google/wiki40b huggingface dataset:
Gallijs

Vēsture

Gallijs bija ķīmiskais elements, kura eksistenci 1871. gadā paredzēja krievu ķīmiķis Dmitrijs Mendeļejevs. Viņš prognozēja, ka šī elementa ķīmiskajām īpašībām vajadzētu būt līdzīgam alumīnija īpašībām. Tādēļ viņš ieteica to nosaukt par ekaalumīniju (simbols: Ea). Vēlāk, kad apstiprinājās šī elementa esamība, izrādījās, ka Mendeļejeva prognozes ir tuvu patiesībai.
Gallijs tika atklāts 1875. gadā. To ar spektroskopijas metodēm paveica franču ķīmiķis Pols Emīls Lekoks de Boabodrāns (Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran). Jaunatklātais elements tika nosaukts Gallijas vārdā. Vēl pastāv versija, ka tā nosaukums ir cēlies no latīņu vārda Gallus, kas nozīmē "gailis" un ir burtiskais tulkojums no atklājēja uzvārda "Lekoks".

Atrašanās dabā

Brīvā veidā gallijs dabā nav sastopams, jo ir samērā ķīmiski aktīvs. Gallija rūdas koncentrētā veidā nav īpaši izplatītas. Arī minerāli, kas satur galliju, ir maz. Viens no tādiem ir gallīts (CuGaS₂). Zemes garozā ir 16,9 daļiņas uz miljonu, bet Visumā gallijs ir sastopams vēl retāk — tur ir 0,01 daļiņa uz miljonu. Gallijs galvenokārt ir atrodams boksīta rūdās, kā arī cinka rūdās, īpaši, kur ir sfalerīts.

Izotopi

Dabā ir sastopami divi stabili gallija izotopi: gallijs-69 (60,108% no visa kopējā gallija daudzuma) un gallijs-71 (39,892%). No laboratorijas apstākļos iegūtajiem izotopiem, visizplatītākie ir radioaktīvie izotopi gallijs-67 un gallijs-68, kuru pussabrukšanas periodi ir attiecīgi 3,26 dienas un 67,7 minūtes.

Bioloģiskā nozīme

Gallijam nav acīmredzamas bioloģiskās nozīmes, tomēr daži zinātnieki uzskata, ka tas stimulē vielmaiņas procesus. Gallija savienojumi lielākoties nav indīgi. Par gallija koncentrāciju cilvēka ķermenī nav informācijas.

Iegūšana

Gallijs lielākoties tiek iegūts kā blakusprodukts alumīnija un cinka iegūšanas procesos no to rūdām. 1984. gadā visā pasaulē tika iegūtas aptuveni 40 tonnas gallija, bet 2011. gadā tiek lēsts, ka aptuveni 216 tonnas.
Likteņdzirnas

Sižets

Filma par trīs cilvēku dažādajiem likteņiem un katra sirds stāstu. Atrodot citam citu, spilgtās personības satuvinās un sāk veidot savdabīgu mīlas trījstūri, kam pa vidu rit raibi notikumi, kas viņus sasaista vēl ciešāk.
Autoceļš V1406

Vēsture

2015. gada 24. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa V1406 seguma periodiskās uzturēšanas darbiem pilnā garumā.
Liepājas Valsts 1. ģimnāzija

