google/wiki40b huggingface dataset:
Lielais terors

Lielais terors bija politiskās represijas un vajāšanas Padomju Savienībā no 1936. līdz 1938. gadam, kuras notika Josifa Staļina vadībā. Represijas skāra galvenokārt komunistiskās partijas biedrus, Sarkanās armijas vadību, zemniecību un nacionālās minoritātes.

Tīrīšanas vadībā un armijā

1936. gada augustā Maskavā notika paraugprāva, kurā notiesāja 16 augsta ranga komunistiskās partijas vecbiedrus un valsts darbiniekus, ieskaitot bijušo Komunistiskās Internacionāles vadītāju Grigoriju Zinovjevu un bijušo Padomju Krievijas valsts galvu Ļevu Kameņevu. Visiem tika piespriests nāvessods un viņi tika nošauti. 1937. gada janvārī notiesāja 17 mazāk nozīmīgus darbiniekus, kurus apsūdzēja sazvērestībā sadarbojoties ar Ļevu Trocki. 13 apsūdzētie tika nošauti, bet pārējie nosūtīti uz Gulaga nometnēm, kur drīz gāja bojā. 1937. gada 30. jūlijā tika izveidotas speciālas komisijas ātrākai apcietināto notiesāšanai — NKVD troikas. 1937. gada jūnijā slepens tribunāls notiesāja Sarkanās armijas vadību, ieskaitot tās virspavēlnieku Mihailu Tuhačevski un M. Frunzes Kara akadēmijas priekšnieku Augustu Korku. 1938. gada martā paraugprāvā notiesāja 21 augsta ranga partijas un valdības darbinieku, ieskaitot bijušo Komunistiskās Internacionāles vadītāju Nikolaju Buharinu, bijušo valdības vadītāju Alekseju Rikovu un bijušo NKVD vadītāju Genrihu Jagodu. 18 no apsūdzētajiem tika piespriests nāvessods. Sekoja vēl citi aresti, kā rezultātā gandrīz visi boļševiki, kuri bija aktīvi piedalījušies 1917. gada revolūcijā, tika sodīti ar nāvi, tajā skaitā četri no sešiem Oktobra revolūcijas laika politbiroja locekļiem, kuri bija dzīvi (Ļevs Trockis tika nogalināts vēlāk, sestais bija pats Staļins).

Nacionālās operācijas

Par nacionālo operāciju sākumu ir jāuzskata 1937. gada 25. jūlijs, kad NKVD vadītājs Nikolajs Ježovs parakstīja un telegrāfiski izsludināja pavēli "nr.00439", — piecu dienu laikā apcietināt visus Vācijas pavalstniekus, tajā skaitā politiskos emigrantus, kuri bija strādājuši vai strādāja militārajā rūpniecībā un transportā. 11. augustā sekoja pavēle par represiju uzsākšanu pret PSRS dzīvojošajiem poļiem, bet ar 23. oktobra pavēli N. Ježovs lika apcietināt un nodot tiesai visus pārbēdzējus no ārvalstīm. Pēc nacionālās pazīmes veiktā masu terora laikā līdz 1938. gada septembrim vien nāvessodu piesprieda 172 830 apcietinātajiem.

Reabilitācija

Pēc Staļina nāves PSKP kongresā 1956. gada februārī Ņikita Hruščovs nosodīja lielo teroru un atzina, ka daudz upuru bija bez vainas. Pamazām sākās nepatiesi notiesāto personu reabilitācija. Mihails Tuhačevskis un citi Sarkanās armijas ģenerāļi tika reabilitēti 1957. gadā. 50. gados tika reabilitēti politbiroja locekļi Jānis Rudzutaks un Staņislavs Kosiors. Taču Nikolajs Buharins un citi Maskavas paraugprāvās notiesātie tika reabilitēti tikai 1988. gada nogalē.

