google/wiki40b huggingface dataset:
Tukums II

Vēsture

1877. gada 21. septembrī tika atklāta dzelzceļa līnija Rīga—Tukums. Tajā pašā gadā tika pabeigta pirmā Tukuma pilsētas dzelzceļa stacija, kas sākumā saucās vienkārši Tukuma stacija. 1897. gadā tālāk rietumu virzienā tika izbūvēts savienojošs sliežu ceļš, lai apgādātu jaunbūvējamo Ventspils—Maskavas līniju, uz kuras tika uzbūvēta arī Tukuma II jeb Tukuma Rietumu stacija. Sākotnējo Tukuma staciju kopš tā laika sauc Tukums I (arī Tukuma Austrumu stacija). Oficiāli stacija atklāta 1901. gadā, kaut gan pagaidu kustību posmā Ventspils—Tukums II uzsāka jau 1899. gadā. 1904. gadā atklāja arī kustību Jelgavas virzienā. 1939. gadā tika uzsākta līnijas Tukums—Kuldīga būve, taču līdz kara sākumam paspēja uzbūvēt tikai 8 km sliežu ceļa un tiltu pār Abavu pie Sātiem (mūsdienās tas ir tūrisma objekts "Tilts uz nekurieni"). 1962. gadā, daļēji izmantojot pamesto Kuldīgas virziena uzbērumu, uzbūvēja pievedceļu uz Jaunsātu grants karjeru. Šo pievedceļu likvidēja 90. gados, bet pievedceļa sākums ir saglabājies līdz mūsdienām kā izvilkšanas strupceļš.
Vienstāva stacijas ēka ir celta no koka, mūsdienās tā ir jau vairāk kā gadsimtu veca. Pirmā un Otrā pasaules kara laikā stacijas ēka necieta. 1941. gada un 1949. gada masveida izsūtīšanu laikā šeit tika komplektēti un turēti vagoni ar deportējamiem, kuri no šejienes uzsāka ceļu uz Rīgu un tālāk uz Krievijas PFSR. Piemiņai par šiem notikumiem 1989. gadā netālu no stacijas ēkas tika izveidots Piemiņas ansamblis represētajiem, kur ik gadu pulcējas izsūtītie un cilvēki, kuri vēlas pieminēt šos notikumus.
Svariņu pagasts

Upes

Čaušica, Lukšova, Deņica

Ezeri

Kairišu ezers, Rubinaucu ezers, Čaušu ezers, Brīdeitis, Loceitis, Rikancis, Speilukolna ezers, Šņucinovas ezers, Kromonišku ezers

Vēsture

1945. gadā Ezernieku pagastā izveidoja Svariņu ciema padomi. 1954. gadā Svariņu ciemam pievienoja Žogotovas ciemu. 1960. gadā Svariņu ciemam pievienoja Bērziņu ciema padomju saimniecības "Cīņa" teritoriju, bet Svariņu ciema Ļeņina kolhoza teritoriju pievienoja Ezernieku ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dagdas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Svarinci (pagasta centrs), Panova, Bunčova, Loci, Kairiši, Dabračina.
Kenwood

