google/wiki40b huggingface dataset:
Eberhards fon Monheims

Hronikas liecības

Rusova hronika par mestru Eberhardu:
"Eberhards Monheims, 23. Vācu ordeņa mestris, Kuldīgas komturs, atklāts, nopietns un dievbijīgs kungs, 1327.gadā ieņem mestŗa amatu. Livonijai un ordenim viņš darījis daudz laba. Viņa laikā, izcēlās kaŗš starp ordeni un Rīgas pilsoņiem. Rīdzinieki, aiz brīvības mīlestības, ātri vien apbruņojās, nonāca pie Daugavgrīvas pils, nodedzināja miestu ap pili un nokāva jaunus un vecus, kas mestŗam un ordenim ļoti nepatika. Mestris aplenca Rīgu un ieņēma visus ceļus, lai nevarētu neko pilsētā ievest, kādēļ beidzot Rīgas pilsoņi tika piespiesti lūgt žēlastību, kas arī tika panākts ar landmaršala vidotājību, kaut gan mestri gŗūti nācās pierunāt uz līguma slēgšanu. Rīdzinieki atdeva mestŗam pilsētu, visas savas tiesības, brīvības un privilēģijas un nojauca mūŗus un vārtus. Tas notika Sv.Ģertrūdes dienā, 1330.g. Pēc tam mestris deva viņiem citas privilēģijas un brīvības, uzcēla Rīgas pili un vēl daudz citas pilis.
Kad šis kaŗš bija izbeigts, mestris iebruka krievu ķēniņa Satates zemē, kur laupīja, dedzināja un nokāva iedzīvotājus. Tas notika tādēļ, ka krievu ķēniņš bija sabiedrojies ar leišiem pret Prūsiju. Lietavas ķēniņš (Ģedimins) savukārt bija spiests iesākt kaŗu, ar Livoniju. Mestris steidzās ienaidniekiem pretīm, uzvarēja viņus, daudzus nokāva, pašu ķēniņu ievainoja un pārējos piespieda bēgt. Pēc tādas uzvaras mestris devās uz Šaimaitīju un rīkojās tur tā, ka šamaiši lūdza mieru. Tika noslēgts miers starp leišiem, šamaišiem un Livoniju. Tūlīt pēc tam Pliskavas krievi sacēlās pret ordeni. Mestris devās viņiem pretīm kopā ar grāfu Arensburgu, kuŗš ar daudziem bruņniekiem bija ieradies palīgā. Šī kaŗa laikā bija nepieredzēti auksta ziema, tā ka daudz kristīgo un pagānu nosala.
Šis mestris uzcēla daudz piļu, un zeme viņa valdīšanas laikā pieņēmās lielumā. Par bīskapu Rīgā, 6. pēc skaita, bija brēmietis Fridrichs. Kad mestris Eberhards bija valdījis 14 gadu un vecs tapis, viņš atteicās no amata, aizceļoja uz Ķelni, un vēlāk viņu iecēla par Sv.Katrīnas pils komturu".
Aksonometriskā projekcija

Vēsture

Isometric_projection jēdzienu bija pastāvējis no empīriskā formas gadsimta, krietni pirms profesora no Kembridžas universitātes Viljama Farish (1759—1837) bija pirmais, kas sniedza sīki izstrādātus noteikumus par izometriski zīmēšanu.
Farish publicēja viņa idejas ar 1822 papīriem "Izometriskaja perspektīva", kurā viņš atzina, ka "vajadzība pēc precīziem tehniskiem darba rasējumiem bez optisko kropļojuma. Tas ļauva viņam formulēt Izometriju. Izometrijas nozīmē" vienlīdzības pasākumi ", jo tā pati skala tiek izmantota augstuma, un dziļuma ".
No 19.gs. vidus, saskaņā ar Jan Krikke (2006. gadā) izometriju kļuva par "vērtīgu instrumentu inženierijā, un drīz pēc tam aksonometrija un izometrija tika iekļauti mācību programmā arhitektūras apmācības kursos Eiropā un ASV, taču tautas pieņemšana aksonometrija nāca 1920. gada, kad modernisma arhitekti no Bauhaus un De Stijl apskāva to ". De Stijl arhitekti, piemēram, [ Teo van Doesburg] izmanto aksonometriju saviem Architectural_design_values, kas izraisīja sensāciju, izstādē Parīzē 1923. gadā ".
Kopš 1920. gada aksonometrija, vai paralēlā perspektīva, ir nodrošinājusi nozīmīgu grafisko tehniskos paņēmienus māksliniekiem, arhitektiem un inženieriem. Tāpat lineārās perspektīva, aksonometrija palīdz attēlot 3D vieda uz 2D attēla plaknes. Tas parasti nāk kā standarta funkciju CAD sistēmu un citas vizuālās skaitļošanas instrumenti.

