google/wiki40b huggingface dataset:
Zvīņastlidvāveru dzimta

Kopīgās īpašības

Zvīņastlidvāveres ir nelieli vai vidēji lieli grauzēji ar pūkainu asti un lielām ausīm, ārēji atgādinot vāveres. Tomēr to aste nav tik pūkaina kā vāverēm. Lielākajai daļai sugu (izņemot Kamerūnas zvīņastvāveri), līdzīgi kā lidvāverēm, priekškājas un pakaļkājas savieno ādas membrāna. Atšķirībā no lidvāverēm membrāna priekškājām pievienota drīzāk pie elkoņa, nevis pie plaukstas locītavas. Astes apakšējā daļā pie pamatnes aug divas rindas smailas, uz augšu pacēlušās keratīna plāksnītes. Tās kalpo dzīvnieka atbalstam, sēžot uz koka zara, iecērtoties ka āķiem mizā. Lielākajai daļai sugu ir košs kažoks.

Uzvedība

Lielākā daļa dzimtas sugu ir aktīvas nakts laikā, gaišo diennakts laiku pavadot koka dobumā. Galvenokārt barojas ar augu izcelsmes barību: lapām, ziediem un augļiem. Nelielos daudzumos barojas arī ar kukaiņiem. Meklējot barību, mēdz klejot, bet ne tālāk par 6 km no migas. No koka uz koku lec planējot, līdzīgi kā lidvāveres izplešot ādas kroku. Ar astes palīdzību spēj lidojumam mainīt virzienu. Parasti uzturas pa pāriem, bet reizēm veido kolonijas, kurās var būt līdz 100 īpatņiem.
Aleksiāņu kongregācija

Aleksiāņu kongregācija, arī Brāļu celītu vai aleksiāņu kongregācija (lat. Congregatio Fratrum Cellitarum seu Alexianorum, saīsinājums: CFA), jeb Aleksiāņu ordenis ir 14. gadsimtā dibināta žēlsirdīgo brāļu laicīga kongregācija. Darbības pamatvirziens ir psihiski slimo, nedziedināmi slimo un uz nāvi notiesāto ciešanu atvieglošana.
Nosaukums nāk no Aleksija baznīcas nosaukuma Marienberas klosterī, Āhenā.

Vēsture

To izveidoja Flandrijā (mūsdienu Beļģijas teritorija) laju grupa Tobiasa (uzvārds nav zināms) vadībā, lai palīdzētu mēra epidēmijā cietušajiem. 1377. gadā ordeņa leģitimitāti atzina pāvests Gregors XI. Ordeņa grupas aktīvi darbojās mūsdienu Beļģijas un Vācijas teritorijās.
1472. gadā pāvests Siksts IV piešķīra aleksiāņiem sv. Augustīna regulu. Kopš tā laika tie valkā melnu habitu, apjoztu ar ādas jostu.
2. Pasaules kara laikā nacisti izraidīja aleksiāņus no slimnīcām un hospitāļiem, konfiscēja ordeņa īpašumus. Ordeņa centrālā mītne tūlīt pēc kara tika pārcelta uz Signalmounteinu (ASV).

Mūsdienas

1997. gadā ordenī bija 124 locekļi.
Gordejs Koļesovs

Biogrāfija

Piedzimis Maskavā, taču jau gada un divu mēnešu vecumā kopā ar ģimeni pārcēlies uz Ķīnas pilsētu Guandžou, kur viņa tēvs strādājis tirdzniecības kompānijā. No agras bērnības izcēlies kā ļoti apdāvināts bērns. 2015. gadā sešu gadu un piecu mēnešu vecumā uzvarējis Ķīnas televīzijas CCTV-1 talantu šovā un kļuvis par pirmo ārzemnieku, kas bijis labākais šajās sacensībās. Apguvis piecas valodas - krievu, ķīniešu, spāņu, franču un angļu, uzvarējis dažādos bērnu zīmēšanas un daiļrakstīšanas konkursos.
Par šahu sācis interesēties 2014. gada vasarā, bet no 2014. gada novembra piedalījies dažādos kvalifikācijas turnīros. 2015. gada aprīlī uzvarējis šaha turnīrā Šeņdžeņā. 2015. gada maijā Taizemē piedalījies FIDE Pasaules skolēnu čempionātā U7 vecuma grupā, kurā ierindojies pirmajā desmitniekā un bijis labākais no Krievijas jaunajiem šahistiem savā vecuma kategorijā. 2016. gada decembrī bijis piektais Pasaules skolēnu čempionātā U9 vecuma grupā.
Uri Аvners

