google/wiki40b huggingface dataset:
Irje Sārela

Sporta karjera

Sārela piedalījās 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā. Pēc vairākām tīrām uzvarām, tai skaitā pusfinālā pret dāni Sērenu Jensenu, finālā viņš cīnījās ar savu tautieti Verneru Vekmani un zaudēja, rezultātā viņš saņēma sudraba medaļu. 
Pēc uzvaras 1911. gada pasaules čempionāta, 1912. gadā viņš piedalījās savās otrajās olimpiskajās spēlēs, kā viens no sešiem somu smagsvara cīkstoņiem.Arī šajā olimpiādē bija jācīnās ar Jensenu, bet šoreiz finālā. Sārela dominēja, lai gan tikai pēc trīs stundām karstā saulē, kad Jensens guva savainojumu, viņš uzvarēja.
Viņa cīkstoņa karjera bija īsa, viņš trenēja arī Somijas nacionālo komandu.
Plāteri

Vēsture

Dzimta cēlusies no Brēles Vestfālenē Vācijā, 14. un 15. gadsimtā vairāki tās locekļi iestājās Vācu ordenī un izceļoja uz Livoniju. 1306. gadā Alberts Plāters bija Cēsu komturs. 1430. gadā bruņinieks Venemārs Plāters bija Grobiņas fogts, vēlāk Livonijas ordeņa maršals. Heinrihs Plāters bija Daugavpils komturs (1510—1525), bet Frīdrihs Plāters bija Livonijas landmaršals un Livonijas sūtnis pie Romas pāvesta Leo X (1517). Viņa mazdēls Frīdrihs pēc Livonijas ordeņa likvidēšanas 1562. gadā ieguva lēnī Koknesi, viņa dēls Heinrihs Indricas muižu pie Krāslavas. 
Viņa pēcnācējs Jānis Ludviķis Plāters bija Daugavpils stārasts un Inflantijas vaivads un sūtnis Varšavas Seimā, kuram bija iesauka "Livonijas patriarhs". 1729. gadā viņš kļuva par Krāslavas muižas īpašnieku, kuru padarīja par tā laika Latgales kultūras centru.
Viņa dēls Konstantīns Ludviķis Plāters (1722—1778) apprecējās ar kņazi Augusti Oginsku, viņu jaunākais dēls Augusts Hiacints Plāters pabeidza Krāslavas muižas kungu mājas būvi. 
1803. gadā Krāslavas grāfs Mihails Plāters (1777—1863) apprecējās ar bijušā Inflantijas vaivada meitu Izabellu Helēnu Zībergu (1785—1849), pieņemot uzvārdu Plāters-Zībergs. Viņiem bija trīs dēli un sešas meitas, bet viņu dēlam Heinriham — 14 bērnu. Līdz 1920. gada agrārajai reformai Plāteru-Zībergu dzimtai piederēja Līksnas muiža, Kazimirišķu muiža, Bebrenes muiža,  Pilskalnes muiža, Kalupes un Arendoles muiža
Narina

Vēsture

Par pilsētas pirmsākumiem uzskata šajā vietā 1868. gadā uz tirdzniecības ceļa starp Vidusāziju un Kašgaru izveidoto Krievijas armijas nocietināto garnizonu. Kopš 1939. gada — apgabala centrs. Mūsdienās Narinā izvietotas vairākas valsts iestādes, universitāte, rūpniecības uzņēmumi. Izveidota brīvā ekonomiskā zona «Narina».
Pilsēta ir viens no valsts hokeja centriem, tās komanda Alatoo-Dordoy vairākkārt kļuvusi par valsts čempioniem (2008/2009, 2012/2013).
Patriotisms

