „Ornitologa K. Griguļa portrets”, 1969–1973). Zīmēja rakstnieku un kultūras darbinieku portretus žurnālam „Karogs”. Apbalvota ar galveno prēmiju Viļņas glezniecības triennāles izstādē (1969).
Mirusi 2008. gada 27. martā.

Izstādes

Kopš 1960. gada piedalījās gleznu izstādēs, viņas personālizstādes notika Tartu (1973), Koknesē (1982), Mālpilī (1983), Valmierā (1986), Rīgā (1992, kopā ar Borisu Bērziņu).
Andris Džeriņš

Karjera

2004.—2005. gada sezonā spēlēja Latvijas hokeja līgas kluba HK Rīga 2000 rindās, kļūstot par Latvijas čempionu. 2005.—2006. gada sezonu viņš aizvadīja Zviedrijas U-18 jauniešu līgā. 2007. gada CHL draftā A. Džeriņu ar kopējo 26. numuru draftēja OHL klubs Kingstonas "Frontenacs". Laika posmā no 2007. līdz 2009. gadam spēlēja Ontārio hokeja līgas klubā Kingstonas "Frontenacs".
2009. gada vasarā Džeriņš pievienojās KHL klubam Rīgas "Dinamo". 2009.—10. gada sezonā gan pusi laika uzbrucējs aizvadīja "Dinamo" Baltkrievijas Ekstralīgas fārmklubā Rīgas "Dinamo Juniors". 2011.—12. gada sezonā hokejists nostiprinājās KHL, taču lielāko daļu 2011.—12. gada sezonas izlaida traumas dēļ. 2012.—13. gada sezonu noslēdza ar 17 rezultativitātes punktiem, kas ir līdz šim rezultatīvākā sezona Džeriņa KHL karjerā. "Dinamo" rindās Džeriņš spēlēja līdz 2015.—16. gada sezonas noslēgumam, pēc kura pievienojās Čehijas Ekstralīgas komandai Hradeckrāloves "Montfield". 2018. gadā Džeriņš atgriezās Rīgas "Dinamo"

Latvijas izlase

Latvijas izlases sastāvā spēlējis piecos Pasaules čempionātos. Izlases rindās debitēja pārbaudes spēlēs pirms 2007. gada Pasaules čempionāta, taču savu debiju Pasaules čempionātā piedzīvoja 2010. gadā.
Spēlējis arī 2005. un 2006. gada Pasaules U-18 čempionātos, kā arī 2007. un 2008. gada Pasaules čempionātos junioriem 1. divīzijā. 2006. gadā tika atzīts par grupas labāko uzbrucēju, viņš bija arī turnīra rezultatīvākais spēlētājs. 2007. gada Pasaules čempionātā viņš guva 6 vārtus, kļūstot par grupas labāko vārtu guvēju.
Prazems

Prazems (no grieķu - prasites - akmens sīpolloku zaļā krāsā) ir puscaurspīdīga - caurspīdīga kvarcīta vai halcedona varietāte bāli zaļā - zilganzaļā krāsā - šo terminu attiecina arī uz citiem līdzīgas krāsas akmeņiem. Agrāk termins "prazems" apzīmēja noteiktas ķīmiskās uzbūves un krāsas akmeni, tagad šis termins ir kļuvis plašāks.
Visbiežāk prazema kristālus iekrāso aktinolīta ieslēgumi. Atrasti arī bāli zaļas krāsas kvarca kristāli.
Ezotērikā un dziedniecībā prazemu uzskata par labu līdzekli pret drudzi un sāpēm, tas pazemina assinsspiedienu, nomierina. Tas veicinot līdzcietību un mīlestību pret citiem.
Delfu Apollona templis esot bijis celts no tīra prazema tādējādi nodrošinot priesteriem iekšējo mieru, kas nepieciešams, lai varētu pareģot.
Igors Bobkovs

Spēlētāja karjera

Karjeru Ziemeļamerikā Bobkovs uzsāka 2010.—11. gada sezonā, kad pievienojās Ontārio hokeja līgas klubam Londonas "Knights". Sezonas gaitā vārtsargs aizvadīja divas spēles arī Amerikas hokeja līgas kluba Sirakjūsas "Crunch" rindās. Nākamajā sezonā Bobkovs spēlēja OHL vienībā Kingstonas "Frontenacs", "Crunch" rindās aizvadot četras spēles.
2012.—13. un 2014.—15. gada sezonās Bobkovs tika pieteikts vairākām NHL spēlēm Anahaimas "Ducks" rindās, taču laukumā ne reizi nedevās, tā arī nepiedzīvojot savu NHL debiju. No 2012. līdz 2015. gadam spēlēja AHL vienības Norfolkas "Admirals" un ECHL kluba Jūtas "Grizzlies" rindās.
2015. gada vasarā atgriezās Krievijā, pievienojoties KHL klubam Vladivostokas "Admiral". "Admiral" sastāvā aizvadīja trīs sezonas, līdz parakstīja divu gadu līgumu ar Omskas "Avangard".
Krievijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010. un 2011. Pasaules čempionātos junioriem, 2011. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas.
Spīļastes

