Eksonīms

Eksonīms (no grieķu ἔξω (ārpus) un ὄνυμα (vārds) ) ir vietvārds (toponīms), kuru nosauktajā vietā nelieto vietējie iedzīvotāji ne oficiālajā, ne kādā vietējā valodā. Ar šo terminu apzīmē arī etnonīmus (tautu nosaukumus), valodu nosaukumus, kā arī personvārdus, ko pašidentificēšanai nelieto tauta, valoda, vai cilvēki, uz ko šie nosaukumi attiecas. Nosaukumu, ko lieto vietējie iedzīvotāji, attiecinot uz sevi, vai vietu, sauc par endonīmu (no grieķu ἔνδον (iekšējs) un ὄνυμα (vārds) ), autonīmu vai pašnosaukumu. Piemēram, Deutschland ir vācu valodas endonīms Vācijai, Vācija ir latviskais eksonīms šai pašai vietai, Duitsland ir holandiešu eksonīms, Germany ir angliskais eksonīms, Allemagne ir franciskais eksonīms, Njemačka ir horvātiskais eksonīms.
Par eksonīmiem tiek uzskatīti ne tikai nosaukumu atšķirīga rakstība, bet arī atšķirīga izruna. Nosaukumam rakstība var sakrist ar endonīmu, bet izruna atšķirties. Piemēram, angļu valodā Parīze raksta tāpat kā franciski (Paris), bet izrunā atšķirīgi (/ˈpæɹɪs/) no franču valodas izrunas /paˈʁi/.

Valodas, kas prasa galotņu pievienošanu vārdu pamatformām

Pastāv nedaudzas valodas, kas prasa specifisku galotņu (vai priedēkļu) pievienošanu vārdu pamatformām, latviešu valodā tas parasti atbilst nominatīva jēdzienam.
Latīņu alfabēta valodu vidū ir pavisam nedaudzas valodas, kas neatbalsta "tiešu rakstisku transfēru" (oriģinālformas), to vidū latviešu un daļēji arī lietuviešu un albāņu valodas (skatīt zemāk).
Saskaņā ar grāmatu Exonyms and the International Standardisation of Geographical Names vietvārdu nosaukumi, kas atveidoti precīzi balstoties uz atveides vadlīnijām, nebūtu uzskatāmi par eksonīmiem pat ja sākotnējā latīņu alfabēta rakstība tiek mainīta, lai atbilstu mērķa valodas alfabētam.

Latviešu

Latviešu valoda ir viena no retajām latīņu alfabēta valodām, kas ne tikai pievieno galotnes vārdu pamatformām (nominatīvam), bet arī neizmanto "tiešu rakstisku pārnesi", respektīvi, neizmanto vārdu oriģinālformas, tā vietā transliterējot vārdus. Šai praksei ir leģitīmi lingvistiski iemesli. Ja vietvārdi tiek tikai transliterēti, tie joprojām būtu uzskatāmi par endonīmiem, piemēram, Pöide - Peide, Türi- Tiri, Vääna - Vēna, Võnnu - Vennu. Savukārt latviešu eksonīmi ir tie vārdi (vēsturiskās formas), kuri neatbilst atveides principiem, piemēram, Pärnu - Pērnava, Saaremaa - Sāmsala, Viljandi - Vīlande.

Lietuviešu

Tā pat kā latviešu, arī lietuviešu valoda prasa galotņu pievienošanu arī vārdu pamatformām (resp., nominatīvam). Kopš 2000. gadu sākuma personvārdus ir ļauts lietot arī to oriģinālformā pievienojot tiem galotni, piemēram, gan Johnas McCainas, gan Džonas Makkeinas. Ģeogrāfiskiem nosaukumiem, oficiāli, joprojām, tiek rekomendēta atveide, taču daži izdevēji izvēlas izmantot oriģinālformas, piemēram, Visuotinis pasaulio atlasas, «Pradai», Vilnius, 1996 sauc sekojošas pilsētas par Antverpenas, Brėmenas, Geteborgas, Miunchenas, Talinas, taču Mažasis pasaulio atlasas, «Briedis», Vilnius, 2000 sauc attiecīgās pilsētas par Antwerpen, Bremen, Göteborg, München, Tallinn. Tomēr jāpiemin, ka pieminētais 2000. gada ģeogrāfiskais atlants pieminot kādu no pilsētām teikumā tik un tā pievienoja to nosaukumam attiecīgo lietuviešu valodas galotni.

Zulu

Zulu valodā bieži var tikt izmantots lokatīva priedēklis e-, taču arī vārdu pamatformas (nominatīvs) tiek apzīmētas ar priedēkļiem, parasti i- vai u-, piemēram, eHolland ("Holandē"), iKruger National Park ("Krīgera nacionālais parks"), uMoses ("Mozesa"). Vietvārda rakstība ar šo priedēkļu pievienošanu nemainās.