Patriotisms (no grieķu: patriōtēs līdzpilsonis, kas nāk no patris dzimtene, tēvzeme) ir savas dzimtenes, valsts mīlestība, kā arī darbošanās tās labā, aizstāvot to kā darbos, tā arī vārdos.
Tas ir ļoti plašs emocionāls, ideoloģisks jēdziens, princips. Patriotisms ir tuvs jēdziens nacionālismam un citviet tie pat pārklājas, tomēr nacionālisms ir vairāk saistīts ar tuvības izjūtu ar kādu etnisko grupu, valodu. Patriotisms pēc savas būtības ir iracionāla sajūta, jo mīlestība ne vienmēr ir skaidrojama ar loģiskiem secinājumiem. Solidaritātes izjūta ir viens no patriotisma stūrakmeņiem. Tā izpaužas gan izjūtās, kas saistās ar unikālām, īpašām iezīmēm, kuras saistās ar dzimteni, gan arī sasniegumos dažādās jomās. Liela nozīme ir dzimtenes vēsturei un atsevišķiem vēsturiskiem notikumiem, kas rada noteiktu kopības izjūtu.
Patriotisma skaidrojums ir atšķirīgs dažādās valstīs un laikos. Senajos laikos pastāvēja polisas patriotisms, kurš mūsdienās atbilst lokālpatriotismam, kad patriotisms saistās ar tuvāko apkārtni, respektīvi, ciemu, pilsētu, rajonu un tā tālāk. Impērijas patriotisms saistās ar imperiālismu, kurš izpaužas lojalitātes izjūtā pret impēriju un tās rīcību, vadību. Etniskais patriotisms ir nacionālisms, respektīvi, mīlestība pret etnisko grupu. Pastāv arī nicinošs jēdziens urrā patriotisms, kuru parasti saista ar liekulīgu vai uzspēlētu patriotisma paušanu.
Ir pazīstams uzskats "Par patriotiem nepiedzimst, par tādiem kļūst" (audzināšanas rezultātā), tāpēc tiek pieņemts, ka liela nozīme patriotisma ieaudzināšanā ir patriotiskajai audzināšanai.
Vernadska

Vinterailendas stacija

Pirmā britu polārstacija Argentīnas salās Ardžentainailendsa (Argentine Islands) vai Bāze F (Base F) tika izveidota 1947. gada 7. janvārī. Būvniecībai tika izvēlēta vieta Vinterailendas salā, kur 1935.—1936. gadā bija izvietota Britu Greiema Zemes ekspedīcijas pirmā ziemošanas nometne. Nometnes būda nebija saglabājusies — iznīcināta, iespējams, cunami rezultātā, 1946. gadā. Stacijas galvenā ēka tika nosaukta par “Vordija māju” (Wordie House) par godu skotu ģeologam un polārpētniekam Džeimsam Vordijam, Ernesta Šekltona Impērijas transantarktiskās ekspedīcijas dalībniekam, kurš apmeklēja staciju tās būvniecības laikā. Stacijas galvenā pētniecības joma bija meteoroloģija un personāls parasti bija 4—5 cilvēki. Stacija tika paplašināta 1951. gadā, bet 1954. gadā pārnesta 600 m uz ziemeļiem uz Galindesa salu. 1960. gadā Vinterailendas staciju pārziemošanai izmantoja Adelaidas stacijas personāls, kas ledus apstākļu dēļ nespēja sasniegt savu staciju. 1995. gadā Vordija mājai tika piešķirts speciāli aizsargāta vēstures pieminekļa statuss un to apsaimnieko Vernadskas stacijas personāls. Ēka tika rekonstruēta 1995./1996. gada vasarā un tajā iekārtots memoriālais muzejs. Populārs antarktiskā tūrisma galamērķis.

Faradeja

1954. gada februārī Galindesa salas Marinas ragā tika uzbūvēta jauna Ardžentainailendsas stacijas galvenā ēka, kas spēja izmitināt 10 ziemotāju komandu. Stacijas galvenā ēka tika nosaukta par Kronēšanas māju (Coronation House) par godu karalienes Elizabetes II kronēšanai. Šajā pat gadā stacijā papildus meteoroloģiskajiem novērojumiem tika uzsākta radiozondēšanas programma; vēlākos gados stacijā tika ierīkota ģeofiziskā observatorija. Stacija vairākkārt paplašināta. 1977. gada 15. augusta stacija tika pārdēvēta par Faradeju (Faraday Station) par godu britu ķīmiķim un fiziķim Maiklam Faradejam.
Stacija nepārtraukti darbojās līdz 1996. gadam un joprojām ir visilgāk nepārtraukti lietota Lielbritānijas zinātniskā stacija Antarktīdā.