Šaha kompozīcija

Pirmo šaha uzdevumu sastādījis 12 gadu vecumā. Pēc pieciem gadiem viņš pārtrauca uzdevumu sastādīšanu un atgriezās pie šaha kompozīcijas tikai pēc divdesmit gadiem. Viņš sastādīja dažādu veidu šaha problēmas, bet bija speciālists pašmatu un pasaku šaha žanrā. Viņš uzvarēja četras reizes pasaules šaha kompozīcijas turnīrā (World Chess Composition Tournament - WCCT), trīs reizes pašmatu un vienreiz pasaku šaha uzdevumu žanrā. Izcīnīja sudraba medaļu 2. Pasaules čempionātā (2004-2006) pašmatu grupā.
Divdesmit piecus gadus viņš bija redaktors un galvenais redaktors  Izraēlas žurnālam "Variantim" un organizēja trīs FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgās komisijas (PCCC) konferencēs: Batjamā (1983),  Telavivā (1996), Netanjā (1999).
2009.gadā viņš ieguva lielmeistara titulu šaha kompozīcijā. No 2006. līdz 2010. gadam viņš bija PCCC prezidents.
Uri Avners bija arī spēcīgs spēlētājs pie galdiņa, uzvarot vairākos lielos turnīros Izraēlā. Viņš ir autors vai līdzautors vairākām grāmatām par šaha kompozīciju.
Latvijas Televīzijas muzejs

Vēsture

Latvijas Televīzijas muzejs tika nodibināts 1998. gada 1. septembrī. Materiāli tā izveidei tika vākti jau no 1990. gada. 1999. gadā  Latvijas Televīzija piešķīra muzejam telpas LTV ēkā un tika izveidota muzeja pastāvīgā ekspozīcija. 
Muzeja misija bija saglabāt nākamajām paaudzēm ziņas par televīzijas pirmsākumiem Latvijā, tās vēsturi un attīstību. 
Apmeklētāji varēja ne tikai aplūkot muzeja pastāvīgās ekspozīcijas un iepazīties ar LTV vēsturi, bet arī ekskursijās tika iepazīstināti ar raidījumu tapšanas un pārraidīšanas procesu, žurnālistu, raidījumu vadītāju, televīzijas režisoru un operatoru, skaņu režisoru, videoinženieru un mākslinieku darbu, varēja ielūkoties LTV filmēšanas studijās, kā arī skatīt LTV ēkas vairākstāvu pagrabus un panorāmu no augstceltnes augšējā stāva.    
Muzeja apmeklētājiem bija unikāla iespēja skatīties raidījumu norisi studijās vai režijas telpās tieši ierakstu veidošanas vai tiešraižu laikā, vērot darba procesu.   
Papildus izstādēm no 2000. gada tika organizēti LTV darbinieku radošie vakari, no 2006. gada — arī LTV veterānu atmiņu vakari.   
Muzeja pirmā vadītāja bija ilggadīgā LTV Mūzikas redakcijas galvenā režisore Aina Zariņa (1931-2016), kas Latvijas Televīzijā strādāja no 1955. gada. Muzeju viņa vadīja no 1998. līdz 2014. gadam. Ekskursijas muzejā vadīja Skaidrīte Jurjeva, Ruta Kviese, Dagnija Keturka un Selga Bedrīte. Muzeja mākslinieks bija Zigfrīds Antons. Muzeja fondu pārzine bija Ruta Kviese, ar muzeja rīkotajiem projektiem strādāja Skaidrīte Jurjeva.
Visi muzeja darbinieki bija ilggadīgi LTV radošo profesiju pārstāvji, kas labi pārzināja LTV vēsturi, jo paši arī bija tās līdzgaitnieki.
No 2002. gada tika vākti materiāli grāmatai par LTV vēsturi, kas izdota 2004. gadā ar nosaukumu "Cilvēki TV viļņos 50-54”. Grāmatas sastādītāja ir  Mārīte Balode, redaktore — Inta Čaklā.
Muzejs pārtrauca savu darbību 2016. gada nogalē.
Fils Andersons