Vēsture

Dibināta kā Liepājas Sieviešu ģimnāzija, kuras ēku pēc arhitekta Ludviga Melvila projekta cēla no 1910. līdz 1912. gadam. Baltijas rusifikācijas politikas dēļ mācības notika krievu valodā. 1915. gadā ģimnāziju beidza rakstniece un filozofe Zenta Mauriņa. No 1885. līdz 1915. gadam pilsētā darbojās arī Liepājas Nikolaja ģimnāzija. 
1919. gada septembrī ēkā sāka darboties privāta Liepājas reālģimnāzija ar klasēm latviešu, vācu un krievu mācību valodās. 
1921./1922. mācību gadā skolu pārdēvēja par Liepājas Valsts vidusskolu ar mācībām latviešu valodā. Klases ar krievu mācību valodu darbojās kā privātskola. 
1922./1923. mācību gadā skolā darbojās arī reālģimnāzijas un reālskolas klases. 1929. gadā to pārdēvēja par Liepājas Valsts ģimnāziju.
Pēc Latvijas okupācijas to 1940. gadā pārdēvēja par Liepājas 1. vidusskolu, vācu okupācijas laikā 1942. gadā skolas telpās iekārtoja Vērmahta lazareti, mācības notika dažādu pilsētas iestāžu telpās.  
1962./1963. mācību gadā Liepājas 1. vidusskolā sāka padziļināti mācīt matemātiku. 2006. gadā to pārdēvēja par Liepājas 1. ģimnāziju, 2009. gadā par Liepājas Valsts 1. ģimnāziju, kopš 2005./2006. mācību gada skola bija Eiropas Savienības struktūrfondu (ESF) nacionālās programmas projekta „Mācību satura izstrāde un skolotāju tālākizglītība dabaszinātņu, matemātikas un tehnoloģiju priekšmetos” dalībniece.
2010. gada 22. maijā tika atzīmēta skolas pamatakmens ielikšanas 100. gadadiena.
Latvijas Republikas Civillikums

Latvijas Republikas Civillikums (saīsināti CL) ir Latvijas civilkodekss, apjomīgākais LR likums (sākotnējā redakcijā 2400 panti). CL ir uzbūvēts pēc pandektu sistēmas: tas sastāv no ievada, ģimenes, mantojuma, lietu un saistību tiesību daļām.
Civillikums tika pieņemts 1937. gada 28. janvārī un ar nosaukumu "Prezidenta Ulmaņa civīllikums" stājās spēkā 1938. gada 1. janvārī, zaudēja spēku 1940. gadā. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Civillikuma spēks tika pakāpeniski atjaunots 1992.—1993. gadā, izdarot tajā virkni grozījumu. Visvairāk grozītas tika ģimenes (nostiprinot dzimumu līdztiesību) un, vēlāk, mantojuma tiesību (palielinot notāru un samazinot tiesu kompetenci) daļas.
Antons Justs

Biogrāfija

Antons Justs dzimis 1931. gada 22. novembrī Latgalē, Varakļānu pagasta Šķēļu sādžā. Kopā ar vecākiem 1944. gada vasarā emigrēja uz Vāciju, kur Lībekā pabeidza latviešu pamatskolu. Pateicoties bīskapa Boļeslava Sloskāna labvēlībai, 1949. gadā ieradās Beļģijā, kur iestājās Senttronas klasiskajā ģimnāzijā, kuru ar izcilību beidza 1953. gadā. Mācības turpināja Luvēnas tomistiskās filozofijas augstākajā institūtā, kuru ar uzslavu beidza 1957.gadā, iegūstot licenciāta grādu. Vēlāk, no 1958.līdz 1962. gadam studēja Insbrukā Austrijā, iegūstot licenciāta grādu teoloģijā.

