Svece

Vēsture

Sveces apgaismošanai sāktas izmantot jau 3. gadu tūkstotī p.m.ē. Līdz elektrisko apgaismošanas līdzekļu ieviešanai tās bija viens no galvenajiem gaismas avotiem telpās. Arī mūsdienās, kad kāda iemesla dēļ elektrība ir atslēgta, tiek lietotas sveces.
Senajos laikos latviešiem nekādu apgaismošanas ierīču nebija. Daudzi darbi, kā lopu kopšana, dzirdīšana un barošana Ziemā noritēja tumsā. Rijas apgaismoja krāsns bedres, bet šķūņos rīkoja īpašus ceplīšus uz akmens mūra pamata. Šeit kūra nelielu uguni un dedzināja smalku sveķu malciņu. Apstākļi uzlabojās, kad radās ideja par sveču liešanu. Istabās skalu gaismu nomainīja sveces. Sveču gaismā garie ziemas vakari kļuva gaišāki.
Svecēm izgatavoja lukturus, svečturus. Sveces bija kā materiālās labklājības un turības pazīme.
Svētkiem sveces lēja resnākas, lai tās ilgāk degtu. Arī lukturi, kuros tās nostiprināja, bija greznāki par ikdienā lietotajiem. Tie bija tā sauktie goda lukturi — kroņlukturi, kāzās, krustībās, lielās jubilejās, svētkos.
Sveču diena ir viena no Māras dienām- Ziemas Māra (Pavasara māra — 25. marts, Vasaras māra — 2. jūlijs, Lielā Māra — 15. augusts, Mazā Māra — 8. septembrī) Tautā šo dienu vēl sauc dažādi: Svecaine, Grabenīca, Groninica, Vēja Diena, Govju diena. Sveču diena ir ziemas vidus un tāpat kā katrā gada laikā, svētkos, godos, darba un atpūtas brīžos tai bija savas dziesmas, rotaļas, paražas un savi ēdieni.
Sveču dienas paraža ir sveču liešana. Jālej sveces, lai gaiši degtu.
Sveces lej no aitu taukiem vai vaska. Sagriež bomeles — kokvilnas diegus sveces garumā un mērcē kausētos taukos tik ilgi, kamēr svece ir pietiekoši resna. Tad svece ir gatava.
Sveču dienu sauc par Ziemas Māras — Marijas Dienu, jo kristīgajās baznīcās svētki apvīti ar tradicionāli latviskām ieražām un iedzīvināti dabiskajā gada apritē.
Sveču dienas nozīme baznīcās:
Katoļu un latviskajai katedrālei 2. februāris uzrāda īpašu notikumu — Sveču dienu (Grabenīcu, Govju dienu, Vēja dienu, Ziemas Māru, Aizgavēni) — ziemas vidū, kad pavasari nav aiz kalniem. No abiem galiem sveces dedzināmas.
Iespējams, ka mūsu senčiem pirms kristīgās ticības uzspiešanas bijušas savas šķīšanas paražas ticīgajā pasaulē 5. gadsimtenī to skaidroja arī kā Marijas šķīstīšanas svētkus. Baznīcas liturģijā šī diena tiek saukta par Kunga priekšā stādīšanas jeb prezentācijas dienu, jo šajā sienā Baznīca mums liek atcerēties, ka Vissvētākā Jaunava Marija, izpildīdama šķīstīšanas likumu, ir stādījusi savu Dēlu Dieva priekšā. To uzskata arī kā reālu pateicības veidu, par "gaismu pagānu apgaismošanai", kā attiecībā uz Pestītāju ir pateicis Simeons, un par kristīgās ticības gaismu. Baznīca apzinādamās, ka Pestītājs ir pasaules Gaisma, šo domu cenšas iedzīvināt ticīgajos ne tikai ar savu mācību, bet arī ar tādiem līdzekļiem kā sveču svētīšana un procesiju Kunga priekšā stādīšanas dienā un sveču iededzināšanu visur tur, kur ir sevišķi jūtama Kristus Kunga klātbūtne.
Sveces aizdedzina cilvēkam piedzimstot un aizejot aizsaulē, lai tās radītu gaišu ceļu.
Sakarā ar Sveču dienu februārī, arī šis mēnesis ir nosaukts par Sveču mēnesi.

