google/wiki40b huggingface dataset:
7. Siguldas kājnieku pulks

Izveide

Pulka komplektēšanai vajadzīgais sastāvs tika izlasīts no Ziemeļlatvijas brigādes rezerves bataljoniem Rūjienā un Naukšēnos, un ar brigādes komandiera plkv. J.Zemitāna rīkojumu, Cēsu kauju priekšvakarā, saformēta kaujas grupa divu bataljonu sastāvā, kura sākumā tika nosaukta par pulkvežleitnanta (pltn.) Dankera nodaļu. Pēc dažām dienām nodaļu pārdēvēja par 3. Jelgavas kājnieku pulku. Par pulka dibināšanas dienu skaitās 20. jūnijs, kad tika dots rīkojums saformēt minēto kaujas grupu. Pulka sākotnējais sastāvs 22 virsnieki un 1580 instruktori un kareivji. Pulka pirmais komandieris pltn. O.Dankers. No 25. augusta pulks pārdēvēts par 7. Siguldas kājnieku pulku un tam pievienots Ziemeļlatvijas brigādes rezerves bataljons.

Piedalīšanās kaujās

Pulks piedalījās cīņās pret Bermontu un Ziemeļlatgales atbrīvošanā. Brīvības cīņās krita 68 pulka karavīri.
Kopš 1921. gada janvāra 7. Siguldas kājnieku pulks atradās garnizona dienestā Alūksnes Jaunajā pilī.

Pulka kritušo karavīru piemineklis

Apmēram 200 m uz austrumiem no pulka kazarmām atradās neliels uzkalniņš, uz kura 1923. gadā pēc mākslinieka K. Miesnieka meta uzcēla 8 m augstu granīta obelisku kritušajiem pulka karavīriem. Uzraksti uz pieminekļa - vienā pusē: "Par Latviju kritušajiem 7. Siguldas kājnieku pulka karavīriem 1919-1920", un otrā pusē : "Labāk manu galvu ņēma, nekā manu tēvu zemi". Frontāli krustots zobens ar vairogu uz granīta obeliska. Pieminekli atklāja Valsts Prezidents Jānis Čakste 1923. gada 20. jūnijā. Pie pieminekļa karavīri pulcējās pulka gada svētku priekšvakarā, kad iededzināja svēto uguni, un pulka gada svētku dienā, pēc parādes, kad garnizona mācītājs noturēja īsu aizlūgumu, nolasīja, pēc komandas "Godam sveikt!", kritušo karavīru vārdus un pulka komandieris nolika vainagu.
1953. gadā, padomju okupācijas gados, pieminekli nojauca un tā sastāvdaļas izvazāja. Pieminekli no jauna atklāja 2009. gada 16. oktobrī Valsts Prezidents Valdis Zatlers, atjaunošanas darbus veica SIA “PMG” no Rīgas un SIA “Valdis” no Alūksnes.

Apbalvojumi

Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 85 pulka karavīriem.
Svētīgais

Svētīgais, arī Svētlaimīgais ir Romas katoļu baznīcas noteiktu mirušu personu godināšanas veids, ko piemēro tām personām, kurām veikta beatifikācija.
Pirms pasludināšanas par svētīgo ir jāveic beatifikācijas process, kurā ir vairāki posmi, kurus izpildot sākotnēji beatificējamā persona kļūst par Dieva kalpu (sasniegts pirmais posms), vēlāk Godināmo (sasniegts otrais posms). Lai Godināmo pasludinātu par Svētīgo, tiek veikta noteikta procedūra.

