google/wiki40b huggingface dataset:
Rūta Muktupāvela

Biogrāfija

Beigusi Viļņas Pedagoģijas universitātes Vēstures fakultāti 1989. gadā un kopš 1993. gada dzīvo Latvijā. Latvijas Kultūras akadēmijā 1996. gadā iegūts maģistra grāds un 2005. gadā doktora grāds kultūras teorijā, aizstāvot promocijas darbu "Inkulturācijas figuratīvo formu salīdzinošā analīze“. No 1999. gada līdz 2003. gadam strādājusi Radio Brīvā Eiropa un no 2003. gada līdz 2009. gadam bijusi Lietuvas žurnāla Kultūros barai redkolēģijas locekle. Kopš 2007. gada darbojas Latvijas Kultūras akadēmijas Zinātniskās pētniecības centrā kā vadošā pētniece.
2014. gadā Latvijas Kultūras akadēmijas Satversmes sapulce Rūtu Muktupāvelu ievēlēja par Akadēmijas rektori, kas kā vienu no svarīgākajiem uzdevumiem ir definējusi nepieciešamību veicināt izcilību visās Akadēmijas darbības jomās – akadēmiskajā, mākslinieciskās jaunrades un pētnieciskajā. Kopš 2014. gada Rūta Muktupāvela vada Valsts Pētījumu programmu „Habitus. Latvijas tradīciju ilgtspēja inovatīvā vidē”, kopš 2016 – Eiropas savienības pētniecības un inovāciju programmas Horizon2020 projekta “Critical Heritages: performing and representing identities in Europe. CoHere” Latvijas sekciju. Rūta Muktupāvela ir Latvijas Zinātnes padomes Humanitāro un sociālo zinātņu nozares eksperte, Latvijas Zinātnes padomes locekle, Latvijas Augstskolu profesoru asociācijas valdes locekle, Latvijas Nacionālās kultūras padomes priekšsēdētāja, Latvijas Mākslas augstskolu asociācijas vadītāja, starptautisku organizāciju un redkolēģiju locekle.
No 2017. gada līdz 2021. gadam Rūta Muktupāvela ir Latvijas pārstāve UNESCO Starpvaldību komitejā kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzībai un veicināšanai, kā arī ir dalībniece daudzās starptautiskās organizācijās – Starptautiskajā Socioloģijas asociācijā, Eiropas Sociālantropologu asociācijā, Starptautiskajā Etnoloģijas un folkloras biedrība u.c.
Līdzās zinātniskajai darbībai (aktīva dalība konferencēs, redkolēģijās, zinātnisko publikāciju izstrāde, promocijas darbu vadīšana un recenzēšana) viņa darbojas radošos projektos: muzicējusi kopā ar “Iļģiem” (dziedājusi Leldes un Zemes vēzīša lomu “Iļģu” muzikālajā uzvedumā “Spēlēju, dancoju”), vairākus gadus ir piedalījusies projektā “Dabas koncertzāle”, kopā ar dzīvesbiedru profesoru Valdi Muktupāvelu ir uzstājusies gan Latvijā, gan ārzemēs – ASV, Norvēģijā, Somijā, Polijā, Zviedrijā u. c. Rūta Muktupāvela ir piedalījusies vairāku mūzikas albumu tādu kā “Vairas dziesmas”, Imanta Kalniņa “Trešās dziesmas”, “Iļģu” “Kaza kāpa debesīs”, “Ne uz vienu dienu” u. c. sagatavošanā.
Dzīvesbiedrs – etnomuzikologs, LU profesors Valdis Muktupāvels.
Lindsija Vona

