google/wiki40b huggingface dataset:
Zaksenhauzenes koncentrācijas nometne

Zaksenhauzenes koncentrācijas nometne bija nacistiskās Vācijas koncentrācijas nometne Orānienburgā, uz ziemeļiem no Berlīnes. Tika izveidota 1936. gadā un līdz Vācijas kapitulācijai 1945. gadā kalpoja kā ieslodzījuma vieta režīma politiskajiem pretiniekiem. Pēc Otrā pasaules kara atradās Padomju okupācijas zonā un līdz 1950. gadam kalpoja kā NKVD speciālais cietums Nr. 7. Komplekss mūsdienās ir muzejs.
Pazīstami nometnes ieslodzītie nacisma laikā — Bavārijas prinča Ruprehta ģimene, politiķis Jūliuss Lēbers, mācītājs Martins Nīmellers, terorists Heršels Grīnšpans, Austrijas kanclers Kurts Šušnigs, spāņu politiķis Fransisko Largo Kabaljero, franču politiķis Pols Reino, ukraiņu politiķis Stepans Bandera, atentāta pret Hitleru autors Georgs Elzers, Staļina dēls Jakovs Džugašvili, Čehoslovākijas komunistu politiķis Antonīns Zāpatockis, norvēģu politiķis Einars Gerhardsens, norvēģu politiķis Trigve Brateli. NKVD laikā viens no nometnes komandantiem bija Romāns Rudenko - galvenais apsūdzētājs no PSRS puses Nirnbergas procesā.
2011. gada Latvijas čempionāts šahā

2011. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas atklātais šaha čempionāts, kas notika no 26. jūnija līdz 1. jūlijam 2011. gadā atpūtas bāzē "Mežezers" Pļaviņu novadā.

Turnīra gaita

Turnīrs noritēja pēc Šveices sistēmas 9 kārtās, tam bija atklātā čempionāta statuss, kas nozīmēja, ka var piedalīties arī šahisti no ārzemēm, taču otro gadu pēc kārtas čempionātā piedalījās tikai Latviju pārstāvošie šahisti. Latvijas čempions un čempione tika noskaidroti atsevišķā ieskaitē, ņemot vērā labākos sasniegtos rezultātus.
Atklātajā čempionātā uzvaru izcīnīja lielmeistars Arturs Neikšāns, iegūstot savu otro Latvijas čempiona titulu. Tikpat punktu ieguva Ilmārs Starostīts, taču sliktāks koeficients viņam deva otro vietu. Trešo vietu ieņēma Vitālijs Samoļins.
Par Latvijas čempioni trešo reizi pēc kārtas kļuva Laura Rogule. Tas viņai jau bija sestais Latvijas čempiones tituls. Pēdējā kārtā čempioni panāca Katrīna Šķiņķe, taču sliktāks koeficients viņu atstāja otrajā vietā.
Kontinenta kauss

Kontinenta kauss (krievu: Кубок Континента) ir kauss, kurš tiek pasniegts katras Kontinentālās hokeja līgas regulārās sezonas uzvarētājai. Kauss tika ieviests otrajā līgas sezonā, un par tās pirmo ieguvēju kļuva Ufas "Salavat Julajev". Jāatzīmē, ka arī pirmajā sezonā, kad kausa vēl nebija, regulārajā sezonā triumfēja tieši Ufas komanda.
Brīvība

Brīvība ir sociālu apstākļu un attiecību kopums, kad nav pakļautības kādai varai, piemēram, politiskam, ekonomiskam vai juridiskam spēkam. Būtībā tā ir neatkarība no kādiem noteiktiem apstākļiem vai attiecībām. Brīvība ļauj rīkoties un uzvesties pēc saviem uzskatiem.
Xnet