Morfoloģija

Spīļastes ir vidēji lieli kukaiņi (5 - 50 mm) ar spīļveida piedevām – cerkām vēdera galā. Mātītēm ir taisnas cerkas, kuri galiņi vērsti uz iekšu, bet tēviņiem izliektas. Dažas sugas ir ļoti maziņas un parazītiskas, kas dzīvo uz zīdītājiem. Šīm sugām iztrūkst cerku. Priekšspārni ir ļoti īsi, tāpēc nenosedz vēderu, pakaļspārni plēvveidīgi, kas salokās vēdekļveidīgi. Dažām sugām nav spārnu vispār. Spīļastes kopumā ļoti reti lido.
Spīļastēm ir slaidi, saplacināti ķermeņi, taustekļi diegveidigi, apmēram pusķermeņa garumā. Fasetacis nelielas, bet actiņu nav. Mutes orgāni spīļastēm ir grauzējtipa, izvērsti uz priekšu. Kājas labi attīstītas, pēda trīsposmaina. Visas spīļastu sugas ir tumši brūnas vai melnas.

Bioloģija

Spīļastes uzturas tumšās, noēnotās vietās, tās ļoti bieži var atrast, paceļot kādu akmeni, koka zaru vai mizas gabalu. Lai arī tās ir aktīvas nakts laikā, spīļastes bieži vilina mākslīgā gaisma. Lielākā daļa spīļastu sugu ir visēdājas un barojas gan ar augiem, gan dzīvnieku izcelsmes barību, bet daļa sugu barojas tikai ar augiem. Arī gaļēdājas var būt atšķirīgas: ir sugas, kas barojas ar mirušu kukaiņu miesu, bet ir sugas, kas medī dzīvus organismus. Cerkas ļoti bieži tiek izmantotas, lai saturētu un pārvietotu uz citu vietu medījumu.
Spīļastes pārojas, pagriežot viena pret otru pakaļgalu un bieži saķeroties ar cerkām. Mātīte pēc pārošanās spēj noglabāt spermu vairākus mēnešus līdz to izmanto oliņu apaugļošanai. Olas tiek dētas augnes iedobēs, kuras var būt gan dabīgas, gan mātītes izraktas. Daudzu sugu spīļastes atšķirībā no citiem kukaiņiem ir gādīgas mātes un apsargā olas līdz no tām izšķiļas jaunā paaudze. Turklāt mātīte olas ik pa laikam apgroza un notīra, aizsargājot tās no sēnīšu slimībām. Spīļastes attīstās ar nepilnīgu pārvēršanos un jaunā paaudze, kas izšķiļas no oliņām, ārēji atgādina pieaugušos kukaiņus, tikai ir ļoti maziņi. Mātīte īsu brīdi (līdz otreizējai ādas maiņai) arī pēc nimfu izšķilšanās turpina tos apsargāt un aizsargāt pret ienaidniekiem. Tad jaunajām spīļastēm ir jāslēpjas un jāuzsāk patstāvīga dzīve, citādi māte var tos apēst. Attīstības gaitā spīļastes 5 reizes nomaina ārējo apvalku.
Zebras

Vēsture

Zebras kā apakšģints zirgu ģintij ir radušās pirms apmēram 4 miljoniem gadu. Zinātnieki ir pārliecinati, ka pirmā bija tuksneša zebra. ASV Aidaho štatā ir atrasti sena dzīvnieka kauli, kas pēc struktūras ir līdzīgi mūsdienu tuksneša zebras kauliem. Skeleta uzbūve ir kompakta, līdzīga zebrām, bet galva īsa un šaura, līdzīga ēzeļiem. Arī tuksneša zebrām galvaskauss ir līdzīgs ēzeļu galvaskausam.

Gaitas

Tāpat kā citi zirgi zebras soļo, rikšo un lēkšo. Tās kopumā ir lēnākas nekā zirgi, tomēr izcilā izturība garās distancēs ļauj tām aizbēgt no vajātājiem. Ja zebru vajā plēsīgs dzīvnieks, tā skrien zigzag veidā, padarot medības plēsoņam grūtākas. Ja zebrai nav kur aizbēgt, tā sper, kož un, ceļoties pakaļkājās, sit ar priekškājām.