Izcelsme

Fils Andersons dzimis Londonā, bet jau bērnībā pārcēlies uz Melburnu Austrālijā. 1975. gadā viņš pabeidza Triniti ģimnāziju (Trinity Grammar School). Pirmais viņa pārstāvētais klubs bija Hawthorn Cycling Club, kurā startēja vēl viens nākamais profesionālis, Ellens Peipers. Peipers teica: "Fils gāja privātskolā un klubam pievienojās kopā ar savu draugu Pīteru Darbišīru. Mans labākais draugs bija Toms Sojers, kurš vēlāk bija treka sešu dienu sacensību braucējs Eiropā. Mēs bijām divi cietie rieksti, bet Fils un Pīters bija divi sabiedrības augšslāņa zēni".
Elektromagnētiskās indukcijas likums

Likuma atklāšana

1831. gadā Maikls Faradejs atklāja šo likumu, kurš ir viens no svarīgākajiem elektromagnētisma likumiem. Elektromagnētiskās indukcijas likums M. Faradejs formulēja, izmantojot elektriskās intensitātes cirkulācijas jēdzienu.

Mīnusa zīme

Vektorus  un  virzienus vienmēr saista labās vītnes skrūves likums. Tomēr, ja , tad mīnusa zīmes dēļ  ir vērsts pretējā virzienā.
Inducētās strāvas magnētiskais lauks (sekundārais magnētiskais lauks) ir vērsts pretī sākotnējam laukam un kavē tā pieaugšanu (Lenca likums).
Ja , inducētā strāva cenšas zūdošo lauku uzturēt. Arī šeit darbojas Lenca likums.

Elektromagnētiskās indukcijas likuma vispārinājums

Vadītāja kontūra magnētiskajā laukā var arī nebūt.
Laikā mainīgs magnētiskais lauks vienmēr ap indukcijas  līnijām inducē elektrisko virpuļlauku , kura cirkulācija pa jebkuru (arī iedomātu) kontūru ir atšķirīga no nulles.

Virpuļlauks

Virpuļlauks nav potenciāls. Tas, pārvietojot lādiņu pa noslēgtu kontūru , veic no nulles atšķirīgu darbu.
Labu vakar! (albums)

Vēsture

Šajā albumā atrodami daži no lielākajiem "Pērkona" hitiem ar Māra Melgalva un Klāva Elsberga tekstiem. Kompozīcija "Gandrīz tautasdziesma" ieņēma 2. vietu "Mikrofona" aptaujā 1987. gadā, savukārt "Zaļā dziesma" 1988. gadā ierindojās "Mikrofona" aptaujas 9. vietā. 
1988. gadā jaunais TV aktualitāšu raidījums "Labvakar, Latvija!" izmantoja šī albuma tituldziesmas pirmās taktis raidījuma sākuma video.
Dziesma "Neatvadīsimies" tapusi neilgi pēc Elsberga nāves, tā tika atskaņota dzejnieka bērēs. "Baletomānija" ir pirmā "Pērkona" dziesma, kuru iedziedājis pats Kulakovs.
Dziesmas "No naktssargu būšanām" koncertieraksts iekļauts skaņuplatē "Liepājas dzintars '87", savukārt "Zaļā dziesma" iekļauta skaņuplatē "Mikrofons '88". 
Pirmoreiz albums oficiāli izdots 1989. gadā kasetē "Pērkons '85 - '87" ASV latviešu mūzikas izdevniecībā "Plate Records" un tika tirgots grupas koncerttūres laikā. Šajā izdevumā nav iekļauta kompozīcija "Neatvadīsimies". Viss albums 1996. gadā izdots kasetē, visas tā dziesmas iekļautas diskā "Dziesmu izlase #2".
Ščitno