Procedūra

Lai Godināmais kļūtu par Svētīgo, jānotiek brīnumam, kas radies, lūdzot konkrētā Godināmā aizbildniecību. Šis noteikums nav obligāts attiecībā uz kandidātu — mocekli.
Kā brīnums visbiežāk tiek uzskatīta dziedināšana no smagas, neizārstējamas slimības, kurai nav medicīniska izskaidrojuma. Lai pārliecinātos, ka ir noticis brīnums, tiek veikta tā autentiskuma pārbaude. Izdziedinātās personas zinātnisku pārbaudi veic Kanonizācijas lietu kongregācijas medicīniskie konsultanti mediķi un zinātnieki, kuriem tiek iesniegti regulāri noteiktās kanoniskās izpētes apjomīgie materiāli līdz ar detalizētiem medicīnas un juridisko ekspertu ziņojumiem. Ja viņi nespēj sniegt medicīnisku un racionālu izskaidrojumu, to iespējams atzīt par brīnumu. To pēc tam izvērtē ar detalizētiem medicīnas un juridisko ekspertu ziņojumiem septiņi Kanonizācijas lietu kongregācijas teologi, ja arī viņi uzskata, ka ir noticis brīnums, izvērtēšanu turpina kardināli un bīskapi. Ja arī augstākā garīdzniecība Kanonizācijas lietu kongregācijas bīskapu sēdē pārliecinās, ka noticis brīnums, viņi apliecina atbalstu faktam par notikušu brīnumu un kongregācijas prefekts kardināls par to ziņo Romas pāvestam, kurš pilnvaro dikasteriju izsludināt dekrētu par brīnumu, kas saistīts ar Godināmās personas aizbildniecību. Ar to noslēdzas posms pirms beatifikācijas. Vēlāk tiek nozīmēts beatifikācijas ceremonijas datums, beatifikācija vienmēr norisinās Svētā Pētera bazilikā. Ceremonijas laiks Godināmais tiek pasludināts par Svētīgo, balstoties uz pāvesta izsludināto dekrētu par jauno svētīgo.
Baltā

Sižets

Filma balstīta uz Jāņa Jaunsudrabiņa zīmējumiem un grāmatu "Baltā grāmata". Janka vēlas sau cepuri, taču līdzšinējie centieni ir nesekmīgi.
Resena

Pilsētas nosaukums

Maķedoniešu, bulgāru un serbu valodās pilsētas nosaukums ir Resen (Ресен), turku un grieķu valodās - Resne, albāņu valodā lieto nosaukumu Resnjë.

Vēsture

Resenas vēsture saistāma jau ar Romas impērijas laikiem, kad tika uzbūvēts ceļš Via Ignacia, kas vijās cauri pilsētai.
Viduslaikos pilsētas apkaime ietilpa Bulgārijas sastāvā. Pēc Kļučas (Kleidonas) kaujas pilsētas apkaime nonāca Bizantijas impērijas sastāvā.
Vēlāk Resena atradās Osmaņu impērijas sastāvā.
20. gadsimta sākumā pēc Balkānu kariem Resena nonāk Serbijas, vēlāk jaundibinātās Dienvidslāvijas, tad Sociālistiskās Dienvidslāvijas sastāvā.
No 1991. gada Resena ir viena no neatkarīgās Ziemeļmaķedonijas pilsētām.
Rīgas Krievu vidusskola

Rīgas Krievu vidusskola bija Rīgas vidusskola Lauku ielā 9 Grīziņkalna apkaimē, kas skolēnu skaita krasās samazināšanās dēļ 2014. gadā apvienota ar pārcelto Rīgas Herdera vidusskolu, apvienotajai skolai piešķirot J. G. Herdera Rīgas Grīziņkalna vidusskolas nosaukumu.
Aptuveni puse jeb 155 Rīgas Herdera vidusskolas skolēnu vecāki parakstīja vēstuli, kurā iebilda pret Rīgas vispārējās izglītības iestāžu tīkla optimizācijas komisijas lēmumu.
Venēcijas kinofestivāls

Venēcijas kinofestivāls (itāļu: Mostra Internazionale d’Arte Cinematografica) ir pasaules vecākais kinofestivāls. To 1932. gadā izveidoja Džuzepe Volpi di Misurata kā Esposizione Internazionale d'Arte Cinematografica, katru reizi festivāls notiek augusta beigās, septembra sākumā Lido salā, Venēcijā, Itālijā. Kinofestivāls ir daļa no Venēcijas biennāles, kuru 1895. gadā izveidojas pilsētas dome.
Festivāli galvenie apbalvojumi ir Zelta lauva (franču: Leone d'Oro), kas tiek piešķirta labākajai turpat rādītājai filmai, Volfi kauss (franču: Coppa Volpi), kas tiek piešķirta labākajam aktierim un aktrisei.
Jozefs Kreiciks

