google/wiki40b huggingface dataset:
Andrejs Panteļējevs

Izglītība, zinātniskā darbība

Andrejs Panteļējevs no 1968. līdz 1979. gadam ir mācījies Rīgas Leona Paegles vidusskolā. Vēlāk (1979—1984) studējis Latvijas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultātes Fizikas nodaļā, pēc tam (1984—1986) LVU aspirantūrā Teorētiskās fizikas katedrā. Strādājis universitātes Teorētiskās fizikas katedrā par asistentu (1986—1989). Bijis LVU komjaunatnes organizācijas sekretārs, kā arī kompartijas biedrs.

Atmoda, Saeimā pavadītais laiks

Atmodas gados iesaistījies Latvijas Tautas frontē un kļuvis par tās laikraksta "Atmoda" politiskās nodaļas vadītāju, amatā bijis no 1989. līdz 1990. gadam. Togad ievēlēts LR Augstākajā Padomē. Sākot ar 1990. gada decembri bija Cilvēka tiesību un nacionālo jautājumu komisijas priekšsēdētājs.
1993. gadā piedalījies partijas "Latvijas Ceļš" izveidē. No partijas saraksta ievēlēts un darbojies 5. Saeimā, bijis Nacionālās drošības komisijas priekšsēdētājs, kā arī Cilvēktiesību un sabiedrisko lietu komisijas biedrs. 1995. gadā ievēlēts 6. Saeimā, saglabājis NDK priekšsēdētāja amatu, kā arī bijis Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas sastāvā. Abos sasaukumos bijis arī LC frakcijas priekšsēdētājs. 1997. gadā ticis ievēlēts par partijas valdes priekšsēdētāju.
1998. gadā ievēlēts 7. Saeimā, tomēr frakcijas vadītāja krēslu zaudējis Kristiānai Lībanei. Saglabājis NDK priekšsēdētāja amatu un kļuvis par Aizsardzības un iekšlietu komisijas biedru. 2000. gada decembrī zaudējis LC vadītāja amatu Andrim Bērziņam.

Pēc zaudējuma vēlēšanās

2002. gadā notikušajās 8. Saeimas vēlēšanās LC nepārvarēja 5% barjeru un neiekļuva Saeimā. Panteļējevs vadīja LC Konventu, kura uzdevums bija apspriest partijas ideoloģiju un noteikt tās pamatvērtības. 2004. gada martā Latvijas Ministru prezidents Indulis Emsis iecēla Panteļējevu par savu padomnieku nacionālās drošības jautājumos, tajā pašā laikā Panteļējevam apturot savu darbību LC. 
Emsis amatu zaudēja tā paša gada decembrī, savukārt Panteļējevs kļuva par Saeimas priekšsēdētājas Ingrīdas Ūdres politisko padomnieku. Gadu vēlāk viņš tika iecelts par Informācijas analīzes dienesta direktora vietnieku. Pēc biroja likvidācijas sācis strādāt Satversmes aizsardzības birojā.
2013. gadā A. Panteļējevs iestājās Latvijas Zaļajā partijā. Strādāja Aizsardzības ministrijā par parlamentāro sekretāru (2014—2017) un Veselības ministrijā par ministra biroja vadītāju (2017—2019).

Privātā dzīve

A. Panteļējevs ir apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.
Viņš ir divreiz precējies, no pirmās laulības viņam ir divi dēli (Kārlis un Oskars), kā arī adoptēta meita — Justīne.
Siāmas milzu karpa

Izskats

Siāmas milzu karpa ir lielākā karpu dzimtas zivs pasaulē. Tās garums, iespējams, var sasniegt 3 m, svars 300 kg, lai gan mūsdienās tik lielus īpatņus vairs nevar novērot, jo zivis tiek ļoti intensīvi makšķerētas un zvejotas. Karpu dzimtā tai garumā līdzināties spēj tikai zeltainā mahsīra (Tor putitora), kas var sasniegt 2,75 m garumu. Ķermenis Siāmas milzu karpai samērā augsts, no sāniem mazliet saplacināts. Galva proporcionāli liela, mute vērsta uz priekšu, apakšlūpa gaļīga. Siāmas milzu karpai nav taustekļu. Zvīņas ir lielas, sudraboti pelēkas ar tumšu maliņu vai melnas ar sudrabotu maliņu. Lūpas gaiši rozā krāsā.