Garīgā kalpošana

1960. gada 11. jūlijā bīskaps Boļeslavs Sloskāns Luvēnā, Keisersbergas benediktiešu klosterī Antonu Justu iesvētīja par priesteri.
1962. gadā izceļoja uz ASV Virdžīnijas štatu Ričmondas diecēzi, kur strādāja par vikāru no 1962. gada līdz 1968. gadam. Tā ir Aleksandrijas Vissvētākā Sakramenta draudze Vašingtonas pievārtē. Vēlāk, no 1968. līdz 1971. gadam kalpoja Svētās Marijas Jūras zvaigznes draudzē Virdžīnijas Bīčā, tad Stauntonā Svētā Asīzes Franciska draudzē, kurā kalpoja kā prāvests un dekāns no 1971. līdz 1973. gadam. Tad atgriezās Aleksandrijas Vissvētākā Sakramenta draudzē kā prāvests, kurā kalpoja sešus gadus. No 1979.līdz 1989. gadam pildīja prāvesta pienākumus Greitfolā pie Vašingtonas, kur nodibināja Svētās Katrīnas no Sjēnas draudzi un uzbūvēja baznīcu viņas godam. No 1989.līdz 1992. gadam kalpoja kā prāvests Vjēnas Svētā Marka baznīcā. Papildus prāvests Antons Justs sniedza garīgu kalpojumu Amerikas latviešiem Vašingtonā, Ņujorkā, Filadelfijā un Sentpītersburgā, kā arī bija kapelāns organizācijās "ALKA" un "Dzintars". Savu 25 gadu priesterības jubileju atzīmēja 1985. gadā Greitfolas Svētās Katrīnas no Sjēnas baznīcā, kur atzinību saņēma no Pāvesta Jāņa Pāvila II un ASV prezidenta Ronalda Reigana un viņa kundzes.
1992. gadā, atsaucoties arhibīskapa Jāņa Pujata aicinājumam, Antons Justs atgriezās Latvijā, kur uzsāka profesora darbu Rīgas Garīgajā seminārā, kurā lasīja lekcijas filozofijas vēsturē un dogmātiskajā teoloģijā. Vēlāk, no 1994. līdz 2005. gadam bija Rīgas Garīgā semināra rektors. Pāvests Jānis Pāvils II 1995. gada 7. decembrī Antonu Justu iecēla par bīskapu un pats arī iesvētīja Romā Svētā Pētera bazilikā 1996. gada 6. janvārī. 1996. gada 25. martā Jelgavas katedrālē notika Antona Justa ingress, kļūdams par Jelgavas diecēzes bīskapu. Sasniedzot 80 gadu vecumu, saskaņā ar Vatikāna likumdošanu, bīskaps lūdza pāvestu viņu atbrīvot no amata pildīšanas, kā rezultātā 2011. gada 10. septembrī stājās amatā jauns Jelgavas bīskaps Edvards Pavlovskis, bet Antons Justs kļuva par Jelgavas diecēzes bīskapu emeritus (atpūtā). Bīskaps turpināja noturēt Mises un 2011. gadā tika ievēlēts par Bīskapu konferences vadītāju.
Ložņu gundega

Raksturojums

Augums neliels līdz vidējs 10 — 50 cm. Stumbrs stāvs vai pacils, var būt kails vai apmatots. Parasti ir gari stīgveida dzinumi, kuri sakņojas. Lapas ir divkārt trīsstaraini dalītas, uz gara kāta. Stumbra augšpusē lapas sīkākas, trīstaraini šķeltas vai daivainas. Ziedi zeltaini dzelteni, lielums ap 2 cm. Vainaglapas pārsedzas. Kauslapas pieliekušās pie vainaglapām. Zied no maija līdz septembrim. Augļi — riekstiņi kopauglī. Riekstiņu knābītis īss, taisns.

Izplatība

Suga sastopama visā Eiropā. Latvijā ir izplatīts visā valsts teritorijā. Aug pārmitrās pļavās, aizaugušos grāvjos, mitrās un atklātās vietās mežos.
Dokumentālists

Sižets

Dokumentālists ierodas ciemos pie purva Intas. Lai arī viņa acīs Inta ir izcila filmas varone, Inta nevēlas pakļauties kinokamerai. Tomēr dokumentālists ir neatlaidīgs un iekaro Intas sirdi, kura neilgi pēc tam tiek arī salauzta.
Barbara Flerova-Bulhaka

Biogrāfija

Barbara Flerova-Bulhaka piedalījusies pirmajos divos Polijas sieviešu šaha čempionātos, kuros 1935. gadā ierindojusies 7. vietā, bet 1937. gadā izcīnījusi Polijas vicečempiones titulu (abi turnīri notikuši Varšavā). Tāpat viņa piedalījusies pirmajos Varšavas sieviešu šaha čempionātos, kuros 1936. gadā ieņēmusi 2. vietu, bet 1937. gadā dalījusi 1.-2. vietu kopā ar Regīnu Gerlecku.
1937. gadā Stokholmā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā dalījusi 17. - 20. vietu. Par tālāko Barbaras Flerovas-Bulhakas dzīvi trūkst informācijas.
Monopols (spēle)