Upuru skaits

Pēc padomju arhīvu datiem 1937.-1938. gadā NKVD apcietināto 1 548 366 cilvēku, no kuriem 681 692 tika nošauti. Pēc citiem datiem šo divu gadu laikā nogalināto skaits ir lielāks — 950 000 līdz 1,2 miljoniem.
Galaktiku superkopa

Galaktiku superkopa (angļu: supercluster) ir milzīga galaktiku grupu kopa, kas ietver vairākus tūkstošus galaktiku. Tās veido t.s. "galaktiku pavedienus", "slāņus", "sienas" un cita veida kompleksas struktūras, kuru izmēri ir no 100 miljoniem līdz pat 10 miljardiem gaismas gadu lieli. Tās ir lielākās šobrīd zināmās Visuma struktūras. 
Galaktiku superkopas pakļaujas Habla likumam un attālinās viena no otras, ļaujot spriest par Visuma sākotnējo struktūru.  
Uzskata, ka redzamajā Visumā ir apmēram 10 miljardi galaktiku superkopu.
Saab 340

Saab 340 ir Zviedrijas uzņēmuma Saab tuvo maršrutu turbopropelleru lidmašīna, kas ražota no 1983. līdz 2005. gadam.
AirBaltic savu pirmo lidojumu 1995. gada 1. oktobrī veica ar Saab 340 lidmašīnu. 1996. gada janvārī tā sāka lidojumus maršrutos Rīga–Viļņa un Rīga–Tallina. Latvijas nacionālā aviokompānija izmantoja Saab 340 līdz 1999. gadam, kad visas airBaltic Saab 340 lidmašīnas tika aizstātas ar Fokker 50 lidaparātiem.
Stabulnieku pagasts

Upes

Lēcija

Vēsture

1945. gadā Galēnu pagastā izveidoja Stabulnieku ciema padomi. 1954. gadā Stabulnieku ciemu pievienoja Galēnu ciemam. 1973. gadā Galēnu ciema Kirova kolhoza teritoriju atdalīja un no jauna izveidoja Stabulnieku ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2004. gadā Stabulnieku pagasts kā administratīvā teritorija iekļāvās Riebiņu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Stabulnieki (pagasta centrs), Polkorona, Pastari, Ūgaiņi-Puduļi.
1991. gada Tour de France

1991. gada Tour de France bija 78. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kurš notika no 1991. gada 6. līdz 28. jūlijam. Dalībniekiem bija jāveic 3914 km 22 posmos un to viņi paveica ar vidējo ātrumu 38,75 km/h. Šajā gadā velobraucienā pirmo reizi uzvarēja spānis Migels Indurains, kurš panākumu atkārtoja arī nākamos četrus gadus pēc kārtas.
DEAC

Vēsture

Digitālās Ekonomikas Attīstības Centrs ir dibināts 1999. gada 9. augustā. 2000. gadā bijušajā Padomju Savienības laika bumbu patvertnē tika atvērts pazemes datu centrs "Grīziņkalns", kļūstot par tā laika vienīgo pazemes datu centru Austrumeiropā.
2008. gadā, DEAC ieguva pirmo kvalitātes pārvaldības sertifikātu ISO 9001:2000.
2009. gadā tika atklāts otrs DEAC datu centrs "Rīga"
2010. gada otrajā pusē DEAC atvēra savu pirmo ārzemju pārstāvniecību.
2014. gadā DEAC realizē vērienīgu projektu, ieviešot virtualizācijas platformu.
2014. gadā DEAC iegūst PCI DSS sertifikātu.
2015. gadā DEAC iegūst Microsoft Gold Datacenter atbilstību
2016. gadā DEAC iegūst ISO/IEC 27001:2013 informācijas drošības pārvaldības sertifikātu
2017. gadā DEAC iegūst ISO 50001:2011 energopārvaldības sistēmas sertifikātu
2018. gadā DEAC ir pirmais datu centrs Baltijā, kas iegūst ISO 22301:2012 biznesa nepārtrauktības pārvaldības sistēmas sertifikātu
Edīte Holoveja