Vernadska

1993. gada novembrī Lielbritānijas valdība pa diplomātiskiem kanāliem izplatīja piedāvājumu kādai no valstīm, kam nav zinātnisko bāzu Antarktīdā, pārņemt Faradejas polārstaciju. Ukraina, kas 1992. gadā bija pievienojusies Antarktikas Līgumam, 1994. gadā atsaucās uz šo piedāvājumu. Jau 1994. gada 17. decembrī Faradejā ieradās 4 ukraiņu komanda, kas līdz 1995. gada 15. februārim iepazinās ar stacijas aprīkojumu un ekspluatāciju. 1995. gada 20. jūlijā Londonā tika parakstīts līgums, pēc kura stacija tiek nodota Ukrainai ne vēlāk par 1996. gada 31. martu. Pirmā patstāvīgā Ukrainas antarktiskā ekspedīcija ieradās stacijā 1996. gada 31. janvārī un kopš tā laika stacija funkcionē nepārtraukti. Oficiālā stacijas pārņemšana notika 1996. gada 6. februārī un tā tika pārdēvēta par Vernadsku par godu ukraiņu filosofam un dabaszinātniekam, pirmajam Ukrainas Zinātņu akadēmijas prezidentam Volodimiram Vernadskim.
Mazie dzeņi

Kopīgās īpašības

Mazo dzeņu ģints dzeņiem salīdzinoši ir masīvāks knābis, nāsu paugurs aizņem gandrīz pusi no knābja garuma. Spārni samērā gari un smaili. Astes vidējās lidspalvas melnas, mugura melna ar baltiem raibumiem. Galvas virsa tēviņiem sarkana, mātītēm melna vai balta.
Visas sugas ir apmēram vienādi lielas. Mazākais ģintī ir mazais dzenis, kura ķermeņa garums ir 14—16 cm, svars 16—26 g. Lielākais ģintī ir Nutala dzenis, kura ķermeņa garums ir ap 19 cm, svars 28—47 g.
Funkcionālā pārtika

Funkcionālā pārtika ir pārtika, kam pievienotas dažādas bioloģiski aktīvas sastāvdaļas, kas uzlabo veselību, veicina organisma fizioloģisko darbību un samazina saslimstības risku. Apzīmējums „funkcionālā pārtika” radās Japānā 20. gadsimta 80. gados, kad tās zinātnieki veica plašus pētījumus par atsevišķu pārtikas sastāvdaļu ietekmi uz organismu un saslimstību, tādējādi cenšoties mazināt valsts veselības sistēmas izmaksas.
Mscislava

Vēsture

Vieta bijusi apdzīvota jau Dņepras-Daugavas kultūras laikā. Pašu pilsētu 1135. gadā nodibināja Smoļenskas kņazs Rostislavs Mstislavovičs un nosauca sava tēva Mstislava Lielā vārdā. Rakstos pilsēta zināma no 1156. gada. No 1180. gada - Mstislavļas kņazistes centrs. 1359. gadā kņazisti ieņēma Aļģirds un pievienoja Lietuvas lielkņazistei. No 14. gadsimta beigām pilsēta piederēja Mstislavsku dzimtai. Kad smoļenskieši centās atņemt Mstislavļas kņazisti Lietuvai, pie pilsētas 1384. gada 29. aprīlī notika Kauja pie Vihras upes, kur smoļenskieši cieta smagu sakāvi, bet pati Smoļenska nokļuva vasaļatkarībā no Lietuvas liekņazistes. 1514. gadā Mstislavļas kņazs Mihails pievienoja kņazisti Maskavas lielkņazistei, tomēr pēc krievu sakāves Oršas kaujā bija spiests bēgt uz Maskavu, bet Mstislavļas kņaziste tika iekļauta Lietuvas liekņazistē kā stārastijas (no 1564. līdz 1566. gadam - vojevodistes) centrs. 1634. gadā karalis Vladislavs IV piešķira Mscislavai Magdeburgas tiesibas. 1654. gadā, kad Smoļensku ieņēma cara Alekseja I karaspēks, Mscislavu ieņēma bajāra Alekseja Trubeckoja karaspēks, kas 22. jūlijā veica iedzīvotāju slaktiņu, nogalinot apmēram 15 000 iedzīvotāju. Pēc šī notikuma pilsēta vairs neatguvās un zaudēja savu ietekmi.
Pilsēta pievienota Krievijas impērijai pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā. Mscislava tika nopostīta 1812. gada kara laikā. 1924. gada 17. jūlijā tā iekļauta Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada jūlija līdz 1943. gada 28. septembrim tā atradās vācu okupācijā. 1941. gada 15. oktbrī holokaustā tika nogalināti gandrīz visi (apmēram 1300) pilsētas ebreji.