Karjera

Pasaules kausa posmos startē kopš 2000. gada. L. Vona ir četrkārtēja (2007.—2008., 2008.—2009., 2009.—2010., 2011.—2012. gada sezonas) Pasaules kausa kopvērtējuma uzvarētāja. 2008. gadā viņa bija pirmā amerikāņu kalnu slēpotāja, kas izcīnījusi šo balvu. Atsevišķos Pasaules kausa posmos uzvarējusi 81 reizi.
L. Vona ir piedalījusies 2002. gada olimpiskajās spēlēs Soltleiksitijā un 2006. gada olimpiskajās spēlēs Turīnā, tomēr medaļas tajās neizcīnīja (labākā vieta Soltleiksitijā — 6., Turīnā — 8.). 2010. gada Vankūveras olimpiskajās spēlēs L. Vona piedalījās visos piecos sacensību veidos, kuros visos tika iekļauta starp pretendentēm uz uzvaru. Viņai izdevās izcīnīt zeltu jau pirmajā disciplīnā — nobraucienā, bet pēc tam ieguva vēl tikai vienu medaļu — bronzu supergigantā. Pārējās disciplīnās veicās ievērojami sliktāk — kombinācijā pēc uzvarēta nobrauciena L. Vona krita slalomā, tāpat viņa izstājās arī milzu slaloma (krita un salauza pirkstu) un slaloma sacensībās.
2013. gada Pasaules čempionāta pirmajā dienā supergiganta trasē L. Vona krita un guva smagu ceļgala krustenisko saišu traumu, kā rezultātā nevarēja startēt ne šīs sezonas turpinājumā, ne arī nākamās sezonas sākumā un bija spiesta izlaist 2014. gada ziemas olimpiskās spēles Sočos. Soču spēļu laikā viņa strādāja kā NBC News korespondente.
Lindsija Vona piedalīsies 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Privātā dzīve

Bijusi precējusies ar bijušo amerikāņu kalnu slēpotāju Tomasu Vonu, taču 2011. gadā tika paziņots par laulības šķiršanu. No 2013. gada līdz 2015. gadam L. Vona bija tuvās attiecībās ar pasaulē pazīstamāko golfa spēlētāju Taigeru Vudsu.
Nikola Vučevičs

Karjera

Pirms NBA karjeras N. Vučevičs spēlēja vienu sezonu vidusskolas komandā ASV, bet pēc tam NCAA, kur pārstāvēja Dienvidkalifornijas universitātes basketbola komandu "Trojans".
2011. gada NBA draftā Vučeviču Filadelfijas "76ers" izraudzījās pirmajā kārtā ar 16. kārtas numuru. NBA lokauta laikā spēlēja Melnkalnes kluba Podgoricas "Budućnost" sastāvā, taču pēc lokauta beigām sāka karjeru NBA "76ers" sastāvā. 2012. gada augustā plaša trīs komandu darījumā tika aizmainīts uz Orlando "Magic". Šī darījuma rezultātā "Magic" līderis, centrs Dvaits Hauards pārcēlās uz Losandželosas "Lakers", kā rezultātā atbrīvojās komandas pamatsastāva centra spēlētāja vieta, kuru veiksmīgi ieņēma N. Vučevičs. 2012.—2013. gada NBA sezona N. Vučevičam ir ļoti produktīva, visās spēlēs dodoties komandas starta pieciniekā, viņš ir viens no NBA līderiem pēc vidēji spēlē izcīnīto atlekušo bumbu skaita. 2012. gada 31. decembrī pret Maiami "Heat" viņš uzstādīja Orlando "Magic" kluba rekordu un savu karjeras rekordu, izcīnot 29 bumbas zem groziem.
Melnkalnes izlases sastāvā izcīnījis 21. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā.
Rīgas Mežaparka baznīca

Vēsture

Sākotnēji baznīcas ēka tikusi celta kā Mežaparka elektrostacija (1904), bet pēc Mežaparka pievienošanas Rīgas pilsētas elektrības tīklam te atradusies zirgu noliktava. Bijusi Grāvju muižas saimniecības ēka.
1911. gadā zemes gabalu iegādājušā uzņēmuma "Būvbiedrība" vadītājs ierosināja ēkas pārbūvēšanu par kapelu. Iespējams, kapelas projekta autors ir Eduards Kupfers. 1919. gada 31. janvārī kapela tika iesvētīta. Tika nosaukta par Gustava Ādolfa kapelu, presē tikusi saukta arī par Waldkapelle. 20. gadsimta 20. gados notika baznīcas pārbūve, pēc kuras sēdvietu skaits tajā sasniedza 80. Šādā izskatā saglabājusies līdz mūsdienām. Taisnstūrveida plāna ķieģeļmūra vienjoma celtne.
Sākotnēji dievkalpojumi notikuši vācu valodā, jo lielākais vairākums Mežaparkā dzīvojušo bija vācieši. 20. gadsimta 30. gados tika sākti dievkalpojumi latviešu valodā (vienu—divas reizes mēnesī). Dažus gadus pirms Otrā pasaules kara tika nolemts latviešu draudzei būvēt atsevišķu baznīcu, bet šo ieceri iztraucēja karš. 1970. gadā noticis ugunsgrēks.
Rūdolfs Markuss

