google/wiki40b huggingface dataset:
Kalupes baznīca

Vēsture

Pirmā Kalupes katoļu baznīca šeit tika uzcelta 1795. gadā. Tā bija koka baznīca, uzbūvēta no priežu baļķiem, ko uzcēla par Kalupes un Arendoles īpašnieka grāfa Jāzepa Zīberga līdzekļiem. Tā bija 9 asis gara un 4,5 asis plata ar diviem torņiem. Šī baznīca nokalpoja līdz 1882. gadam. Pēc baznīcas nojaukšanas tās vietā uzstādīja krustu, kas bijušās muižas liepu audzē ir saglabājies līdz mūsu dienām.
Pašreizējās baznīcas pamati tika likti 1861. gadā, tos iesvētīja Līksnas dekāns Kopecs, līdzekļus baznīcas būvniecībai deva draudze, grāfs Staņislavs Kostka Plāters-Zībergs un prāvests S. Beinarovičs, taču politiskie notikumi aizkavēja baznīcas būvniecību. Tā aizsākās 1881. gadā, kad tika noslēgts līgums par ķieģeļu baznīcas būvi Kalupē pēc arhitekta Vilhelma Neimaņa projekta. Baznīcu uzbūvēja 1882. gadā un to iesvētīja Kalupes prāvests S. Beinarovičs, bet 1896. gadā dievnamu konsekrēja Mogiļevas bīskaps Albins Simons Vissvētākā Sakramenta godam. 1913. gadā tika mākslinieciski apgleznotas sienas. Baznīcas dārzā ir apbedīts 1990. gadā draudzes plebānijā noslepkavotais prāvests Klements Apšs.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Pašlaik draudzi apkalpo prāvests Antons Aglonietis. Draudzei ir četras kapsētas — Kalupes (Baltaču) kapsēta, Ratnieku kapi, Lazdānu kapsēta un Loču kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Kunga Prezentācijas svētki, Jaunavas Marijas pasludināšanas svētki, Svētā Jura diena, Kristus Miesas un Asins svētki, Svētā Pētera un Svētā Pāvila diena, Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki, Svētā Franciska stigmatu diena, Svētā Staņislava Kostkas diena, Svētā Miķeļa diena, Svētās Terēzijas diena, Jaunavas Marijas Bezvainīgās ieņemšanas diena.

Tehniska informācija

Kalupes baznīca ir sarkanu ķieģeļu celtne bez torņiem ar skārda jumtu, tā ir celta krustveida formā. Tā ir trīs navu celtne ar cementa flīžu grīdu, koka griestiem, tā ir 38,50 metrus gara un 19,2 metrus plata. Apkārt baznīcas dārzam ir sarkanu ķieģeļu žogs. Baznīcai ir trīz zvani.

Interjers

Baznīcā ir lietošanas kārtībā ērģeles un fisharmonijs. Dievnamā ir trīs koka altāri ar daudzām Svēto figūrām. Galvenajā jeb centrālajā altārī atrodas Kristus statuja ar ciboriju rokā, sānos Svētās Terēzes un Svētā Staņislava statujas, labajā pusē no dievgalda atrodas Svētā Franciska statuja. Labajā sānu altārī novietota Lurdas Dievmātes statuja, bet kreisajā sānu altārī Svētā Miķeļa Erceņģeļa statuja. Tās visas bija iegādātas 1928. gadā Parīzē. Uz baznīcas sienām redzamas melna marmora plāksnes ar grāfu Zībergu piemiņas uzrakstiem.
Osvencima

Sports

Pilsētā bāzējas viena no spēcīgākajām Polijas hokeja komandām — TH Unia Oświęcim. Šeit izveidojusies spēcīga daiļslidošanas skola.
Sēja (ciems)

Daba

Sējas parks.
Parks, kā arī muiža veidoti 19. gs. Interesanti tas, ka visi celiņi muižas parkā ir bijuši grantēti un pa tiem nedrīkstējuši staigāt zemnieki.Parkā kādreiz bija liels ābeļdārzs, kurš ir daļēji izsalis.
Ātrslidošana