Saskaņā ar Jan Krikke (2000) "aksonometrija nāk no Ķīnas. Tās funkcija ķīniešu mākslā bija līdzīga kā lineāra perspektīva kā Eiropas mākslā. Aksonometrija, un ilustratīvs gramatika kas iet ar to, ir pieņēmusi jaunu nozīmi ar atnākšnu vizuālājā skaitļošanā ".

Ierobežojumi

Tāpat kā ar visiem paralēlās projekcijaveidiem, priekšmetiem, kas ar aksonometriskā projekcija nešķiet lielāks vai mazāks, jo tie paplašina tuvāk vai tālāk no skatījumu. Kaut izdevīgi arhitektūras rasējumiem, kur mērījumiem ir jāņem tieši no attēla, rezultāts ir uzskatītas izkropļojums, jo atšķirībā no perspektīva projekcija, tas nav kā fotogrāfija parasti redzams. Tā arī var viegli novest pie situācijas, kad dziļums un augstums ir grūti novērtēt, kā tiek parādīts attēlā pa labi.
Šajā Izometriskajā zīmēšanas, zilā sfēra ir divas vienības augstāks nekā sarkanā . Tomēr šī atšķirība augstuma nav skaidrs, ja viens aptver labo pusi no attēla, jo kastes (kas kalpo kā pavediens, kas liecina par augstums), pēc tam apslēpta.
Šī vizuālā neskaidrība ir izmantotas mākslā, tostarp "neiespējamais objekts" zīmējumi. M._C._Escher Udenskritums (1961) ir labi zināms piemērs, kurā kanāla ūdens šķiet ceļot patstāvīgi pa lejupslīdošā tendenci, tikai tad paradoksāli kritums kārtējo reizi, atgriežas tās avotu.
Semantiskais tīmeklis

Semantiskais tīmeklis ir projekts ar mērķi piešķirt tīmeklī esošajiem dokumentiem mašīnām saprotamu nozīmi (skat. semantika). Vispasaules tīmekļa radītāja Tima Bērnera-Lī vadībā, Vispasaules tīmekļa konsorcijs (W3C) šobrīd strādā pie Vispasaules tīmekļa papildināšanas ar jauniem standartiem, iezīmēšanas valodām un datu apstrādes rīkiem.
Semantiskā tīmekļa pamatā ir Resursu aprakstīšanas satvars (RDF - Resource Description Framework), dažādi datu apmaiņas formāti (RDF/XML, N3, Turtle, N-Triples) un notācijas (RDF Schema, OWL), kas domāti, lai formāli aprakstītu noteiktas zināšanu sfēras konceptus, terminus un attiecības.
Vairākas piedāvātās tehnoloģijas jau tiek veiksmīgi izmantotas dažādos projektos praksē, tomēr, semantiskais tīmeklis kā globāla vīzija uz doto brīdi nav materializējies. Ir arī radušās citas līdzīgas ievirzes tehnoloģijas, piemēram, mikroformāti.