Uzvedība un barība

Siāmas milzu karpa mājo lēni plūstošās, lielās zemieņu upēs un ezeros. Plūdu laikā novērojamas arī mazākos kanālos, palu ūdeņu pārplūdušajās pļavās un mežos. Pieaugušie īpatņi galvenokārt uzturas upju dziļākajās vietās, īpaši sausās sezonas laikā, bet mazuļi barojas mazākās ūdenstilpēs, palieņu dīķos un purvos. Siāmas milzu karpa galvenokārt uzturas pa pāriem. Katru vasaru tā pamet barošanās vietas un dodas uz nārsta vietām. Piemēram, Kambodžā Siāmas milzu karpas sausās sezonas beigās pamet Tonlēsāba ezeru un dodas uz Mekongas upi. Tā barojas ar alģēm, fitoplanktonu, dažādu augu daļām, koku augļus ieskaitot, detrītu, ļoti reti barojas arī ar vēžveidīgajiem un nelielām zivtiņām.

Vairošanās

Dzimumgatavību Siāmas milzu karpa sasniedz apēmram 7 gadu vecumā, kad tā sver ap 9 kg. Nārsts notiek no jūlija līdz augustam, upju dziļākajās vietās. Ikru skaits atkarīgs no mātītes lieluma, piemēram, 61 kg smagas mātītes auglība ir ap 10 miljoni ikru.

Apdraudējums un aizsardzība

Vēsturiski Siāmas milzu karpa Taizemē ir bijusi ļoti nozīmīga pārtikas zivs. Pēdējo 20 gadu laikā tās populācija ir strauji samazinājusies. Taizemē Siāmas milzu karpa ir apdraudētas sugas statuss, tā kļuvusi par reti sastopamu zivi Mekongas upes baseinā, bet Čavphrajas baseinā tā ir izmirusi. Novērojumi liecina, ka Kambodžas tirgū kopš 1994. gada vairs nav sastopamas lielākas Siāmas milzu karpas par 150 kg. Noķerto zivju vidējais svars pēdējos gados samazinājies par 89%, bet kopējais nozvejas svars par 95%. Pēdējo 30 gadu novērojumi liecina, ka suga savvaļā ir kritiski apdraudēta, jo zivis reti sasniedz dzimumgatavību, tā kā tiek nozvejotas pirms tās ir pieaugušas.
2005. gadā Kambodžā Siāmas milzu karpa pasludināta par nacionālo zivi, tādēļ ieviesti dažādi sugu saudzējoši pasākumi. Vjetnamā 2005. gadā Siāmas milzu karpa pirmo reizi tika pavairota nebrīves apstākļos, bet 2010. gadā 50 000 mazuļi tika ielaisti Tjenas upē Vjetnamā. Tomēr tikai daži mazuļi izdzīvoja, līdz sasniedza 1 kg masu.
Loka šaušana

Loka šaušana ir māksla un sporta veids, kā ar loka palīdzību izšaut bultu. Vēsturiski loka šaušana tikusi izmantota medībās un cīņās, taču mūsdienās tā pārsvarā ir aktīvā atpūta. Loka šaušana kopš 1900. gada ir arī iekļauta Olimpiskajās spēlēs (uz laiku tikusi arī izņemta no spēļu programmas). Vissekmīgāk šīs sacensības aizvadījuši Dienvidkorejas pārstāvji (16 zelta medaļas). Šo sporta veidu starptautiski pārvalda Starptautiskā loka šaušanas federācija (International Archery Federation, FITA).
Zaube