Biogrāfija

Angļu tēlnieka Džona Dentona Kraitendena (angļu: John Denton Crittenden) (1834–1877) meita. Pēc Pirmā pasaules kara 1919. gadā uzvarējusi Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātā. 1936. gadā 68 gadu vecumā vēlreiz atkārtojusi šo panākumu.
1924. gada neoficiālajā šaha olimpiādē bijusi Lielbritānijas komandas sastāvā un kļuvusi par pirmo sievieti, kas piedalījusies Pasaules šaha olimpiādēs. Tajā pašā gadā Itālijā dalījusi pirmo vietu neoficiālajā Eiropas sieviešu šaha čempionātā.
1927. gadā Londonā piedalījusies 1. Pasaules sieviešu šaha čempionātā un dalījusi 4.-5. vietu. 1935. gadā Varšavā 5. Pasaules sieviešu šaha čempionātā dalījusi 6.-7. vietu, bet 1937. gadā Stokholmā 6. Pasaules sieviešu šaha čempionātā dalījusi 10.-16. vietu.
Gregors fon Bergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1765. gada 16. augustā Lūnjas muižā ģenerāļa Magnusa Johana fon Berga un viņa sievas Eleonoras Elizabetes Dorotejas, dzimušas fon Mīnihas, ģimenē. 1778. gadā uzsāka karadienestu tēva komandētajā Sibīrijas strēlnieku pulkā, no 1782. gada Vidzemes divīzijā (Лифляндская дивизия). No 1786. gada kopā ar vecāko brāli Kristiānu Vilhelmu darbojās Rīgas loža "Apollo", 1787. gadā iestājās Tallinas ložā "Izīda".
Krievijas-Zviedrijas kara (1788-1790) laikā kā Pleskavas karabinieru pulka majors piedalījās Somijas iekarošanā, tika ievainots un paaugstināts par pulkvežleitnantu. Pēc atgriešanās dzimtenē 1792. gadā viņš salaulājās ar Hedvigu Doroteju fon Siversu (1764—1830).   
1794. gadā viņš piedalījās Kostjuško sacelšanās apspiešanā, pēc Viļņas ieņemšanas nozīmēts par tās komendantu. 1797. gadā paaugstināts par pulkvedi, 1798. gadā par musketieru pulka komandieri ģenerālmajora pakāpē.   
Napoleona karu laikā viņu 1805. gadā ievainoja Austerlicas kaujā un saņēma gūstā, pēc atbrīvošanas 1806. gadā ģenerālis Bergs pildīja Tallinas kara komendanta pienākumus. 
1812. gada kara laikā komandēja kājnieku divīziju 17.—18. augusta un 18.—20. oktobra kaujās pie Polockas, paaugstināts par ģenerālleitnantu. 1813. gada janvārī piedalījās kaujās pie Dancigas un Licenes kaujā 2. maijā. Pēc ievainojuma kaujā pie Reihenbahas atgriezās Tallinā un turpināja pildīt kara komendanta pienākumus. 1823. gadā paaugstināts par infantērijas ģenerāli, 1828. gadā iecelts par Tallinas kara gubernatoru.
1832. gadā atvaļinājās no militārā dienesta.
Miris 1833. gada 26. martā Tallinā.
1871. gadā Drēzdenē tika iespiesti viņa memuāri Leben von Gregor von Berg. Auto-biographie des General der Infanterie.
Sibīrija

Sibīrija (krievu: Сибирь) ir ģeogrāfisks reģions, kas (mūsdienu skatījumā) ietver Krievijas Federācijas teritoriju Āzijā no Urāliem rietumos līdz Klusā okeāna ūdensšķirtnes grēdām austrumos un no Ziemeļu ledus okeāna ziemeļos līdz Kazahstānas, Mongolijas un Ķīnas robežai dienvidos. Sibīrija ietver apmēram 56% no Krievijas Federācijas teritorijas. Tradicionāli to iedala Rietumsibīrijā un Austrumsibīrijā, bet dažkārt izšķir arī Dienvidsibīriju (kalnaino daļu), Ziemeļaustrumu Sibīriju un Vidussibīriju.
Vēsturiski Sibīrijā tika ietverta arī Kazahstānas ziemeļaustrumu daļa un Krievijas Tālie Austrumi.

Nosaukums

Sibīrijas nosaukums ir cēlies no Sibīrijas hanistes (tatāru: Seber xanlığı vai Seber yortı) nosaukuma, kas līdz 1598. gadam pastāvēja Obas upes baseinā starp Urāliem rietumos un Jeņisejas upi austrumos. Tās galvaspilsēta Kašlika jeb Iskera (tatāru: Qaşlıq vai İskär), saukta par Sibiru, atradās Tobolas un Irtišas upju satecē netālu no tagadējās Toboļskas pilsētas.
Minerālu uzskaitījums no Š līdz Ž