Vēsture

Pilsēta dibināta 1359. gadā un līdz pat 1945. gadam saucās Ortelsburga (Ortelsburg). Dibināta kā Elbingas komtura pils prūšu apmetnes vietā. Bija tirdzniecības apmetne Varšavas - Kēnigsbergas ceļā. Gandrīz pilnīgi tika nopostīta Pirmā pasaules kara Tannenbergas kaujas laikā.
Pēc Otrā pasaules kara, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, Ortelsburgu iekļāva Polijā, vācu iedzīvotāji tika no pilsētas padzīti, bet pilsēta tika pārsaukta tuvējā ezera vārda.
2005. gadā netālu no Ščitno pilsētas novietotā Ščitno-Šimanu lidosta (Port lotniczy Szczytno-Szymany) nokļuva ziņu aģentūru ievērībā kā viena no CIP iespējamiem slepenajiem lidlaukiem, caur kuriem tika transportēti ASV specoperācijās aizturētie ieslodzītie.
Tiešais mārketings

Tiešais mārketings ir tirgzinības forma, kurā uzņēmumu reklāmas ziņas tiek piegādātas tieši potenciālajiem klientiem, bez citu masu mediju starpniecības. Šie reklāmas materiāli var būt fiziski – drukāti materiāli, kas tiek izdalīti uz ielas vai nosūtīti pa pastu; un elektroniski - e-pasta vai SMS sūtījumi. Trīs lielākās tiešā mārketinga formas ir telemārketings, e-pasta mārketings un tiešā pasta mārketings. Kopumā tiešais mārketings ir daudz agresīvāka mārketinga forma, jo cenšas potenciālo klientu sasniegt individuāli un izraisīt tūlītēju, aktīvu darbību. Tiešā mārketinga materiālu mērķis ir veicināt pārdošanu, tāpēc tie vienmēr aicina sūtījuma saņēmēju uz konkrētu rīcību - zvanīt uz norādīto telefonu, rakstīt uz norādīto e-pasta adresi vai apmeklēt interneta lapu, kurā tiek veikts pārdošanas darījums.
Tiešā mārketinga pirmsākumi saistās ar produktu katalogiem, kurus izsūtīja mājsaimniecībām, kas veica izvēli no katalogā piedāvātajiem produktiem un nosūtīja savu izvēli pa pastu. ASV Tiešā pasta mārketinga asociāciju izveidoja 1917. gadā.
Tā kā veiksmīgi darījumi veido niecīgu daļu no kopējā izsūtīto fizisko un elektronisko materiālu apjoma, tiešā mārketinga uzņēmumi bieži tiek apvainoti par mēstuļu un neadresēta pasta piesārņojuma radīšanu. Precīzākai klientu sasniegšanai tie veic iepriekšēju adresātu atlasi, kā arī veido datubāzes. E-pasta adrešu un telefona numuru datubāzu veidošana un izmantošana pēdējos gados kļuvusi par patstāvīgu mārketinga nozari – datubāzu mārketingu. Lai veidotu savu klientu datubāzes, lielākā daļa uzņēmumu saviem klientiem lūdz norādīt telefonu, e-pasta un pasta adreses, uz kurām vēlāk tiek sūtīti tiešā mārketinga materiāli.
Tiešais mārketings sniedz vairākas priekšrocības uzņēmumiem – tas ir lētāks par tradicionālajām reklāmas kampaņām un TV klipiem, kā arī ļauj potenciālo klientu sasniegt tieši – vai nu mājās, datorā vai viedtālrunī, tādējādi ļaujot tiem konkurēt ar lielajiem reklāmas devējiem. Šī iemesla dēļ tiešo mārketingu bieži izmanto arī bezpeļņas un labdarības organizācijas. Drukātos tiešā mārketinga materiālus var izplatīt arī tieši, piegādājot tos savas apkaimes iedzīvotājiem, izdalot populāra lielveikala apmeklētājiem vai sastrēgumstundās uz ielas.
Atšķirībā no daudzām citām mārketinga aktivitātēm, tiešā mārketinga rezultātus ir viegli izmērīt. Zinot izsūtīto katalogu, veikto zvanu un nosūtīto e-pastu skaitu, var aprēķināt to attiecību pret kampaņas rezultātā noslēgto darījumu skaitu. Kampaņu veidotāji arī apkopo kopējo saņemto zvanu, atvērto e-pastu un apmeklēto interneta lapu datus, lai redzētu, kuri no materiāliem izraisīja lielāko pozitīvo reakciju.
Džinsi