Potenciālie ieguvumi no semantiskā tīmekļa

Patlaban cilvēki izmanto tīmekli, piemēram, lai atrastu noteiktu DVD disku Internetveikalos un nopirktu to par vislētāko iespējamo cenu. Taču dators šīs pašas darbības nav spējīgs veikt bez cilvēka tiešas vadības, jo tīmekļa lappuses satur informāciju, kas ir pierakstīta tikai cilvēkam, bet ne programmatūrai saprotamā veidā. Semantiskā tīmekļa projekta mērķis ir padarīt tīmekļa lappuses saprotamas datoriem, kā rezultātā tie paši spētu autonomi pārlūkot tīmekli un veikt nepieciešamās operācijas saskaņā ar cilvēka dotiem vispārīgiem norādījumiem. Dators varētu, piemēram, pats atrast lētāko vietu, kur iegādāties noteiktu DVD disku un arī pats veikt tā iegādi.
Ilūkstes apriņķa muižu nosaukumi

Ilūkstes apriņķa muižu nosaukumi ir viens no avotiem Ilūkstes apriņķa un Latvijas vēstures izziņai. 
Muižas pastāvēja līdz 1920. gada agrārajai reformai, kad tās tika likvidētas un bijušajiem īpašniekiem reizumis tika atstāti vienīgi muižu centri. Pēc reformas tā laika Ilūkstes apriņķa robežās saglabājās 3 lieli muižas centri (ar platību 150-300 ha) Asarē, Kalkūnē un Lašu muižā, kā arī 6 mazie muižas centri (ar platību 50-100 ha) Bebrenē, Červonkā, Dvietē, Gārsenē, Rubeņos un Vecbornē. 
Vietvārdu nosaukumos muižas vārds tika izskausts ar 1936. gada likumu par lauku nekustamo īpašumu pārdēvēšanu.
Āris Brīmanis

Spēlētāja karjera

Tika draftēts 1991. gada NHL draftā ar 86. kopējo numuru. Kopā NHL nospēlējis 113 spēles Filadelfijas "Flyers", Ņujorkas "Islanders", Anaheimas "Mighty Ducks" un Sentluisas "Blues" sastāvā, karjeras laikā gūstot 2 vārtus un izdarot 12 rezultatīvas piespēles (kopā 14 punkti), kā arī nopelnot 57 soda minūtes. Veiksmīgākā sezona NHL viņam bija 2000.-2001. gadā, kad tika nospēlētas 56 spēles. Daudz spēlējis AHL un IHL līgās.
Pēc NHL karjeras beigām spēlēja Vācijas hokeja līgā, kur vienīgo reizi karjerā uzspēlēja vienā komandā ar kādu latviešu hokejistu - vārtsargu Edgaru Lūsiņu, un Šveices hokeja līgā. Pēdējās četras sezonas aizvadīja Vācijā, Hannoveres "Scorpions". 2010. gadā komandas sastāvā izcīnīja Vācijas čempiona titulu. 2012. gadā beidza profesionāla hokejista karjeru un pievērsās trenera darbam.
Saules iela (Rēzekne)

Sabiedriskais transports

Saules ielas posmā no Atbrīvošanas alejas līdz Krimuldas ielai abos virzienos kursē 13. maršruta autobuss. Bet pa visu ielas posmu ar asfalta segumu abos virzienos kursē 32. un 55. maršrutu autobusi.
Kems Atkinsons

Spēlētāja karjera

Pēc vairākām NCAA čempionātā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Atkinsons uzsāka 2010.—11. gada sezonas otrajā pusē, kad debitēja AHL vienības Springfildas "Falcons" sastāvā. Jau 2011.—12. gada sezonā uzbrucējs aizvadīja 27 spēles NHL vienībā Kolumbusas "Blue Jackets", sezonas noslēgumā atzīmējoties arī ar savu pirmo hat-trick NHL karjerā. Gan 2011.—12., gan 2012.—13. gada sezonās daļu laika uzbrucējs pavadīja AHL, taču sākot ar 2013.—14. gada sezonu kļuva par "Blue Jackets" pamatsastāva spēlētāju.
2013.—14. un 2014.—15. gada sezonas Atkinsons noslēdza ar 40 rezultativitātes punktiem, savukārt 2015.—16. gada sezonā uzbrucējam izdevās atzīmēties ar 53 punktiem, tādējādi dalot komandas rezultatīvākā spēlētāja godu ar Brendonu Sādu.
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2012. gada Pasaules čempionātā.
Uzvedība