Dzīves gājums

Vispirms Kreiciks devās uz Morāviju un tur mācījās Olmīcas tautskolā un ģimnāzijā. Pēc tam Vīnes Universitātē viņš studēja filozofiju. Pēc tās beigšanas, viņš strādāja par skolotāju un bija senās rakstības eksperts izsoļu namā Dorotheum.
Kreiciks bija Austrijas Šaha savienības pirmais priekšsēdētājs. Jau studenta gados bieži spēlēja Vīnes kafejnīcā Café Central, kur viņa pretinieku vidū bija Milans Vidmars, Savelijs Tartakovers, Jūliuss Perliss, Leopolds Lēvi , Rūdolfs Špīlmans, Zīgfrīds Volfs. Sekmīgi piedalījās daudzos turnīros. Piedāvāja gambītu Holandiešu aizsardzībā, kas tika nosaukts viņa vārdā par Kreicika gambītu. Izdevis vairākas grāmatas, viņa pēdējo grāmatu, izdotu Vīnē 1955, gadā, sauca: Mein Abschied vom Schach (Mana šķiršanās no šaha). Pazīstams arī kā populāru šaha humoresku autors.
1931. gadā, sirds slimības dēļ, Kreicikam vajadzēja atteikties no turpmākās dalības šaha turnīros.

Šaha kompozīcija

Kreiciks sastādīja tiešā mata un pašmata uzdevumus un etīdes. Bija Georga Marko un Eduarda Mazela grāmatas Meister des Problems izdevējs.
Dalāmības pazīmes

Dalāmības pazīmes ir metodes, ar kurām var noteikt, vai dotais veselais skaitlis dalās ar kādu konkrētu citu veselu skaitli, vieglāk nekā izdalot. Negatīva skaitļa gadījumā mīnusa zīmi var ignorēt.
Aleksandra Laha

Biogrāfija

Daudzkārtējā Polijas jauniešu šaha čempionātu laureāte. Pirmo medaļu šajos turnīros izcīnījusi jau 2003. gadā U10 vecuma grupā, kad ieņēmusi 3. vietu. Pēc tam divus gadus pēc kārtas uzvarējusi Polijas jauniešu šaha čempionātos U10 vecuma grupā. 2006. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Polijas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2007. gadā uzvarējusi Polijas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2009. gadā kļuvusi par Polijas jauniešu šaha vicečempionu U14 vecuma grupā, bet 2012. gadā uzvarējusi Polijas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā.
Sekmīgi pārstāvējusi Poliju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2004. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Pasaules jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā, bet gadu vēlāk kļuvusi šajā vecuma grupā par Pasaules jauniešu vicečempioni. 2006. gadā Batumi kļuvusi par Pasaules jauniešu vicečempioni U14 vecuma grupā. 2005. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2007. gadā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā un par šo panākumu saņēmusi FIDE sieviešu meistares (WFM) nosaukumu. 2008. gadā kļuvusi par Eiropas jauniešu šaha vicečempioni U14 vecuma grupā. 2009. gadā kļuvusi par Pasaules jauniešu šaha vicečempioni U14 vecuma grupā. Divas reizes piedalījusies Eiropas komandu čempionātā šahā jaunietēm U18 vecuma grupā (2010, 2012), kuros izcīnījusi zelta (2010) un sudraba (2012) medaļas komandu vērtējumā, kā arī zelta (2010) un bronzas (2012) medaļas individuālajā vērtējumā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2015. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Igors Kovaļenko