Vēsture

1940. gadi
Pirmais "Kenwood" produkts bija jauns izgudrojums — tosteris, ko ieviesa Kenets Vuds. Tirgū tas ienāca 1947. gadā ar nosaukumu "A100". Eiropā tā bija pirmā šāda veida ierīce, kas ļāva nepieskaroties apcept maizi no abām pusēm.
1950. — 1960. gadi
Pēc trīs gadiem 1950. gadā izstādē "Ideal Home Exhibition" parādījās pirmā "Kenwood Chef" virtuves ierīce. Šī ierīce bija izstrādāta, lai tiktu galā ar visgrūtākajiem virtuves uzdevumiem. Ierīcei bija trīs atveres ar dažādiem ātrumiem, kas patērētājiem ļāva pagatavot dažādus ēdienus. Nedēļas laikā pēc iznākšanas lielveikalā "Harods" tā tika pilnībā izpārdota. Līdz 1960. gadiem "Kenwood Chef" piedzīvoja veiksmi visā pasaulē.
1970. — 1980. gadi
"Kenwood" bija arī pirmais ražotājs, kas saviem produktiem ieviesa elektrisko ātruma regulēšanu — funkciju, ko apguva 1973. gadā. Uzņēmuma pirmais virtuves kombains tika izlaists 1979. gadā. Lai apmierinātu pieaugošo pieprasījumu, 1989. gadā uzņēmums sāka ieguldīt līdzekļus savas pirmās rūpnīcas izveidošanā Ķīnā.
1990. — 2000. gadi
1997. gadā 81 gada vecumā Kenets Vuds pēc neilgas slimības aizgāja mūžībā. Šobrīd uzņēmumam ir vairāk nekā 80 starptautisku izplatītāju. 2000. gadā "Kenwood" pievienojās "De’Longhi" grupai. 2009. gadā "Kenwood" izlaida "Cooking Chef" — pirmo ierīci ar iebūvētu indukcijas sildelementu, kas vienlaikus cep un maisa. Sākotnējam "Kenwood Chef" izstrādātājam Kenetam Grendžam [Kenneth Grange], 2013. gadā tika piešķirts bruņinieka tituls par ieguldījumu dizaina nozarē.

Dizains un tehnoloģijas

Tagad uzņēmumu pazīst pēc kvalitatīviem produktiem, kas kalpo vairākām dzimtas paaudzēm. BBC ziņo, ka pēc 40 gadiem "Chef" ierīces joprojām vēl tiek lietotas.
Bakassi

Bakassi ir pussala Āfrikā, to apskalo Atlantijas okeāna Biafras līcis.
Šobrīd šī pussala pieder Kamerūnai, jo kaimiņos esošā Nigērija bija spiesta to nodot Kamerūnai pēc Starptautiskās tiesas sprieduma. Pēc tiesas sprieduma, 2007. gada 22. novembrī, Nigērijas Senāts noraidīja Bakassi pussalas nodošanu Kamerūnai, jo tas būtu pretrunā ar valsts konstitūciju. Tomēr 2008. gada 14. augustā Bakassi formāli tika nodota Kamerūnas valdījumā.
Pussalas kopējā platība ir ap 665 km². Bakassi dzīvo pēc dažādām aplēsēm no 150 000 līdz 300 000 iedzīvotājiem. Siltās okeāna straumes un labvēlīgie ģeogrāfiski apstākļi pussalas piekrasti ir padarījušu bagātu ar zivīm, kas ļauj vietējiem iedzīvotājiem nodarboties ar zvejniecību. Bakassi un ūdeņos ap to notiek naftas iegulu meklēšana, tiek uzskatīts, ka šeit varētu atrasties bagātīgas iegulas.
Ritenis

Vēsture

Uzskata, ka riteni pirms apmēram pieciem tūkstošiem gadu varētu būt izgudrojuši šumeri Senajā Divupē. Iespējams, sākotnēji ritenis lietots podnieka ripas veidā un tikai pēc tam kā ratu vai citu transporta līdzekļu sastāvdaļa. Sākumā ratu riteņi bija monolīta koka konstrukcija ar atveri ass vidū. Tikai vēlāk tos sāka veidot kā trīsdaļīgu konstrukciju, ko veidoja rumba (iekšējais rats), apliece (ārējais rats) un radiāli spieķi, kas savienoja abus ratus.
Atņemšana

Atņemšana ir matemātiska darbība, kas atbilst kāda objekta (vienkāršākajā gadījumā skaitļa) samazināšanai par noteiktu daudzumu. Šo darbību apzīmē ar simbolu "−". Piemēram, izteiksme 5 − 2 nozīmē, ka no skaitļa 5 tiek atņemts skaitlis 2. Skaitli 5 šajā izteiksmē sauc par mazināmo, bet skaitli 2 — par mazinātāju. Izteiksmes 5 − 2 vērtību sauc par starpību. Atņemšanas rezultātu pieraksta šādi: 5 − 2 = 3 — no pieciem āboliem atņemot divus, iegūst trīs ābolus (skatīt ilustrāciju). Atņemšanai pretējā darbība ir saskaitīšana.