Uzvedība jeb izturēšanās ir saistīta ar organisma kustību un reakciju uz apkārtējo vidi. Uzvedība var būt gan apzināta, gan neapzināta, gan atklāta, gan apslēpta. Dzīvnieku uzvedību kontrolē endokrīnā un nervu sistēma. Organismu uzvedības sarežģītība ir proporcionāli atkarīga no nervu sistēmas sarežģītības. Organismi ar sarežģītākām nervu sistēmām spēj iegūt jaunas zināšanas un pilnveidot savu uzvedību. Piemēram, bērni parasti uzvedas atšķirīgi no pieaugušajiem. Viņu uzvedība mainās, iegūstot jaunas zināšanas.
Psiholoģijas virzienā uzvedības psiholoģijā jeb biheiviorismā uzvedībai tiek piešķirta īpaša nozīme. Viens no šīs skolas veidotājiem Beress Skiners pat uzskatīja, ka jebkura cilvēka uzvedība ir iemācītas sekas viņa iepriekšējai pieredzei - t.i. vai iepriekš līdzīgās situācijās cilvēks ir saņēmis pozitīvu pastiprinājumu vai sodu. Tomēr šāds radikāls skatījums mūsdienās ir nonācis pretrunā gan atziņām ģenētikā, gan arī pašā psiholoģijā.
Kaleva (lidmašīna)

Kaleva, reģistrēta kā OH-ALL, bija Junkers Ju52 modeļa pasažieru un transporta lidmašīna, kas piederēja Somijas aviokompānijai Aero OY. 1940. gada 14. jūnijā lidojumā no Tallinas uz Helsinkiem to notrieca padomju DB-3T bumbvedēji, nogalinot visus 9 lidmašīnā esošos, tai skaitā divus franču diplomātiskos kurjerus, kas veda gandrīz 120 kilogramus diplomātiskā pasta.

Notriekšana

Dažas minūtes pēc pacelšanās no Tallinas, lidmašīnai pietuvojās divi padomju DB-3T bumbvedēji un atklāja uguni. Sašautā Kaleva iekrita jūrā dažus kilometrus ziemeļaustrumos no Keri bākas. Divi piloti un septiņi pasažieri gāja bojā.
Lidmašīnas notriekšanu redzēja igauņu zvejnieki, kas savās laivās savāca atliekas, tai skaitā diplomātisko pastu. Pie zvejnieku laivām iznira padomju zemūdene Šč-301 (Щ-301), kas tās pārbaudīja un konfiscēja atrasto diplomātisko pastu un ārzemju valūtu.
Lidmašīnas notriekšana tiek saistīta ar padomju ieviesto gaisa un jūras blokādi, ko PSRS izvērsa pret Igauniju jau vairākas dienas pirms tās pilnīgas okupācijas 1940. gada 17. jūnijā.
Izjaslavas kņazi

Izjaslavas kņazs bija Izjaslavas kņazistes (vēlāk - Zaslavļas kņazistes) valdnieka tituls 11.-13. gadsimtā. Izjaslavas kņazi piederēja Polockas Rurikoviču dinastijas atzaram, kas 12. gadsimtā iznīka. Izjaslavas kņaziste bija cīņas objekts starp Vitebskas un Minskas kņaziem. No 13. gadsimta vidus Izjaslavas kņazi bija Lietuvas dižkunigaišu vasaļi.