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Jaunpils jeb Jirgenburgas pils (Jürgenburg, Jürgensburg) muižas centru. 1926. gadā pagastu un apdzīvoto vietu pārdēvēja par Zaubi pēc netālās Zaubes upes. 1932. gadā Zaubei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu.
Žiga Jegličs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Jegličs sāka 2007.—08. gada sezonā Slovēnijas hokeja līgas vienības Jeseņices "Mladi" rindās. No 2008. līdz 2011. gadam Jegličs spēlēja HK Jeseņice sastāvā, 2010. un 2011. gadā kļūstot par Slovēnijas čempionu. No 2011. līdz 2013. gadam Jegličs spēlēja Allsvenskan līgas kluba Södertälje SK rindās.
2013.—14. gada sezonu uzbrucējs uzsāka SM līgas vienībā Pori "Assat", taču sezonas vidū pārcēlās uz Vācijas hokeja līgas vienību HK Ingolštate, tās rindās izcīnot Vācijas čempiona titulu. No 2014. līdz 2017. gadam spēlēja KHL vienībā Bratislavas "Slovan", tās rindās esot viens no komandas rezultatīvākajiem spēlētājiem.
Ieva Lešinska

Biogrāfija

I. Lešinska uzaugusi Rīgā, Padomju Latvijas kultūras un drošības iestāžu darbinieka, dubultaģenta Imanta Lešinska ģimenē. Studējusi Latvijas Valsts Universitātē. 1978. kopā ar tēvu pārcēlusies uz ASV un saņēmusi politisko patvērumu. Studējusi Ohaio štata universitātē un Kolorado universitātē. 1987. gadā pārcēlusies uz Zviedriju. Stokholmas Universitātē ieguvusi maģistra grādu baltu filoloģijā. 1991. gadā atgriezusies Latvijā. No 1993. gada strādājusi žurnālā "Rīgas Laiks", bijusi tulkotāja Latvijas Bankā.
I. Lešinskas raksti, esejas un intervijas publicētas žurnālos "Rīgas Laiks", "Baltic Outlook", "Karogs", "Avots", "Ir", "Latvju Teksti", "Domuzīme", interneta žurnālos "Punctum" un "Satori", laikrakstos "Diena" un "Nakts". Oriģināldzeja publicēta periodikā un krājumos "Blīvā upe" (1998), "Plīvurdeja un bezdibenis" (2000), "Dzejas diena" (2000). No angļu valodas atdzejojusi T. S. Eliota poēmu "Neauglīgā zeme" (1990, periodikā), kā arī Dilana Tomasa, D. H. Lorensa un citu angļu un amerikāņu modernisma dzejnieku darbus. 
Sastādījusi tēva Imanta Lešinska grāmatu "Starp divām pasaulēm: "Kalpības gadi" un citi raksti" (2017).
Latvijas Rakstnieku savienības biedre (2004).
Sergejs Naumovs

Spēlētāja karjera

Savu karjeru Naumovs uzsāka Rīgas "Dinamo" rindās, savas karjeras laikā ir spēlējis galvenokārt Krievijā, un Ziemeļamerikā, divas sezonas viņš aizvadīja Zviedrijā.
Latvijas hokeja izlases sastāvā pirmoreiz viņš piedalījās 1993. gada Pasaules čempionātā, kopš tā laika viņš spēlējis 11 Pasaules čempionātos, kā arī 2002. un 2006. gada Olimpiskajās spēlēs.