Dzīves gājums

Rūdolfs Markuss piedzima 1895. gada 29. decembrī Vitebskas guberņas Polockas apriņķa latviešu kolonijā Vozņesenskas pagastā Miķeļa Markusa un viņa sievas Lavīzes (dzim. Čakstes) ģimenē. Mācījās Buclera elementārskolā Iļģuciemā un Rīgas Pētera I reālskolā (1907—1914). 1914. gadā uzsāka studijas Rīgas politehniskā institūta lauksaimniecības fakultātē, bet sakarā ar Pirmā pasaules kara sākumu vairāk darbojās bēgļu apgādāšanas komitejā (1915—1916). Iestājās Krievijas impērijas armijā, kur dienēja 5. Sibīrijas strēlnieku artilērijas brigādē un 1917. gadā piedalījās Rīgas aizstāvēšanas kaujās. Latvijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada 19. decembrī iestājās Latvijas zemessardzē, izcēlās ar bezbailīgu izlūkgājienu 1919. gada 16. janvārī kaujā pie Lielauces, kur tika ievainots. Neatkarības rotas sastāvā piedalījās Jūrmalas un Rīgas atbrīvošanā no lieliniekiem, pēc Latvijas armijas izveides turpināja dienestu artilērijas daļās, pēc Latgales atbrīvošanas tika atvaļināts 1921. gada 21. janvārī leitnanta pakāpē. Gadu vēlāk viņam piešķīra Lāčplēša Kara ordeņa III šķiru. Tāpat viņam piešķīra jaunsaimniecību Jaunauces muižā.
Pabeidza studijas LU lauksaimniecības fakultātes mežkopības nodaļā (1921—1923), kur tika atstāts par profesora Eižena Ostvalda asistentu. 1926. gadā papildinājās Gīsenes meža institūtā, pēc tam ievēlēts par LU privātdocentu, vēlāk par docentu (1928) un vecāko docentu (1933). 1936. gada novembrī ieguva mežzinātņu doktora grādu un kļuva par LU Lauksaimniecības fakultātes profesoru. 1939. gadā Jelgavā tika ievēlēts par Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijaMežsaimniecības fakultātes dekānu. Tika apbalvots ar Viestura ordeni. Darbu Jelgavas Lauksaimniecības akadēmija turpināja līdz 1944. gadam, darbojās arī Lauksaimniecības un Profesiju kamerās. 1944. gadā devās trimdā uz Vāciju, bija pasniedzējs Meža akadēmijā Hanoverē, arī Minhenē un Ebersvaldē, vēlāk bija mežkopības profesors un Lauksaimniecības fakultātes dekāns Apvienoto Nāciju Palīdzības un rehabilitācijas pārvaldes universitātē Minhenē. 1949. gadā devās uz ASV, kur strādāja Rietumvirdžīnijas universitātē. Vairākus gadus strādāja par plānotāju Norfolkas pilsētas valdē. No 1961. gada Grandrepidsas pilsētā Mičiganas štatā bija krievu valodas pasniedzējs Grand-Valley koledžā. Publicēja vairākas grāmatas par mežkopību, kā arī rakstus žurnālos. Palīdzēja izveidot Garezera latviešu skolu.
Mira 1985. gada 18. jūlijā Grandrepidsā.
Atompulkstenis

Atompulkstenis ir iekārta laika mērīšanai, kurā kā periodiska signāla avots tiek izmantotas atomu vai molekulu svārstības, kas ar elektronisku shēmu palīdzību tiek salīdzinātas ar izmērāmo laika periodu. Atompulksteņi tiek uzskatīti par visprecīzākajiem no visiem pulksteņiem (miljona gadu laikā tie atpaliek ne vairāk par 1 sekundi).

Vēsture

Pirmais atompulkstenis tika uzbūvēts 1949. gadā ASV Nacionālajā Standartu birojā, bet pirmo augstas precizitātes cēzija pulksteni uzbūvēja Luiss Essens (Louis Essen) 1955. gadā Lielbritānijas Nacionālajā Fizikas laboratorijā.
2004. gadā NIST (ASV Nacionālā standartu un tehnoloģiju institūta) zinātnieki demonstrēja pirmo mikroshēmas lieluma atompulksteni.