Vēsture

Uzņēmums dibināts 2002. gada 9. decembrī. Interneta veikals Xnet.lv tika atklāts 2003. gada 28. martā.
2007. gadā izveidots interneta veikals AboluVeikals.lv, kas specializējās Apple produkcijas pārdošanā.
2011. gada 15. aprīlī Latvijas Tirgotāju asociācija Xnet piešķīra "Droša e-veikala" sertifikātu.
2015. gada 31. martā Igaunijas uzņēmums OÜ Hansapost ieguva 70,05 % SIA Xnet kapitāldaļu. 2016. gadā SIA Xnet apgrozījums bija 5,9 miljoni Euro.
2017. gadā Hansapost un Xnet apvienoja savu darbību vienā e-tirdzniecības platformā, apvienojot arī noliktavas, klientu apkalpošanas un uzskaites sistēmas.  
2017. gada vasarā tika pārtraukta Hansapost.lv zīmola attīstība Latvijā. Hansapost Latvijā pirms tam izdeva preču katalogu un darbojās arī interneta veikals, kas bija specializējies dārza preču un mājlietu tirdzniecībā. Pēc izmaiņām drukātais preču katalogs tika izdots ar Xnet nosaukumu.
Gordons Frīmens

Gordons Frīmens ir nerunīgs fiziķis-teorētiķis - Half-Life datorspēļu sērijas galvenais varonis. Spēles gaitā viņam nākas aizsargāties pret citplanētiešiem un citiem ienaidniekiem pēc avārijas ar starptelpu portāliem svarīga zinātniska eksperimenta laikā.
Uzmanību! Zemāk tiek atklāts spēles sižets!
Augusts Lēbers

Dzīves gājums

Dzimis 1865. gada 7. oktobrī Rīgā tirgotāja Teodora Lēbera ģimenē. Mācījās Vidzemes guberņas ģimnāzijā, kuru beidza 1884. gadā, studēja Tērbatas universitātes Juridiskajā fakultātē (beidza 1888), iestājās studentu korporācijā Fraternitas Rigensis. 1889. gadā Getingenes Universitātē aizstāvēja Dr.iur. grādu ar disertāciju "Soda naudas par preču piegādes neizpildīšanu". Gadu papildinājās Francijā un Anglijā.
Kopš 1890. gada strādāja Rjazaņas guberņas apgabaltiesā, 1892. gadā atgriezās Rīgā, bija zvērināta advokāta palīgs, no 1896. gada zvērināts advokāts. Kopš 1905. gada mācībspēks jūras tiesībās Rīgas jūrskolā, vēlāk Rīgas Politehniskā institūta mācībspēks vispārējo tiesību teorijā un tirdzniecības tiesībās (1912—1914). 
1919. gada 19. augustā Lēberu apstiprināja par Latvijas Senāta locekli, bija gan Administratīvā departamenta, gan Civilās kasācijas departamenta senators. No 1933. līdz 1934. gadam bija Civilās kasācijas departamenta priekšsēdētājs. Līdztekus bija Latvijas Augstskolas tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes dekāns (1919), no 1919.gada līdz 1930. gadam docents, vēlāk profesors tirdzniecības tiesībās. 1930. gadā A.Lēberam piešķīra Latvijas Universitātes goda doktora grādu.
Bija Latvijas Republikas Civillikuma izstrādes grupas loceklis, ņēma dalību arī citu Latvijas Republikas likumu izstrādāšanā. Piedalījies Baltijas valstu čeku un vekseļu tiesību unifikācijā. Bijis juriskonsults Latvijas Republikas Tieslietu ministrijā. Vācu Juristu biedrības darba veicinātājs. Latvijas Vēža apkarošanas biedrības darba veicinātājs. Latvijas Ugunsapbedīšanas biedrības dibinātājs.
Pēc aiziešanas pensijā A. Lēberu 1938. gadā iecēla par Senāta Goda tiesnesi.
Pēc Otrā pasaules kara sākuma 1939. gadā apmetās Polijas kampaņas laikā okupētajā Pozenē (Poznaņa), bet 1945. gada aprīlī pārcēlās uz Marnas pilsētiņu Šlēzvigā-Holšteinā. Miris 1948. gada 14. februārī.
Dēls starptautisko tiesību zinātnieks Dītrihs Lēbers (1923—2004), Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju loceklis, Latvijas Universitātes goda doktors.
Jelgavas Svētās Trīsvienības baznīca