Trenera karjera

Savu trenera karjeru Naumovs uzsāka 2009. gadā, kad kļuva par KHL kluba Rīgas "Dinamo" vārtsargu treneri, šajā amatā strādājot nākamās trīs sezonas. 2012. gada vasarā viņa vietu ieņēma somu speciālists Mika Tarvainens, taču Sergejs uzsāka darbu "Donbass" klubā. 2014. gadā kļuva par Mitišču "Atlant" vārtsargu treneri.
Tehnoloģija

Tehnoloģija kā civilizācijas vai valsts attīstības līmeņa rādītājs

Tehnoloģija, kuru lieto kāda civilizācija vai valsts, ir arī viens no tās attīstības vispārīgajiem rādītājiem. Piemēram, cilvēce agrīnā savā attīstības stadijā izmantoja pārsvarā vienkāršus akmens darbarīkus jeb akmens tehnoloģiju. Līdz ar to šis civilizācijas attīstības līmenis tiek apzīmēts kā Akmens laikmets. Šajā laikmetā cilvēki vēl nepazina rakstību, vāji bija attīstīta valoda, mākslu raksturoja vienkāršas rotaslietas un zīmējumi uz alu sienām.
Bronzas un vēl jo vairāk Dzelzs laikmeti raksturojas ar tehnoloģiskiem sasniegumiem arvien pieaugošā skaitā. Tie kļūst arī arvien sarežģītāki. Tie izraisa apvērsumus un revolūcijas cilvēku dzīves veidā, saimniecībā, sociālajā jomā un kultūrā. Piemēram, trīslemešu arkla līdz ar tā aprīkojuma izgudrošanu un pilnveidošanu, kā arī zirga kā vilcējspēka izmantošanu būtiski uzlaboja zemes apstrādes tehnoloģiju Eiropā 12.–13. gadsimtā, palielināja darba ražīgumu lauksaimniecībā un bija viens no galvenajiem faktoriem, kas radikāli izmainīja Eiropas iedzīvotāju dzīves līmeni agrīno viduslaiku beigās, ievadot Eiropas civilizāciju vidējos viduslaikos.
Pjērs Sentamāns

Biogrāfija

Jaunībā strādājis par valsts ierēdni Parīzē. No 1819. līdz 1821. gadam bijis gubernatora sekretārs Franču Gviānā. Vēlāk pametis šo amatu un bijis gan žurnālists, gan aktieris, kā arī veiksmīgs Bordo vīna tirgotājs. 1848. gada Francijas revolūcijas laikā bijis Nacionālās gvardes kapteinis. Vēlāk atgriezies valsts darbā un no 1851. līdz 1852. gadam bijis Francijas konsuls Kalifornijā. 1861. gadā aizgājis pensijā un dzīves nogali pavadījis Franču Alžīrijā.
Bijis viens no sava laika labākajiem Francijas šahistiem un pazīstamās Parīzes šaha kafejnīcas Café de la Régence patstāvīgajiem apmeklētajiem. 1840. gadā pēc Laburdonē nāves ticis uzskatīts par Francijas spēcīgāko šahistu. No 1842. gada līdz 1847. gadam bijis šaha žurnāla Le Palamède redaktors. 1843. gadā nospēlējis divus mačus ar spēcīgāko Anglijas šahistu Hovardu Stauntonu. Pirmo maču Londonā Sentamānam izdevies minimāli uzvarēt ar 3½:2½, bet atbildes mačā Parīzē nācies piekāpties ar 8:13. Pēc šīs neveiksmes Sentamāns pamazām pārstājis piedalīties nopietnos turnīros. Vienīgi 1858. gadā nospēlējis neoficiālu maču ar amerikāņu šahistu Polu Morfiju, kurā cietis sakāvi ar 1:7, kā arī piekritis būt par Morfija sekundantu mačā pret Ādolfu Andersenu. Bijis pozicionāla stila šahists, bieži lietojis slēgtās atklātnes.
Kon-Tiki