Maņas

Zebrām ir lieliska redze. Zinātnieki ir pārliecināti, ka zebras redz krāsās. Kā visiem zirgiem, zebrām acis ir novietotas galvas sānu plaknēs, ļaujot pārredzēt plašu teritoriju. Zebrām ir arī nakts redze, lai gan tā nav tik labi attīstīta kā plēsoņām, tomēr to kompensē zebru labā dzirde.
Zebrām ir labi attīstīta dzirde, un zebru ausis ir lielākas nekā mājas zirgiem. Zebras kā visi zirgu dzimtas pārstāvji var pagriezt ausis jebkurā virzienā. Zebrām bez labas redzes un dzirdes ir arī laba oža un garšas sajūta.

Zebru pieradināšana

Cilvēki ik pa laikam vēlas pieradināt zebras, īpaši lietošanai Āfrikā, jo zebras ir izturīgākas pret Āfrikas slimībām nekā zirgi. Piedevām zebras ir imūnas pret cece mušu kodieniem. Tomēr visi cilvēku mēģinājumi ir cietuši neveiksmi, tā kā zebras, salīdzinot ar zirgiem, ir neparedzamākas un tendētas uz paniku stresa situācijās. Tādēļ jebkura veida zebroīds — zebra jaukta ar zirgu vai ēzeli, ir daudz piemērotāks darbam un nebrīvei, nekā tīrasiņu zebra.
Anglijā zoologs — kolekcionārs lords Rotšilds lietoja zebras, lai tās vilktu viņa karieti. 1907. gadā ārsts Rosendo Ribeiro, kurš bija pirmais ārsts Nairobi Kenijā, lietoja zebru, lai jāšus dotos mājas vizītēs. 
19. gs. vidū valsts vīrs Georgs Grejs, izbeidzot dienestu Dienvidāfrikā, importēja zebras uz Jaunzēlandi, lai tās vilktu karieti viņa privātajā Kavau salā.

Zebras mūsdienās

Cilvēks ar savu darbību jau labu laiku apdraud zebru populāciju. Tās joprojām tiek medītas skaisto ādu dēļ. Kāpas kalnu zebras bija tik masveidīgi izmedītas, ka 1930.
gados bija saglabājušies tikai kādi 100 īpatņi. Kopš tā laika, izveidojot rezervātus un aizliedzot medības, to skaits ir pieaudzis apmēram līdz 700 īpatņiem, kas joprojām ir neliels, un ir jādara viss iespējamais, lai nosargātu šo sugu.
Cilvēki apdraud arī tuksnešu zebras. Medības un dzīvu īpatņu ķeršana, lai tos pārdotu, ir samazinājusi zebru skaitu līdz kritiskai robežai. Lai arī līdzenuma zebru skaitliski ir visvairāk, to teritorijas samazina cilvēku lauksaimnieciskā darbība un malumednieki tās medī kā ikvienu citu zebru. Kvagas, kas vēl dzīvoja 19. gs. beigās, mūsdienās ir izmirušas.
130. latviešu strēlnieku korpuss

130. Latviešu strēlnieku korpuss (krievu: 130-й стрелковый Латышский корпус) bija nacionāls karaspēka formējums Sarkanās armijas sastāvā Otrā Pasaules kara laikā no 1944.gada 5.jūnija līdz 1945.gada 9.maijam. 
Tajā ietilpa divas divīzijas - 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzija un 308. latviešu strēlnieku divīzija. Korpusa komandieris bija ģenerālmajors Detlavs Brantkalns. 
Korpuss piedalījās Rēzeknes-Daugavpils, Madonas, Krustpils un Rīgas uzbrukuma operācijās no 1944.gada 27.jūlija līdz 13.oktobrim, kā arī Kurzemes cietokšņa kaujās no 1944. gada oktobra līdz 1945. gada 9. maijam.

Nacionālais sastāvs

Kaut arī politisku apsvērumu dēļ korpuss tika saukts par latviešu nacionālo formējumu, tajā etniskie latvieši bija mazākumā. Vienīgi pēc vispārējās piespiedu mobilizācijas Latvijas teritorijā 1945. gada Kurzemes cietokšņa kauju laikā tajā latviešu karavīru īpatsvars pārsniedza 80%.
1935. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona

Latvijas futbola Virslīgas 1935. gada sezona bija 9. Virslīgas sezona, kurā piedalījās 8 komandas, izspēlējot divu riņķu turnīru. Par čempioniem 2. reizi pēc kārtas kļuva RFK.