Pēdējoreiz atjaunots 2006. gada 15. septembrī.
Nav iespējams sastādīt precīzu un nekļūdīgu "pasaules minerālu sarakstu". Ar jaunu minerālu reģistrāciju, aprakstīšanu un nosaukumu došanu nodarbojas Starptautiskā Mineraloģijas asociācija. Tomēr pirms 1959. gada atklātie minerāli nav izgājuši mūsdienās pieņemto oficiālo nosaukuma došanas procedūru - kopš šī laika daļa no šiem agrāk atklātajiem minerāliem ir apstiprināti kā atsevišķi minerāli, toties citi vairs netiek uzskatīti par atsevišķu minerāla veidu. Šajā sarakstā iekļauti dažādi minerālu nosaukumi - gan tie, kas apstiprināti pēc 1959. gada, gan arī agrāk aprakstītie minerāli, par kuriem joprojām pastāv uzskats, ka tie ir atsevišķi minerāli. Ja Jūs šeit neatrodat kādu literatūras avotā minētu minerālu, tas visdrīzāk ir ieguvis citu nosaukumu, sadalīts vairākos minerālos vai atzīts par neesošu.
Tā kā šis saraksta izmērs pārsniedz ērta Vikipēdijas saraksta izmērus, tas sadalīts alfabēta grupās. Minerāli ir grupēti pēc nosaukumiem šādā veidā:
A-C - Č-G - Ģ-J - K-Ļ - M-P - R-S - Š-Ž.
Minerāli sakārtoti pēc to nosaukumiem latviešu valodas alfabēta secībā.
Mutvārdu valoda

Mutvārdu valoda ir cilvēku dabīga valoda, kurā vārdi tiek izpausti caur muti. Lielākā daļa cilvēku valodu ir mutvārdu valodas.
Mutvārdu saziņu var pretstatīt zīmju valodai un rakstu valodai. No lingvistiskās evolūcijas skatpunkta mutvārdu valoda ir prioritāra attiecībā pret rakstu valodu. Jebkuras valodas rakstība ir attīstījuši vai "ieviesuši" šīs valodas lietotāji, lai nepieciešamības gadījumā piefiksētu runu. Pat šodien pasaulē ir daudz mutvārdu valodu, kurām nav stardartizētas rakstības. Dzirdošs cilvēks uztver savu pirmo valodu kā mutvārdu valodu. Rakstīšanu iemācās vēlāk. Valodniecībā mutvārdu valoda atklāj daudz vairāk nianšu cilvēku sarunās nekā raksti, kas ir tikai "formalizēts" runas protokols. Tāpēc valodnieki pētījumiem un analīzei izmanto materiālus, kas ņemti no ikdienas runāšanas. Pat no sintakses viedokļa ikdienas mutvārdu valodai ir pašai savs gramatiskais zīmējums, kurš dažkārt var ievērojami atšķirties no rakstu valodas.
Zīmju valodai ir tā pati izcelsme un gramatiskā sarežģītība kā mutvārdu valodai, tikai saziņai daudz biežāk kā artikulācijas vieta tiek izmantotas rokas, delmi un seja, nekā mute.
Mutvārdu valodai tiek pretstatīta arī datorvaloda, kura atšķiras ar savu mākslīgo izcelsmi.
Kolba

Kolba (vācu: Kolben) ir laboratorijās lietojams dažādas formas, bet biežāk apaļš stikla (retāk cita materiāla) trauks ar apaļu vai plakanu dibenu un šaurāku kaklu. Speciāliem gadījumiem, piemēram, ķīmiskajām sintēzēm, lieto kolbas ar vairākiem kakliem. Par kolbām mēdz saukt arī kvēlspuldžu vai elektronu lampu stikla balonus.

Izmantošana

Kolbas lieto laboratorijās reakciju veikšanai, destilēšanai, filtrēšanai, precīzas koncentrācijas šķīdumu pagatavošanai. Termoizturīgās kolbas var sildīt uz elektriskās plītiņas, ūdens vai glicerīna vannā, kā arī, izmantojot speciālus kolbu sildītājus. Izmantojot apaļdibena kolbas, lieto statīvus un īpašus kolbu turētājus.
Remipēdijas