Vēsture

Zināms, ka Livonijas ordeņa valsts laikā 1522. gadā tagadējā Sv. Trīsvienības baznīcas torņa vietā atradusies neliela koka katoļu baznīca. Neilgi pēc tam, kad hercogs Gothards Ketlers izvēlējās Jelgavu par vienu no savām rezidencēm un piešķīra tai pilsētas tiesības, 1574. gadā viņš blakus vecajai baznīcai lika celt jaunu mūra baznīcu pilsētas luterāņu draudzei, par kura autoru tiek uzskatīts holandiešu būvmeistars Joriss Jorisons Frēze. Baznīcas pulkstenis un zvani tika izgatavoti 1575. gadā.
Valsts sadalīšanas, Polijas-Zviedrijas kara (1600-1629) un iekšējo cīņu dēļ baznīcu pabeidza celt tikai Frīdriha Ketlera valdīšanas laikā un iesvētīja 1615. gada 25. maijā. Baznīcas altāri 1641. gadā dāvināja hercoga Frīdriha sieva Pomerānijas princese Elizabete Magdalēna. Hercoga Frīdriha Kazimira valdīšanas laikā 1686.—1688. gadā pēc arhitekta Martina Knoha projekta uzbūvēja baznīcas torni, kas slējās 49,68 metru augstumā un bija augstākā celtne visā hercogistē. 1862. gadā arhitekta Emīla Strausa vadībā torni paaugstināja, tā augstums kopā ar apzeltīto krustu sasniedza 80,5 metrus un tā bija augstākā celtne pirmskara Jelgavā.
Pēc 1944. gada 27. jūlija PSRS aviācijas uzlidojuma Jelgavas Sv. Trīsvienības Evaņģēliski luteriskā baznīca nodega un vairs netika atjaunota.
1954. gadā padomju armijas sapieri uzspridzināja baznīcas ēku, militārajām vajadzībām atstājot tikai torni. Izdegušais baznīcas tornis pilsētas centrā saglabājās visu PSRS okupācijas laiku.
Jelgavas Svētās Trīsvienības baznīcas tornis kopš 1998. gada ir iekļauts Valsts Kultūras pieminekļu sarakstā kā valsts nozīmes kultūras piemineklis. 2004. gadā, torni pārsedza ar stikla jumtu. Pašreizējais torņa augstums ir 50,17 metri. Tornim ir saglabāta Martina Knoha veidotā forma.
Projekta "Reģiona nozīmes tūrisma un kultūrizglītības centra izveide Jelgavā" ietvaros 2009.—2010. gadā notika torņa rekonstrukcija, muzeja un sabiedrisko telpu izveide.
Vadims Miščuks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Miščuks sāka 2009.—10. gada sezonā Latvijas hokeja līgas vienībā HK Liepājas Metalurgs, tās sastāvā aizvadot četras spēles. Kluba sistēmā Miščuks turpināja spēlēt līdz 2013. gadam, kad komanda tika izformēta. No 2013. līdz 2015. gadam spēlēja MHL B līgas klubos Kišinevas "Platina" un Viļņas "Žalgiris", taču tad pievienojās Latvijas čempionāta komandai HK Liepāja. Tās rindās nākamajā sezonā kļuva par Latvijas čempionu un ieguva līgas labākā vārtsarga titulu.
Nirnberga