Cilvēki

Mscislavā dzimis ebreju vēsturnieks Simons Dubnovs (1860-1941), kura vārdā nosaukta Šimona Dubnova Rīgas Ebreju vidusskola.
Transporta slānis

Transporta slāņa funkcijas

Transporta slānis saņem datus no uz datora darbojošām programmām, tos statistiski samultipleksē, t.i., veido datu paketes un pievieno source un destination portu numurus. Abu galu adreses, kopā ar abu galu portiem (4 objekti) veido tīkla soketu, kas viennozīmīgi identificē komunikāciju kanālu starp diviem procesiem. OSI modelī porti ir definēti sesijas slānī.
Daži transporta slāņa protokoli (TCP, bet ne UDP) nodrošina virtuālos savienojumus (virtual circuit), t.i., nodrošina konnekciju orientētas komunikācijas caur pakešu tīklu. Šeit transporta slāņa protokols programmām dod iespēju pārsūtīt nepārtrauktas baitu plūsmas.
Vēl, daži transporta slāņa protokoli (TCP, bet ne UDP) nodrošina uzticamas (reliable) komunikācijas, t.i., kļūdu labošana (ja pienāk kļūdaina pakete, to prasa atsūtīt vēlreiz). Pie šīs funkcionalitātes pieder arī pazaudēto pakešu atkārtota nosūtīšana (no sūtošā gala).
TCP protokola datu blokus sauc par segmentiem, UDP protokola datu blokus sauc par datagrammām.
Luga

Luga ir literārs darbs, kura saturs atklājas darbībā un personu sarunās un kurš galvenokārt ir paredzēts iestudēšanai teātrī. Lugas galvenie žanri ir komēdija (farss, satīra), traģēdija, vēsturiska luga.
Pasaku luga ir luga, kuru autors sacerējis, izmantojot tautas pasakas vai vairāku tēlus un notikumus.
Eduards Totlēbens

Biogrāfija

Dzimis 1818. gada 8. maijā (pēc jaunā stila, 20. maijā) Jelgavā. Tēvs Johans Henrihs Totlēbens (1781.-1855.), vecas tīringiešu muižnieku dzimtas Kurzemes atzara pārstāvis (slavenā grāfa Gotlība Totlēbena radinieks), 2. ģildes tirgotājs. Māte Anna Sibilla, dzimusi Candere (Anna Sybilla Zander). Francis mācījies kadetu skolā Rīgā, pēc tam inženieru skolā Pēterburgā (1832.-1836.). Veselības problēmu dēļ skolu neabsolvēja, toties karjera armijas inženiertehniskajos spēkos bija spīdoša. 1878. gadā (25 gadu jubilejā kopš atskanējusi pirmā Sevastopoles aizstāvēšanas zalve Krimas karā) iecelts par grāfu. 1879. gadā Odesas ģenerālgubernators. 1880.-1884. Ziemeļrietumu apgabala (Viļņas) ģenerālgubernators. Slavens ir skaistais parks Totlēbena īpašumos pie Ķēdaiņu pilsētas, kur viņš uzcēla pili un minaretu. Miris 1884. gada 19. jūnijā (pēc jaunā stila 1. jūlijā) Badzodenā, Vācijā, netālu no Frankfurtes pie Mainas. Apbedīts Ķedainu luterāņu baznīcas kapsētā, pēc tam pārapbedīts Brāļu kapos Sevastopolē.