Atņemšanas saistība ar saskaitīšanu

Atņemšana un saskaitīšana ir pretējas darbības. Tas nozīmē, ka skaitlis nemainās, ja tam vispirms pieskaita un pēc tam atņem vienu un to pašu skaitli vai arī otrādi. Piemēram, 5 + 2 − 2 = 5 − 2 + 2 = 5.
Atņemšanu var realizēt ar saskaitīšanas palīdzību, ja mazinātāja zīmi nomaina uz pretējo, piemēram, 5 − 2 = 5 + (−2). Parasti atņemot iegūst mazāku skaitli, taču, ja mazinātājs ir negatīvs, starpība var būt arī lielāka par mazināmo, piemēram: 5 − (−2) = 7 > 5. Tādā gadījumā ir ērtāk mazinātāja zīmi nomainīt uz pretējo un atņemšanas vietā lietot saskaitīšanu: 5 − (−2) =5 + 2 = 7.

Atņemšana kā unāra operācija

Parasti atņemšanu lieto kā bināru operāciju jeb operāciju, kam ir divi argumenti, taču, ja mazināmais ir vienāds ar nulli, tad to var nerakstīt un atņemšanu padarīt par unāru operāciju jeb operāciju, kam ir tikai viens arguments. Piemēram, 0 − 2 = −2. Unārā atņemšana jeb mīnus zīmes pierakstīšana skaitļa priekšā atbilst tā pareizināšanai ar −1, piemēram, −2 = (−1) · 2.
Dažās programmēšanas valodās, piemēram assembler un Mathematica, binārajai un unārajai atņemšanai ir paredzētas dažādas komandas, taču lielākajā daļā programmēšanas valodu abas darbības apzīmē ar simbolu "−". Ja sastādot aritmētisko izteiksmi tiek ievērota attiecīgās valodas sintakse, tad kompilators spēj atšķirt vai domāta binārā vai unārā atņemšana.
Demogrāfiskā pāreja

Demogrāfiskā pāreja ir straujas vēsturiskas iedzīvotāju dzimstības un mirstības izmaiņas, valstij attīstoties par industrializētu valsti. Šo teoriju 1929. gadā izstrādāja amerikāņu demogrāfs Vorens Tomsons. Tomsons novēroja miršanas un dzimšanas skaita pārejas industrializētajā sabiedrība 200 gadu laikā.
Vairums attīstīto valstu atrodas 3. vai 4. fāzē, kamēr vairums attīstības valstu ir sasniegušas 2. vai 3. fāzi. Izņēmumi ir nabadzīgas Sahāras reģiona un Tuvo Austrumu valstis, kuras ir nabadzīgas valdības politikas vai pilsoņu kara dēļ, kā Pakistāna, Palestīna, Jemena un Afganistāna. Lai gan šī teorija paredz, ka mirstība visu laiku samazinās, jaunākie dati parāda, ka noteiktā attīstības stadijā mirstība atkal sāk palielināties.
Linuss Videls

Spēlētāja karjera

2003. gada NHL draftā Videlu 7. kārtā draftēja Kolorādo "Avalanche". Līdz 2011. gadam Videls spēlēja Zviedrijas hokeja līgas klubā Södertälje SK. Vēlāk vienu sezonu spēlēja Stokholmas "AIK Ishockey". 2012. gadā Videls pievienojās KHL klubam Hantimansijskas "Jugra", taču vēlāk pievienojās Čerepovecas "Severstal". 2014. gadā Videls pievienojās Rīgas "Dinamo". Pēc tam ir spēlējis Ņižņijnovgorodas "Torpedo", Pekinas "Kunlun Red Star" un Čeļabinskas "Traktor". 2018. gadā Videls atgriezās Rīgas "Dinamo".
Ivars Briedis