Vēsture

Pilsēta ir dibināta 1050. gadā. Viduslaikos tā bija viena no svarīgākajām Svētās Romas impērijas pilsētām, jo Nirnbergas pils bija impērijas reihstāga vieta. 1219.gadā tā kļuva par Impērijas brīvpilsētu.
15. un 16. gadsimtā Nirnberga ir vācu Renesanses centrs. 1525.gadā pilsētas teritorijā nostiprinās protestantisms. Trīsdesmitgadu karā pie Nirnbergas notiek sīvas cīņas starp zviedru karaļa Gustava Ādolfa II un Vallenšteina spēkiem. Pēc kara pilsēta panīkst, izaugsme atjaunojas tikai sākoties industriālajai revolūcijai. 1835.gadā starp Nirnbergu un Fīrti sāk kursēt pirmais dzelzceļš Vācijā.
Pēc nacistu nākšanas pie varas Nirnberga kļuva par ikgadējo NSDAP kongresu vietu. Šim mērķim tika uzcelts gigantisks komplekss, kurš daļēji ir saglabājies līdz mūsdienām. Pilsēta smagi cieta 2. pasaules karā, tomēr tās vecpilsēta tika atjaunota. No 1945. līdz 1946. gadam Nirnbergā notika Nirnbergas process, kurā tiesāja pēc kara izdzīvojušo nacistu režīma līderus.
9. novembris

9. novembris ir gada 313. diena pēc Gregora kalendāra (314. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 52 dienas.
Jānis Breikšs (politiķis)

Dzīvesgājums

Dzimis 1887. gada 25. decembrī Vecpiebalgas pagasta Meirēnos zemnieka Jāņa Breikša ģimenē. Mācījās Greiveru pagastskolā un Vecpiebalgas draudzes skolā. Pašmācības ceļā 1907. gadā izturēja ģimnāzijas gala pārbaudījumus un ieguva skolotāja tiesības, bija skolotājs Rīgā, Mīlgrāvī, Liepājā. No 1914. gada studēja Pēterpils universitātes Juridiskajā fakultātē. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada jūnijā iestājās Cēsu bataljonā. Bija Cēsu apriņķa priekšnieka palīgs, vēlāk priekšnieks. 1921. gadā pārcēlās uz Rīgu, bija Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas aizsargu nodaļas vadītājs. 1924. gadā pabeidza studijas Latvijas Universitātes Tieslietu fakultātē, darbojās advokatūrā. 1921. gadā iestājās akadēmiskajā vienībā "Austrums".
1925. gadā no Demokrātiskā Centra saraksta ievēlēts 2. Saeimā (1925—1928), kur darbojās budžeta un sociālās likumdošanas komisijās, bija Demokrātiskā centra frakcijas vadītājs un Saeimas sekretārs. Ievēlēts arī 3. (1928—1931) un 4. Saeimā (1931—1934). Pēc Ulmaņa apvērsuma bija spiests aiziet no politikas un darbojās kā zvērināts advokāts.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūlijā sarīkotajās "Tautas saeimas" vēlēšanās kopā ar domubiedriem mēģināja Centrālajai vēlēšanu komisijai iesniegt Demokrātiskā bloka jeb Demokrātisko latviešu vēlētāju sarakstu, ko okupācijas varas iestādes nepieļāva.
Otrā pasaules kara laikā piedalījās Latvijas Centrālajā padomē, 1944. gada beigās devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur bija Latviešu palīdzības komitejas priekšnieks (1946–1965). 1960. gada 19. decembrī Jānis Breikšs kopā ar Fēliksu Cielēnu, Bruno Kalniņu un Voldemāru Bastjāni nosūtīja vēstuli ASV prezidentam Džonam Kenedijam par Baltijas valstu neatkarības atjaunošanas nepieciešamību. Miris 1965. gada 10. septembrī Upsalā.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Barbadosā

Sarakstā apkopotas tās vietas Barbadosā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Barbadosas ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts), savukārt 2 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā . Barbadosa Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 2002. gada 9. aprīlī.
2013. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm

Grupu izloze

Grupu izloze notika 2012. gada 21. septembrī.
Mikrorajons

Mikrorajons (krievu: микрорайон) ir PSRS radies apzīmējums standartizētam daudzstāvu dzīvojamo ēku kompleksam lielo pilsētu perifērajās daļās. Šis nosaukums sarunvalodā vēl arvien tiek lietots padomju laikā tapušo Rīgas, Daugavpils, Liepājas, Jelgavas, Ventspils apkaimju apzīmēšanai.
Daudzstāvu dzīvojamo rajonu saknes ir meklējamas 20. gadsimta sākumā. Funkcionālisma iedibinātais princips par dzīvojamo un citu funkcionālo zonu savstarpēju nodalīšanu kļuva par pamatu 20. gadsimta otrās puses dzīvojamo rajonu izveidei daudzviet pasaulē, it īpaši padomju plānveida ekonomikas valstīs - Austrumeiropā un PSRS, kur milzīgu mikrorajonu celtniecību plānoja un īstenoja valsts. Tas nozīmēja, ka tika veidotas lielas apbūves teritorijas, kuru vienīgā funkcija bija nodrošināt dzīvojamo platību. Telpu izsauļojamība, atšķirībā no agrāk raksturīgās plastiskās fasāžu detalizācijas, kļuva par galveno noteicēju ēkas arhitektoniskā tēla veidošanā. Tā rezultātā radās plaši stiklotais daudzstāvu kastveida apjoms.
2012. gada Eiropas čempionāts futbolā

Dalībvalstis

Bija paredzēts, ka Euro 2012 piedalīsies 16 nacionālās izlases, kā tas ir bijis kopš 1996. gada. Vairākas Eiropas nacionālās futbola federācijas uzskatīja, ka komandu skaitu vajadzētu palielināt līdz 24, jo pēdējos gados ir stipri pieaudzis UEFA locekļu skaits (2006. gada aprīlī 53, salīdzinot ar 33, kas bija pirms PSRS un Dienvidslāvijas sabrukšanas). Taču 2007. gada 17. aprīlī UEFA izpildkomiteja formāli nostājās pret komandu skaita pieaugumu 2012. gadā. Analītiķi uzskatīja, ka šis lēmums var netikt īstenots, jo paplašināšanās solījumus savās kandidatūrās UEFA prezidenta vēlēšanās iekļāva gan Mišels Platinī, gan viņa sāncensis Lenarts Johansons, un vairāk nekā 40 nacionālās federācijas to atbalstītu. 2008. gada septembrī UEFA paziņoja, ka Euro 2016 čempionātā dalībvalstu skaits tiks palielināts no 16 uz 24 izlasēm.

Logo un sauklis

2009. gada 14. decembrī tika prezentēts oficiālais čempionāta logo. Reizē ar logo tika prezentēts čempionāta moto - Veidojot vēsturi kopā (angļu: Creating History Together,poļu: Razem tworzymy przyszłość, ukraiņu: Творимо історію разом) - tā izceļot čempionāta vēsturisko nozīmību - divu, reiz vardarbīgi apvienotu, Austrumeiropas valstu ambīcijas.

Bumba

Čempionāta oficiālo bumbu — Adidas Tango 12 — izgatavo Adidas. Adidas ņēma vērā iepriekšējā Pasaules kausa oficiālajai bumbai veltīto kritiku un uzlaboja bumbas vadītspēju.

Talismani

Čempionāta talismanu vārdi tika paziņoti 2010. gada decembrī. Publiskajā balsošanā tika izvēlēti vārdi - Slaveks un Slavko.
Pakri bāka

Vēsture

Pakri bākas vēsture sākas 1718. gadā, kad Pēteris I lika uzcelt bāku, lai atvieglotu kuģu nokļūšanu Paldiski ostā. 1724. gadā tā sāka darboties. Iesākumā bākas virsotnē tika kurināts ugunskurs. 1803. gadā tika uzbūvēta laterna, kurā atradās vairākas eļļas lampas. Tika uzstādītas arī 16 lēcas, gatavotas Sanktpēterburgā. Šādā veidā bāka darbojās līdz 1889. gadam, kad to sāka apdraudēt klints erozija un tika nolemts būvēt jaunu bāku attālāk no krasta.