Biogrāfija

Igors Kovaļenko ar labiem panākumiem ir piedalījies Ukrainas jaunatnes un junioru turnīros. 2008. gadā viņš kļuva par FIDE starptautisko meistaru, bet 2011. gadā ieguva FIDE starptautiskā lielmeistara nosaukumu. Pēc pārcelšanās uz Latviju ir aktīvi piedalījies vietējos turnīros, izcīnot 3. vietu V. Petrova memoriāla finālā 2012. gadā, kā arī uzvarot J.Mileikas piemiņas turnīrā. 2013. gadā pirmo reizi piedalījies Latvijas šaha čempionāta finālā un kļuvis par Latvijas čempionu šahā. 2014. gadā atkārtojis šo panākumu. 2014. un 2015. gadā pārliecinoši uzvarējis visos trīs FIDE Baltijas zonas turnīra posmos, un nodrošinājis vietu Pasaules kausa turnīrā šahā. 2016. gada maijā Kosovas pilsētā Gjakovā ieņēma 2. vietu Eiropas individuālajā šaha čempionātā.
Uzvarot Migela Naidorfa šaha festivāla A turnīrā Varšavā 2015. gada jūlijā, Igors Kovaļenko paaugstināja savu šaha reitingu virs 2700 punktiem.
Ļaudonas viduslaiku pils

Ļaudonas viduslaiku pils (vācu: Schloss Laudon) bija Rīgas arhibīskapijas pils un Ļaudonas draudzes novada centrs 13.-16. gadsimtā Aiviekstes labajā krastā Ļaudonā. Pēc nopostīšanas Livonijas kara laikā 1577. gadā to vairs neatjaunoja. 
Pēc 18. gadsimta netālu no pilsdrupām uzcēla Ļaudonas muižas ēkas.

Vēsture

1274. gadā Rīgas arhibīskaps Johans I fon Lūne lika agrākā Gerdenes pilsnovada teritorijā pie Svētupes ietekas Aiviekstē uzcelt mūra pili. 1457. gadā Ļaudonas pils (Laudohn) minēta to piļu sarakstā, kam bija savs draudzes novads (kerszpel). 1481. gada februārī Livonijas-Maskavijas kara laikā krievu karaspēks četras nedēļas ar ārkārtīgu nežēlību siroja Vidzemē un uzbruka arhibīskapa pilīm.
Livonijas kara laikā 1568. gadā Pārdaugavas hercogistes pārvaldnieks Jānis Hodkevičs Ļaudonas pilsnovadu piešķīra K. J. Bankovam. 1575. gadā Ļaudonas pilsnovads nonāca Tīzenhauzenu dzimtas īpašumā, pils pakļāvās Livonijas karalim Magnusam. 1577. gadā pils (Лаудун) atkal nonāca krievu karaspēka rokās, kas to nopostīja. Pēc Livonijas kara beigām 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līguma sarunu laikā krievi nopostīto Ļaudonas pili dēvēja par Левдун, pēc līguma noslēgšanas Ļaudonas pilsnovadu iekļāva Cēsu vaivadijā. 
Zviedru Vidzemes laikā Ļaudonas un Bērzaunes muižas no 1625. gada piederēja ģenerālim Johanam Baneram. 1703. gadā krievu karaspēks muižu nopostīja, no 1738. gada Ļaudonas, Lubānas un Odzienas muižas ieguva Mengdenu dzimta.
Ibisu dzimta

Latvijā

Latvijā sastopamas divas ibisu dzimtas sugas: brūnais ibiss (Plegadis falcinellus) un karošknābis (Platalea leucorodia). Abas sugas Latvijā ir retas ieceļotājas.

Kopīgās īpašības

Ibisu dzimtas putni ir lieli un vidēji lieli putni, tiem ir raksturīgi gari, plati spārni ar 11 primārajām un 20 sekundārajām lidspalvām. Visas dzimtas sugas ir labi lidotāji, kā arī, neskatoties uz lielo augumu un svaru, labi planētāji. Tomēr lielākā daļa izmirušo sugu (Havaju ibisi (Apteribis) un Jamaikas ibisi (Xenicibis)) bija nelidojoši putni. Ķermenim ir slaida, izstiepta forma, kājas garas un arī kakls samērā garš. 
Knābis garš, bet katras apakšdzimtas sugām tas ir atšķirīgs — ibisu apakšdzimtas sugām tas ir izliekts ar smailu galu, bet karošknābjiem saplacināts ar paplatinātu knābja galu, kas atgādina karoti. 
Ibisu dzimtas putni ir vidēji lieli vai lieli ūdensputni. Mazākais dzimtā ir Santomes ibiss (Bostrychia bocagei), kura ķermeņa garums ir apmēram 50 cm. Toties lielākais ir  milzu ibiss (Thaumatibis gigantea), kura ķermeņa garums ir 102—106 cm, svars 4,2 kg.