Kon-Tiki bija plosts, ar ko norvēģu pētnieks un rakstnieks Tūrs Heijerdāls 1947. gadā devās ekspedīcijā pāri Klusajam okeānam no Dienvidamerikas uz Polinēziju. Plosts nosaukts par godu inku saules dievam Virakokam, kura senāks nosaukums ir Kon-Tiki. Ar šādu nosaukumu tika arī izdota Heijerdāla grāmata par šo ceļojumu.
Heijerdāls uzskatīja, ka cilvēki no Dienvidamerikas ir nokļuvuši Polinēzijā, pirms Kolumbs ieradās Amerikā. Viņa mērķis bija pierādīt, izmantojot tikai tajā laikā pieejamos materiālus un tehnoloģijas, ka tas bija iespējams.
Heijerdāls un neliela komanda devās uz Peru, kur tie no balsas koka baļķiem un citiem dabīgiem materiāliem uzbūvēja plostu pēc spāņu konkistadoru zīmējumiem. Ceļojums sākās 1947. gada 28. aprīlī. Kopā ar 5 pavadoņiem Heijerdāls 101 dienas laikā pieveica 4300 jūdzes, līdz plosts avarēja uz Rarojas rifa Tuamotu salās 1947. gada 7. augustā. Vienīgie ceļojumā izmantotie mūsdienīgie instrumenti bija īsviļņu radioraidītāji, fotoaparāts un pulksteņi.
Grāmata par Kon-Tiki kļuva par bestselleru, savukārt dokumentālā filma par ekspedīciju 1951. gadā ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā dokumentālā filma. 2012. gadā uzņemta norvēģu mākslas filma ar šādu pašu nosaukumu tika nominēta 85. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā filma svešvalodā".
Oriģinālais Kon-Tiki šobrīd ir apskatāms Kon-Tiki muzejā Oslo.
Tēvijai

Tēvijai ir patētiska Jurjānu Andreja kantāte ar autora vārdiem, kas oriģinālā apzīmēta par "dziesmu korim un soprānam solo ar orķestra pavadījumu".  Dziesmas pirmatskaņojums notika Trešajos dziesmu svētkos 1888. gadā.
Šis skaņdarbs ir tautā iemīļots sirsnīgā solo dēļ, ko ar nosaukumu "Lūgšana" nereti dzied arī atsevišķi. Taču galvenais kantātes "Tēvijai" slavas ceļa noslēpums meklējams tās sparīgajā kora valodā, kas — lai gan stilā vecmodīga un ordināra — ar dominējošo marša ritmu un krasajiem dinamiskajiem pretstatiem jau tīri motoriski ietekmē un aizrauj klausītājus. Joprojām simboliskā satura dēļ šī kantāte arī šobrīd ir viens no mūsu iemīļotākiem skaņdarbiem, un ar to sacensties
spēj vienīgi vēl daži Jāzepa Vītola un Emīla Dārziņa kordarbi.

Vēsture

1875. gadā Andrejs Jurjāns iestājās Pēterburgas konservatorijā, kur mācījās ērģeļspēli, kompozīciju un mežraga spēli. Studiju gados radās viņa pirmās dziesmas, kas publicētas krājumā "Daina" (1877).
Pēc konservatorijas beigšanas Jurjāns 35 gadus strādāja par mūzikas pedagogu, diriģentu un ērģelnieku Harkovas mūzikas skolā (1882-1920).
Rekviēms

Rekviēms ir sēru mesa. Rekviēms ir veltīts mirušo piemiņai. Tas parasti ir ciklisks skaņdarbs ar četrām nemainīgām daļām.
Grunvaldes kauja

Grunvaldes kauja (poļu: Bitwa pod Grunwaldem), Tannenbergas (vācu: Schlacht bei Tannenberg) jeb Žalgiras kauja (lietuviešu: Žalgirio mūšis) notika Vācu ordeņa valsts Prūsijas daļā starp Tannenbergas un Grīnfeldes (vācu: Grünfelde) jeb Zaļģires ciemiem 1410. gada 15. jūlijā. Polijas karaļa Jagaiļa un Lietuvas dižkunigaiša Vītauta vadītā apvienotais Polijas karalistes un Lietuvas dižkunigaitijas karaspēks sagrāva Vācu ordeņa spēkus. Kaujā krita Vācu ordeņa virsmestrs Ulrihs fon Jungingens un visa Vācu ordeņa bruņniecības elite.
1411. gadā tika noslēgts pirmais Tornas miera līgums, nodrošināt Polijas-Lietuvas robežas, un parādot, ka poļu-lietuviešu apvienība ir vērā ņemams spēks visā Eiropā. Pēc Toruņas miera līguma Lietuva atguva Žemaitiju savā kontrolē.