Raksturojums

Pakri bākas augstums ir 52,3 m. Bāku veido mūrēts sarkanu ķieģeļu tornis ar laternu un galeriju. Laterna ir melnā krāsā, galerija sarkana. Bākas gaismas elements atrodas 73 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (5 s deg, 10 s pārtraukums). Gaisma redzama 12 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā.
1995. gadā Igaunijas pasts izdeva pastmarku ar Pakri bākas attēlu.
Raupjā tumšbeka

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug no jūnija līdz oktobrim skābās augsnēs skuju koku un jauktos smilšainos mežos, parasti zem priedēm un eglēm.

Barības vērtība

Sēne Latvijā tiek uzskatīta par neēdamu netīkamās smakas dēļ. Daļa citzemju avotu to atzīst par drīzāk ēdamu un derīgu marinādēm. Kamēr šī suga ir Sarkanajā grāmatā, šim jautājumam Latvijā ir tikai teorētiska nozīme.

Līdzīgās sugas

Būdama vienīgā savas ģints pārstāve Eiropā, raupjā tumšbeka Latvijā grūti sajaucama ar kādu citu.
Purva tilbīte

Ligzdošana

Ligzda atrodas uz zemes, labi paslēpta, mazuļi ir ligzdbēgļi un ļoti meistarīgi slēpjas no plēsējiem. Ādažu aizsargājamo ainavu apvidū purva tilbītes ligzdo gan Rampas purvā, gan Ādažu poligona klajumu slapjākās, zāļainās vietās. 
Purva tilbītes ir migranti, ceļošanas laikā mēdz pulcēties lielākos un mazākos bariņos, tad sastopamas dažādos mitrājos un jūras piekrastē. Ligzdo Ziemeļeiropā un Krievijā līdz pat Kamčatkai. Ziemo Āfrikā, Indijā, SE Āzijā un Austrālijā.

Izskats

Purva tilbītei ir gaiša virsaste un smalksvītrains astes gals. Riesta tērpā visai izteikta gaiša uzacs svītra. Purva tilbīte ir mazākā no tilbīšu ģints putniem (mazāko sugas pārstāvju ķermeņa garums var būt 19 cm, bet spārnu plētums 56 cm). Purva tilbītes svars ir 62 grami.

Barība

Barojas pārsvarā ar kukaiņiem un moluskiem, bet arī ar sēklām, aļģēm, tārpiem, vēžveidīgajiem, zirnekļveidīgajiem, zivīm un vardēm.
Antonovka (ābols)

Antonovka ir vēla rudens ābolu šķirne, kas plaši izplatīta bijušās Padomju Savienības, agrāk arī Krievijas impērijas, teritorijā. Antonovkas popularitāte skaidrojama ar tās noturību pret aukstām ziemām un izcilām uzglabāšanas iespējām.
Antonovkas āboli ir zaļi un nogatavojoties kļūst dzelteni. Ābele izaug liela un zied ar rožaini baltiem ziediem.
Ivans Bagramjans