Darbības princips

Saskaņā ar SI, sekunde tiek definēta kā ierosināta cēzija atoma (izotops Cs-133) 9 192 631 770 elektromagnētiskā starojuma periodu. Praksē izmanto ne tikai cēzija pulksteņus, bet arī rubīdija, ūdeņraža un citu atomu vai molekulu precīzas frekvences avotus.
Atompulksteņiem nav nekāda sakara ar radioaktivitāti, kā dažkārt maldīgi tiek uzskatīts — atompulksteņu darbības pamatā ir precīzas frekvences mikroviļņi.

Izmantošana

Atompulksteņus lieto kā frekvences un laika standartus zinātnes un tehnikas sfērās, kur nepieciešama sevišķi augsta precizitāte, piemēram, precīzai laika (tā dēvētā atomlaika) skaitīšanai, jo parastā laika skaitīšana, kas pamatojas uz Zemes griešanos ap savu asi, nav precīza (Zemes griešanās pamazām palēninās). Atompulksteņi ir visu globālās satelītnavigācijas sistēmu (GPS, GALILEO) neatņemama sastāvdaļa.
Latvijā precīzs atompulkstenis atrodas Rīgā, Botāniskā dārza teritorijā, Zemes mākslīgo pavadoņu novērošanas stacijā.
Vaboles pagasts

Upes

Auksteņa, Lielais Veipiets, Līksna.

Ezeri

Baltezers, Seiļu ezers.

Vēsture

Pēc 1920. gada agrārās reformas Vaboles muižu sadalīja 251 jaunsaimniecībā 1988 ha kopplatībā.
Daugavpils apriņķa Līksnas pagastā 1945. gadā izveidoja Osagala ciema padomi. Daugavpils rajona Osagala ciemam 1951. gadā pievienoja likvidētā Samagala ciema kolhoza «Padomju Latvija» teritoriju, 1954. gadā - likvidētos Mukānu un Ratnieku ciemus. 1959. gadā Vorošilova kolhoza teritoriju pievienoja Kalupes ciemam. 1965. gadā Osagala ciemu pārdēvēja par Vaboles ciemu. Vaboles ciemam 1974. gadā pievienoja daļu Aužgulānu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vaboles pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Daugavpils novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas: Vabole (pagasta centrs), Aizbalti, Baltakrogs, Dublinieki, Gajevā Cegeļna, Inikši, Kokiniški, Krogasēta, Lielās Kļockas, Lielie Mukāni, Lielie Vaideri, Liepu Mukāni, Mazie Ratnieki, Meža Mackeviči, Motivāni, Orbidāni, Osagols, Petuniški, Pokšāni, Priednieki, Pudāni, Rukoniški, Sarkaņi, Svētiņi.
Pēteris Vasks

Daiļrade

Savos agrīnajos darbības gados Padomju Savienības ideoloģijas un cenzūras dēļ Vasks pievērsās galvenokārt instrumentālajai mūzikai. Vaska mūzikā līdzās izteiktai instrumentālajai mūzikai dažkārt ir izmantoti koriski dziedājumi, korāļi. Visizplatītākie motīvi komponista mūzikā ir tautiskums un daba, līdz ar to mūzikā var sastapt dažādus latviešu folkloras un tautasdziesmu elementus, putnu balsu imitācijas.

Personīgā dzīve

Pēteris Vasks dzimis Aizputē baptistu mācītāja ģimenē. Precējies ar režisori Dzintru Geku. Padomju varas gados politisku iemeslu dēļ nav ticis uzņemts Latvijas Konservatorijā, tāpēc iestājies Viļņas konservatorijā, kur specializējies kontrabasa spēlē, to pabeidza 1970. gadā.
Oranžā revolūcija

Oranžā revolūcija (ukraiņu: Помаранчева революція) ir apzīmējums pret Ukrainas prezidenta vēlēšanu rezultātiem vērstajai protesta kustībai 2004. gada novembrī un decembrī. 
Ukrainas Augstākā tiesa 3. decembrī apmierināja protestētāju prasību un daudzo pārkāpumu dēļ anulēja Centrālās vēlēšanu komisijas lēmumu par 21. novembrī notikušās prezidenta vēlēšanu otrās kārtas uzvarētāju pasludināt promaskavisko premjerministru Viktoru Janukoviču. Atkārtotajās 26. decembra vēlēšanās uzvarēja Viktors Juščenko, kurš 2005. gada 23. janvārī oficiāli kļuva par atjaunotās Ukrainas trešo prezidentu.
Lubejas pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
Pagastā ir bijušas divas apdzīvotas vietas: Lubeja (skola, bijušās muižas pils vietā, ap to organizējusies sabiedriskā dzīve) un Līdere (Līderes pareizticīgo baznīca, draudzes skola, nespējnieku patversme un kapsēta). Lubejas pagastā bijušas 2 bibliotēkas.
1945. gada 1. augustā pagastā izveidoja Līderes un Lubejas ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Madonas rajonā. Mūsdienās Lubejas pagasta teritorija iekļauta Madonas novada Aronas un Liezēres pagastos.
Meirānu bibliotēka