Ātrslidošana ir ziemas Olimpiskais sporta veids, kurā tās dalībnieki ar slidām kājās cenšas pēc iespējas ātrāk veikt distanci. Pirmoreiz organizētas ātrslidošanas sacensības notika 19. gadsimtā Norvēģijā. Ātrslidošanas trases garums ir 400 metri. Mūsdienās lielākā daļa sacensību notiek iekštelpās. Ātrslidošana kopš 1924. gada ir iekļauta Olimpisko spēļu programmā, bet pasaules čempionāti ātrslidošanā notiek jau kopš 1893. gada.
Heimirs Hadlgrimsons

Karjera

Futbolista karjeru sācis 1986. gadā dzimtās pilsētas Vestmannaeijaras klubā ÍBV. 1993. gada sezonu aizvadījis Höttur, bet uzreiz pēc tam atgriezies ÍBV. Vēlāk spēlējis zemāko līgu komandās, paralēli uzsākot trenera darbu.
Pirmā pieredze trenera darbā tika iegūta 1993. gadā, kad, spēlējot Höttur klubā, trenēja tā sieviešu komandu. No 1998. līdz 2011. gadam strādāja ÍBV kluba sistēmā, sākumā trenējot bērnu un sieviešu komandas, bet vēlāk kļūstot arī par vīriešu komandas galveno treneri.
2011. gada oktobrī, kad par Islandes futbola izlases galveno treneri tika apstiprināts Lāšs Lāgerbeks, Hatlgrimsons kļuva par viņa asistentu. Islande kvalificējās 2014. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas izslēgšanas spēlēm, tomēr tajās divu spēļu summā piekāpās Horvātijai un finālturnīrā neiekļuva. Drīz pēc tam tika iecelts par otru galveno treneri līdzās Lāgerbekam.
Abu treneru kopvadībā Islandes izlase kvalificējās 2016. gada Eiropas čempionāta finālturnīram, kurā aizkļuva līdz ceturtdaļfinālam. Pēc tam, kad Lāgerbeks darbu ar Islandes izlasi vairs neturpināja, kļuva par vienīgo tās galveno treneri. Viņa vadībā izlase pirmo reizi vēsturē iekļuva FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, kvalificējoties 2018. gada čempionātam Krievijā.
Vīruss

Klasifikācija

Vīrusus var iedalīt pēc to nukleīnskābes: DNS saturošajos un RNS saturošajos.  RNS saturošos vīrusus sauc par retrovīrusiem (atgriezeniskajiem). Pie tiem pieder HIV (human immunodeficiency virus), kurš izraisa AIDS (acquired immunodeficiency syndrom). Tiem ir ferments revertāze (RNS atkarīgā DNS polimerāze), kurā pēc iekļūšanas saimnieka šūnā, vīrusa RNS pārvērš par DNS.
Klasificējot ņem vērā arī to vai nukleīnskābe ir vienpavedienu vai divpavedienu, cirkulāra vai lineāra. Klasificē arī pēc vīrusu formas, lieluma, pēc ārējā apvalka esamības vai neesamības, vai izraisītajām slimībām.
Vīrusus var iedalīt arī pēc organisma, kuros tie parazitē: baktēriju vīrusos (bakteriofāgos jeb vienkārši fāgos), augu vīrusos un dzīvnieku vīrusos. Tātad tie ir saimnieka specifiski. Daži cilvēka vīrusi specializējas uz noteiktiem audiem, piemēram, HIV vairojas tikai T limfocītos, poliomielīta vīruss vairojas tikai muguras smadzeņu šūnās, hepatīta vīrusi inficē tikai aknu šūnas. 

Augu vīrusi

Ir zināms apmēram 1000 dažādu vīrusu, kas izraisa augu slimības. Tās ir grūti atšķirt no barības elementu trūkuma, ārstēšana ir gandrīz neiespējama. Domājams, ka augu vīrusus pārnēsā kukaiņi (piemēram laputis un cikādes), kas barojas ar augu audiem. Tie var tikt pārmantoti no paaudzes uz paaudzi ar inficētām sēklām vai bezdzimumvairošanās ceļā ar inficētām šūnām. Vīrusi izplatās pa visu auga organismu pa šūnas savienojošajām plazmodesmām. Vairums augu vīrusu ir RNS saturoši.
Augu aizsargmehānisms pret vīrusiem balstās uz inficētās šūnas izolāciju nonāvejot apoptozes ceļā apkārtesošās šūnas. Augi pret vīrusiem izstrādā arī salicilskābi, slāpekļa oksīdu un skābekļa radikāļus, kas darbojas kā dezinfektanti.
Cirks