Dzīves gājums

Dzimis 1897. gada 20. novembrī Azerbaidžānā armēņu dzelzceļa strādnieka ģimenē. Beidzis dzelzceļnieku skolu Tiflisā. Sākoties Pirmajam pasaules karam, brīvprātīgi iestājās Krievijas impērijas armijā. 1917. gadā beidza praporščiku skolu. Pēc Februāra revolūcijas pieslējās dašnakiem un neatkarīgās Armēnijas armijas sastāvā piedalījās cīņās pret turkiem, arī Armēnijai izšķirošajā Sardarapatas kaujā 1918. gada 21. - 29. maijā. Tomēr 1920. gada maijā Bagramjans piedalījās neveiksmīgā dumpī pret dašnaku valdību un tika arestēts. 1920. gada decembrī, kad Aizkaukāzu ieņēma Padomju Krievijas spēki, iestājās Sarkanajā armijā.
Starp pasaules kariem 1924. gadā mācījās Augstākajā kavalērijas skolā un 1931. gadā - Mihaila Frunzes Kara akadēmijā. No 1936. līdz 1938. gadam mācījās Ģenerālštāba Kara akadēmijā. 1941. gadā (netipiski vēlu to laiku kontekstā) iestājās boļševiku partijā. Pēc Vācijas iebrukuma PSRS 1941. gada jūnijā Bagramjans bija Kijevā bāzētā Ziemeļrietumu frontes štāba priekšnieka vietnieks. Piedzīvoja Ziemeļrietumu frontes sagrāvi Kijevas kaujā 1941. gada augustā - septembrī. 1942. gada pavasarī Bagramjans bija viens no padomju karaspēkam neveiksmīgās Otrās Harkovas kaujas (1942. gada 12. maijs - 25. maijs) plānotājiem. No 1942. gada jūlija līdz 1943. gada aprīlim Bagramjans bija Sarkanās armijas 16. armijas komandieris. Vēlāk Bagramjans bija viens no operācijas "Kutuzovs" plānotājiem, kuras rezultātā 1943. gada jūlijā - augustā vācu armija tika padzīta no Orlas. 1943. gada 19. novembrī Bagramjans tika iecelts par Pirmās Baltijas frontes pavēlnieku. Būdams frontes pavēlnieks, Bagramjans vadīja Baltkrievijas ziemeļu, Baltijas valstu un vēlāk - Austrumprūsijas ieņemšanu. 
Pēc kara līdz 1955. gadam Bagramjans bija Latvijā, Lietuvā un Kaļiņingradas apgabalā dislocēto padomju karaspēka daļu - Baltijas Kara apgabala virspavēlnieks. Dzīvoja Hamburgas ielā 9 Mežaparkā,  (mūsdienās tā ir Vācijas vēstnieka rezidence). Aktīvi piedalījās Latvijas PSR vadīšanā, būdams LKP CK biroja loceklis. Vēlāk darbojies augstos amatos Maskavā. No 1955. gada - PSRS maršals. No No 1955. līdz 1968. gadam (ar pārtraukumu) - PSRS Aizsardzības ministra vietnieks.  No 1961. gada - PSKP CK loceklis. Miris 1982. gadā.
Rikava

Vēsture

Ciems kā apdzīvota vieta izveidojās, kad 19.gs. sākumā Rikavas zemi nopirka Antonijs Riks, Dricānu Riku dzimtas Rogaižu — Maltas atzara muižnieks. Pēc dažiem gadiem jaunā īpašnieka dēls Aleksandrs 1829. gadā sāka celt Rikavas baznīcu. Vēlāk tika celta arī Rikavas muižas ēka (1870—1875). Rikavā muižnieki Riki uzcēla arī vairākas manufaktūras, kur ražoja degvīnu, ķieģeļus, terpentīnu, darvu, kā arī ādu ģērētavu.

Kultūra

Kultūras dzīves galvenais balsts Rikavā jau pusgadsimtu ir etnogrāfiskais ansamblis Rikava (vadītāja Janīna Mičule), viens no vecākajiem folkloras ansambļiem valstī. Rikavas kultūras namā ir izveidots neliels etnogrāfiskā ansambļa muzejs.

Kultūrvēsturiskie objekti

Rikavas muižas apbūves kompleksu, kungu māju (valsts nozīmes vēstures piemineklis), pārvaldnieka māju (vietējas nozīmes vēstures piemineklis), Rikavas Romas katoļu baznīcu (valsts nozīmes vēstures piemineklis).
Austrumprūsija

Austrumprūsija (vācu: Ostpreußen; lietuviešu: Rytų Prūsija, Rytprūsiai vai Mažoji Lietuva — 'Mazā Lietuva'; poļu: Prusy Wschodnie; krievu: Восточная Пруссия jeb Vostochnaya Prussiya) bija viens no Prūsijas reģioniem Baltijas jūras piekrastes dienvidaustrumos, kas pastāvēja no 13. gadsimta līdz Otrā pasaules kara beigām 1945. gada maijā. No 1772. līdz 1829 un no 1878 līdz 1945. gadam Austrumprūsijas province (vācu: Provinz Ostpreußen) bija Vācijas impērijas Prūsijas province ar galvaspilsētu Kēnigsbergā.