Biogrāfija

Dzimis Valmierā 1940. gada 29. septembrī kalpotāju Alīdas Briedes un Kārļa Brieža ģimenē. Audzis kopā ar diviem brāļiem un māsu. Precējies, savā ģimenē izaudzinājis divus bērnus — meitu Ilzi un dēlu Gintu.
Mācījās Cēsu rajona Veselavas septiņgadīgajā skolā, pēc tam Valmierā beidzis Valmieras 11 varoņu komjauniešu vidusskolu.
1960. gadā sāka strādāt par skolotāju Valmieras rajona Rauskas septiņgadīgajā skolā, vienlaicīgi studēja Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē. 1967. gadā universitāti beidza ar vēstures skolotāja diplomu. Divpadsmit gadus (līdz 1978. gadam) strādāja par skolas direktora vietnieku audzināšanas darbā — sākumā Zvejniekciema vidusskolā, pēc tam Valmieras 4. vidusskolā. 1978. gadā tika iecelts par Valmieras starpskolu mācību ražošanas kombināta direktoru, 1984. gadā — par Valmieras Viestura vidusskolas direktoru.
1984. gadā kļuvis par Valmieras Viestura vidusskolas direktoru, to vadījis līdz pat 2010. gadam.

Politiskā darbība

Atmodas sākumā (1989. gadā) Valmierā iesaistījās Latvijas Tautas frontes (LTF) darbā un, pateicoties enerģiskajai rīcībai un aktīvajam darbam, tika ievēlēts par LTF Valmieras nodaļas līdzpriekšsēdētāju.
No LTF tika izvirzīts arī par deputāta kandidātu 1990. gada LPSR Augstākās Padomes vēlēšanās un 18. martā ievēlēts par Augstākās Padomes deputātu no Rūjienas 196. vēlēšanu apgabala. Strādāja Izglītības, kultūras un zinātnes komisijā.
Piedalījās likumprojektu izstrādāšanā izglītībā, kā arī citu likumdošanas aktu izstrādē un pieņemšanā. Šī Augstākā Padome sagatavoja ceļu Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanai. Tās deputātu vairākums, to vidū arī Ivars Briedis, 1990. gada 4. maijā balsoja par Neatkarības deklarāciju, kura izvirzīja mērķi atjaunot 1918. gada 18. novembrī proklamēto Latvijas valsti.
Deputāta darbības sākumā viņš rakstīja: "Savā darbībā vadīšos pēc trim principiem: nesoli, ko nevari izpildīt. Jāstrādā ar prātu, ne ar emocijām. Tēvzemei un brīvībai". Pašlaik viņš ir vienīgais no pieciem 1990. gadā ievēlētajiem Valmieras rajona deputātiem, kas joprojām strādā un dzīvo Valmieras rajonā.
Par savu darbību apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (2000. g. maijā) un 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi. Brīvajā laikā dzied un ļoti labprāt ceļo. Visvairāk laika ziedots korim "Beverīna" Cēsīs, korim "Dziedonis" Rīgā un "Imanta" Valmierā. Pēdējie desmit gadi aizvadīti dziedot Valmieras slimnīcas vīru ansamblī.
Marcels Haščāks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Haščāks sāka 2005.—06. gada sezonā Slovākijas Ekstralīgas kluba HK Poprada rindās. Komandas sastāvā hokejists aizvadīja nākamās trīs sezonas, līdz 2010. gada vasarā pievienojās HC Košice vienībai, tajā spēlējot līdz pat 2012.—13. gada sezonas beigām.
2013. gada 21. augustā pēc veiksmīgi izturēta pārbaudes laika Haščāks noslēdza viena gada līgumu ar KHL klubu Rīgas "Dinamo". Pēc sezonas beigām noslēdza viena gada līgumu ar Habarovskas "Amur", taču tad atgriezās Čehijā.
Slovākijas hokeja izlases rindās uzbrucējs spēlējis 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos, 2012. gadā kopā ar izlasi izcīnot sudraba medaļas.
Rīgas apgabals

Rīgas apgabals bija administratīvi teritoriālā vienība Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala (1941-1944) un Latvijas PSR (1952-1953) sastāvā.
Iļja Ripss