Vēsture

Pirmais Izjaslavas kņazs no aptuveni 987. līdz 1001. gadam bija Kijevas lielkņaza Vladimira Svjatoslaviča un Polockas varjagu ķēniņa Ragnvalda meitas Rognedas dēls Izjaslavs Vladimirovičs (ap 978—1001), kas bija Polockas kņazu dinastijas izveidotājs. Pēc viņa mazdēla Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča nāves Polockas zemē izveidoja Druckas, Minskas un Vitebskas dalienu kņazistes. Lai iekarotu visu Daugavas ūdensceļu 1106. gadā brāļi Vseslaviči devās karagājienā pret zemgaļiem, bet viņu karaspēks tika pilnībā sakauts.
Jādomā, ka Izjaslavā par kņazu 1101. gadā iecēla kņaza Vseslava dēlu Dāvidu, kas savam dēlam Bračislavam savos valdījumos izdalīja Lagožas kņazisti 1116. vai 1127. gadā. Senkrievu hronikās Izjaslava pirmo reizi pieminēta tikai 1127. gadā. Pēc viņa brāļa Rogvoloda-Borisa nāves 1128. gadā Dāvids kļuva par Polockas kņazu.
1129. gadā Kijevas lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs Lielais anektēja Polockas zemes un aizsūtīja Polockas Rurikovičus trimdā. Izjaslavas kņaziste nokļuva Vitebskas kņaza pakļautībā. Pēc 1150. gada Izjaslavas kņaziste jau bija iekļauta Minskas kņazistes sastāvā un tās vietā kā dalienas kņaziste pieminēta Lagožas kņaziste. 1249. un 1258. gadā Minskas kņazistē iebruka Zelta Ordas sirotāji, kurus atvairīja Lietuvas dižkunigaiša Mindauga vadītais karaspēks. Kopš tā laika Minskas kņazi bija Lietuvas dižkunigaišu vasaļi. 
Pēc 1345. gada Aļģirda un Ķestuta līguma viņi par Zaslavas (bijušās Izjaslavas) kņazu iecēla gāzto dižkunigaiti Jaunuti, ko mantoja arī viņa pēcnācēji kņazi Zaslavski. 
1565. gadā tās teritorijā izveidoja Minskas vaivadiju.
Pauls Kampe

Dzīvesgājums

Dzimis 1885. gada 10. aprīlī Karvas pagastā Reinholda Kampes ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā (1897-1905), studēja Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras nodaļā (1905-1906) un Darmštates tehniskajā augstskolā (1906-1908). 1910. gadā beidza Rīgas Politehnisko institūtu, no 1912. gadā turpat strādāja par asistentu, 1914. gadā ievēlēts par docentu. Šajā laikā strādāja Aleksandra Vanaga birojā Rīgā pēc viņa projektiem celta jūgendstila ēka Peldu ielā 33/35 Liepājā (1912), vadmalas fabrika (1912) un Vērmanes dārza kafejnīcas paviljons (1913). Pirmā pasaules kara laikā Krievijas impērijas armijas ierēdnis (1914-1918), pēc demobilizācijas strādāja par Rīgas tehnikuma skolotāju (1918-1920), projektēja strādnieku koloniju (1918).
1920. gadā P. Kampi ievēlēja par Latvijas Universitātes docentu, vecāko docentu (1925). Projektēja Karvas dzirnavas (1920), Apukalna baznīcas torni (1926), Alūksnes kapsētas vārtus (1925). Pievērsās Vidzemes baznīcu arhitektūras izpētei, apkopoja informāciju par baznīcu celtniecību, arhitektiem, meistariem u.tml. 1936. gada 20. oktobrī aizstāvēja arhitektūras zinātņu doktora grādu, 1937. gada 17. novembrī viņu ievēlēja par LU Arhitektūras fakultātes profesoru. Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada pavasarī dabūja atļauju izbraukt uz Vāciju un no 1941. gada decembra strādāja Bonnā par ēku konservācijas speciālistu (Provinzialkonservator). Pēc pensionēšanās 1950. gadā rakstīja par Latvijas arhitektūras vēsturi un sadarbojās ar 1951. gadā dibināto Bonnas Universitātes Baltijas pētniecības institūtu (Baltisches Forschungsinstitut), bija tā korespondētājloceklis (1955) un Baltijas Vēstures komisijas (Baltische Historische Kommission) korespondētājloceklis (1959). 1951.-1957. gadā Stokholmā divos sējumos iznāca Paula Kampes apjomīgais no 1400. līdz 1850. gadam dzīvojušo Vidzemes un Kurzemes arhitektu un būvniecības amatnieku leksikons. Miris Bonnā 1960. gada 23. februārī.
Jaunākās Ziņas