"Monopols" (angļu: Monopoly) ir galda spēle, kuras mērķis ir iegūt lielāko bagātību. Spēlētāji pārvietojas pa spēļu galdu, pamatojoties uz izmesto kauliņu skaitlisko vērtību. Viņi pērk un pārdod īpašumus, tajos veidojot mājas un viesnīcas, no pretiniekiem tiek saņemta īres maksa (ar mērķi iedzīt bankrotā).
"Monopolam" ir vairāki simti dažādu izdevumu, atvasinājumu un saistīto mediju. Izdots vairāk nekā 35 valodās. Pirmoreiz publicēta 1935. gadā, nosaukumu spēle ieguvusi no ekonomikas termina monopols. Pašreizējais spēles īpašnieks un ražotājs ir amerikāņu uzņēmums Hasbro. Kopš 1973. gada (pašlaik ik pēc 4—6 gadiem) notiek pasaules čempionāts "Monopolā".
Karagājiens uz Kursu un Kuldīgas nodibināšana (1242)

Priekšvēsture

Pāvests Gregorijs IX, paklausot Kursas jaunkristīto lūgumam, 1232. gadā bija apstiprinājis sava legāta un Zemgales bīskapa Balduīna ar ķēniņu Lamekinu 1230. gada 28.decembrī noslēgto līgumu un nodrošināja kuršiem tajā paredzētās brīvības. Paklausot Bandavas, Vanemas un Ventavas jaunkristīto lūgumam, pāvests apstiprināja arī ar viņiem 1232. gada 17. janvārī noslēgto līgumu. 1234. gada septembrī pāvesta legāts Modenas Vilhelms iecēla dominikāņu mūku Engelbertu par pirmo Kurzemes bīskapu, bet 1236. vai 1237. gadā bīskaps tika nogalināts kuršu sacelšanās laikā, kas sekoja pēc Saules kaujas.
Pārkāpjot iepriekš slēgtos līgumus, pāvesta legāts Modēnas Vilhelms 1242.gada aprīlī deva atļauju Vācu ordenim celt pili vai pilsētu pie Ventas. Jaunais ordeņa mestrs Dītrihs fon Grīningens Rīgā sapulcināja karaspēku, kurā piedalījās ordeņa sabiedrotie leti un līvi, kā arī Tērbatas un Sāmsalas bīskapu un Dānijas karaļa vasaļu karadraudzes.

Karagājiena apraksts

Karagājiens sākās Rīgas jūras līča krastā, kur karaspēka vienības sapulcējās zem saviem karogiem. Iebrucēji droši vien izvēlējās 1229. gada karagājiena maršrutu un izpostīja kuršu zemes gar Abavas tirdzniecības ceļu. Pēc kuršu karaspēka sakāves viņu vecākie sūtīja uz vācu karaspēka nometni sūtņus, kas piedāvāja atjaunot 1230. un 1232. gadā slēgtos miera līgumus. Tomēr šoreiz krustneši devās tālāk un pakalnā pie Ventas rumbas, netālu no kuršu Vec-Kuldīgas pilskalna uzbūvēja nocietinājumu, kuru dēvēja par "Jēzus pili". Cietoksnī nometināja bruņinieku garnizonu, kam bija jākalpo par tālāko uzbrukumu militāro bāzi Kurzemē.
Tēvocis Sems

Tēvocis Sems (angļu: Uncle Sam) ir viens no ASV personificējošiem tēliem. Citreiz šo tēlu saista tieši ar Balto namu.