Ekoloģija

Visi ibisu dzimtas putni ir aktīvi dienas laikā, lielāko dienas daļu pavadot barojoties ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, piemēram, ūdens kukaiņiem, vēžveidīgajiem, un nelieliem mugurkaulniekiem, piemēram, kurkuļiem, vardēm un zivīm. Tie barojas, izmantojot savu garo knābi, ar to iztaustot ūdenstilpes dūņas un krasta dubļus. Karošknābji atver savu saplacināto knābi un, to šūpojot seklā ūdenī, cenšas uzķert barības vielas. 
Nakts laikā ibisi guļ liela koka zaros ūdenstilpes krastā. Visas sugas ir sabiedriskas un veido barus, lai kopīgi barotos, nakšņotu un pārceļotu.
Ibisi ligzdo kolonijās, bieži jauktās kolonijās ar citiem putniem, piemēram, gārņiem un jūras kraukļiem. Karošknābji arī nelielās grupās vai pa vienam pārim. Ligzda parasti tiek iekārtota kokā, kura zari pārliecas pār ūdens virsmu, vai uz nelielām salām purvainās vietās. Ligzdu parasti būvē mātīte, bet tēviņš pienes būvniecības materiālu. 
Dējumā parasti ir 2—5 olas, perē abi vecāki. Kad putnēni izšķīlušies, par tiem rūpējas arī abi vecāki. Mazuļi ligzdā pavada apmēram 2—3 nedēļas, bet vecāki turpina vēl kādu brīdi jaunos ibisus barot.
Kiosks

Kiosks (persiešu: کوشک kushk; arābu: كشك koshk; turku: köşk; urdu: khoka; franču: kiosque; vācu: Kiosk; poļu: kiosk; portugāļu: quiosque; rumāņu: chioşc; bulgāru: кьошк kyoshk; grieķu: κιόσκι; serbu: киоск un kiosk; spāņu: quiosco un kiosco) ir Vidusjūras baseina un Tuvo austrumu valstīs mazs dārza paviljons, kas atvērts no dažām vai visām pusēm. Sākot ar 13. gadsimtu kioski bija populāri Persijā, Indijā, Pakistānā un Osmaņu impērijā (mūsdienu Turcijas priekštece). Mūsdienās vairākus kioskus var redzēt rajonā ap Topkapi pili Stambulā (Turcija) un Grieķijā. Turku (osmaņu) kioski parasti tika veidoti daudzstūra formā.
Celtnes nosaukums cēlies no persiešu valodas un ar to apzīmē lietu, kas aizsedz sauli vai nodrošina paēnu. Turku vārds köşk tiek pārsvarā lietots, lai apzīmētu osmaņu stila vairākstāvu celtni, kas veidota no koka un akmens un tiek lietota kā osmaņu galma turīgo iedzīvotāju atpūtas nams. 18. gadsimtā turku kultūras ietekmē Eiropā kioski (lapene) kļuva par nozīmīgu dārza sastāvdaļu.
Eiropā kiosks ir novietne (kabīne) ar vienu logu. Vairāki tirgotāji kioskos pārdod mazas un lētas preces, piem. avīzes, žurnālus, šķiltavas, kartes, cigaretes un saldumus.
Informācijas kiosks (arī: informācijas stends, info centrs u.tml.) ir novietne, kurā bez maksas izsniedz uzziņu materiālus kā kartes, bukletus u.c. literatūru, kā arī tur esošais darbinieks sniedz atbildes uz dažādiem jautājumiem.
Elektroniskais kiosks (arī: datorkiosks, e-kiosks u.tml.) ir novietne, kurā uzstādīts dators, kurā uzstādīts noteikts kioska programmnodrošinājums, kas domāts informācijas sniegšanai, bet liedz piekļuvi datora sistēmas vadības funkcijām.