Džinsi (angļu: jeans) ir bikses, kas izgatavotas no rupja kokvilnas auduma (parasti no denima). Visbiežāk termins "džinsi" tiek attiecināts uz zilo džinsu biksēm ar metāla kniedēm.

Vēsture

Džinsus ar vara kniedēm stiprinātām kabatām izgudroja Rīgā dzimušais Džeikobs Deiviss. 1873. gadā viņš tos kopā ar savu biznesa partneri Līvaju Strosu (Levi Strauss) patentēja.
Līdz 1950. gadiem džinsus lielākoties valkāja kovboji galvenokārt tāpēc, ka tie neplīsa tik ātri, kā no cita auduma izgatavotās un nekniedētās bikses. 1950. gados džinsi kļuva populāri pusaudžu vidū un drīz pēc tam tos sāka valkāt arī citas paaudzes. Vēsturiski vispopulārākie džinsu zīmoli ir Levi's, Lee un Wrangler.

Nosaukums

Vārds "džinsi" cēlies no amerikanizēta Itālijas pilsētas Dženovas nosaukuma (franču: Gênes). Vārds "denims" radies no zila Nīmas kokvilnas auduma   (franču: Serge de Nîmes).
Tātad "denima džinsi" nozīmē "Nīmas auduma dženoviešu bikses".
Kūno fon Hacingenšteins

Dzīvesgājums

Cēlies no dižciltīgas Hesenes ministerāļu dzimtas Hatšteinā, 25 km uz ziemeļrietumiem no Frankfurtes pie Mainas. Pēc iestāšanās Vācu ordenī bija Nātangas fogts un komturs (1275-1289), Toruņas (1283) un Elbingas (1284-1286) komturs. 
Pēc mestra Villekena nogalināšanas Garozas kaujā Vācu ordeņa lielmestrs Burhards ordeņa kapitulā Elbingā 1288. gada februārī iecēla Kūno par Livonijas mestru un sacīja "Mīļais draugs, jums došu nu visu, ko jūs gribētu. Uz Līvzemi nu brauksit jūs, jums to, kā nākas, sargāt būs, lai paklausības kronis kļūtu tā alga, ko jūs beigās gūtu."
Kūno aicinājis ordeņa lielmestru sūtīt vairāk bruņinieku uz Livoniju un arī pašam turp doties, jo "tiem Līvzemē sirds bēdīga, tiem gudrie brāļi nokauti. Lai beigtos viņu sirdēsti, jums jāsūta turp brāļi braši, tiem līdzi brauciet arī paši!"
1288. gada sākumā kopā ar četrdesmit ordeņa brāļiem Kūno no Prūsijas gar jūras krastu devās uz Kurzemi un pēc īsas atpūtas Kuldīgas pilī sasniedza Rīgu, kur apmetās ordeņa pilī. 
1288. - 1289. gada ziemas karagājienā ordeņa mestrs Kūno no Hacigenšteinas kopā ar Tērbatas un Sāmsalas vasaļiem un latgaļu sabiedrotajiem nodedzināja Dobeles pilsētu, bet pili neiekaroja un atkāpās uz Tērvetes Svētkalnu (Heiligenberga). 1289. - 1290. gada ziemā ap 2500 Livonijas ordeņa brāļu un to kuršu sabiedroto no Kursas puses uzbruka Dobelei un nodedzināja pilsētu. 1290. gadā ordeņa brāļi ķērās pie citas taktikas un atkārtoti izpostīja Dobeles novadu, līdz "tie kļuva pliki un nabagi" un zemē iestājās bads. Beidzot dobelieši pameta savu pili un pārcēlās uz Raktes pilskalnu Žagarē un citiem novadiem, kas tagad atrodas Lietuvas teritorijā. Pēc izpostīšanas un zemgaļu izceļošanas novads uz ilgu laiku bija reti apdzīvots.
Pēc aiziešanas no mestra amata Kūno uzturējās Brandenburgā (1296-1303).