Vēsture

Vārds „Tēvocis Sems" pirmo reizi lietots 1812. gada karā starp ASV un Britu impēriju, taču pirmais viņa attēlojums parādījās 1852. gada 13. marta „The New York Lantern" izdevumā karikatūrista Frenka Beljū (angļu: Frank Bellew) izpildījumā. Viņš tika attēlots kā gara auguma, kalsns un sirms vīrs, kurš tērpies ASV karoga krāsas apģērbā ar tā elementiem. Tēvoci Semu gan popularizēja ASV mākslinieks Tomass Nasts (angļu: Thomas Nast), kurš, papildinot iepriekšējos zīmējumus, Tēvocim Semam piešķīra viņam raksturīgo kazbārdu, vaibstus un cilindra cepuri.
Viens no uzskatiem ASV ir, ka šī tēla pamatā ir miesnieks Semjuels Vilsons (angļu: Samuel Wilson), kura provianti piegādāti kādai kara bāzei. Viņš uz gaļas mucām uzrakstījis burtus U.S., ar ko bija domāts apzīmējums Savienotās Valstis (angļu: United States). Karavīri jokojoties teikuši, ka gaļa esot pienākusi no Tēvoča Sema. Iespējams, Tēvoča Sema vizuālais tēls zināmā mērā ietekmējies no bijušā prezidenta Abrahama Linkolna, kurš pats bija gara un kalsna auguma.
Tēvocis Sems kļuva plaši atpazīstams ar Pirmā pasaules kara rekrutēšanas plakātu. Tajā viņš bija attēlots ar izstieptu pirkstu, kurš norādīja uz plakāta aplūkotāju. Plakāta lejasdaļā bija teksts, ka Tēvocis Sems ASV armijā vēlas tieši tevi.
1961. gada 15. septembrī ASV Kongress pieņēma rezolūciju, ar ko tika godināts šī simbola aizsācējs. Semjuela Vilsona dzimšanas vietā tika izveidots muzejs un uzstādīta piemiņas plāksne.
Maza biju, neredzēju

Maza biju, neredzēju ir latviešu tautasdziesma Dāvida Cimzes apdarē, kas izdota dziesmu krājuma "Dziesmu rota" otrajā burtnīcā ar nosaukumu “Lauka puķes” 1872. gadā.
Šī sērdieņu dziesma pieder krājuma skaistākai daļai un liecina par autora izcilu muzikālu gaumi. 
Pēc Jēkaba Graubiņa domām, daļa D. Cimzes atstāto tautasdziesmu harmonizējumu, tostarp "Kas tie tādi, kas dziedāja un "Maza biju, neredzēju" varētu būt oriģināli.
Cita starpā, šo meldiju par savu uzskata arī igauņi, un "Dziesmu rotā" tā redzama vēl otrā, Hermaņa ietērpā, kas gan plašāks, taču harmoniski ne tik smalks, kā Cimzem. Igauņu reklamācija var likt apšaubīt Graubiņa izteikumu, kaut arī varēja būt, ka D. Cimze meldiju pats radījis, pēc kam tā ātri ieviesās tautā un kā variants parādījās kaimiņos, vēlāk tad saistot arī Hermaņa uzmanību.

Vēsture

Skolotājs Dāvids Cimze palīdzēja savam brālim Jānim Cimzem sastādīt un izdot krājumu „Dziesmu rota”, kura divas burtnīcas iznāca neilgi pirms Dāvida Cimzes nāves. Dziesmu dziedāja Pirmo Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku laicīgo dziesmu koncertā, pēc tam arī 1888. gada III Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas svētkos un 1910. gada V Vispārējos latviešu Dziesmu svētkos.
1906. gadā Jāzeps Vītols veica dziesmas apdari klavieru pavadījumam, bet 1947. gadā arī stīgu kvartetam.
Filistrs

Filistrs (vācu: Philister) ir no vācu valodas cēlies termins, ko mūsdienās galvenokārt izmanto studentu korporācijas.

Izcelsme

Šī vārda izcelsme vācu valodā tiek skaidrota ar seno tautu filistiešiem — Palestīnas pamatiedzīvotājiem.17. gadsimtā Eiropā par filistriem studenti mēdza dēvēt universitātes pilsētas pamatiedzīvotājus.
Sākot ar 1781. gadu šajā vārdā sāka saukt universitāti pabeigušus studentus.
Visu 19. un vēl 20.gadsimta sākumā šis vārds, Eiropas izglītotajās aprindās, tika izmantots aprobežotu mietpilsoņu apzīmēšanai.