Militārā karjera

Armijā tika ieskaitīts Rīgas garnizona inženieru komandā, 1840. gadā pārcelts uz sapieru mācību bataljonu. Pēc tam nosūtīts uz Kijevas sapieru skolu.
1848.-1850. kā sapieru komandas komandieris piedalījies t.s. Kaukāza karā. Pēc kara iecelts par ģenerāļa K. Šildera adjutantu.
1851. gadā paaugstināts par gvardes inženieri un vadīja Pēterburgā gvardes sapieru bataljona apmācību.
1854. gadā nosūtīts uz Krimas kara Donavas fronti, kur par kaujas nopelniem viņu paaugstināja par tranšejmajoru. Pēc tam Totlēbenu pārcēla uz Sevastopoles fortifikācijas nocietinājumu izbūves organizēšanu. Tika paaugstināts par ģenerāladjutantu (dienesta statuss, ko piešķīra tikai ģenerāļiem un ģenerālleitnantiem, uzņemot tos imperatora svītā).
1856. gadā atgriezās Pēterburgā vadīt Kronštates cietokšņa modernizēšanu.
1859. gadā iecelts par kara ministrijas inženierlietu departamenta vadītāju.
1863. gadā iecelts par armijas ģenerālinspektora vietnieku, teorētiski pamatoja un vadīja Krievijas impērijas rietumu cietokšņu izbūvi un modernizāciju Nikolajevā, Dinaburgā, Viborgā, Sveaborgā, Ņevas un Daugavas grīvās.
1871.-1875. gados vadīja Krievijas impērijas pierobežas fortifikācijas būvju modernizēšanu.
1876. gadā iecelts par Melnās jūras piekrastes aizsardzības organizatoru.
1877. gada 2. septembrī, kara ar Osmaņu impēriju laikā norīkots uz Pļevnu, glābt armiju no iestrēgšanas ieilgušā aplenkumā. Pēc Pļevnas ieņemšanas Totlēbenu iecēla par austrumu grupas komandieri, bet 1878. gada februārī par frontes virspavēlnieku. Par nopelniem šajā karā apbalvots ar 2. pakāpes Sv. Jura ordeni (орден св. Георгия 2-й ст.), Apustuļa Andreja ordeni (орден св. Андрея Первозванного).
1879. gadā Odesas kara apgabala karaspēka virspavēlnieks.
Džordans Biningtons

Spēlētāja karjera

2009. gadā Biningtons uzsāka spēlēt Ontārio hokeja līgas vienībā Ovensaundas "Attack". 2010.—11. gada sezonā kopā ar komandu kļuva par līgas čempionu, un tika iekļauts Memoriālā kausa simboliskajā izlasē. 2013.—14. gada sezonu aizvadīja ECHL, taču 2014.—15. gada sezonā kļuva par AHL vienības Čikāgas "Wolves" pamatvārtsargu.
2016. gada 14. janvārī Biningtons Sentluisas "Blues" sastāvā aizvadīja savu debijas spēli NHL. 2018.—19. gada sezonas vidū Biningtons atgriezās NHL, pirmajā spēlē komandas rindās neielaižot nevienus vārtus. Biningtons ātri nostiprinājās komandas rindās, februārī un martā tiekot atzīts par visas līgas mēneša labāko debitantu. 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu. Stenlija kausa izcīņā Biningtons uzstādīja jaunu rekordu, kļūstot par pirmo vārtsargu, kas savā debijas sezonā uzvarējis 16 spēlēs.
Alotene