Dzīvesgājums

Dzimis 1948. gada 12. decembrī. Māte Ciļa bija Rīgas ebrejiete, vienīgā no deviņiem bērniem izdzīvojusi karā, un tēvs - matemātiķis Ārons, Baltkrievijas ebrejs, kura sieva, bērni un visi tuvinieki tāpat nonāvēti nacistu okupācijas laikā. Mācījās Rīgas 23. vidusskolā (tagad Rīgas M. Lomonosova krievu vidusskola), piedalījās starptautiskā matemātikas olimpiādē. 1964. gadā 15 gadus veco Iļju Ripsu Latvijas Valsts universitātē uzņēma bez iestājeksāmeniem. 1966. gadā Latvijas matemātikas annāles nopublicēja viņa rakstu "Holla teorēmas vispārinājums speciālām lupu klasēm", ko viņš bija veicis E. Grīnberga vadībā.
Iespaidojies no čehu studenta Jana Palaha, kas 1969. gada 16. janvārī aizdedzinājās Prāgas centrā, protestējot pret Čehoslovākijas okupāciju, 1969. gada 13. aprīlī Iļja Ripss aizdedzinājās pie Brīvības pieminekļa Rīgas centrā. Viņš turēja plakātu ar uzrakstu ”Es protestēju pret Čehoslovākijas okupāciju”. Piesteigušies VDK darbinieki Ripsam no rokām izrāva plakātu un apdzēsa liesmas.
Iļju Ripsu apcietināja un ieslodzīja LPSR Valsts drošības komitejas (VDK) izmeklēšanas kamerā. Vairāki Rīgas ebreju studenti jau 1969. gada 14. aprīlī parakstīja vēstuli pasaules studentiem I. Ripsa atbalstam. Informācija par I. Ripsa pašaizdedzināšanos ātri nonāca Rietumu masu informācijas līdzekļos. 
Latvijas PSR VDK  1969. gada 13. jūnijā pieņēma lēmumu par I. Ripsa krimināllietas nosūtīšanu tiesai, kas viņam piesprieda piespiedu psihiatrisku ārstēšanu. Divus gadus viņš pavadīja Rīgas Psihiatriskajā slimnīcā, kur turpināja matemātikas studijas no draugu un vecāku sagādātajām grāmatām. 1972. gadā I. Ripss kopā ar vecākiem emigrēja uz Izraēlu, kur kļuva par ortododoksās ebreju kopienas locekli. Izraēlā viņš 1975. gadā pabeidza savas matemātikas studijas Jeruzalemes ebreju universitātes aspirantūrā un strādāja tur par matemātikas pasniedzēju.
1979. gadā Ripss saņēma Izraēlas matemātikas biedrības Erdēša (Erdős) prēmiju par pētījumiem ģeometriskajā grupu teorijā. Plašāk pazīstams kļuva sakarā ar  Toras Radīšanas grāmatas ebreju teksta pētījumiem ar datorprogrammu palīdzību, par ko viņš kopā ar D. Victumu un J. Rozenbergu 1994. gadā publicēja rakstu matemātikas žurnālā Statistical Science "Ekvidistantas burtu secības Radīšanas grāmatā" (Equidistant Letter Sequences in the Book of Genesis).
Iļja Rips strādā par profesoru Holonas Akadēmiskajā tehnoloģiju institūtā un Jeruzalemes ebreju universitātes A. Einšteina Matemātikas institūtā.
2009. gada 20. aprīlī pēc Čehijas Totalitāro režīmu pētījumu institūta ielūguma Ripss ieradās Prāgā un apciemoja arī Latvijas vēstniecību, kur par godu viņam tika sarīkota oficiāla pieņemšana. 
2010. gadā Rīgas filmu studija „Film Angels Studio” uzņēma dokumentālo filmu par Iļju Ripsu „Elijahu Rips: pašsadedzināšanās”.
Ferdinands Lieliskais

Sižets

Seriāls stāsta par kādas mazliet dīvainas ģimenītes — Lielisko — piedzīvojumiem. Lai cik grūti klātos, Lielisko ģimenei vienmēr ir padomā pārgalvīgas izdarības un kāds veids, kā padarīt dzīvi dzirkstošu. Bet pats ģimenes galva gatavs uz visapšaubāmākajām afērām. Ferdinands ir precējies ar Helēnu, viņiem ir trīs bērni — Valdis, Paula un Sīkā. Kopā ar Lieliskajiem dzīvo arī viņu Omīte, kuru sauc Rozālija. Tā kā ģimenes vienīgie ienākumi ir sievas Helēnas alga un Omītes pensija, Ferdinands izdomā dažādus ambiciozus un dažkārt pat neiedomājamus eksperimentus, lai tiktu pie naudas. Ferdinandam vissvarīgākais ir, lai naudas daudzums būtu pietiekami liels, tāpēc viņa afērās parasti iesaistās visi mājas iedzīvotāji — arī kaimiņi Arnolds un Māris.
Teodors Zīrss