Vēsture

"Jaunāko Ziņu" pirmais numurs tika iespiests 1911. gada 8. decembrī un maksāja tikai vienu kapeiku. To izdeva Antons Benjāmiņš, bijušais avīzes "Rīta Vēstnesis" redaktors kopā ar savu dzīvesbiedri Emīliju Elku (vēlāk Benjamiņu). Pirmais metiens bija 7000 eksemplāros. Savas darbības pirmajos gados tas orientējas uz strādniecību un mazturīgajām aprindām, atbalstot cīņu par lielākām darba algām un īsāku darba dienu.
Pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas un jaunas ekonomiskās izaugsmes sākšanās 1911. gadā pieauga laikraksta tirāža, kas piesaistīja reklāmdevējus. Šajā laikā avīze bija 4—6 lappuses bieza. Ziņu informācija bija vienkārši sakārtota slejās ar vāji izteiktiem virsrakstiem, kas parasti bija "atslēgvārdi", piesaistot lasītāju uzmanību (zādzība, nodedzis, mironis, ielaušanās, kautiņš, nekārtības utml.). Centrālajā atvērumā (2. — 3. lpp.) apakšdaļā bija kāds no bulvārromāniem turpinājumos.
Laikraksts turpināja iznākt arī Pirmā pasaules kara laikā, izņemot pārtraukumu no 1917. gada 21. augusta līdz 1918. gada 15. novembrim, kad laikraksta izdošanu atjaunoja. Pēc kara un Brīvības cīņu beigām Benjamiņu laikraksts "Jaunākās Ziņas" kļuva par ietekmīgāko dienas laikrakstu, kas aptvēra plašu lasītāju auditoriju. 1930. gados tā tirāža pieauga līdz 200 tūkstošiem eksemplāru, numuram maksājot no 6 līdz 10 santīmiem. Kad 1922. gada 24. maijā valdība pieņēma likumu par jauno ortogrāfiju, kas noteica ar atteikšanos no gotiskās jeb "vecās" drukas, laikraksts pārejai pretojās līdz 1935. gadam.
Pēc Latvijas okupācijas laikraksta izdošanu pārtrauca 1940. gada 9. augustā, pāris dienu pēc inkorporācijas PSRS. Laikraksta īpašnieci Emīliju Benjamiņu deportēja uz Usoļlagu.
Laikraksta redakcija no 1911. līdz 1912. gadam izdeva arī žurnālu "Atpūta".
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais roka albums

Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais roka albums ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz par labāko rokmūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā. Pa divām reizēm balvu ir ieguvušas grupas "Prāta Vētra", "The Hobos" un "Dzelzs Vilks".
Pirmoreiz balva tika pasniegta 2001. gada ceremonijā, bet līdz tam pastāvēja apvienota labākā pop & roka albuma nominācija. 2002. un 2003. gada ceremonijās atsevišķi tika pasniegta arī labākā modernā roka albuma balva.
Pēternieku pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Pēternieku ciemu, ko gan 1947. gada 18. novembrī likvidēja, bet 1949. gada 31. decembrī, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja, ciemu iekļaujot Jelgavas rajonā. Mūsdienās Pēternieku pagasta teritorija iekļauta Olaines novada Olaines pagastā un Ozolnieku novada Cenu pagastā.
Tatjana Barbakofa