Vēsture

1930. gadā dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils 106. kilometrā tika atvērts pieturas punkts «Klintene». 1942. gadā izmaiņas punkta «Klintene», kurš tolaik atradās līnijas 101. kilometrā, nosaukums tika mainīts uz «Alotene».
1948. gada atlantā stacija «Alotene» tiek norādīta līnijas 104. kilometrā, bet pašlaik stacija atrodas Rīgas—Krustpils dzelzceļa līnijas 102. kilometrā. Ir vērts atzīmēt arī to, ka tikai 1963. gadā stacijā parādījās elektrisks apgaismojums.
Pēc otrā sliežu ceļa posmā Skrīveri—Krustpils izbūves pabeigšanas Alotenes staciju pārveidoja par pieturas punktu, kas atrodas 700 m Krustpils virzienā no iepriekšējā stacijas perona, pie autoceļa V947 pārbrauktuves.
2014. gada 12. augustā bija uzsākta divceļu kustība posmā līdz Pļaviņām; Rīgas virzienā tajā laikā dīzeļvilcieni pieturēja pie jaunā perona, bet Krustpils virzienā — pie vecā, pretim stacijas ēkai. 2015. gadā abos virzienos vilcieni pietur pie jaunajiem peroniem.
Fenilalanīns

Atrašanās dabā

Ietilpst olbaltumvielu sastāvā, kā arī piedalās daudzos bioķīmiskos procesos. Fenilalanīns cilvēkam obligāti jāuzņem ar pārtiku.

Bioloģiskā nozīme

Organismā no fenilalanīna tiek sintezēta cita aromātiskā aminoskābe - tirozīns, ja tā netiek pietiekami uzņemta ar pārtiku. No fenilalanīna rodas svarīgs biogēnais amīns — feniletilamīns.
Ja fenilalanīna pārvēršanās par tirozīnu organismā ir traucēta ģenētiska defekta dēļ, cilvēks saslimst ar smagu pārmantojamu slimību — fenilketonūriju. Fenilketonūrijas slimniekiem tiek bojāta nervu sistēma fenilalanīna un tā indīgo atvasinājumu pārmērīgas uzkrāšanās dēļ. Šādiem slimniekiem jāievēro speciāla diēta, kas satur pēc iespējas mazāk fenilalanīna.
Pikaļova

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1620. gadā. Attīstījusies ap 1947. gadā celto cementa rūpnīcu. 2008. gadā Pikaļova nokļuva masu mediju uzmanībā, jo pilsētā tika slēgti faktiski visi rūpniecības uzņēmumi - gan cementa, gan alumīnija oksīda rūpnīca. Notika iedzīvotāju protesta akcijas un situācijā nācās iejaukties toreizējam Krievijas premjeram Vladimiram Putinam. Putins personīgi ieradās pilsētā un pieprasīja rūpnīcas īpašniekam Oļegam Deripaskam veikt strādnieku algas parāda atmaksu, kas tika izdarīts.

Ekonomika

Pilsētā atrodas kompānijas "Eurocement group" cementa rūpnīca un krāsainās metalurģijas uzņēmums (Пикалевское объединение Глинозем).
Atgāzenes iela

Vēsture

Atgāzenes ielas nosaukums pirmo reizi sastopams 1897. gada 22. aprīļa plānā, kas pievienots Atgāzenes muižas īpašnieka T. Hakena lūgumam sakarā ar ielu iekārtošanu Atgāzenes muižas teritorijā. Iela minēta 1898./1899. gada Rīgas adrešu grāmatā. 1902. gada Rīgas pilsētas oficiālajā kartē nosaukums ir ierakstīts sarkanā krāsā — privāta iela. Iela ir izveidojusies uz Atgāzenes muižas zemes. Sākotnēji tas saukts par Atgāzenes ceļu (Atgasencher Weg), pēc tam Atgāzenes ielu (Atgasensche Str., Atgazenskaja ul.). 
Atgāzenes ielā Nr. 2 20. gadsimta 30. gados atradies veikals, kā arī vieglo automobiļu izīrēšanas punkts. Atgāzenes ielā Nr. 26 atrodas skolas ēka, kas celta 1934. gadā, tās arhitekts bija Alfrēds Grīnbergs. Līdz 1945. gadam tur darbojās latviešu 45. pamatskola, pēckara gados Rīgas 47. septiņgadīgā skola, vēlāk Rīgas 8. astoņgadīgā skola. 1980. gados tur tika ierīkota Ļeņina Tautas izglītības nodaļa un skolēnu darba apmācības un profesionālās mācību un ražošanas starpskolu kombināts. Šī ēka ir atzīta par vietējas nozīmes kultūras pieminekli. Tagad ēkā darbojas Rīgas Igauņu pamatskola (iepriekš — vidusskola) un Latvijas Igauņu biedrība. Agrāk šajās telpās bija Rīgas Angļu ģimnāzijas filiāle. Atgāzenes apkaimes rietumu galā atrodas Biznesa augstskola "Turība", Pārdaugavas Mūzikas un Mākslas skola.
Nefrons

Nefrons ir nieres funkcionālā vienība. Nefrons sastāv no nepārtrauktas caurulītes, kura sastāv no augsti specializētām heterogēnām šūnām ar dažādām funkcijām.