Cirka vēsture

Pirmie cirka triki, tādi kā kūleņošana un akrobātiski numuri, bijuši zināmi jau tālā senatnē. Taču cirks, kādu to pazīstam šodien, radās tikai 1768. gadā, kad anglis Filips Estlijs Londonā sāka uzstāties ar jātnieka trikiem un 1780. gadā uzbūvēja īpašu amfiteātri. Drīz jātnieku priekšnesumus papildināja virves dejotāji un spēkavīri. 1793. gadā Džons Rikets atvēra līdzīgu cirku ASV. Pirmās cirka izrādes notika speciāli celtās telpās; vēlāk jau radās ceļojošais cirks, piemēram, F.T. Bārnuma un Dž. Beilija cirks, kur kā artisti uzstājās virves dejotāji, burvju mākslinieki, klauni, jātnieki uz neapseglotiem dzīvniekiem un arī dresēti dzīvnieki. Cirka apmeklējumi ilgu laiku bijis viens no populārākajiem ģimenes kopīgās izklaidēšanās veidiem. Darbs cirkā prasa augstu profesionalitāti. Venisā, kas atrodas ASV Floridas štatā, ir pasaulē vienīgā klaunu koledža.
Pārtikas ķīmija

Vēsture

Zinātniska pieeja pārtikai un uzturzinātnei radās Hamfrijam Deivijam un Johanam Gotšalkam Valēriusam un citiem autoriem savos darbos pievēršoties lauksaimniecības ķīmijai, piemēram, Deivija publikācija “Lauksaimniecības ķīmijas elementi” Lauksaimniecības padomes lekciju kursam (1813) Apvienotajā Karaliste, kas kalpoja par pamatu profesionāļiem visā pasaulē un piedzīvoja 5 izdevumus. Pie agrākiem darbiem uzskatāms Kārlis Vilhelms Šēle, kurš 1785. gadā no āboliem izdalīja ābolskābi (C₄H₆O₅).
1874. gadā tika izveidots Pārtikas produktu dienests ar mērķi lietot pētīšanas metodes sabiedrības labā. Pirmie eksperimenti tika veikti ar maizi, pienu un vīnu. Nebija svarīga pārtikas piegādes kvalitāte vai tās sastāvs.
Koledžu un universitāšu attīstība Pasaulē (viszīmīgāk, ASV) ļāva paplašināties pārtikas ķīmijai, tāpat kā pētījumiem par uzturvielām, jo īpaši, Viena grauda pētījumā no 1907. līdz 1911. gadam. 19. gadsimta beigās Hārvijs Vašingtons Vailijs (Harvey Washington Wiley) ASV Lauksaimniecības departamentā veica pētījumus, radot priekšnosacījumus ASV un Pārtikas un zāļu pārvaldes izveidei 1906. gadā. 1908. gadā ASV Ķīmiķu savienība nodibināja Lauksaimniecības un pārtikas nodaļu, bet 1995. gadā Pārtikas tehnoloģijas institūts nodibināja Pārtikas ķīmijas nodaļu.
Pārtikas ķīmijas jēdziens ir attīstījies no fizikālās un ķīmiskās termodinamikas, ķīmisko saišu savstarpējo mijiedarbību, kvantu mehānikas un reakciju kinētikas, biopolimēru zinātnes, šķīdumu savstarpējās iedarbības, atoma sadalīšanās, stikla attīstību un tas ir kā pamats pārtikas fizikālajai ķīmijai.