Vēstures hroniku liecības

Rusova Livonijas hronika par mestru Konrādu raksta: 
"Konrads Hercogensteins, 17. Vācu ordeņa mestris, iesāka valdīt 1287.gadā. Lai atriebtu sava priekšteča nāvi, viņš uzsāka vairākus kaŗus pret zemgaļiem un ieņēma atkal Dobeles pili, kuŗu meistris Burchards Hornhauzens bija pazaudējis. Viņš atņēma zemgaļiem Ratenes un Sudrabenes pili, kuŗas izpostīja un nodedzināja, un piespieda zemgaļus pie paklausības. Šis mestris valdīja 2 gadus."
Pārmaiņu vadīšana

Pārmaiņu vadīšana ir process, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu organizācijai vēlamos izmaiņu rezultātus vai mazinātu izmaiņu radītās negatīvās blakusietekmes.

Pārmaiņu vadīšanas jēdziens

Frāze "pārmaiņu vadīšana" var nozīmēt dažādas lietas dažādiem cilvēkiem. Kāds to redz vienkārši kā komunikācijas un apmācību jautājumu. Cits savukārt raugās uz to no IT perspektīvas kā programmatūras versiju kontroles nodrošinājumu. Projektu vadības jomā šī frāze tiek dažreiz izmantota, lai apzīmētu izmaiņas projekta gaitā vai darbības jomā. Visbiežāk ar pārmaiņu vadīšanu tiek domāta strukturēta pieeja indivīdu, komandu un organizāciju pārejai no esoša stāvokļa uz nākotnē vēlamo.
Viena no vadošām pētniecības organizācijām pasaulē Prosci, kas specializējas pārmaiņu vadīšanas jomā, sniedz sekojošu definīciju pārmaiņu vadīšanas procesam: "Pārmaiņu vadīšana ir rīku, procesu, prasmju un principu kopuma pielietošana pārmaiņu procesa cilvēcisko aspektu vadīšanā, lai panāktu pārmaiņu projekta vai iniciatīvas nepieciešamo iznākumu".
Lai gūtu panākumus, organizācijām jāspēj mainīties. Pārmaiņas ir neizbēgamas. Tās ir katras stratēģijas, biznesa plāna un biznesa pārveides būtība. Mūsdienu strauji mainīgajā biznesa vidē nav iespējams pielietot kādu universālu modeli vai pārbaudītu metodi pārmaiņu vadīšanā. Izaicinājums organizācijām ir pārmaiņu īstenošana, kas radikāli iespaido organizācijas spēju uzlabot savas darbības rezultātus (angļu: Performance management).

Pārmaiņu vadīšanas procesa galvenie posmi

Var izdalīt sekojošus galvenos pārmaiņu vadīšanas posmus un to sastāvdaļas
Straupes draudzes novads

Straupes draudzes novads (vācu: Kirchspiel Roop) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa (līdz 1783. gadam — Rīgas apriņķa) draudzes novadiem.