Filistri studentu korporācijās

19. gadsimtā šo terminu pārņēma arī studentu korporācijas savu veco, studijas beigušo, biedru apzīmēšanai.
Parasti tiek lietots saīsināti — fil!.
Filistri ir pilntiesīgi korporācijas biedri, kas ir pavadījuši korporācijā noteiktu semestru skaitu, veiksmīgi beiguši studijas un tās atsākt vairs neplāno.
Filistri vairs aktīvi nepiedalās konventa dzīvē, bet parasti rūpējās par korporācijas īpašumu apsaimniekošanu un visādā veidā atbalsta konventu, tostarp arī finansiāli.
Daudzās korporācijās filistri ir apvienojušies Filistru biedrībās.

Goda filistri

Atsevišķās korporācijās ir statuss "goda filistrs", tas tiek piešķirts kā atzinība par īpašiem nopelniem ar pašas personas piekrišanu. Goda filistriem korporācijas sadzīvē ir līdzvērtīgas tiesības ar pārējiem filistriem. Visbiežāk tās ir sabiedrībā pazīstamas personas, kurām ir personīgi kontakti ar kādiem korporācijas biedriem.
Jiri Jervets

Biogrāfija

Viņa māte bija krieviete, tēvs — no Lotringas, iespējams, francūzis vai vācietis. Uzauga igauņu audžuģimenē un slikti prata krievu valodu. Filmās viņa balsi parasti ierunāja krievvalodīgie aktieri. 1930. gados mācījās Tallinas Gustava Ādolfa ģimnāzijā un Tallinas vakara skolā. Nodarbojās ar sporta vingrošanu Tallinas skolotāju seminārā (tagad Tallinas Universitāte). Bijis Tallinas čempions vingrošanā. 1941. gadā tika uzņemts Tallinas strādnieku teātra deju grupā.
No 1941. līdz 1942. gadam Sarkanās armijas Igaunijas PSR septītās strēlnieku divīzijas rezerves pulka kareivis. Trīs mēnešus dienēja darba bataljonā Saratovas apgabalā. 1942. gadā pārcelts uz igauņu māksliniecisko ansambļu deju grupu, kas atradās evakuācijā Jaroslavļā. 
1944. gadā apmeklēja nacionālās dramatiskās studijas teātra pulciņu. No 1944. līdz 1945. gadam bija Tallinas Jaunā skatītāja teātra (Театр Юного Зрителя) aktieris. No 1945. līdz 1946. gadam darbojās nacionālajā dramatiskajā studijā. No 1946. līdz 1949. gadam studēja Igaunijas teātra institūtā (tagad dramatiskā skola pie Igaunijas mūzikas un teātra akadēmijas). Vienlaikus strādāja laikraksta "Rahva Haal" kultūras nodaļā un Igaunijas radio kā dramatisko programmu redaktors. No 1949. līdz 1950. gadam — аktieris un režisors Dienvidigaunijas teātrī Veru,  no 1950. līdz 1951. gadam — Igaunijas radio ārštata darbinieks, no 1951. līdz 1952. gadam — Igaunijas PSR Teātra savienības mākslinieciskais konsultants.
No 1952. līdz 1965. gadam un no 1970. līdz 1992. gadam — Igaunijas Drāmas teātra aktieris Tallinā  (no 1952. līdz 1989. gadam — Igaunijas V. Kingisepa vārdā nosauktais Valsts Drāmas teātris). No 1965. līdz 1967. gadam — Igaunijas Jaunatnes teātra aktieris. 1970. gados darbojās kā aktieris uz līguma pamata kinostudijās "Tallinfilm", "Ļenfilm" un "Mosfilm". No 1982. līdz 1987. gadam — Igaunijas Teātra savienības valdes priekšsēdētājs. Tēlojis Tartu teātra "Vanemuine" izrādēs. Uzstājies estrādē, radio, televīzijā.
Jerveta daiļrade bija piesātināta ar fantāziju, humoru, traģiku. Kļuva pazīstams ar profesora O'Reilija lomu Savas Kuliša filmā "Klusā sezona" (1968), taču slavu viņam atnesa spīdošā iemiesošanās karaļa Līra tēlā Grigorija Kozinceva filmā "Karalis Līrs" (1971). Viņa labāko lomu skaitā ir kibernētiķis Snauts Andreja Tarkovska zinātniskās fantastikas filmā "Solāris" (1972), kas uzņemta pēc Staņislava Lema romāna. 
PSRS Augstākās padomes 11. sasaukuma (1984—1989) deputāts.
Bija precējies divas reizes. Pirmajā laulībā 1958. gadā piedzima dēls, Jiri Jervets jaunākais, kas arī ir kļuvis par aktieri. No otrās laulības — meita Jana.
Miris Tallinā 1995. gada 5. jūlijā. Apglabāts Tallinas Meža kapos.
Maķedonijas vēsture