Cilvēka nefroni

Katrā cilvēka nierē atrodas 800000—1300000 nefronu. Kopējais nefronu garums ir apmēram 110 km. Lielākā nefronu daļa (85 %) lokalizēta nieru garozas vielā — garozas nefroni, mazākā daļa (15 %) atrodas uz robežas starp garozu un nieres serdi, tā saucamajā jukstamedulārajā zonā — jukstamedulārie nefroni.
Starp nefroniem ir nozīmīgas struktūras un funkcionālās atšķirības. Garozas nefroniem Henles cilpas ir īsākas. Cilpa nobeidzas robežā starp ārējo un iekšējo nieres serdes zonu, bet jukstamedulāro nefronu Henles cilpas aiziet dziļi serdes iekšējā slānī.
Rīcības teorija

Rīcības teorija ir socioloģiska perspektīva, kas fokusējas uz indivīdu kā subjektu un sociālas darbības redz kā apzināti veidotas tajā kontekstā, kuram ir piešķirta nozīme. Rīcības teorijas pamatā ir pieņēmumi, ka: 1) aktors ir spējīgs rīkoties ar apzinātu mērķi; 2) aktors ir spējīgs kontrolēt, ietekmēt vai darboties ar savu ķermeni; 3) individuālais aktors ir neatkarīgs attiecībā pret citiem aktoriem un vidi.

Ievads

Rīcības teorijas pirmsākumi meklējami 19. gadsimta beigās. Pirmos konceptus definēja Makss Vēbers (Max Weber). Vēlāk tos turpināja attīstīt sociologi Talkots Parsons (Talcott Parsons), Džordžs Herberts Mīds (George Herbert Mead), Alfreds Šutzs (Alfred Schutz) un citi. Attīstība notika dažādos virzienos – galvenokārt socioloģijā, filozofijā un psiholoģijā. Tās rezultātā izrietēja divas pieejas: racionālā un normatīvā. No mūsdienu autoriem izceļams ir Hans Joas, kurš piedāvā trešo pieeju rīcības teorijai – tās galvenais uzsvars ir uz cilvēka darbības radošumu. Joass uzsver, ka iepriekš apskatītie pieņēmumi ne vienmēr ir novērojami ikdienā, un tas ir fakts, kam piekāpjas pat pirmo teorijas konceptu pamatlicēji. Līdz ar to viņš analizē šo pieņēmumu problēmas, izsakot tos šādi – nodoms, ķermeniskums, socialitāte.

Nodoms

Pirmkārt tas ir nodoms (intentionality) - ne vienmēr aktors rīkojas, apzinoties darbības mērķi un izvēloties atbilstošus līdzekļus tā sasniegšanai. Drīzāk tie kļūst konkrēti darbības laikā, aktoram aptverot pieejamos līdzekļus. Līdz ar to Joass apgalvo, ka situācijai ir liela nozīme, jo tā rada apstākļus, kas pieprasa konkrētu aktora rīcību. Savukārt tā ir aktora izvēle, kā viņš veiks savas darbības, un to ietekmēs viņa vērtības un uzskati. Šajā mirklī Joass redz izpaužamies radošumu.

Ķermeniskums

Otrkārt tas ir ķermeniskums (corporeality) - pretstatā racionālajai rīcības teorijai, kas aktora ķermeni uzlūko kā instrumentu, kurš ir disciplinēti kontrolējams, Joass izvirza apgalvojumu, ka ir apstākļi, kuros kontrole pār ķermeni vienkārši pazūd. Piemēram, pasīvais tīšums (Passive intentionality),kad aktors pakāpeniski pazaudē apziņu līdz aizmieg. Vai arī pamatots apziņas tīšuma zudums (Meaningful loss of intentionality), kad situācijas ietekmē aktors zaudē kontroli pār savu ķermeni un izplūst nevaldāmos smieklos vai asarās.