Vēsture

Kiosku var raksturot kā vasarnīcu vai paviljonu, kura jumtu tur kolonnas, starp kurām var arī būt sieniņas. Pirmo reizi šāda tipa celtnes pie mošejas būvēja seldžuki. Šādas celtnes jumts bija kupola formā un tas turējās uz arkām. Šāds ēku arhitektūras princips attīstījās līdz pat Osmaņu impērijas sultānu Topkapi pilī redzamajiem paraugiem: Flīžu kiosks (turku: Çinili Köşk) un Bagdādes kiosks (turku: Bağdat Köşkü). Pirmo 1473. gadā uzcēla sultāns Mehmeds II Iekarotājs un tas ir divstāvu kiosks ar kupola jumtu, un no tā logiem var vērot pils dārzu. Bagdādes kiosku uzcēla 1683.-1639. gadā sultāns Murads IV un arī šai ēkai ir kupolveida jumts, bet no logiem var vērot gan dārzu, gan skatu uz pilsētu.
Sultāns Ahmeds III (1703-1730) Topkapi pilī uzcēla vēl vienu kiosku - Sofas kiosku, kurā vērojami vairāki zelta kalumi no Eiropas. Kalumus osmaņu sūtnim uzdāvinājis Francijas karalis Luijs XV un tos darinājis Žans Klods Duplesī vecākais.
Vēstures avotos atrodami pierādījumi tam, ka Eiropas monarhi kioskus pārņēmuši no turkiem. Polijas karalis un Luija XV sievastēvs Staņislavs Leščiņskis uzcēlis kioskus savu atmiņu iespaidā pēc atbrīvošanas no gūsta Turcijā. Šādis kioskus sākumā izmantoja dārzos kā kafijas un citu dzērienu pasniegšanas paviljonus (lapenes), bet vēlāk kā tūrisma informācijas centrus vai tirdzniecības punktus gandrīz katras Eiropas pilsētas parkā vai lielākajās ielās.
Cventendorfas atomelektrostacija

Celtniecība

Atomelektrostaciju sāka celt 1972. gada aprīlī, celtniecība ilga četrus gadus. Tika uzstādīts vārošā ūdens kodolreaktors (angļu: BWR) ar plānoto elektrisko jaudu 692 MW. Ventilācijas skurstenis tika izveidots 110 m augsts. Celtniecības izdevumi bija 14 miljardu Austrijas šiliņu, kas atbilst 1 miljardam eiro pašlaik.

Protesti pret atomenerģētiku

Sākot ar 1974. gadu Austrijā pieņēmās spēkā pret atomenerģētiku vērsti protesti, kuru rezultātā tika izsludināts referendums. Tas notika 1978. gada 5. novembrī. Referendumā piedalījās 64,1% balstiesīgo iedzīvotāju. 50,47% no referenduma dalībniekiem nobalsoja pret atomelektrostacijas darbības uzsākšanu. 1978. gadā Austrijā tika pieņemts likums, kas aizliedz kodolreaktoru izmantošanu elektroenerģijas ražošanā. Atļauti tikai pētnieciskie kodolreaktori, no kuriem pašlaik vēl darbojas tikai viens.

Pašreizējais pielietojums

Pašreiz Cventendorfas atomelektrostacija ir daļēji demontēta. To lieto kā rezerves daļu avotu trim līdzīga tipa Vācijas atomelektrostacijām. Atomelektrostaciju izmanto personāla apmācībām, tiek organizētas arī ekskursijas. 2005. gadā atomelektrostaciju nopirka kompānija EVN Group un izveidoja tur drošības mācību centru. Kopš 2009. gada uz atomelektrostacijas ēkas ir uzstādīti 1000 Saules paneļi, kas saražo 180 MWh gadā, izmantojot Saules enerģiju.
Armands Bērziņš