Dzīves gājums

Teodors Zīrss bija jaunākais mācītāja piecu bērnu ģimenē. Pēc Celles vidusskolas beigšanas viņš studēja fiziku, matemātiku un ķīmiju Tībingenē un Marburgā. Otrā pasaules kara laikā strādāja kā fiziķis kādā pētniecības institūtā Veilā pie Reinas. No 1945. līdz 1954. gadam viņš dzīvoja Obershagenē, pēc tam līdz pensijai firmā Isabellenhütte Dillenburgā. 1979. gadā viņš pārcēlās uz dzimto pilsētu Celli.

Šaha kompozīcija

Zīrsam interesi par šaha kompozīciju 1925. gadā radīja viņa vidusskolas skolotājs Pauls Paške, kurš viņu apgādāja ar speciālo literatūru. Savu pirmo uzdevumu Zīrss sastādīja 1927. gada jūnijā, tomēr šo trīsvilci žurnāls Deutschen Schachzeitung publicēja tikai 1930. gadā . Pirmais publicētais uzdevums bija cits trīsvilcis, kuru iespieda laikraksts Hannoverschen Kurier 1927. gada 13. novembrī. Pavisam Zīrss sastādīja apmēram 300 — 350 uzdevumus, starp tiem bija vairāki divvilči un trīsvilči, bet vairums daudzvilči. Viņš labprāt sacerēja uzdevumus, kuros baltie ar zirdziņa gājienu radīja atklāto šahu. Vēlāk šo motīvs problēmisti nodēvēja par Zīrsa zirdziņu jeb Zīrsa bateriju.
FIDE albumos bija atlasīti vairāki viņa uzdevumi. Tas viņam deva 22,5 punktus un 1990. gadā FIDE meistara titulu.
Tomislavs Nikoličs

Biogrāfija

Dzimis Kragujevacā strādnieka ģimenē. Dzimtajā pilsētā pabeidza tehnikumu. Pirmā darba vieta bija kapsētas uzraugs, pēc tam strādāja celtniecībā. No 1978. līdz 1990. gadam vadīja investīciju komercsabiedrību 22. decembar. 1990. — 1992. gadā bija pilsētas komunālā dienesta tehniskais direktors.
Politikā Nikoličs iesaistījās 1991. gadā, kad aizsākās Dienvidslāvijas krīze, pievienojoties nacionālradikālajiem spēkiem. Sākotnēji viņš iestājās Tautas radikālajā partijā, bet drīz vien pievienojās Serbu radikālajai partijai, kļūstot par tās priekšsēdētāja vietnieku. 1992. gadā ievēlēts parlamentā, kur bija radikālo spēku frakcijas līderis. Nikoličs no 1998. līdz 1999. gadam bija premjerministra vietnieks.
Neveiksmīgi piedalījās 2000., 2004. un 2008. gada prezidenta vēlēšanās. 2007. gadā ievēlēts par parlamenta spīkeru, tomēr amatu atstāja pēc proeiropeiskās koalīcijas izveidošanās. Savukārt 2008. gadā kopā ar domubiedriem tika padzīts no partijas par nacionālistisko retoriku, kā arī iebildumiem pret asociācijas līguma parakstīšanu ar Eiropas Savienību. Tajā pašā gadā Nikoličs izveidoja Serbijas progresīvo partiju.
Serbijas prezidenta vēlēšanās 2012. gadā 1. kārtā palika otrais, tomēr 2. kārtā Nikoličs apdzina konkurentu — iepriekšējo prezidentu Borisu Tadiču, iegūstot 51 % vēlētāju balsu, tādējādi uzvarot vēlēšanās. Amatā stājās 2012. gada 30. maijā.
2016. gada 4. martā prezidents Tomislavs Nikoličs atlaida parlamentu, nosakot jauna vēlēšanas 24. aprīlī. Vēlēšanās valdošā koalīcija ieguva 48 % balsu. 
2017. gada prezidenta vēlēšanās uzvarēja Aleksandars Vučičs, kurš apatā stājās 31. maijā.
Pastorāle

