Ķīnas tīģeris

Izskats

Ķīnas tīģeris ir vismazākais no visiem tīģeru veidiem, kas mājo kontinentā, par to mazāki ir tikai uz salām dzīvojošie tīģeri. Kā visiem tīģeriem, tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Tēviņa ķermeņa garums ir 2,3—2,65 m, svars 130—175 kg, mātītes garums ir 2,2—2,4 m, svars 110—115 kg. Aste parasti nav garāka par pusi no ķermeņa garuma. Kažoks ir dzeltenāks un gaišāks nekā citām tīģera pasugām, uz ķepām, sejas un vēdera bieži daudz baltā matojuma. Svītras ir šauras un pēc skaita vairāk kā citām pasugām, jo novietotas ciešāk viena pie otras, kā arī svītras kontrastaini izceļas uz gaišās kažoka pamatkrāsas.
Galvaskausa velve Ķīnas tīģerim ir īsāka, un acu dobumi atrodas tuvāk viens pie otra, toties vaigu kauli ir lielāki, salīdzinot ar citiem tīģeriem. Arī zobi (gan ilkņi, gan griezējzobi) ir smalkāki, īsāki.

Ekoloģija

Morfoloģiski Ķīnas tīģeris ir visatšķirīgākais no visām tīģera pasugām, bet ģeogrāfiski abi ar Indoķīnas tīģeri mājo pleistocēna aizvēsturisko tīģeru izplatības centrā, un tiem ir vistuvākā ekoloģiskā līdzība ar senajiem tīģeriem. 
Ķīnas tīģeris vislabprātāk medīja lielus pārnadžus, piemēram, sambarbriežus, goralus un mežacūkas. Retāk medījums bija vidēji liels, piemēram, cekulainie brieži, Indoķīnas aksisbrieži, mundžaki un languri, vēl retāk neliels, piemēram, dzeloņcūkas un zaķi. Apdzīvotām vietām un lauksaimniecības saimniecībām arvien ciešāk iekļaujot tīģera apdzīvotās teritorijas, dzīves vide Ķīnas tīģerim sajaucās ar cilvēku vidi, kas beidzās ar uzbrukumiem cilvēkiem un mājlopiem.
Ķīnas tīģeris, līdzīgi kā citi tīģeri, upurim uzbrūk no aizmugures vai sāniem, no ļoti neliela attāluma. Upuris tiek nogalināts, tam pārkožot rīkli. Pēc tam medījums apēšanai tiek ievilkts slēptā vietā, reizēm tas tiek vilkts pat vairākus simtus metrus. Vienā ēdienreizē tīģeris apēd 18—40 kg gaļas.

Vairošanās

Ķīnas tīģera tēviņi dzimumbriedumu sasniedz 5 gadu vecumā, mātītes 4 gados. Grūsnības periods ilgst apmēram 103 dienas. Piedzimst 3—6 nevarīgi, akli un kurli mazuļi. Piedzimstot tie sver 780—1600 g. Māte tos zīda ar pienu pirmās 8 nedēļas. Kad mazuļi ir 6 mēnešus veci, māte tos sāk apmācīt medīt. Jaunie tiģeri pamet māti, kad sasniedz 1,5—2 gadu vecumu.

Uzbrukumi cilvēkam

Tīģeru cilvēkēdāju skaits dramatiski pieauga Minu un Cjinu dinastijas laikā, tā kā šajā laikā strauji pieauga Ķīnas iedzīvotāju skaits un cilvēki sāka apdzīvot jaunus reģionos, tīģera teritorijas ieskaitot. Šajā periodā ir datēti apmēram 500 tīģeru uzbrukumi cilvēkiem, vidēji viens gadījums gadā. Kopumā ir nogalināti vairāk kā 1000 cilvēku. Nāvējoši tīģeru uzbrukumi cilvēkiem joprojām ir datēti 1950. gados. Hunaņas provincē 1957. gadā vienā no uzbrukumiem tika nogalināti 32 cilvēki.

Ķīnas tīģeris savvaļā

1950. gadu sākumā Ķīnas tīģeru savvaļas populācijā bija vairāk nekā 4000 īpatņu. Šajos gados uzsākās valdības organizētais Mao Dzeduna projekts "Lielais lēciens uz priekšu" — cīņa ar "ienaidnieku un kaitēkli". Nekontrolētās medības papildināja intensīva mežu izciršana, kā arī lielo pārnadžu izmedīšana. Lielas cilvēku masas tika pārvietotas no pilsētām uz jaunajām lauku apdzīvotajām vietām. Tīģeru populācija kļuva ļoti fragmentēta un strauji samazinājās. 1982. gadā savvaļā mājoja 150—200 Ķīnas tīģeri.
1987. gadā tīģeru populācija bija samazinājusies līdz 30—40 īpatņiem. 1990. gadu sākumā pazīmes par tīģera klātbūtni tika konstatētas 11 rezervātos Sičuaņas kalnos, Fudzjaņas, Guandunas, Hunaņas un Dzjansji provincēs, bet pēc šīm pazīmēm vairs nevarēja noteikt populācijas lielumu. Šajos gados neviens tīģeris novērots netika.
2001. gadā tika veikti novērojumi 8 aizsargātās teritorijās 5 provincēs (kopējā teritorija 2,214 km²), uzstādot mežā kameras, izmantojot GPS sistēmas un veicot vairākas meklējumu ekspedīcijas. Tomēr netika atklāts neviens tīģeris, bet par tā klātbūtni liecināja pazīmes 5 vietās. Iespējams, Ķīnas tīģeri joprojām dzīvo savvaļā, par to liecina vietējo iedzīvotāju novērojumi Hubei un Dzjansji provincēs. 2007. gada maijā Ķīnas valdība Dabas aizsardzības pārvaldei CITES ziņoja, ka  savvaļā Ķīnas tīģeri nav sastopami, bet tā paša gada septembrī mežā, Aņkanas tuvumā (Šaaņsji provincē), tika atrasts, iespējams, tīģera saplēsts Āzijas melnais lācis. Pēc mēneša tajā pašā apvidū tika atrasta tīģera saplēsta govs.