Spēlētāja karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru A. Bērziņš uzsāka 1999. gadā, spēlējot Latvijas hokeja līgas klubā Rīgas "Prizma". 2000.—2001. gada sezonā viņš aizvadīja arī pirmās spēles HK Rīgas 2000 rindās, bet 2001. gada vasarā devās uz Ziemeļameriku, pievienojoties QMJHL klubam Ševinigenas "Cataractes". 2002. gada NHL draftā viņu izvēlējās Minesotas "Wild", taču arī nākamajās trīs Ziemeļamerikā pavadītajās sezonās A. Bērziņš NHL nepietuvojās, un 2005. gada vasarā viņš atgriezās Rīgā. 2005.—2006. gada sezonu aizvadot HK Rīgas 2000 sastāvā, A. Bērziņš kļuva par Latvijas čempionu. 2006.—2007. gada sezonu viņš iesāka Čehijas Ekstralīgas klubā HC Vsetīna, bet sezonas nogalē atgriezās "HK Rīga 2000" sastāvā, kļūstot jau par divkārtējo Latvijas čempionu. 2008. gada vasarā A. Bērziņš pievienojās jaunizveidotajam Kontinentālās hokeja līgas klubam Rīgas "Dinamo", aizvadot tajā nākamās divas sezonas. Tiesa, 2009.—2010. gada sezonā A. Bērziņa spēles laiks "Dinamo" krasi samazinājās, un 2010. gada vasarā viņš jaunu līgumu ar "Dinamo" neparakstīja, tā vietā pievienojoties SM līgas kluba HPK rindām. Somijas vienības sastāvā aizvadīja 2010.—2011. gada sezonu, pēc tam pārejot uz Baltkrievijas Ekstralīgas klubu Minskas "Junostj". Pēc "Junostj" sastāvā aizvadītās sezonas pārgāja uz Ukrainas hokeja līgas klubu Kijevas "Kompanion".

Latvijas izlase

Latvijas hokeja izlases rindās A. Bērziņš debitēja 2006. gada Olimpiskajās spēlēs. Viņš ir spēlējis arī vairākos Pasaules čempionātos (2007, 2008, 2009, 2011), kā arī 2010. gada Olimpisko spēļu turnīrā.
Dubultdiode

Dubultdiode ir elektronu lampa, kas vienā balonā ietver divas vakuuma diodes. Dubultdiode ir pati vienkāršākā no kombinētajām elektronu lampām. Dubultdiodes bija tehnoloģiski pietiekami viegli izgatavojamas un ļāva samazināt lampu skaitu aparatūrā. Dubultdiodes var būt ar kopēju katodu un atsevišķiem anodiem, kā arī ar pilnīgi neatkarīgām diodēm.

Izmantošana

Dubultdiodes agrāk plaši izmantoja radiouztvērējos kā detektorus - viena diode kalpoja kā galvenais detektors, otra - kā automātiskās pastiprinājuma regulēšanas shēmas detektors. Divkāršie kenotroni bija ērti izmantojami divu pusperiodu taisngriežos.
Kreilība

Kreilība ir parādība, kurā ikdienas darbību veikšanai, piemēram, rakstīšanai, priekšroka tiek dota kreisajai rokai. Kreilība pasaulē ir maz izplatīta. 7—10% no pieaugušajiem cilvēkiem ir kreiļi. Kreilība ir sekas smadzeņu labās puslodes dominancei pār kreiso smadzeņu puslodi, tādēļ kreiļiem ir attīstītāka asociatīvā, intuitīvā, tēlainā un telpiskā domāšana, bet mazāk attīstīta loģiskā, racionālā domāšana.
Samu dzimta

Izskats

Samu dzimtai ir raksturīgs, ka pirms muguras mīkstās spuras tiem nav samveidīgajiem raksturīgais dzelonis, tiem nav tauku spuras un iegurņa spura ir neliela vai vispār nav. Anālā spura toties ir ļoti gara. Kopumā šīs dzimtas samiem ir raksturīga pagarināta un slaida ķermeņa forma, tiem nav zvīņu, galvas forma saspiesta. Tie nespēj izstiept uz priekšu muti. Zobi atrodas uz žokļa un aukslējām. Samu dzimtas zivīm ir 1 - 4 pāri ūsu (tām nav nāsu ūsu, bet ir 1 - 2 pāri augšžokļa ūsu, kas arī var būt rudimentārā formā). Vislielākais samu dzimtā ir Eiropas sams.
Starptautiskā Korespondencšaha federācija