Ūdens pārtikā

Pārtikas viena no galvenajām sastāvdaļām ir ūdens, kas sastāda 50% gaļas produktos, līdz 95% salātu lapu un gurķu, tomātu produktu. Tā arī ir lieliska vide baktēriju augšanai un pārtikas sabojāšanai, ja tā nav atbilstoši apstrādāta. Viens no veidiem, kā tas tiek mērīts, ir ūdens aktivitāte produktā, kas ir ļoti svarīgi produkta uzglabāšanas laikā. Lai pagarinātu uzglabāšanas laiku viens no galvenajiem pamatnosacījumiem ir samazināt ūdens daudzumu vai mainīt ūdens fizikālo stāvokli. Šādas metodes ietver žāvēšanu un sasaldēšanu. Tas sevī ietver fizikālķīmisku reakcijas principus un pārmaiņas. Kas notiek pārtikas ražošanas, pārvietošanas un uzglabāšanas laikā.

Garšvielas un smaržvielas

Aromatizēšana un garšvielu pievienošana pārtikā ir svarīga, lai produkts smaržotu un būtu garšīgs patērētājam. Daži no šiem produktiem tiek ražoti dabīgi, kā sāls un cukurs, bet smaržvielu ķīmiķi izstrādā daudzus mākslīgus pārtikas produktu aromātus. Šādas mākslīgas vielas ir metilsalicilāts, kas rada mūžzaļo augu aromātu un pienskābe, kas pienam piešķir piesātinātāku garšu.
Protonefrīdiji

Protonefrīdiji ir pāru izvadorgāni zemākajiem bezmugurkaulniekiem (plakantārpiem, virpotājiem, priāpuliem, entoproktiem u.c.). Tie var pildīt arī osmoregulācijas un sadales funkcijas. Protonefrīdija proksimālo nodalījumu veido cirtocits, kas kopā ar kanāla terminālo šūnu veido filtrēšanas aparātu. Caur terminālajām šūnām iesūcas liekais ūdens un šķidrās atkritumvielas. Tālāk iet kanālu sistēma, kas nobeidzas ar diviem galvenajiem kanāliem. Tie vai nu savienojas ar urīnpūsli, vai arī izvadporu veidā atveras dzīvnieka ķermeņa sānos. Visā kanālu garumā ir izvietotas zvaigžņveida šūnas, un no katras šūnas atiet skropstiņu pušķis, kas virza hipertonisko šķīdumu cauri izvadkanālam laukā no organisma.
Ansis Bogustovs

Biogrāfija

Ansis Bogustovs absolvējis Rīgas 41. vidusskolu un vēlāk — Latvijas Universitāti. Sabiedrībā zināms galvenokārt kā TV žurnālists ar karjeru dažādās TV stacijās kopš 20. gadsimta deviņdesmitajiem gadiem. Bogustovs bijis producents, raidījumu vadītājs, aizkadra darbinieks, tekstu satura veidotājs un pat filmētājs. Šobrīd strādā kanālā "Rīga TV24" — ik dienu viņš redzams TV ekrānos un interneta tiešraidēs, vadot aktuālo ziņu raidījumus "Ziņu TOP5" un pārraidi "Globuss".

Karjera

Ansis Bogustovs karjeru televīzijā sāka 1994. gadā kā Latvijas TV jaunatnes raidījumu redakcijas žurnālists, strādājis rīta ziņu programmā līdz 1996. gadam. Laikā no 1996. gada līdz 2005. gadam bijis Latvijas TV korespondents Maskavā, Baltijas valstīs un ilgstoši — LTV korespondents Briselē. Bogustovs ilgstoši darbojies arī Latvijas Radio, pašlaik (2018) veido programmu "21. gs. latvietis".
Laika posmā no 2004. gada darbojies Latvijas Televīzijā ar raidījumiem "Eirobusiņš" un "Viss Notiek" bijis daļa no Latvijas TV komandas un turpinājis darboties šajā TV kanālā līdz pat 2012. gadam. 
Kopš 2015. gada septembra Ansis Bogustovs kanālā "Rīga TV24" vada divas pārraides — "Ziņu TOP5" un starptautisko notikumu analīzes pārraidi "Globuss"; bieži vada vai piedalās arī citos šīs televīzijas raidījumos.