Nosaukums

Latviski rakstītajos avotos līdz 20. gs. vidum kauju dēvēja par "kauju pie Tannenbergas", kā citi nosaukumi lietoti "kauja pie Grunvaldes" (poļu variants) vai "kauja pie Zaļģires" (leišu variants). Latvijas PSR laikā (Austrumprūsija bija sadalīta starp Poliju un PSRS) kauju krievu historiogrāfijas iespaidā parasti dēvēja par "Grīnvaldes kauju" (krievu: Грюнвальдская битва), kaut gan Grīnfeldes (vācu: Grünfelde) ciems pēc iekļaušanas Polijā pārdēvēts par Grunvaldi (poļu: Grunwald).
Latvijas Universitātes Dabas māja

Latvijas Universitātes Dabas māja  jeb Dabaszinātņu akadēmiskais centrs (LU DAC) ir Latvijas Universitātes piecu dabaszinātņu fakultāšu (Bioloģijas, Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu, Ķīmijas, Medicīnas, kā arī Fizikas un matemātikas fakultātes Optometrijas un redzes zinātņu nodaļas) kopīgs akadēmiskais centrs Jelgavas ielā 1, Torņakalnā Rīgā. 
LU DAC ir pirmā ēka 4,5 hektārus plašajā teritorijā, kur līdz 2023. gadam paredzēts izveidot jaunu LU studentu pilsētiņu, kurā ietilps arī Zinātņu māja, Rakstu māja, Tehnoloģiju māja, Veselības māja, Sporta māja, kā arī Studentu un Viesu māja.

Celtniecība

Dabaszinātņu akadēmiskā centra celtniecību uzsāka 2014. gada 28. februārī un pabeidza 2015. gada septembrī. Latvijas valsts un LU finansējums bija 5 miljonu eiro apmērā, kam piesaistīja 30 miljonus eiro lielu līdzfinansējumu no Valsts izglītības attīstības aģentūras (VIAA) pārvaldītajām Eiropas Savienības Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) apakšaktivitātēm.
2019. gada 28. janvārī turpat līdzās atklāta vēl viena Latvijas Universitātes jaunā ēka: Zinātņu māja.

Ēka

Ēkas iekšienē atrodas 420 kvadrātmetrus plašs ātrijs, kura jumta konstrukcija izveidota ar paaugstinātu stiklojumu, tādējādi saglabājot dabīgo gaisa pieplūdi. Viscaur septiņiem stāviem jaunceltnes sienas atdzīvina mākslinieces Luīzes Avotiņas sienas gleznojumi, kopumā teju 700 kvadrātmetru platībā. 
LU DAC izvietotas 138 studiju un pētniecības laboratorijas, kas aprīkotas ar 78 velkmes skapjiem. Lielākā auditorija Magnum spēj uzņemt līdz 300 studentu, lasītavā ir 130 sēdvietu, ir vairākas amfiteātra tipa auditorijas un individuālas darba kapsulas. Augšstāvā izvietotas četras siltumnīcas.
Fizioloģija

Cilvēka fizioloģija (no grieķu: φυσις — 'daba' un λόγος — 'mācība') ir medicīnas apakšnozare, kas pēta šūnu, audu, orgānu un visa organisma funkcijas un to regulācijas mehānismus. Fizioloģijas uzdevums ir atklāt un izprast organismā notiekošos procesu (veģetatīvo, somatisko, sensoro un psihisko) būtību un noskaidrot visu to norišu precīzu secību, ar kuru palīdzību organisms pielāgojas mainīgajai ārējai videi. Šo norišu izzināšana dod iespējas mainīt dzīvā organisma funkcijas vēlamajā virzienā un tādējādi palīdzēt praktiskajai medicīnai.