Meirānu bibliotēka ir kultūras, izglītības un informācijas iestāde, kas atrodas Indrānu pagasta Meirānos, un kuras mērķis ir visu pagasta iedzīvotāju bibliotekārā, bibliogrāfiskā un informacionālā apkalpošana, kura veic iespieddarbu un citu dokumentu uzkrāšanu, sistematizēšanu, kataloģizēšanu un saglabāšanu. Bibliotēka pirmoreiz minēta "Latvijas Bibliotēku Padomes Gadagrāmatā" Bibliotēku sarakstā 1931. gada 1. janvārī, bet Meirānu bibliotēkas biedrība ir minēta jau 1914. g.
Iekļauties valsts Vienotajā informācijas sistēmā, nodrošināt iedzīvotājiem bibliotekāros pakalpojumus. Saglabāt esošās vai palikušās kultūras vērtības ar domu tālāk attīstīt informatizācijas procesus, neaizmirstot, ka bibliotēkas pamatvērtība ir grāmata un rakstītais vārds.
Veidot universālu (atbilstoši savām funkcijām un iespējām) un aktuālu, dažādam lietotāju vecumam un izglītības līmeņiem atbilstošu, dažādu veidu, nozaru un valodu dokumentu krājumu.
Nodrošināt uzziņu fondu visās zinātņu nozarēs (vārdnīcas - valodu un skaidrojošās), enciklopēdijas, rokasgrāmatas, bibliogrāfiskos un novadpētnieciskos izdevumus, priekšroku dodot latviešu autoru izdevumiem.
Aste

Aste ir pārsvarā kustīgs dzīvnieku orgāns, kas atrodas ķermeņa aizmugurējā daļā. Bet paretam arī cilvēkiem ir aste. Hordaiņiem aste parasti ir mugurkaula turpinājums.
Natālija Buksa

Biogrāfija

2006. gadā uzvarējusi Ukrainas junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2015. gadā uzvarējusi Ukrainas junioru šaha čempionātā un Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupās. Par šo panākumu FIDE 2015. gadā Buksai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
2016. gadā Ukrainas sieviešu šaha čempionātā izcīnījusi sudraba medaļu (uzvarējusi Jeļizaveta Malahova). 2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Hoangu Thaņu Čangu, bet 2. kārtā zaudējusi Sopiko Guramišvili.
2019. gadā pārstāvējusi Ukrainu Pasaules komandu šaha čempionātā.

Personīgā dzīve

2018. gada novembrī apprecējusies ar Azerbaidžānas šaha lielmeistaru Raufu Memmedovu.
Gregorijs Peks

Studiju laiks

Peks studēja Kalifornijas Universitātē Bērkli, ieguva mākslas bakalaura grādu (angļu valodā). Mācību laikā piedalījās airēšanas komandā, kā arī iesaistījās universitātes studentu teātrī. Studiju laiku Peks vērtēja kā pašus nozīmīgākos trīs gadus viņa personības tapšanā. Pēc studiju pabeigšanas 1939. gadā Peks pārcēlās uz Ņujorku, kur mācījās aktiermākslu teātra skolā Neighborhood Playhouse School of the Theatre pie Senforda Meisnera. Trenējoties deju mākslā, savainoja muguru, tāpēc kara laikā tika atzīts par nederīgu militāram dienestam. Paralēli mācībām, strādāja dažādus gadījuma darbus, lai varētu sevi uzturēt. 1940. gada vasarā strādāja Virdžīnijā teātrī Barter Theatre, kur aktieriem nemaksāja algu, bet deva pārtiku.