Vēsture

Straupes draudzes novads izveidojās Rīgas arhibīskapijas Līvu galā, senās Idumejas zemes teritorijā. Indriķa hronikas tekstā par 1223. gada notikumiem pieminēts arī Rozulas novads (Rosula).
13. gadsimta otrajā pusē Rīgas arhibīskaps Straupes novadu izlēņoja Rozenu dzimtai. 1325. gadā pirmo reizi minēta Straupes pilsēta, kas no 1356. gada piederēja Hanzas savienībai. Straupes pilsēta nopostīta Poļu—zviedru karā (1600—1629), bet pēc Lielā mēra epidēmijas tajā palika tikai 115 iedzīvotāji. Straupes baznīca celta kopā ar Straupes pili 13. gadsimta beigās. Sākotnēji baznīca ir bijusi trīsjomu celtne, taču, likvidējot pārseguma velves laikā no 1726. līdz 1730. gadam, tā tika pārveidota par vienjoma celtni.
Eduarda Smiļģa inscenējumi Dailes teātrī

Sarakstā Eduarda Smiļģa inscenējumi Dailes teātrī hronoloģiskā secībā uzskaitīti latviešu režisora Eduarda Smiļģa inscenējumi viņa dibinātajā Dailes teātrī.
Centrālā un Austrumeiropa

Centrālā un Austrumeiropa (angļu: Central and Eastern Europe, CEE) ir viens no politiskajiem un kulturālajiem Eiropas reģioniem, kurā ietilpst tās bijušās Austrumu militārā bloka valstis, kas pēc bloka sabrukuma 1989. - 1990. gadā pakāpeniski integrējās Eiropas Savienības struktūrās.

Vēsturiskais reģions

Vēsturiski šis reģions lielā mērā atbilst jau 19. gadsimtā tapušajai politiskajai koncepcijai par "Starpeiropas reģionu" (vācu: Zwischeneuropa) starp Vācijas un Krievijas impērijām vai "Starpjūras reģionu" (poļu: Międzymorze) starp Baltijas un Melno jūru.

Kultūrreģions

Šveices antropologs Kristiāns Džordāno (Giordano) 1990. gados sadalīja Eiropu sešos vēsturski kulturālos regionos, no kuriem vienu viņš nodēvēja par "Austrumviduseiropu". Tajā ietilpināja ne tikai Polijas, Ungārijas, Slovākijas un Rumānijas teritorijas, bet arī Slovēniju un Baltijas valstis. Uzskata, ka šo reģionu raksturoja vēsturiski noteiktā funkcija piegādāt Ziemeļrietumeiropas reģionam izejvielas un cilvēku resursus. Kā vienojoša pazīme ir Jauno laiku sākumā notikusī "refeodalizācija" jeb dzimtbūšanas ieviešana lielajos zemes īpašumos, kas dažās šī reģiona zemēs saglabājās līdz pat 19. gadsimta vidum.
Pornoaktieris

Pornoaktieris vai pornoaktrise ir aktieris vai aktrise, kas piedalās pornofilmās, pornogrāfiskās fotogrāfijās vai šovos.
Dažas instances uzskata komerciālo pornogrāfiju par prostitūcijas paveidu, kaut arī lielākā daļa erotisko un pornogrāfisko filmu aktieri dažādu iemeslu dēļ to neuzskata par prostitūciju. Viens no argumentiem ir tāds, ka ierasti aktieriem par darbu maksā studijas, nevis seksa partneri.
Vetle Šostads Kristiansens

Karjera

Kristiansens ar panākumiem ir startējis jauniešu un junioru sacensībās. 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem Kontiolahti ieguva zelta medaļu stafetē un sudrabu iedzīšanā. Kopā pasaules čempionātos izcīnījis 3 medaļas junioru līmemī un 6 jauniešu līmenī.
Pasaules kausā debitēja 2012. gada 1. decembrī Estešundā ar 27. vietu sprintā. 2013. gadā uzvarējis sprintā Eiropas atklātajā čempionātā biatlonā. Pirmo reizi vietu uz goda pjedestāla PK posmos individuāli izcīnīja 2018.—2019. gada sezonā Hohfilcenē, iegūstot 3. vietu iedzīšanas sacensībās. Pirmo uzvaru PK posmos izcīnīja 2019. gada 15. februārī sprintā Soldžerholovas trasē pie Soltleiksitijas. 2019. gada Pasaules čempionātā Estešundā Norvēģijas komandas sastāvā kopā ar Marti Olsbu-Reiselanni, Tīrilu Ekhofu un Juhannesu Tīngnēsu Bē uzvarēja jauktajā stafetē, veicot pēdējo posmu.
Igors Kravčuks