Vēsture

Fizioloģija ir sena zinātne. Zinātnisko fizioloģiju radīja angļu ārsts, anatoms un fiziologs Viljams Hārvijs. 1628. gadā Hārvijs atklāja asinsrites mehānismu, eksperimentos ar dzīvniekiem pierādot, ka zīdītāju asinsrite norit pa slēgtu asinsvadu sistēmu, kurā asiņu plūsmu nodrošina sirds saraušanās. Šī eksperimenta rezultātā, viņš izdeva darbu "Anatomiski pētījumi par dzīvnieka sirds un asins kustībām" (Exercitatio Anatomica de Motu Cordis et Sanguinis in Animalibus).
Cilvēka fizioloģija, tāpat kā cilvēka anatomija, mūsdienās ir sadalījusies normālajā fizioloģijā, kas pēta fizioloģiskās norises vesela cilvēka ķermenī, un patoloģiskajā fizioloģijā, kurā pēta slimu cilvēku.
Konsekvenciālisms

Konsekvenciālisms ir normatīvās ētikas paveids, kas balstās uz to, ka katrai rīcībai ir savas sekas. Tas nozīmē, ka jo labāka rīcība, jo labākas tai būs sekas. Konsekvenciālisms parasti bieži tiek aprakstīts kā “mērķis attaisno līdzekļus”, ko nosaka viens no konsekvenciālisma paveidiem – makjavellisms.
Konsekvenciālisms parasti tiek pretstatīts normatīvās ētikas vēl vienam paveidam – deontoloģijai jeb pienākumu ētikai. Deontoloģijā galvenais ir darbību un normu izvērtējums, uzmanība tiek pievērsta tam, kā morāliem jautājumiem vajadzētu tikt atrisinātiem, spriežot pēc likumiem un noteikumiem.
Daži apgalvo, ka konsekvenciālisma un deonoloģijas teorijas ne vienmēr ir savstarpēji izslēdzošas. Piemēram, filozofs T.M. Scanlons izvirza domu, ka cilvēktiesības, ko parasti piedēvē deontoloģijas jēdzienam, var būt tikai attaisnotas ar atsauci uz konsekvenciālisma rīcību seku izmantošanu.
Roberts Nozicks apgalvo par teoriju, kas ir lielākoties konsekvenciāla, tajā ir neaizskarami “sānu ierobežojumi”, kuri ierobežo darbības, kuras cilvēkiem ir atļauts darīt.
Pastāv vairāku veidu konsekvenciālismi – makjavellisms, utilitārisms, hedonisms, ētiskais egoisms un ētiskais altruisms.

Makjavellisms

Makjavellisms ir vairāk pazīstams kā varas iegūšanas un noturēšanas filozofija – mērķis attaisno līdzekļus

Utilitārisms

Kā uzsver Džeremijs Bentams, utilitārisms norāda, ka cilvēkus vada viņu intereses un viņu bailes, bet viņu intereses ir svarīgākas pār viņu bailēm, un viņu intereses tiek īstenotas saskaņā ar to, kā cilvēki apskata sekas, kas varētu būt saistītas ar viņu interesēm. “Laime” šajā kontekstā tiek definēta kā prieka maksimizēšana un sāpju mazināšana. Respektīvi rīcība ir pareiza, ja tā spēj apmierināt lielāko daļu cilvēku.

Hedonisms

Džons Stuarts Mills savā hedonisma utilitārisma izteiksmē stāsta par prieka hierarhiju, kas nozīmē to, ka dažu izpriecu baudīšana tiek vērtēta vairāk nekā citu cilvēku prieku sasniegšana.
Tas nozīmē, ka visiem cilvēkiem ir tiesības darīt visu iespējamo, lai sasniegtu pēc iespējas vairāk prieka sev.

