Centaura Proksima

Raksturojums

Tā kā Centaura Proksima ir klasificējama kā sarkanais punduris ar redzamo spožumu 11,05, to no Zemes nav iespējams saskatīt ar neapbruņotu aci — lai to novērotu, ir nepieciešams teleskops, kura diametrs būtu vismaz 5 cm. Šī iemesla dēļ Centaura Proksima ir salīdzinoši blāva zvaigzne, kuras vidējā virsmas temperatūra ir tikai 3000 K. Arī masas un diametra ziņā tā krietni atpaliek no Saules — ir aprēķināts, ka Centaura Proksima sastāda vienīgi 12,3% no Saules masas, kas nozīmē, ka tā ir tikai aptuveni 129 reizes masīvāka par Jupiteru — Saules sistēmas lielāko planētu, kamēr tās diametrs ir septītā daļa no Saules diametra. Par spīti tam, šāda veida zvaigznes, kā Centaura Proksima, ir daudzreiz izplatītākas nekā tādas zvaigznes kā Saule — ir noskaidrots, ka mūsu galaktikā vidēji uz vienu dzelteno punduri ir atrodami astoņi līdz desmit sarkanie punduri. Turklāt astronomiem mūsdienās vēl joprojām nav īsti skaidrības, kā šāda veida zvaigznes spēj radīt ap sevi magnētisko lauku.

Attālums

Lai gan Centaura Proksima ir vistuvākā zvaigzne Saules sistēmai, attālums līdz tai ir ievērojams. Piemēram, ja Saule tiktu samazināta līdz smilšu grauda lielumam — 1 mm diametrā — tad Zeme uz šīs skalas būtu vēl 109 reizes mazāka — 0,01 mm diametrā, kamēr Zemes orbīta būtu vidēji 21,5 cm attālumā. Savukārt pati Centaura Proksima uz šīs skalas būtu 0,1 mm lielumā un atrastos teju 28 km attālumā.

Pētījumi

1915. gadā Labās Cerības ragā netālu no Johanesburgas observatorijas direktors Roberts Inness atklāja zvaigzni, kuras kustība sakrīt ar tai blakus esošās Centaura Alfas kustību. Viņš piedāvāja šo zvaigzni nosaukt par Centaura Proksimu. 1917. gadā nīderlandiešu astronoms Džons Vuts izmērīja zvaigznes trigonometrisko paralaksi un apstiprināja, ka Proksima atrodas tikpat tālu no Saules, kā Centaura Alfa. Tāpat tika noteikts, ka Centaura Proksima zvaigzne ar minimālo izmērīto spožumu (tajā laikā). Pirmo precīzo paralakses mērījumu 1928. gadā veica amerikāņu astronoms Harolds Oldens. Viņš apstiprināja iepriekšējo paralakses mērījumu rezultātus — 0,783″ ±0,005″.
1951. gadā amerikāņu astronoms Harlovs Šeplijs paziņoja, ka Centaura Proksima ir uzliesmojošā zvaigzne. Salīdzinot ar agrāk uzņemtajām fotogrāfijām tika konstatēts, ka zvaigzne ir palielinājusi savu spožumu par apmēram 8%. Tajā laikā šis fakts ļāva uzskatīt Proksimu par aktīvāko uzliesmojošo zvaigzni. Salīdzinoši tuvais zvaigznes izvietojums dod iespēju veikt tai precīzus uzliesmojumu aktivitātes novērojumus. 1980. gadā HEAO-2 observatorijas astronomi sastādīja detalizētu Centaura Proksimas rentgenstarojuma enerģijas līkni. Turpmākie uzliesmojumu aktivitātes novērojumi tika veikti no EXOSAT un ROSAT pavadoņiem. 1995. gadā mazāka mēroga rentgenstarojuma uzliesmojumus, līdzīgus Saules uzliesmojumiem, veica japāņu pavadonis ASCA. Kopš tā laika Centaura Proksima ir daudzu rentgenstaru diapazonā strādājošu observatoriju izpētes objekts (piemēram, observatorijas XMM-Newton un "Čandra"). 
2016. gadā augusta sākumā Eiropas dienvidu observatorijas darbinieki paziņoja, ka ap Centaura Proksimas zvaigzni riņķo citplanēta. Tai deva apzīmējumu Centaura Proksima b. Tā tika atklāta ar radiālo ātrumu metodi, kuras būtība ir tāda, ka periodiska nobīde Doplera spektrā ļauj noteikt objektu uz zvaigznes orbītas.