Morfoloģija

Remipēdijas ir 10-40 milimetri gari organismi, kas sastāv no galvas un iztiepta segmentēta ķermeņa (līdz 42 segmentiem). Uz galvas bez diviem antenu pāriem (antenas I un antenas II) vēl ir nesegmentēti pāra pieres izaugumi (preantenas). Antenas I (antenulas) sastāv no pamatnes un diviem vicveida zariem, uz kuriem ir daudzi ožas sariņi (estetaski). Antenas II ir divzarainas, saīsinātas, klātas ar gariem sariņiem un rada ūdens plūsmas, iespējams, lai piegādātu smaržas antenulām. Mutes orgānus veido mandibulas, divi maksillu pāri un maksillipedi (žokļkājas). Mandibulas ir nesegmentētas, bez vicas. Maksillas un žokļkājas ir vienzarainas, sākotnēji sastāv no 7 posmiņiem, kaut arī daļa posmiņu saaug. Uz tām bieži vien ir labi attīstīti izaugumi (endīti). Uz maksillu I galiem ir nadziņš, uz kura atrodas paliela dziedzera atvērums. Tā kā ar maksillām I remipēdijas var uzbrukt upuriem, ir uzskats, ka dziedzeru sekrēts satur indi vai gremošanas fermentus, kuri tiek ievadīti upura ķermenī. Bija izteikta hipotēze, ka par toksīnu var kalpot hemocianīns, kurš citu dziedzera sekrēta komponentu iespaidā, ar kuriem tas sajaucas īpašā rezervuārā, pārvēršas toksiskā fenoloksidāzē. Acu (arī nauplijiem) nav. Ķermeņa peldkājas ir piestiprinātas laterāli un orientētas uz sāniem no ķermeņa. Ekstremitātes ir divzarainas, posmainas; ekzopodītam un endopodītam ir līdzīga uzbūve, tie ir klāti ar gariem sariņiem. Telsona nav. Pie anālā segmenta stiprinās nesegmentēti uropodi.

Dzīvesveids

Remipēdijas peld samērā lēni, ar muguru uz leju. Lielāko laika daļu ķermeņa ekstremitātes rada filtrēšanas ūdens plūsmas, barošanās pārsvarā ir filtrējot. Bet var arī uzbrukt upuriem vai arī pārtikt no maitas (ar tiešiem novērojumiem tas ir pierādīts tikai dažām sugām).

Vairošanās un attīstība.

Attīstība ir izpētīta nepietiekoši. Aprakstīti ir lecitotrofi ūdenī peldoši kāpuri – orto- un metanaupliji. Viņu tālākā attīstība, domājams, notiek tipiskas anamorfozes rezultātā.
Nino Maisuradze

Personīgā dzīve

Precējusies ar Brazīlijas šaha lielmeistaru Aleksandru Fieru.
Rendija Millere

Karjera

2004. gadā Kolorādospringsā Rendija piedalījās savā pirmajā starptautiskajā brīvās cīņas turnīrā — Deiva Šulca memoriālā, kur ieņēma ceturto (pēdējo) vietu. Taču pēc diviem gadiem viņa jau bija pirmā Panamerikas čempionātā cīņas sportā. Un vēl pēc diviem gadiem, 2008. gadā Rendija bija ASV cīkstoņu komandā, kas piedalījās olimpiskajās spēlēs Pekinā. Svara kategorijā līdz 63 kg bija 17 dalībnieces. Lai iekļūtu atstotdaļfinālā, divām no viņām bija jāizcīna kvalifikācijas cīņa. Viena no tām bija Rendija. Šī papildus cīņa gan viņai problēmas nesagādāja — plecu uzvara tika gūta jau cīņas 40. sekundē. Astotdaļfinālā tika gūta punktu uzvara pret ukrainieti Jūliju Ostapčuku. Ceturtdaļfinālā Rendija nespēja pretoties 2004. gada olimpisko spēļu uzvarētājai japānietei Kaori Ičo un tā guva plecu uzvaru otrajā raundā. Tomēr, gūstot divas uzvaras gandarījuma cīņās, Rendija Millere ieguva bronzas medaļu.
No 2010. gadā Rendija Millere piedalījās arī MMA sacensībās. Paralēli tam viņa turpināja startēt arī brīvās cīņas sacensībās, tomēr bez redzamiem panākumiem.
Gijoms Apolinērs

Dzīvesgājums

Dzimis kā Vilhelms Alberts Vlodzimežs Apolinārijs Kostrovickis (poļu: Wilhelm Albert Włodzimierz Apolinary Kostrowicki) 1880. gadā Romā, viņa māte Angelika Kostrovicka bija cēlusies no Navahrudakas, tēvs nezināms. 1899. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Parīzi, kur franciskoja savu vārdu uz Gijoms Apolinērs. Sadarbojās un pazina Pablo Pikaso, Ģertrūdi Stainu, Maksu Žakobu, Andrē Bretonu, Andrē Derēnu, Blēzu Sandrāru, Žanu Kokto, Eriku Satī, Osipu Zadkinu, Marku Šagālu, Marselu Dišānu un citus. Pirmā pasaules kara laikā guva smagu galvas ievainojumu. Miris spāņu gripas epidēmijas laikā.