Ētiskais egoisms

Ētiskais egoisms var tikt saprasts kā konsekvenciālisma teorija, uz kuras pamata konsekvenciālisms priekš individuālas personas ir ņemts vairāk nekā citu cilvēku rezultāts vai intereses. Tādējādi egoisms nosaka darbības, kas var būt noderīgas, kaitīgas vai neitrālas citu cilvēku labklājībai. Piemēram, Henrijs Sidgvicks apgalvo, ka zināmā mērā egoisms veicina vispārējo sabiedrības labklājību divu iemeslu dēļ: pirmkārt, cilvēki zina, kā vislabāk gūt baudu sev un otrkārt, ja visi būtu stingri altruisti, tad vispārējā labklājība samazinātos. Cilvēkiem ir pienākums rīkoties savās interesēs un, ja visi gūst labumu sev, tad arī sabiedrība gūst labumu sev.

Ētiskais altruisms

Ētiskais altruisms tiek uzskatīts par konsekvenciālisma ētiku, kas nosaka, ka indivīdam ir jāveic pasākumi, kas vislabāk ietekmēs ikvienu, nevis viņu pašu. Altruisma ieviesējs Ogists Konts uzsver, ka šo ētikas paveidu apraksta teikums “Dzīvo citu dēļ!”
Šķiedrvielas

Šķiedrvielas jeb balastvielas ir pārtikā esoši ķīmiski savienojumi, ko nespēj hidrolizēt cilvēka gremošanas sistēmas fermenti. Šķiedrvielas pamatā ir polisaharīdi un lignīni, taču ir arī cita veida savienojumi, kas gremošanu ietekmē tāpat kā šķiedrvielas, piemēram, pektīns, kas ķīmiski ir spirta polimērs.

Iedalījums

Pēc šķīdības ūdenī šķiedrvielas var sīkāk iedalīt ūdenī šķīstošajās šķiedrvielās (pektīni, oligosaharīdi, rezistentā ciete) un ūdenī nešķīstošajās šķiedrvielās (celuloze, hemiceluloze, lignīns). Vēl viens šķiedrvielu iedalījums ir viskozajās jeb fekāliju masu palielinošajās šķiedrvielās un fermentējamajās šķiedrvielās.

Uzturā

Tā kā šķiedrvielas organismā netiek sašķeltas, tām nav uzturvērtības, tomēr šķiedrvielas ir nozīmīga uztura daļa, jo sekmē zarnu peristaltiku, gremošanas sulu izdali un holesterīna izvadi no organisma, kā arī veicina zarnu mikrofloras darbību. Dienā vidēji ieteicams uzņemt ap 10 gramiem šķiedrvielu uz 1000 kcal, ievērojot 3:1 nešķīstošo un šķīstošo šķiedrvielu attiecību.
Vienlaikus gan šķiedrvielas kavē arī citu taukvielu un organismam vajadzīgo minerālvielu uzsūkšanos, turklāt daļa ūdenī nešķīstošo šķiedrvielu neveicina zarnu darbību, kā arī ir šķiedrvielas, kas zarnu darbību veicina maz, bet no kurām zarnu traktā veidojas gāzes un īsās taukskābes.
Galvenie šķiedrvielu avoti ir dažādi graudu izstrādājumi (kviešu klijas, auzu pārslas, pilngraudu maize, kviešu putraimi u.c.), rieksti (mandeles, kokosrieksti, zemesrieksti, lazdu rieksti, valrieksti u.c.), pākšaugi (baltās pupiņas, zirņi u.c.), sēnes (baravikas, gailenes u.c.), dārzeņi (selerijas sakne, burkāni, rabarberi, sīpoli, ziedkāposti, baltie galviņkāposti, bietes, kartupeļi u.c.), kā arī augļi un ogas — žāvētas vīģes, žāvētas aprikozes, upenes, cidonijas, mellenes, avenes, kivi, avokado, āboli, ērkšķogas u.c..