Pirmsākumi

Mūsdienu maķedoniešu priekšteči Lielās Tautu staigāšanas laikā 6. gadsimta beigās pārceļoja Bizantijas teritorijā, aizņemot teritoriju uz dienvidiem no Donavas. Apmēram viena gadsimta laikā vietējās slāvu ciltis sajaucās ar pamatiedzīvotājiem grieķiem, ilīriešiem un stepju klejotājiem bulgāriem, kas pārņēma slāvu cilšu valodu un pareizticīgo reliģiju.
863. gadā pēc valdnieka Ratislava lūguma Bizantijas imperators Mihaels III uz Lielmorāviju nosūtīja sludināt Konstantīnu Filozofu jeb Svēto Kirilu un viņa vecāko brāli Metodiju. Izmantodami par pamatu viņu dzimtajā pilsētā Salonikos runāto slāvu (maķedoniešu valodas) dialektu, viņi izveidoja Senbaznīcslāvu valodu un slāvu valodu skaņu atveidei izstrādāja glagolicu.

19. gadsimtā

Dimitars Miladinovs (Димитар Миладинов) bija viens no pirmajiem cilvēkiem, kas 19. gadsimta otrajā pusē sevi sāka dēvēt par "maķedonieti" un atbalstīja vienotas maķedoniešu-bulgāru literārās valodas izveidi, kur maķedoniešu valodai būtu atvēlēta noteikta vieta. Vēlāk domas dalījās, daži bija par labu vienotai maķedoniešu-bulgāru valodai, citi uzskatīja, ka bulgāru valoda ir pārāk atšķirīga.

Neatkarīgas valsts izveide

Pēc Dienvidslāvijas sabrukuma atdzima nacionālistu ideja par Maķedonijas kultūrvēsturiskā reģiona apvienošanu vienā slāvu valstī jeb "Vienotajā Maķedonijā" ("Обединета Македонија"), kuras galvaspilsēta būtu Saloniki (slāvu - Solun), kas izraisīja plašu negatīvu rezonansi Grieķijas sabiedrībā. 
Grieķija pieprasīja Maķedonijas Republikai mainīt savu nosaukumu, tika izdarīti mēģinājumi panākt starptautisku vienošanos par pagaidu nosaukumu - "bijusī Dienvidslāvijas Republika Maķedonija" (BDRM), taču abas puses to noraidīja. Pēc ilgākām diskusijām izdevās panākt kompromisu BDRM uzņemšanai ANO, īpašu uzsvaru liekot uz vārdu pagaidu nosaukums.
1995. gada 13. septembrī tika panākta pagaidu vienošanās, kurā Maķedonijas teritorijā veiktos arheoloģiskos izrakumos atrastais "Vergīnas saules" (Ήλιος της Βεργίνας) simbols Maķedonijas karogā tika nomainīts ar abstraktāku saules stilizāciju, kā arī iztirzāti Maķedonijas Republikas konstitūcijas punkti, kuros Grieķija saskatīja iredentisma ievirzes un panākta vienošanās, ka šie konstitūcijas punkti nevar tikt izmantoti kā iegansts teritoriālām pretenzijām. Ir vērts pieminēt, ka šajā dokumentā nevienā vietā neparādījās vārdi "Grieķija" vai "Maķedonija", abas puses tika sauktas par Pirmo Pusi un Otro Pusi viscaur dokumenta tekstam un tika definētas kā "Pirmā Puse ir tā, kuras galvaspilsēta ir Atēnas, un Otrā Puse ir tā, kuras galvaspilsēta ir Skopje".
2006. gadā Maķedonijas valdība paziņoja par plāniem nosaukt Skopjes lidostu par "Aleksandra Lielā"  lidostu ("Aleksandar Veliki").
Grieķijas valdība oficiālā līmenī paziņoja, ka izmantos veto tiesības pret Maķedonijas iestāšanos ES vai NATO, ja netiks panākta vienošanās par nosaukuma maiņu.
Konstantīns Pēkšēns