Sveces mūsdienās

Mūsdienās sveces pārsvarā izgatavo no parafīna vaska, jo naftas blakusproduktu izmantošana ir ekonomiski izdevīga. Neskaitot apgaismošanas funkciju, sveces lieto dekoratīvos nolūkos telpu izgreznošanai, lai radītu romantisku vai svinīgu noskaņu.
No dabiskā bišu vaska izgatavotas sveces vai speciālas aromatizētas sveces lieto telpu iesmaržināšanai vai nepatīkamu smaku nomākšanai.
Sveces lieto dažādu svētku, ceremoniju un rituālu laikā. Protams, arī dzimšanas dienas nav iedomājams bez svecītēm tortē — galu galā dzimšanas dienas svecītēm piemīt maģisks spēks, jo nopūšot jubilejas svecītes, kaut kas ir jāvēlas — un tas piepildās.

Pulverspiestās sveces

Vislētākās sveces, jo var saražot ātri un daudz, sapresējot parafīna pulveri. Tas izskatās pēc sniega vai pūdercukura, iegūstams šķidru parafīnu strauji atdzesējot uz lieliem veltņiem. Pulverspiestās sveces iekšpusē vienmēr ir baltas, bet arī tām var panākt elegantu izskatu, izmantojot laku un citus apstrādes veidus.

Galda jeb svečturu sveces

Tās tiek izgatavotas izmantojot dažādas tehnoloģijas. Konusveida, kas ir viscaur vienā krāsā, daudzas reizes tiek mērktas parafīnā, kamēr uzaudzēts vajadzīgais slānis. Citas galda sveces tiek lietas īpašās veidnēs, bet saulessveces presē no parafīna pulvera.

Rustikveida sveces

Ļoti pieprasītas ārzemēs, jo eiropiešiem apnicis nevainojamais gludums, viņi vēlas pieskarties mazliet grubuļainai virsmai un sajust materiālu. Kādreiz lietas ar rokām, tagad mehanizēti. Nav tik gludas un spīdīgas kā pulverpresētās, bet ar skaistu, siltu toni, redzamas parafīna kārtas.
Iekausēti dažādu formu citas krāsas parafīna gabaliņi, kas atgādina marmelādes krikumiņus kūkā vai mozaīku.
Saplaisājuma efektu var panākt, sveci strauji atdzesējot. Lai tā nesaplīst, stingri jāievēro temperatūra.

Karsti lietas sveces

Tās tiek lietas ļoti augstā temperatūrā, ir spīdīgas — kā lakotas.

Kristālstearīna sveces

Tās tiek gatavotas no palmu eļļas, kas ir ekoloģisks produkts. Izskatās kā apsarmojušas. Tām izdegot, apkārt paliek plāna, caurspīdīga kārtiņa, kurā saskatāmi leduspuķēm līdzīgi raksti.

Figūriņas

Nestandarta sveces tiek lietas silikona formās. Mākslinieks saņem attēlu vai paraugu, tad tas tiek izveidots no ģipša, apliets ar silikonu. To noņem un pielej ar parafīnu. Sīkas detaļas tiek uzzīmētas ar roku.

Izmantošana

Neskaitot apgaismošanas funkciju, sveces lieto dekoratīvos nolūkos telpu izgreznošanai, lai radītu romantisku vai svinīgu noskaņu. No dabiskā bišu vaska izgatavotas sveces vai speciālas aromatizētas sveces lieto telpu iesmaržināšanai vai nepatīkamu smaku nomākšanai. Sveces lieto dažādu svētku, ceremoniju, rituālu laikā. Pirms mehānisko pulksteņu izgudrošanas precīzi izgatavotas sveces ar iedaļām izmantoja laika mērīšanai.