Socialitāte

Treškārt Joass pārskata socialitāti (primary sociality). Ja iepriekšējie teorijas pamatlicēji uzskatīja, ka aktors ir individuāls un spēj pieņemt lēmumus neatkarīgi no apkārtējiem aktoriem, tad Joass apgalvo, ka socialitāte ir iemesls aktora darbībai. Mēs nedzīvojam uz vientuļas salas, kur vienīgie procesi, kas notiek, ir tie, kurus es izraisu. Ikdienā mēs saskaramies ar daudz un dažādām situācijām, aktoriem, kas virza mūsu darbības, liekot no kaut kā atteikties, nospraust jaunus mērķus vai izvēlēties citus līdzekļus nodomātā sasniegšanai.
Robotika

Robotika ir lietišķā zinātne, kas nodarbojas ar automatizēto tehnisko sistēmu (robotu) izstrādāšanu. Terminu ieviesa rakstnieks — fantasts Aizeks Azimovs 1942.gadā (vārds robots parādījās agrāk, Karela Čapeka 1920. gada lugā «R.U.R.»).
Robotika balstās uz tādām zinātnes disciplīnām kā elektronika, mehānika, programmas nodrošinājums. Iedala celtniecības, rūpniecības, sadzīves, aviācijas un ekstremālā (kara, kosmiskas, zemūdens) robottehnikā.

Etimoloģija

Vārds «robottehnika» pirmoreiz tika izmantots Aizeka Azimova zinātniski fantastiskā drukā - nostāstā «Melis» un nopublicēts 1941. gadā. «Robottehnika» bāzējās uz vārda «robots», ko izdomāja 1920 gadā zinātniskais fantasts un Nobela prēmijas laureāts Karels Čapeks savai lugai "R.U.R" (Rossumu Universālie Roboti, čehu. Rossumovi univerzální roboti).
Vārds «robots» cēlies no Čehu vārda «robota», kas nozīmē «dzimtdarbu» vai, tēlaini, «smags darbs». Savukārt, interese idejām, kas līdzinājās robottehnikai, bija novērojama vēl līdz šā termina ieviešanai 8.-7. gs. pirms mūsu ēras. Tā, piemēram, «Iliādā» dievs Hēfaists izveidoja runājošās kalpones no zelta. Arhīts no Tarentas piedēvē mehāniska baloža radīšanu 400 g. pirms mūsu ēras.

Mijiedarbība ar cilvēkiem

Izšķir vienmodālus un daudzmodālus mijiedarbības interfeisus. Mūsdienu robotu mijiedarbības realizācijā ar cilvēku liela nozīme ir tēlu un runas atpazīšanas tehnoloģijai.

Izglītība

Automātiskas pārvaldes un mehatronikas teorijas jomā. Robottehniskie kompleksi, līdzās mūsdienu augstas tehnoloģijas pētnieciskiem instrumentiem, ir populāri izglītības jomā. To izmantošana vidējās un profesionālās augstākās izglītības iestādēs ļauj realizēt "projektu apmācības" koncepciju, kas ir ASV un Eiropas Savienības lielas kopīgas izglītības programmas ILERT pamatā.
Iespēja pielietot robottehniskus kompleksus inženierizglītībā, dod iespēju vienlaicīgu profesionālu iemaņu atstrādāšanu vairākās jomās: mehānika, vadības teorija, shēmu tehnika, programmēšana, informācijas teorija. Pieprasījums pēc kompleksām zināšanām sekmē sakaru attīstību starp pētnieciskiem kolektīviem. Bez tam, jau profesionālās sagatavošanas procesā studentiem nākas saskarties ar nepieciešamību risināt reālus praktiskus uzdevumus. Pastāv vairāki mācību laboratoriju robottehniskie kompleksi: Mechatronics Control Kit, Festo Didactic, LEGO Mindstorms.