Privātā dzīve

Ansis Bogustovs ir precējies, ir četri bērni.
Kārlis Brencēns

Biogrāfija

Kārlis Brencēns dzimis Madlienas pagasta Būmaņos amatnieka ģimenē. Mācījies Madlienas draudzes skolā, Rīgas Nikolaja ģimnāzijā. Mākslu apguvis vairākās skolās — Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā (1897 — 1903), ko beidzis ar izcilību, saņemdams ārzemju stipendiju; Fēliksa Godēna stikla glezniecības darbnīcā Parīzē (1904 — 1907), apgūdams vitrāžu mākslu; klausījies anatomijas kursu Parīzes Mākslas akadēmijā; apguvis glezniecību un zīmēšanu Granšomjēra akadēmijā; klausījies mākslas vēstures lekcijas Luvras mākslas skolā. Nodibinājis un vadījis stikla apgleznošanas un vitrāžas klasi Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā (1907 — 1920), kas bija pirmā vitrāžas mākslas darbnīca Krievijā, sagatavojot speciālistus visai Krievijas impērijai. Viņa skolnieku vidū ir minami Sigismunds Vidbergs un Eduards Brencēns. 1920. gadā atgriezies Latvijā un sācis pildīt mākslas nodaļas vadītāja pienākumus Cēsu amatniecības skolā (1920 — 1924), skolnieku vidū minot Vili Vasariņu, Arnoldu Vilkinu, Arturu Droni. Veicis mācībspēka pienākumus Latvijas Mākslas akadēmijā (1923 — 1951), kurā no 1947. gada saņēmis profesora grādu. Darbojies mākslinieku pulciņā "Rūķis"  un biedrībā "Sadarbs", bijis Mākslinieku savienības biedrs no 1944. gada. Dzīves laikā apceļojis daudzas Eiropas valstis — Franciju, Angliju, Holandi, Vāciju un Spāniju. Miris 1951. gada 30. aprīlī Rīgā.

Mākslinieciskā darbība

Glezniecībā galvenokārt strādājis akta, portreta, klusās dabas žanros, izmantodams eļļas, akvareļa, pasteļa un stikla apgleznošanas tehnikas. 
Apguvis jūgendstila un postimpresionistisko formveidi, pielietoja eļļas tehnikā biezas faktūras efektus, akvarelī — variētus krāsu pludinājumus. Apgūto dekoratīvismu savienoja ar tradicionāliem elementiem, vienmērīgi noapaļojot apjomus, uzsverot plastisko formu regularitāti un pareizību, estetizējot nosacītās tumšās ēnas, uzsvērti fiksējot realitātes tēlojumā detaļas. 
Mākslinieka gleznojums pasauss, lietojis krasus gaismēnu kontrastus, skaidri nolasāmas reālistiskas formas, sekojis vecmeistaru paraugiem. Darinājis vitrāžas sabiedriskajām celtnēm.

Izstādes

Izstādēs piedalījies no 1902. gada. Piedalījies ar stikla gleznojumiem Parīzes izstādēs. Personālizstādes sarīkotas Parīzē (1906), Cēsīs (1922) un Rīgā (1924). Piemiņas izstādes bijušas Rīgā (1979, kopā ar Albinu Dzeni, Indriķi Zeberiņu, Aleksandru Štrālu) un Madlienā (1979).

Darbi

Mākslinieka darbi atrodami Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā, Ogres Vēstures un mākslas muzejā, Latvijas Valsts arhīvā, kā arī privātajās kolekcijās.

Pētnieciskā darbība

Daudz pētījis glezniecības tehnoloģiskos aspektus, kā arī publicējies periodikā un sarakstījis grāmatas "Ģeometriskais zīmējums" (1924) un "Kā vecie lielmeistari darināja savas gleznas" (1938).
Ekotoksikoloģija

Termina ieviešana

Terminu „ekotoksikoloģija” ieviesa R. Truhauts 1969. gadā veidojot to no zinātnes nozaru (ekoloģija un toksikoloģija) nosaukumiem.
Kārlis Gailītis