Pastorāle ir sadzīves žanra paveids, kurš mākslas darbos tiek attēlots kā idealizēta lauku ainava ar idillisku un šķietami bezrūpīgu ganu un dzīvnieku dzīves attēlojumu, dažreiz sižetā iesaistot arī sengrieķu meža dievības.
Idealizētu pastorālu ainavu pirmsākumi ir atrodami helēņu kultūrā Senās Grieķijas civilizācijā, kā arī Senajā Romā gleznojumos uz sienām. Renesanses laikā atdzima interese par pastorāli Itālijā, kur iedvesmojās no itāļu dzejnieka Jakopo Sannazaro aprakstiem viņa darbā "Arkādija", kas ir pirmā poēma — pastorāle dzejā. Viens no šī žanra aizsācējiem un iedvesmotājiem tajā laikā bijis gleznotājs Džordžone un viņa darbs "Pastorālais koncerts". Vēlāk, 17. — 18. gadsimtā Francijā, kas ir uzskatāms par pastorāles kā žanra uzplaukuma laiku un vietu, tai bija pievērsušies vairāki franču mākslinieki, kuru vidū ir minami Nikolā Pusēns, Klods Lorēns un Antuāns Vato.
Pastorāle ka žanrs ir saistīts ar sadzīves žanru un ainavas žanru.
Roberts Apinis

Dzīvesgājums

Dzimis 1892. gada 22. augustā Valkas apriņķa Jaungulbenes pagasta zemnieka Augusta Apiņa ģimenē. 1912. gadā viņš kļuva par Latvijas Sociāldemokrātijas biedru. Piedalījās Pirmajā Pasaules karā, no 1915. gada bija 5. Zemgales latviešu strēlnieku pulka 2. rotas vecākais apakšvirsnieks. Par varonību kaujā pie Mazās Juglas 1917. gada 19. augustā apbalvots ar Svētā Jura 4. šķiras krustu.
Oktobra revolūcijas laikā Apinis bija 5. Zemgales pulka komitejas priekšsēdētājs. Latvijas brīvības cīņu laikā viņš piedalījās karadarbībā pret Latvijas bruņotajiem spēkiem. 1918. gada decembrī viņš kā 2. latviešu strēlnieku brigādes komisārs vadīja sarkanos strēlniekus Inčukalna kaujā. Vēlāk kā Latviešu strēlnieku divīzijas komisārs 1919. un 1920. gadā piedalījās kaujās pret Deņikina un Vrangeļa armijām — Orlas-Kromu operācijā un Perekopa-Čongaras operācijā. Apbalvots ar Sarkanā Karoga ordeni.
Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām darbojās Sarkanās armijas štābā (1921—1935) Maskavā. Kopā ar K. Jokumu sarakstīja lugu "Avantūra" (1935). 1935. gadā pārcēlās uz dzīvi Magadanā, kur bija žurnāla "Kolima" un laikraksta "Padomju Kolima" atbildīgais redaktors.
NKVD "Latviešu operācijas" ietvaros 1937. gada 7. decembrī viņu apcietināja un notiesāja par dalību latviešu kontrrevolucionārā teroristiskā organizācijā. Nāvessodu izpildīja 1938. gada 10. martā Komunarkas masu kapos pie Maskavas.
Teilors Hols

Spēlētāja karjera

Savu karjeru Teilors uzsāka 2007. gadā, pievienojoties Ontārio hokeja līgas klubam Vinzoras "Spitfires". Tā sastāvā viņš spēlēja līdz pat 2009.—10. sezonas noslēgumam, visu laiku esot starp līgas rezultatīvākajiem spēlētājiem. 2010. gada NHL draftā viņu ar kopējo pirmo numuru izvēlējās Edmontonas "Oilers", kuras rindās Hols uzsāka arī 2010.—11. gada sezonu.
Sākot ar 2012.—13. gada sezonu Hols uzsāka pildīt "Oilers" kapteiņa palīga funckijas. Tiesa, daļu 2012.—13. gada sezonas hokejists aizvadīja "Oilers" AHL fārmklubā Oklahomsitijas "Barons". 2013.—14. gada sezonu Hols noslēdza kā komandas rezultatīvākais spēlētājs ar 80 punktiem 75 spēlēs.
2016. gada jūnija nogalē "Oilers" Holu aizmainīja uz Ņūdžersijas "Devils" vienību. 2018. gadā Hols kā visas līgas vērtīgākais spēlētājs ieguva Harta balvu.
Kanādas hokeja izlases rindās Hols spēlējis 2008. gada Pasaules U18 čempionātā, kā arī 2010. gada Pasaules čempionātā junioriem. Ja 2008. gadā Hols kopā ar izlasi kļuva par čempioniem, 2010. gadā viņi izcīnīja sudraba medaļas.
Austrālāzija