Vēsture

Austrumprūsijas teritorijā sākotnēji dzīvoja dažādas baltu ciltis, lielākoties prūši. Prūsijas krusta karu laikā 13. gadsimtā šīs teritorijas iekaroja un prūšus pakļāva Vācu ordenis. Dzīvi palikušie balti tika kristīti. Turpmākajos gados veiktā pārvācošana un teritoriju kolonizēšana padarīja vāciešus par dominējošo etnisko grupu Austrumprūsijas reģionā, kamēr poļi un lietuvieši bija mazākumtautības. Kopš 13. gadsimta šis reģions bija daļa no Vācu ordeņa valsts (vācu: Deutschordensland).
Pēc Vācu ordeņa sakāves Grīnvaldes kaujā 1466. gadā Polijas sastāvā iekļāvās Karaļa Prūsija, bet atlikusī daļa 1525. gadā pārtapa par Prūsijas hercogisti. Prūšu valoda izzuda apmēram 17. gadsimtā vai 18. gadsimta sākumā.
No 1618. līdz 1701. gadam Austrumprūsijas teritorija iekļāvās Brandenburgas-Prūsijas valstī, kuras galvaspilsēta bija Berlīnē. 1701. gadā Austrumprūsija kļuva par daļu no Prūsijas karalistes. Septiņgadu kara laikā tajā Krievijas impērijas karaspēks ģenerālanšefa Fermora vadībā no Kurzemes hercogistes teritorijas iebruka Austrumprūsijā, ieņēma Mēmeles cietoksni un uzvarēja prūšu armiju Grosjēgersdorfas kaujā (1757). 1758. gadā krievi ieņēma Kēnigsbergas cietoksni un uzvarēja Prūsijas karaspēku kaujā pie Corndorfas. 1762. gadā Krievijas impērijas ķeizars Pēteris III pavēlēja izvest krievu karaspēku no Prūsijas. 
Pēc Pirmā pasaules kara poļiem tika piešķirta pieeja jūrai, kas nošķīra Austrumprūsiju no pārējām Vācijas teritorijām. Klaipēdas apgabals tika pievienots Lietuvai 1924. gadā. Arī Trešā reiha sastāvā Austrumprūsija ietilpa kā viens no valsts reģioniem. Vācu Austrumu ekspansijas panākumu iemūžināšanai tika uzcelts Tannenbergas memoriāls, ko likvidēja 1945. gadā.
Pēc Otrā pasaules kara Austrumprūsijas teritorija tika sadalīta starp PSRS un Poliju. Klaipēdas apgabalu pievienoja Lietuvas PSR, Austrumprūsijas ziemeļu daļu nosauca par Kaļiņingradas apgabalu, pievienojot Krievijas PFSR, savukārt dienvidu daļa pievienota Polijai kā Varmijas-Mazūrijas vojevodiste. Šajās zemēs iepriekš dzīvojušie vācieši gāja bojā kara laikā vai piespiedu kārtā tika deportēti uz Vāciju.
Oloņeca

Vēsture

Rakstos no 1137. gada. Pēc 1617. gada Stolbovas miera līguma Krievijas robeža ar Zviedriju atradās 40 kilometrus no pilsētas. 17. gadsimta vidū Oloņeca tika izveidota kā spēcīgs pierobežas cietoksnis. Tas 1741. gadā nodega un vairs netika atjaunots. Pētera I pilsētas apkaimē tika nodibinātas kara rūpnīcas. No 1801. līdz 1922. gadam elsistēja Oloņecas guberņa, tomēr gubrņas centrs bija Petrozavodska. Otrā pasaules kara laikā Oloņecu no 1941. gada 5. septembra līdz 1944. gada 25. jūnijam bija ieņēmis Somijas karaspēks.