Biogrāfija

Dzimis skolotāju ģimenē. 1963. gadā ieguva augstāko izglītību. No 1971. līdz 1976. gadam mācījās LELB Teoloģijas seminārā. Ordinēts 1976. gada septembrī. Tūlīt pēc tam sāka kalpot Rīgas Lutera draudzē, kur kalpoja līdz pat ievēlēšanai par arhibīskapu. Kopš 1981. gada strādāja arī par LELB Konsistorijas sekretāru - kancleru. 1986. gadā ieguva teoloģijas maģistra grādu. Vairākus gadus strādāja par Teoloģijas semināra katedras vadītāju un profesoru. Iesaistījās LELB mācītāju kustībā "Atdzimšana un atjaunošanās". 1989. gada 12. aprīlī Sinodē ievēlēts par arhibīskapu, 1992. gada aprīlī - atkārtoti.
50 kilometru soļošana

50 kilometru soļošana ir soļošanas distance vieglatlētikas sacensībās. Sacensības notiek ārpus stadiona. Sākotnēji šajā distancē sacentās vienīgi vīrieši, bet 2017. gada Pasaules čempionātā vieglatlētikā pirmoreiz sacentās arī sievietes.
50 km soļošana ir iekļauta Olimpisko spēļu vieglatlētikas sacensību programmā kopš 1932. gada.
Pasaules rekords 50 km soļošanā ir 3:34:14 h un pieder Krievijas sportistam Denisam Ņižegorodovam, uzstādīts 2008. gada 11. maijā. Latvijas rekords 50 km soļošanā ir 3.43:18 h un to 1998. gada 6. jūnijā uzstādīja Aigars Fadejevs.
1936. gada neoficiālā šaha olimpiāde

1936. gada neoficiālā šaha olimpiāde no 1936. gada 17. augusta līdz 23. septembrim Minhenē.

Vispārīgs apskats

1933. gadā, pēc Hitlera nākšanas pie varas, šaha dzīves vadību Vācijas Šaha savienības vietā pārņēma Lielvācijas Šaha savienība. Tās pieņemtie antisemītiskie likumi nonāca pretrunā ar Starptautiskās šaha federācijas (FIDE) statūtiem un tā no FIDE izstājās.
Izstāšanās fakts kļuva par formālo iemeslu, lai 1935. gada FIDE kongress noraidītu Lielvācijas Šaha savienības lūgumu  tās 1936. gadā, tūlīt pēc Berlīnes olimpiskām spēlēm, ieplānoto šaha turnīru atzīt par oficiālu šaha olimpiādi. Bet tā kā Lielvācijas Šaha savienība bija mīkstinājusi savu nostāju pret ebreju šahistiem, atļaujot tiem dalību šai turnīrā, FIDE atļāva lēmumu par dalību turnīrā izlemt pašām tās nacionālajām  federācijām.
Minhenē neieradās  ASV (1931., 1933. un 1935. gada olimpiāžu uzvarētāja) un Anglija, kas savus spēlētājus sūtīja uz spēcīgo Notingemas starptautisko turnīru.
Atšķirībā no FIDE šaha olimpiādēm, Minhenē katrā komandā bija 10 dalībnieki un spēle starp komandām notika pie 8 galdiņiem. Turnīrā piedalījās 21 komanda, rekordliels tam laikam komandu skaits.
Vladimirs Pozners

Dzīves sākumposms

Vladimirs Pozners piedzima 1934. gada 1.aprīlī Parīzē, tēvs bija krievu ebreju izcelsmes kino darbinieks un sportists Vladimirs Aleksandrovičs Pozners (krievu: Vladimir Aleksandrovich Pozner), savukārt māte nāca no Francijas — Žeraldīne Luttena (franču: Géraldine Lutten), tomēr ģimene izšķīrās īsi pēc viņa dzimšanas. Trīs mēnešu vecumā kopā ar māti viņš pārcēlās dzīvot uz Amerikas Savienotajām Valstīm. 1939. gadā ģimene atkal apvienojās un pārcēlās atpakaļ uz Parīzi.
Otrā Pasaules kara laikā ģimene vairākas reizes mainīja dzīves vietu, tā pabija Marseļā, Madridē, Barselonā un Lisabonā līdz 1941. gadā pārcēlās atpakaļ uz ASV. Poznera tēvs bija PSRS atbalstītājs, sadarbojās ar padomju izlūkdienestu. Sākoties makartisma periodam, 1948. gadā ģimene bija spiesta atstāt ASV. Sākumā pārcēlās uz Berlīni, bet 1952. gadā — uz Maskavu.
Tikai 19 gadu vecumā, dzīvojot Maskavā, Pozners apguva krievu valodu labā līmenī. 1953. gadā viņš iestājās Maskavas Valsts universitātes Bioloģijas fakultātē, to absolvēja 1958. gadā.