Dzīvesgājums

Dejojusi no 10 gadu vecuma. Pirmā pasaules kara laikā 1918. gadā iepazinās ar vācu karavīru Georgu Valdmani, devās viņam līdzi uz Vāciju, vēlāk apprecoties (laulība tika šķirta 1927. gadā). Uzstājās kā stilizētu krievu un ķīniešu deju izpildītāja. Iepazinās ar vairākiem māksliniekiem, kuri veidojuši viņas portretus. Nākot pie varas nacistiem, Barbakofai izdevās emigrēt uz Franciju. Pēc Vācijas iebrukuma Francijā devās uz valsts dienvidiem. 1944. gada sākumā Nicā arestēta. Nosūtīta uz Aušvices nāves nometni, kur nogalināta.
Absolūti melns ķermenis

Absolūti melns ķermenis ir ideāls, teorētiski iedomāts fizikāls ķermenis, kas absorbē visu uz to krītošo elektromagnētisko starojumu, neatkarīgi no tā frekvences un krišanas leņķa. Tā integrālā absorbcijas spēja ir vienāda ar vieninieku.
Absolūti melnam ķermenim atrodoties termiskā līdzsvarā (nemainīgā temperatūrā), tas emitē (izstaro) elektromagnētisko starojumu. Tā enerģijas spektrālo sadalījumu apraksta Planka likums. Šāda ķermeņa emisija ir atkarīga vienīgi no temperatūras, bet nav atkarīga no ķermeņa vielas.
Dabā absolūti melni ķermeņi nepastāv. Par aptuvenu modeli absolūti melna ķermeņa virsmai var uzskatīt niecīgu caurumu izolētā korpusā ar dobumu, vai ķermeni, kam virsma pārklāta ar sodrējiem vai sīkdispersu platīnu (platīna melno). Starojumam iekļūstot dobumā, tam ir ļoti maza iespēja atstaroties no iekšējām sienām tā, lai izkļūtu ārā no dobuma. Starojums pilnībā absorbējas un caurums izskatās melns. Šī iemesla dēļ, piemēram, māju logi izskatās tumši saulainā laikā.
Tāpat kā absolūti melns ķermenis emitē elektromagnētisko starojumu, līdzīgi starojumu izdala Saule, sakarsēts volframa kvēldiegs vai ogle. Astronomijā Saules un citu debess ķermeņu emitēto starojumu raksturo, izsakot ar efektīvo temperatūru, kas ir tāda absolūti melna ķermeņa temperatūra, kurš varētu emitēt tādu pašu kopējo elektromagnētiskās enerģijas plūsmu, kā attiecīgais kosmiskais objekts.
Tehnikā tiek izmantoti materiāli, kas veidoti ar nolūku panākt to līdzināšanos absolūti melnam ķermenim (ko realizēt līdz galam gan nav iespējams). Piemēram, maskēšanās materiāli vai radarus neatstarojoši materiāli, lai objektus padarītu "neredzamus". Speciāli izstrādāti materiāli guvuši pielietojumu saules enerģijas kolektoros un infrasarkanā starojuma detektoros (termiskajos detektoros). 2009. gadā Japānas zinātnieki izstrādājuši materiālu, kas veidots uz oglekļa nanocaurulīšu bāzes un pēc savām īpašībām ir tuvs absolūti melnam ķermenim, absorbējot ienākošo starojumu apjomā starp 98% un 99% (spektra joslā no ultravioletā līdz galējam infrasarkanajam starojumam).
Zigrīda Eglīte