Darbi

Apolinērs ir vārda sirreālisms autors un tiek uzskatīts par vienu no šī mākslas virziena literatūras aizsācējiem, šajā ziņā īpaši jāmin 1917. gada luga "Tirēsija krūtis" (Les Mamelles de Tirésias). Apolinērs pazīstams arī ar savu 1913. gadā izdoto dzejoļu krājumu “Spirti” (Alcools), kas 1999. gadā laikraksta "Le Monde" veiktajā aptaujā "100 gadsimta grāmatas" ierindots 17. vietā.
Luīze Dresere

Biogrāfija

Luīze Džozefīne Kerlina dzimusi Evansvillā, Indiānā, Viljama un Īdas Kerlinu ģimenē. Desmit gadu vecumā viņa kopā ar ģimeni pārcēlās uz Kolumbusu, Ohaio. Viņas tēvs bija vilciena pavadonis, kurš gāja bojā dzelzceļa satiksmes negadījumā, kad Luīze bija 15 gadus veca. Sešpadsmit gadu vecumā viņa aizgāja no mājām, jo vēlējās uzsākt karjeru izklaides biznesā. Pirms kinokarjeras viņa piedalījās vodeviļas izrādēs kā dziedātāja. Kinodebija filmā The Glory of Clementina (1922), un pirmā galvenā loma filmā The City that Never Sleeps (1924).
Viņa aizguva skatuves uzvārdu no laba drauga Pola Dresera, kurš bija slavens 20. gadsimta dziesmu tekstu autors. Luīze Dresere tika izvirzīta 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par aktierspēli filmā A Ship Comes In.
Viņa ir atveidojusi Elizabeti Romanovu Paramount Pictures studijas filmā The Scarlet Empress (1934). Dreseres pēdējā loma bija filmā Maid of Salem (1937). Televīzijā viņa piedalījās Ralfa Edvarda raidījuma This is Your Life sērijā par Basteru Kītonu. Viņa pazina Kītonu kopš viņš bija mazs zēns.
Divreiz precējusies, pirmo reizi ar dziedātāju un dziesmu autoru Džeku Norvortu, ar kuru izšķīrās. Otrais Luīzes vīrs bija Džeks Gardners, ar kuru viņi nodzīvoja kopā līdz viņa nāvei 1951. gadā. Dresere nomira 1965. gadā Vūdlandhilsā, Kalifornijā, pēc zarnu trakta operācijas. Apbedīta Foreslaunas kapsētā, Glendeilā. Dreserei nebija neviens bērns.
Das Modell

Singla saturs

Dziesma "Das Modell" (vācu grupas "Kraftwerk" dziesmas kaverversija) sākas ar frāzi franču valodā: "Mesdames et messieurs, nous avons l'honneur ce soir, de vous présenter la nouvelle collection de Rammstein" (Dāmas un kungi, šodien mums ir tas gods piedāvāt Jums jauno Rammstein kolekciju).
Dziesmas "Das Modell" un "Kokain" tika ierakstītas otrā studijas albuma "Sehnsucht" ieraksta laikā, bet netika iekļautas albumā. Dziesmas "Alter Mann" speciālajā versijā Kristiāna Herbolde dzied kopā ar Tilu Lindemani. Papildu diskā ir datorspēle "Asche zu Asche" priekš Microsoft Windows operētājsistēmas.