Karjeras sākums

Peks Brodvejas teātrī debitēja 1941. gadā ar nelielu lomu, bet jau nākamajā gadā ieguva pirmo galveno lomu.
Peka kinoaktiera karjera sākās 1944. gadā ar filmu Days of Glory, un jau pirmajos piecos gados viņš četras reizes tika nominēts kā labākais aktieris Amerikas Kinoakadēmijas balvai - par lomām filmās The Keys of the Kingdom (1944), The Yearling (1946), Gentleman's Agreement (1947), Twelve O'Clock High (1949).
Viena no Peka pazīstamākajām lomām ir filmā "Romas brīvdienas" (1953) (kopā ar Odriju Hepbērnu), par ko nominēts BAFTA kino balvai kā labākais ārzemju aktieris. Peks tēlojis galvenās lomas Alfreda Hičkoka filmā Spellbound (1945), kā arī Džona Hjūstona filmā "Mobijs Diks" (1956). Par lomu 1962. gada filmā "Kas nogalina lakstīgalu..." Peks saņēma gan Amerikas Kinoakadēmijas balvu, gan Zelta globusu.

Vēlākie gadi

1980. gados Peks pievērsās televīzijai. Miniserālā The Blue and the Gray (1982) tēloja Abrahamu Linkolnu. Arī TV filmā The Scarlet and the Black (1983) Peks tēloja reālu personāžu - Romas katoļu priesteri Hjū Flāhertiju. 1991. gadā kopā ar Deniju DeVito tēloja filmā "Svešā nauda". Tajā pašā gadā Peks piedalījās arī Mārtina Skorsēzes filmā "Baiļu rags", kas bija jauna versija 1962. gada tāda paša nosaukuma filmai, kurā Peks bija tēlojis vienu no galvenajām lomām.
Pēdējā mākslas filma, kurā Peks piedalījās, bija TV miniseriāls "Mobijs Diks" 1998. gadā. Šajā reizē viņš tēloja citu lomu, nekā 1956. gada filmā ar tādu pašu nosaukumu. Peks tika apbalvots ar Zelta Globusu kā labākais aktieris otrā plāna lomā.
Galīcijas-Volīnijas hronika

Galīcijas-Volīnijas hronika (Галицько-Волинський літопис) apraksta 1201.-1292. gada notikumus Galīcijas-Volīnijas kņazistē. Hronikas oriģinālais teksts atsevišķi nav saglabājies, bet pārrakstītā formā ir iekļauts Ipatija hronikā. Svarīgs Rietumukrainas vēstures avots.
Hroniku veido divas daļas. Pirmā, Galīcijas daļa aptver notikumus līdz 1261. gadam. Otrā, Volīnijas daļa apraksta notikumus pēc 1262. gada. Hronika apraksta kņazistes valdnieku attiecības ar kaimiņvalstīm, un centienus aizstāvēt savu "visas Krievzemes valdnieka" titulu.
Lamas

Izplatība

Lamu ģints sugu dabiskais izplatības areāls saistīts ar Dienvidamerikas Andu kalnu reģioniem, lai gan mūsdienās lamas kā mājdzīvniekus tur daudzās vietās pasaulē. Gvanako ir savvaļas dzīvnieki, un tās sastopamas Argentīnā, Bolīvijā, Čīlē, Paragvajā un Peru.

Vēsture

Lamas pieradināja Peru indiāņi pirms 6000 - 7000 gadiem, līdz ar to tās ir vienas no vecākajiem mājdzīvniekiem pasaulē. Inku impērijas laikā lamu selekciju un pavairošanu kontrolēja valsts un visas lamas bija valsts īpašums. To medības bija aizliegtas. Lamas inkus nodrošināja ar vilnu, gaļu, mēslojumu tīrumiem un kalpoja kā transporta dzīvnieki, kas pārnēsāja nastas. Inkiem lamu tēviņi bija svēti un tika pielīdzināti dieviem, to vilna tika savākta un izmantota audumu pagatavošanā. Lamu gaļa tika izmantota gan svaigā veidā, gan sālītā vai kaltētā vēlākai izmantošanai. Daži gremošanas sistēmas orgāni tika izmantoti tautas medicīnā.
Augusts fon Pistolkorss