Biogrāfija

Dzimis 1859. gadā Valmieras apriņķa Mazsalacas pagastā zemnieku ģimenē, 1869. gadā vecāki pārcēlušies uz dzīvi Rīgā.
Konstantīns Pēkšēns bija pirmais latviešu arhitekts, kas akadēmisko izglītību guva Rīgas Politehnikumā - viņš studēja inženierzinātnes (1878—1879), pēc tam arhitektūru (1880—1885). Konstantīns Pēkšēns bija viens no pirmajiem uzņemtajiem latviešu studentu korporācijas Selonija biedriem. Vēlāk viņš strādāja J. F. Baumaņa būvbirojā, bet no 1886. gada vadīja savu būvbiroju. 1895. gadā pēc viņa projekta uzcēla IV Vispārējo latviešu Dziesmu un Mūzikas svētku ēku Jelgavā, ko uzskatīja par tā brīža lielāko koka konstrukciju pasaulē.
20. gadsimtā K. Pēkšēns sākumā nodibināja centrālapkures sistēmu montāžas firmu, kas ilgstoši bija lielākā Rīgā. Paralēli arhitekta darbam Konstantīns Pēkšēns darbojās Rīgas Latviešu biedrībā, piedalījās vairāku latviešu laikrakstu izdošanā. Līdz Pirmajam pasaules karam K. Pēkšēna darbnīcā strādāja gandrīz visi jaunie latviešu arhitekti, kas vēlāk kļuva slaveni — Eižens Laube, Aleksandrs Vanags, Ernests Pole, Augusts Malvess u.c.
1918. gada 8. novembrī kopā ar Kārli Moricu Lejiņu, Paulu Lejiņu, Jāni Bisenieku, Andreju Krastkalnu, Eiženu Laubi, Alfrēdu Ģīmi un citiem iesaistījās Baltijas hercogistes Zemes komitejas sastāvā.
ANGKASA

Agensi Angkasa Negara (malajiešu: — "nacionālā kosmosa aģentūra") jeb ANGKASA ("Visums") ir Malaizijas nacionālā kosmosa aģentūra. Tā dibināta 2002. gadā. Aģentūra ir atbildīga par Malaizijas kosmiskās politikas formulēšanu un regulēšanu, kā arī kosmisko aktivitāšu koordinēšanu, izpildi, novērošanu un attīstību. Nodarbojas ar izglītību un pētījumiem kosmosa jomā.

Vēsture

Aģentūras pirmsākumi meklējami 1989. gadā, kad premjerministra departamentā izveidota planetārija nodaļa.
1993. gadā izveidota Kosmosa zinātnes studiju nodaļa Bahagian Kajian Sains Angkasa (BAKSA). 1995. gadā tā nokļuva Zinātnes, tehnoloģiju un vides ministrijas paspārnē.
2002. gadā dibināta Malaizijas nacionālā kosmiskā aģentūra Agensi Angkasa Negara (ANGKASA). 2004. gadā BAKSA apvienota ar ANGKASA.