Aizsardzība

1973. gadā Ķīnas valdība uzsāka Ķīnas tīģera aizsardzību ar kontrolētām medībām, bet 1977. gadā medības tika aizliegtas vispār. Pasaulē tīģeris ir aizsargājama suga un ir aizliegta jebkādu no tīģera (neatkarīgi no tā, kurai pasugai tīģeris pieder) iegūtu izstrādājumu starptautiska vai vietēja tirdzniecība.
Ir nodibināta nevalstiska organizācija "Izglāb Ķīnas tīģerus" (angļu: Save China's Tigers), kas sadarbībā ar Ķīnas valsts Mežu administrāciju ir izstrādājusi plānu par Ķīnas tīģera reintrodukciju savvaļā. Galvenais diskusiju temats un problēma ir pietiekami liela rezervāta izveidošana, kas spētu nodrošināt nelielu tīģeru populāciju ar tam nepieciešamo dzīves telpu un barības resursiem. Biedrības mērķis ir izveidot vismaz trīs šādas tīģeru populācijas, kurās katrā būtu 15—20 tīģeri. Katrai šādai nelielai populācijai ir nepieciešama 1000 km² teritorija. Ķīnas valdība ir ieinteresējusies par biedrības projektu un uzsākusi piemērotu apgabalu atrašanu Ķīnas dienvidos.

Ķīnas tīģeris nebrīvē

Mūsdienās Ķīnas tīģeris sastopams vairākos zoodārzos un Laohu ielejas rezervātā Dienvidāfrikā. 1986. gadā 17 Ķīnas zoodārzos bija 40 "tīrasiņu" (bez citu tīģeru pasugu ģenētiskā piemaisījuma) Ķīnas tīģeri, no kuriem 23 bija pieauguši tēviņi un 14 pieaugušas mātītes. Visi šie tīģeri bija dzimuši nebrīvē un bija trešā vai ceturtā paaudze no vienas tīģerienes (no Fudzjaņas provinces) un pieciem tēviņiem (no Guidžou provinces). 2005. gadā Ķīnas zoodārzos bija 57 Ķīnas tīģeri, kuriem varēja novērot veselības problēmas, kādas raksturīgas, kad vecāki ir tuvi radinieki. 2007. gadā kopējā zoodārzu populācijā bija 72 īpatņi, no tiem daži atradās ārpus Ķīnas. 
2007. gadā Laohu ielejas rezervātā Dienvidāfrikā piedzima pirmais tīģerēns, kurš bija piedzimis nebrīvē ārpus Ķīnas. Kopš tā laika rezervātā ir piedzimuši vēl vairāki mazuļi. 2016. gada februārī Laohu ielejas rezervātā mājoja 19 Ķīnas tīģeri.
Mūsdienās ir izveidota Ķīnas tīģeru ciltsgrāmata, kurā tiek reģistrēts ikviens piedzimušais mazulis un viņa vecāku līnija. Pirms ciltsgrāmatas izveidošanas valdīja uzskats, ka esošā Ķīnas tīģeru populācija ir pārāk maza un pārāk tuvu radniecīga, lai to varētu izmantot reintrodukcijai. Tomēr, reģistrējot visu zoodārzu tīģerus, atklājās, ka Ķīnā ir daudz vairāk šīs pasugas pārstāvju, nekā domāja pirms tika uzsākta ciltgrāmatas veidošana.

Rezervātu izveidošana Ķīnā

Iedvesmojoties no kolēģiem Dienvidāfrikā, kuriem ir izdevies Laohu ielejas rezervātā nebrīvē dzimušos tīģerus pieradināt pašiem medīt, biedrība "Izglāb Ķīnas tīģerus" izvirzīja mērķi atjaunot Ķīnas tīģeru savvaļas populāciju Ķīnas dienvidos. Kopš 2001. gada  biedrības komanda uzsākusi ciešu sadarbību ar Ķīnas valsts Mežu administrāciju. Tika nolemts izstrādāt un realizēt tīģeru reintrodukcijas pilotprojektu, veidojot trīs privātos rezervātus, kuros savvaļā tiktu palaisti Dienvidāfrikas rezervātā dzimuši tīģeri. Četrās dienvidu provincēs tika piemeklētas 9 piemērotas teritorijas, kas atbilst 36 noteiktiem ekoloģiskiem parametriem. 2005. gadā tika apstiprinātas divas no tām, Dzjansji un Hunaņas provincēs. 2010. gadā tika atrasta arī trešā iespējamā rezervāta teritorija. Šobrīd visas trīs teritorijas gaida Ķīnas valdības apstiprinājumu un lēmumu par rezervātu izveidošanu.