Karjera

Pēc augstskolas beigšanas Pozners divus ar pusi gadus strādāja pie rakstnieka Samuila Maršaka par literāro sekretāru. 1961. gadā viņam piedāvāja darbu preses aģentūrā Новости, kur viņš strādāja divus gadus par vecāko redaktoru politisko publikāciju galvenajā redakcijā. Bija pārsteigts uzzinot, ka aģentūras īstā pārvaldītāja bija Valsts drošības komiteja. Kā izsakās pats Pozners, tad savu karjeru viņš sāka KGB dezinformācijas birojā. Pēc tam viņam piedāvāja kļūt par vecāko redaktoru angļu valodā iznākošā žurnālā USSR, kas galvenokārt tika izplatīts ASV (vēlāk pārdēvēts par Soviet Life). 1970. gadā viņš sāka strādāt Voice of Moscow redakcijā par politisko notikumu komentētāju. Tā bija propagandas radio programma publikai ASV un Lielbritānijā, ko finansēja Padomju Savienība. Pozners vadīja savu radioraidījumu angļu valodā līdz pat 1985. gadam. 
Pozners kļuva populārs kā televīzijas tiltu vadītājs, tai skaitā bija kopā ar amerikāņu žurnālistu Filu Donahjū vadīta pārraide Ļeņingrada — Sietla 1985. gadā . 1991. gadā Pozners saņēma uzaicinājumu strādāt ASV televīzijas kanālā CNBC, kur kopā ar Donahjū vadīja iknedēļas pārraides līdz pat 1996. gadam.
1997. gadā Pozners pārcēlās atpakaļ uz Maskavu. Strādāja par radioraidījumu vadītāju (1997—2006), kā arī bija televīzijas politisko sarunu šova Времена vadītājs Krievijas TV Pirmajā kanālā (2000—2008). 2008. gadā vadīja TV raidījumu ciklu Одноэтажная Америка (kopā ar Ivanu Urgantu). Kopš 2008. gada 17. novembra TV Pirmajā kanālā iznāk Poznera iknedēļas autorraidījums Познер.
Vestards Šimkus

Dzīvesgājums

Dzimis 1984. gadā Jūrmalā rokmūziķa Gunāra Šimkus un viņa sievas Ivetas ģimenē, bērnību pavadīja vecāku mājās „Irbēs” Tukuma rajona Vecmokās.
Sāka apgūt klaviermākslu jau piecu gadu vecumā. Mācījās Emīla Dārziņa mūzikas skolā, kur viņa pedagogi bija Ruta Švinka, Ligita Muižarāja, Teofils Biķis un Sergejs Osokins. Studēja Dienvidkalifornijas universitātē pie Daniela Pollaka. Papildinājās meistarklasēs pie Lazara Bermana, Aleksandra Satza, Igora Žukova un Džoannas Hevilas. No 2002. līdz 2006. gadam studēja Karalienes Sofijas mūzikas augstskolā Madridē pie profesora Dmitrija Baškirova. 2003. gada vasarā pēc profesora Dmitrija Baškirova ielūguma Šimkus studēja Baškirova meistarklasēs Savonlinnā, Somijā. Piecus gadus mācījās arī kompozīciju pie Pētera Vaska un R. Štrausa konservatorijā Minhenē pie Vadima Suhanova. Bija starptautiskās organizācijas "Planētas jaunie vārdi" stipendiāts.
2012. gadā apprecējās ar operdziedātāju Elīnu Volkmani,  ir dēls.