Spēlētāja karjera

Hokejista karjeru pieaugušo komandā Kravčuks sāka 1982.—83. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Ufas "Salavat Julajev". Dzimtajā Ufā aizsargs spēlēja līdz 1986.—87. gada sezonai, taču tad pievienojās Maskavas CSKA. CSKA sastāvā Kravčuks spēlēja līdz pat 1991.—92. gada sezonas vidum, kad pārcēlās uz Ziemeļameriku.
1991.—92. gada sezonā Kravčuks debitēja NHL vienības Čikāgas "Blackhawks" sastāvā. Aizsargam izdevās nostiprināties NHL, lai gan jau nākamajā sezonā Kravčuks tika aizmainīts uz Edmontonas "Oilers" vienību. 1993.—94. gada sezona bija pirmā pilnā sezona, ko Kravčuks aizvadīja NHL. "Oilers" rindās viņš spēlēja līdz pat 1995.—96. gada sezonas vidum, kad nonāca Sentluisas "Blues" rindās. 
1997. gada vasarā hokejists noslēdza līgumu ar Otavas "Senators". 1997.—98. gada sezonā Kravčuks vienīgo reizi savā NHL karjerā spēlēja NHL Visu Zvaigžņu spēlē. "Senators" Kravčuks spēlēja līdz 2000.—01. gada sezonai, kuras vidū tika aizmainīts uz Kalgari "Flames". 2002.—03. gada sezonā hokejists aizvadīja septiņas spēles Floridas "Panthers" rindās, līdz ar tām noslēdzo profesionālā spēlētāja karjeru.
Aldaru iela (Rīga)

Vēsture

Aldaru iela ir viena no senākajām Rīgas ielām, kas pastāv jau kopš 13. gadsimta. Tās senākais nosaukums bija Krievu iela (gāja gar krievu tirgotāju sētu, saglabājusies 15. gadsimta ēka Aldara ielā 11). Līdz 17. gadsimtam Aldara iela gāja līdz Trokšņu ielai, bet pēc Zviedru vārtu izveides to savienoja ar Torņa ielu. 19. gadsimtā saukta par Brūveru ielu, tagadējo nosaukumu ieguvusi 20. gadsimta sākumā.
17.—18. gadsimta noliktavas, dzīvojamo un saimniecības ēku komplekss Aldaru ielā 10, 12 un 12/14 ir Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi. Tāpat arī 15.—18. gadsimta dzīvojamo un saimniecības ēku komplekss Aldaru ielā 11 (krievu tirgotāju sēta) un 17.—18. gadsimta noliktava Aldaru ielā 5.
Minerālūdens

Minerālūdens ir gāzēts vai negāzēts dzeramais ūdens ar salīdzinoši lielu minerālvielu saturu. Pēc izcelsmes izšķir dabīgos minerālūdeņus, kas iegūti no dziļurbumiem vai minerālavotiem, un mākslīgos minerālūdeņus, kas pagatavoti, bagātinot parasto dzeramo ūdeni ar kālija, magnija, kalcija, selēna u.c. minerālvielu joniem.
Dabīgos minerālūdeņus var sīkāk iedalīt pēc to dažādās mineralizācijas pakāpes. Izšķir ūdeni ar ļoti mazu minerālvielu saturu (zem 50 mg/l), ūdeni ar mazu minerālvielu saturu (50—500 mg/l) un ūdeni ar lielu minerālvielu saturu (virs 1500 mg/l). Ūdeni ar mazāk minerālvielām ikdienā lieto kā galda minerālūdeņus, bet minerālūdeņus ar lielu minerālvielu saturu uzskata par dziednieciskiem.
Pēc ķīmiskā sastāva minerālūdeņus iedala hidrogēnkarbonātu, sulfātu, hlorīdu minerālūdeņos, kā arī magniju vai dzelzi saturošos ūdeņos.