Austrālāzija ir termins, ko dažkārt izmanto, lai apzīmētu Okeānijas reģionu, kas iekļauj Austrāliju, Jaunzēlandi, Jaungvineju un tuvākās salas Klusajā un Indijas okeānā (Ašmora un Kartjē Salas, Austrumtimora, Ziemsvētku Sala, Kokosu (Kīlinga) Salas, Norfolka). Terminu ieviesa Šarls de Bross (Charles de Brosses) 1756.g. publicētajā darbā Histoire des navigations aux terres australes. Nosaukums ir atvasināts no latīņu valodas un nozīmē "dienvidos no Āzijas".

Politiskā ģeogrāfija

Ģeopolitiski terminu "Austrālāzija" visbiežāk lieto, lai kopīgi apzīmētu Austrāliju un Jaunzēlandi, dažkārt iekļaujot arī Papua-Jaungvineju. Pastāv daudzas organizācijas, kuru nosaukumā iekļauts "(Karaliskā) Austrālāzijas biedrība" un kas attiecināmas uz Austrāliju un Jaunzēlandi.
Agrākos laikos nosaukumu "Austrālāzija" lietoja apvienotajām Austrālijas un Jaunzēlandes sporta komandām, piemēram, tenisa komanda starp 1905. un 1913.g. (Deivisa kausa ieguvēja 1907., 1908., 1909. un 1911.g.) un olimpiskā komanda 1908. un 1912.g. vasaras Olimpiādēs.

Ekoloģiskā ģeogrāfija

No ekoloģiskā viedokļa Austrālāzija ir atsevišķs ekoreģions ar kopēju evolūcijas vēsturi, floras un faunas īpatnībām. Šādā kontekstā Austrālāzijā iekļaujama Austrālija, Jaungvineja un tuvākās Indonēzijas salas no Lombokas līdz Sulavesi. Jaunzēlande šajā ziņā veido atsevišķu ekoreģionu.
Herbords Kārlis Frīdrihs Bīnemans fon Bīnenštamms

Dzīves gājums

Dzimis 1778. gada 26. augustā Liepājā muižnieka un justīcijas padomnieka Pētera Bīnemaņa un viņa sievas Sofijas Margaretas, dzimušas Jakobsas, ģimenē. 1794. gadā viņa tēvs ieguva mantojamu titulu Bīnemans fon Bīnenštamms (Bienemann von Bienenstamm).
Mācījās Berlīnes Pelēkā klostera ģimnāzijā (Gymnasium zum Grauen Kloster, 1793—1797). Uzsāka studijas Getingenes Universitātē (1797—1798), bet tad atgriezās tēva mājās un 1802.—1816. gadā saimniekoja Plepju muižā pie Priekules (Pleppen), 1819.—1826. gadā Dzimtmisas (Mißhof) un Ibenetes (Hübbenetshof) muižās Zemgalē. 
Kopš 1824. gada H. K. F. Bīnemans fon Bīnenštamms dzīvoja Rīgā, kur izdeva laikrakstu Die Nicht-politische Zeitung für Deutsch-Russland (1826—1827, 1830—1832) un Rigasche Stadtblätter (1828—1830). Vienlaikus viņš sacerēja Baltijas provinču ģeogrāfijas aprakstu, ko izdeva Rīgā 1826. gadā.
Kurzemes guberņas ģeogrāfijas un statistikas aprakstu izdeva pēc viņa nāves Jelgavā un Leipcigā.
Miris 1840. gada 26. aprīlī Rīgā.