Videoklips

Šai dziesmai tika uzfilmēts videoklips, bet netika oficiāli prezentēts.
Čārlzs Borhards

Dzīvesgājums

Dzimis 1834. gada 30. (18.) martā Cēsīs mūrniekmeistara Mihaela Benedikta Borharda un viņa trešās sievas Luīzes Juliānas, dzimušas Knohas, ģimenē. Līdz 1842. gadam dzīvoja tēva namā Rīgas ielā Cēsīs.
Brāļi Borhardi 1855. gadā atvēra pirmās fotodarbnīcas Rīgā, Tērbatā un Tallinā. 1858. gadā Čārlzs Borhards Valmierā apprecējās ar Olgu Eleanoru Erdmani un darbojās Tallinā, bet viņa brāļu 1860. gadā dibinātā Rīgas fotodarbnīca atradās Dzirnavu ielā 25 (tagad Dzirnavu ielā 65). 
1861. gadā viņš atvēra savu fotosalonu pretī Olevistes baznīcai Tallinā. Viņa pzīstamākie darbi ir Tallinas skatu albums un Igaunijas iedzīvotāju portretu sērija.
Miris 1892. gada 3. maijā (21. aprīlī) Tallinā.
Pīters Higss

Izglītība un darba karjera

Augstāko izglītību fizikā ieguvis Londonas Karaliskajā koledžā. 1954. gadā ieguvis doktora grādu. 1964. gadā publicējis pētījumu, kurā definē Higsa bozonu. Strādājis Edinburgas Universitātē, Londonas Universitātes koledžā, Londonas Impērijas koledžā un Londonas Karaliskajā koledžā. Teorētiskās fizikas jomā strādājis no 1950. gadiem līdz aiziešanai no Edinburgas Universitātes 1996. gadā.

Apbalvojumi

1997. gadā saņēmis Diraka medaļu par ieguldījumu teorētiskajā fizikā, tajā pašā gadā Eiropas Fizikas biedrība (European Physical Society) viņam piešķīra augstās enerģijas un elementārdaļiņu fizikas balvu, 2004. gadā saņēmis Volfa balvu, 2010. gadā — Sakurai balvu. 2013. gadā kopā ar Fransuā Englēru saņēmis Nobela prēmija fizikā.

Politiskie un reliģiskie uzskati

Higss bija aktīvs dalībnieks organizācijā "Kodolatbruņošanās kampaņa", bet vēlāk izstājās no šīs organizācijas, jo tā uzsāka cīņu arī pret kodolspēkstacijām. Viņš bija arī Greenpeace biedrs, līdz šī organizācija sāka uzstāties pret ģenētiski modificētiem organismiem.
Kad 2004. gadā Higsam piešķīra Volfa balvu (prestižāko apbalvojumu aiz Nobela prēmijas), viņš atteicās braukt uz Jeruzalemi to saņemt oficiālā Izraēlas valsts pasākumā, jo bija pret Izraēlas rīcību Palestīnā.
Higsa bozons ir kļuvis populārs masu kultūrā un bieži tiek dēvēts par "Dieva daļiņu". Higss, pats būdams ateists, neatbalsta šo nosaukumu, sakot, ka tādējādi varēru tikt aizskartas ticīgo jūtas. Šis apzīmējums izplatījās kopš 1993. gadā Leons Ledermans (1988. gada Nobela prēmijas fizikā laureāts) sarakstīja populārzinātnisku grāmatu, kuras nosaukumā bija ietverti vārdi "Dieva daļiņa" (The God Particle: If the Universe Is the Answer, What Is the Question?). Patiesībā Ledermans gribēja nosaukumā likt "Nolādētā daļiņa" (Goddamn Particle), bet grāmatas izdevējs stingri pastāvēja uz apzīmējumu "Dieva daļiņa".
Jūlija Skaidrīte

Dzīvesgājums

Dzimusi kā Jūlija Birzgale 1871. gadā Vidrižu pagasta Dibēnos rentnieka ģimenē. Pēc pārcelšanās uz Rīgu mācījās Ģertrūdes baznīcas skolā, tad vācu meiteņu skolā (1880-1887), apguva šuvējas profesiju. 
Aktrises karjeru sāka ar Skaidrītes lomu (kas kļuva par viņas skatuves vārdu) lugā "Kas tie tādi, kas dziedāja?" 1888. gadā Ādolfa Alunāna Jelgavas teātra trupā. 
No 1889. līdz 1918. gadam bija Rīgas Latviešu teātra aktrise (ar pārtraukumu no 1908. līdz 1909. gadam Jaunajā Rīgas teātrī), tēlojot jaunas mīlētājas un varones (Asja "Vaidelotē", Matilde "Pazudušajā dēlā", Antonija "Mājas naidā" u.c.).
Pēc Latvijas Nacionālā teātra nodibināšanas strādāja tajā no 1919. līdz 1939. gadam, tēlojusi arī kino.
Mirusi 1942. gadā vācu okupētajā Rīgā.