Vēsture

ICCF izveidoja 1951. gadā, mainot nosaukumu 1945. gadā dibinātai Starptautiskai Korespondencšaha asociācija ICCA, kas bija 1928. gadā dibinātās Starptautiskās Korespondencšaha savienības IFSB pēctece.
Ģipsis

Fizikālās un ķīmiskās īpašības

Ģipsis ir viens no Mosa skalas etaloniem — tas apzīmē cietību 2.
Sildot ģipsi līdz 100—150 °C tas daļēji dehidratējas, izdalot 75% tajā esošā ūdens. Notiek šāda reakcija:
CaSO₄·2H₂O + siltums → CaSO₄·½H₂O + 1½H₂O (tvaiks)
Šādu daļēji dehidratētu ģipsi sauc kalcija sulfāta hemihidrāts jeb kalcinētais ģipsis (CaSO₄·½H₂O).
Raksturīgi, ka šī procesa sākumā siltuma enerģija nevis sasilda minerālu bet gan tiek izmantota ūdens izdalīšanai no tā. Minerāla sasilšana notiek ar zināmu laika nobīdi. Šo ģipša īpatnību izmanto būvniecībā, piemēram, veidojot ugunsdrošas sienas, kas spēj aizkavēt ugunsgrēka izplatīšanos.
Atšķirībā no daudziem citiem minerāliem, kalcinētais ģipsis ūdens klātbūtnē spēj atkal atgūt savu sākotnējo ķīmisko sastāvu.
CaSO₄·½H₂O + 1½H₂O → CaSO₄·2H₂O
Šī reakcija ir eksotermiska. Pateicoties šai īpatnībai no ģipša var ērti veidot dažādus atlējumus — plātnes, tāfeles krītu, veidnes.
Pilnībā dehidratēts ģipsis saucas anhidrīts (CaSO₄) — pastāv arī šāds minerāls. No ģipša anhidrītu var iegūt, to karsējot līdz 180 °C.

Izmantošana

Ģipsim ir ļoti plašs pielietojums jau kopš seniem laikiem. Ģipsi izmanto būvmateriālu ražošanā — apdares plātņu, javu, apmetuma masu ražošanā. Ģipsi izmanto veidņu izgatavošanai, tai skaitā kaulu lūzumu gadījumā ar tā palīdzību tiek fiksēts traumētais loceklis. Ģipsi izmanto zobu pastu, krāsu, atsevišķu pārtikas produktu ražošanā (pārtikas piedeva E 516). Ģipsis ar polimēriem var tikt izmantots kaulu cementēšanai. Kalcinēts ģipsis var palīdzēt sacietināt grunti, tādējādi palīdzot veidot, piemēram, noturīgas būvbedres.
No ģipša iegūtu anhidrītu izmanto kā desikantu — tas reaģē ar atmosfērā esošo ūdeni, tādējādi mazinot atmosfēras mitrumu.

Ģipsis Latvijā

Latvijā ģipša iegulas ir raksturīgas devona nogulumos — Salaspils svītā. Zemes virsmai tuvāk šīs iegulas atrodas austrumos no Rīgas un vairākās citās Viduslatvijas vietās. Pašlaik aktīvi tiek ekspluatēts ģipša ieguves karjers Sauriešos, agrāk ģipsis tika iegūts arī citās vietās, piemēram Nāves salā pie Daugavas netālu no Daugmales.
Kur pazudis Elvis?

Sižets

Pieci bērni meklē savu pazudušo klasesbiedru Elvi. Meklēšanas laikā bērni satiekas ar dažādiem cilvēkiem, saskaras ar nestandarta situācijām un iekļūst dažādos piedzīvojumos.