Koncertdarbība

Piedalījās vairākos starptautiskos mūzikas festivālos, kuru vidū Džinas Bakhaueres pianistu festivāls Soltleiksitijā (ASV, 1999), Stavangeres kamermūzikas festivāls (Norvēģija, 2004), Kremerata Baltica festivāls Siguldā (Latvija, 2004), Vīnes mūzikas seminārs (Austrija, 2004), Al Bustan festivāls Beirūtā (Libāna, 2005). Koncertējis Lietuvā, Igaunijā, Polijā, Krievijā, Zviedrijā, Norvēģijā, Somijā, Nīderlandē, Ukrainā, Čehijā, Vācijā, Austrijā, Itālijā, Spānijā, Īrijā, ASV un Libānā. Spēlējis nozīmīgās pasaules koncertzālēs, kuru vidū Amsterdamas Concertgebow, Vīnes Konzerthaus, Stokholmas Bervaldhallen, Soltleiksitijas Temple Square, Milānas Sala Puccini, Beirūtas Bustani Auditorium u.c. Muzicējis kopā ar KREMERata Baltica, Vīnes akadēmisko orķestri, Harkovas Filharmonijas orķestri, Latvijas Nacionālo simfonisko orķestri, Lietuvas Valsts simfonisko orķestri u.c. Sadarbojies ar diriģentiem Voldemaru Nelsonu, Terji Mikelsenu, Andri Nelsonu, Rašidu Nigmatuļinu, Normundu Šnē u.c.
Gotu valoda

Gotu valoda ir mirusi ģermāņu grupas valoda, kurā līdz apmēram 7.—8. gadsimtam runāja gotu ciltis. Tā kā tajā ir saglabājušās daudzas senu ģermāņu valodu īpatnības, tad to izmanto kā avotu salīdzināmi vēsturiskajai ģermāņu valodu izpētei.
Tiek pieskaitīta pie austrumģermāņu valodām. Gotu valodā ir atrodami rakstu pieminekļi jau no mūsu ēras 4. gadsimta. Rakstībai tika lietots bīskapa Vulfila izveidotais gotu raksts. Gotu valodā pastāvēja šķirti ostgotu un vestgotu dialekti, no kuriem ilgāk pastāvēja ostgotu. Savu nozīmi gotu valoda zaudēja jau 7.—8. gadsimtā.
Vinilhlorīds

Īpašības

Vinilhlorīda kritiskā temperatūra ir 158,4 °C, bet īpatnējā siltumietilpība 858 J/(kg·K) (pie 25 °C).
Māris Baldonieks

Spēlētāja karjera

Karjeru sāka 1973.—74. gada sezonā PSRS B līgas klubā "Latvijas Bērzs". No 1975. līdz 1977. gadam Baldonieks divas sezonas aizvadīja PSRS čempionāta klubā Rīgas "Dinamo". Vēlāk atgriezās "Latvijas Bērza" sastāvā, tajā epizodiski spēlējot līdz 1984. gadam. 1991.—92. gada sezonā spēlēja Latvijas hokeja līgas vienībā Rīgas "Vecmeistars", savukārt 1996.—97. gada sezonu aizvadīja Rīgas "RTU Hanza" sastāvā.

Tālākā karjera

Jau 1983.—84. gada sezonā Baldonieks bija LPSR čempionāta kluba "Latvijas Bērzs" spēlējošais treneris. 1998.—99. gada sezonā bija Rīgas "Prizma" treneris, savukārt 2002.—03. un 2003.—04. gada sezonās bija HK Zemgales trenera palīgs.
No 1995. līdz 1997. gadam, kā arī 2002. un 2003. gadā bija Latvijas hokeja izlases trenera palīgs. 2001. gadā bija Latvijas U-18 izlases galvenais treneris.
Sākot ar 2004. gadu strādā kā Latvijas hokeja izlases ģenerālmenedžeris.
Jaunlaicene

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap Volfu dzimtai piederošās Jaunlaicenes muižas (Neu-Laitzen) centru. Pēc 1920. gada agrārās reformas Jaunlaicenes muižu ar Kalna un Evalda pusmuižām 3076,35 ha platībā sadalīja 112 vienībās.
Jaunlaicenes muižas kungu māja ir nojaukta 1930. gados, bet sagabājušās Volfu dzimtas kapenes ar 19. gadsimta vidū celto kapliču. 
Latvijas PSR laikā Jaunlaicene bija ciema un kolhoza «Nākotne» ciemats. Ciemā līdz 2018./2019. mācību gadam atradās skola (līdz 2017./2018. mācību gadam pamatskola, tad sākumskola).