Dzīvesgājums

Dzimis 1822. gada 4. augustā Rīgā Krievijas impērijas virsnieka Alekša fon Pistolkorsa (1792—1870) un viņa sievas Augustes, dzimušas fon Mellīnas, ģimenē. Viņa tēvs pēc kāzām ar kartogrāfa un tiesneša Mellīna (1754—1835) meitu 1813. gadā ieguva Bīriņu muižu.
1850. gadā viņš Pēterburgā apprecējās ar Emīliju fon Harderi un 1857.-1860. gadā veica jaunas Bīriņu muižas kungu mājas celtniecību pēc Rīgas arhitekta Frīdriha Vilhelma Hesa (1822—1877) projekta. Bija mākslas kolekcionārs un zinātnieks, 1862. gadā tika publicēts viņa Bīriņu muižas mākslas kolekcijas katalogs, kura papildinātais izdevums iznāca pēc viņa nāves 1893. gadā.
1870. gadā ierīkoja ceļu no Bīriņiem līdz Saulkrastiem (Neibādei), kur sāka veidot jaunu kūrortu.
Miris 1886. gada 15. novembrī Bīriņu muižā.
Lozannas miera līgums

Lozannas līgums tika noslēgts 1923. gada 24. jūlijā Lozannā un noteica jaunu Anatolijas teritoriju sadalīšanu, grozot Sevras līguma nosacījumus, sakarā ar Turcijas neatkarības kara rezultātā radītajām jaunajām attiecībām starp Turcijas Lielo nacionālo asambleju un Sabiedrotajiem.

Vispārējie apstākļi un sarunas

Turcijas armija Mustafa Kemala pašā vadībā bija padzinusi Grieķijas karaspēku no Anatolijas un pasludināja iepriekš noslēgto Sevras līgumu par spēkā neesošu.
Lozannas miera sarunu laikā Turcijas delegāciju pārstāvēja Ismets Inēnī, bet grieķus pārstāvēja Elefterioss Venizeloss. Sarunas ilga vairākus mēnešus un 1922. gada 22. oktobrī tika uzsākta jauna sarunu sesija, kuru pēc intensīvām debatēm 1923. gada 4. februārī pārtrauca Turcijas delegācijas protests un tam sekojošais Mustafa Kemala pašā valdības protests. Kārtējās sarunas atsāka 24. jūlijā, pēc astoņu mēnešu intensīvām diskusijām ar Sabiedroto pārstāvi ASV admirāli Marku L. Bristolu, kurš atbalstīja turku prasības.

Robežas

Ar līgumu tika noteiktas Grieķijas, Bulgārijas un Turcijas valsts robežas un tika dzēstas visas Turcijas pretenzijas par Kipru, Irāku un Sīriju. Pēdējo divu valstu tālāko statusu noteica 1921. gada Ankaras līgums. Šis līgums arī noteica jaunizveidotās Turcijas Republikas suverenitāti kā tiesisko mantinieci Osmaņu impērijai.

Vienošanās

Papildus citām saistībām, tika iekļauta papildus vienošanās ar ASV. ASV Senāts vienošanos neratificēja un, līdz ar to, Čestera koncesiju arī anulēja Turcijas puse.

Iznākums

Konvencija par Turcijas jūras šaurumiem palika spēkā tikai 13 gadus un to nomainīja Montrē konvencija par Turcijas jūras šaurumu režīmu. Līgumā noteiktie ierobežojumi drīz arī tika atcelti un tika piemērota politiskā amnestija. Pakāpeniski tika arī atcelts persona non grata statuss 150 Osmaņu dinastijai piederošām personām, kuras tagad varēja iegūt arī Turcijas pilsonību (pēdējais no šī saraksta pilsonību ieguva 1974. gadā).
Kopš līguma parakstīšanas gan Turcija, gan Grieķija viena otrai ir izvirzījušas protestus par nosacījumu pārkāpumiem. Grieķija uzskata, ka Turcijas īstenotās antiminoritāšu politikas dēļ grieķu skaits Turcijā kopš 1923. gada samazinājies no vairākiem simtiem tūkstošu līdz pāris tūkstošiem. Turcijā tika slēgts Halki seminārs, kas ir tiešs līguma noteikuma pārkāpums, jo tas noteica reliģisko brīvību.
Vēlāk Vinstons Čērčils, kura karjeru iedragāja zaudējums un neveiksme Galipoli kaujā, kurā viņš ar neskaidriem solījumiem musināja armēņus uz pretošanos Osmaņu impērijai un nespēja nodrošināt Sevras līguma pilnīgu īstenošanu dzīvē, atzīmēja: „Lozannas līgumā, kas nosaka jauno mieru starp sabiedrotajiem un Turciju, vēsture veltīgi meklēs Armēnijas vārdu.”