Dzīvesgājums

Dzimusi 1936. gada 8. martā Daugavpilī Pētera Brīniņa un Olgas Brīniņas (dzim. Sesks) ģimenē. Mācījusies Kabiles pamatskolā un Rīgas pilsētas 1.pamatskolā. 1955. gadā beigusi Rīgas 3.vidusskolu. 1961. gadā absolvējusi Latvijas Valsts Universitātes Bioloģijas fakultāti botānikas specialitātē. No 1963. līdz 1993.gadam strādājusi Latvijas PSR ZA Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijā kā jaunākā zinātniskā līdzstrādniece.
Botānikas laboratorijā Zigrīda Eglīte darbu uzsāka zinātņu doktores un LPSR ZA korespondētājlocekles Gali Sabardinas vadībā Latvijas dabīgo pļavu un ganību veģetācijas (fitocenoloģijas) un ekoloģijas izpētē. Vēlāk viņa pievienojās Botānikas laboratorijas veģetācijas kartēšanas grupai, kuru vadīja Dr.biol.Marija Galeniece.
20.gs. 70.gados Dr.biol. Laimas Tabakas vadībā Z. Eglīte iesaistījās Botānikas laboratorijas pētījumos par Latvijas floru, augu sistemātiku un ģeogrāfiju, no 1984. gada vadīja laboratorijas lauku darbu ekspedīcijas. 1990. gadā ievēlēta par zinātnisko līdzstrādnieci. Z.Eglīte pētījusi vairāku īpaši aizsargājamo dabas teritoriju, piemēram, Bāžu purva, Klāņu purva, Sudas purva floru un veidošanās vēsturi, ezeru floru un veģetāciju.
Z. Eglīte strādājusi pie Latvijas paparžaugu (staipekņu, kosu, paparžu),  kā arī vairāku taksonomiski sarežģītu ģinšu - vanagnadziņu (Lotus L.), pērkoņamoliņu (Anthyllis L.), retēju (Potentilla L.) taksonomijas un izplatības izpētes.  Papildinājusi zināšanas Sankt-Pēterburgā V.L.Komarova Botānikas institūtā pie profesora N.A. Minjajeva, kā arī, Tartu Universitātes bibliotēkās un herbārijos. Šo ilggadējo pētījumu rezultāti izmantoti sagatavojot Baltijas Floras konspektu (Flora of the Baltic countries. Tartu, 1993, 1996, 2003). Latvijas staipekņu, kosu un paparžu flora izdota Rīgā 2000. gadā.
Latvijas Botāniķu biedrības biedrene. Kopš 1996. gada iesaistījusies Rīgas Doma ev. luteriskās draudzes pastāvīgā kalpošanas darbā.
Zigrīdas Eglītes ievāktais ziedaugu un paparžaugu herbārijs glabājas LU Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijas herbārijā (herbārija starptautiskais kods - LATV).
Aleksandrs Žerebkovs

Karjera

Žerebkovs sešas reizes kļuvis par Latvijas čempionu (1993., 1994., 1995., 1997., 1998. un 1999.g.). Vairākkārt pārstāvējis Latvijas valsti Eiropas un pasaules čempionātos.  Šobrīd Aleksandrs Žerebkovs darbojas kā treneris. Starp audzēkņiem bijis arī viņa dēls Artjoms Žerebkovs, kurš 2009. gada Eiropas čempionātā starp jauniešiem izcīnīja bronzas medaļu.
D. H. Lorenss

Dzīve

Lorenss piedzima Īstvudā Notinghemšīrā kalnrača un skolotājas ģimenē. No 1902. līdz 1906.g. viņš strādāja par skolotāju Īstvudā, tad no 1906. līdz 1908.g. studēja pedagoģiju Notinghemas universitātē. No 1908.g. viņš strādāja par skolotāju Londonā. 1911.g. viņš smagi saslima ar plaušu karsoni un bija spiests atteikties no darba skolā.
1912.g. viņam aizsākās intīmas attiecības ar viņa bijušā profesora sievu Frīdu Vīkliju (dzimušu fon Rihthofenu), ar kuru viņš 1914.g. apprecējās. Sākotnēji viņi dzīvoja Zennorā Kornvolā, taču Pirmā pasaules kara laikā bija spiesti pamest šo vietu, jo tika turēti aizdomās par spiegošanu (Frīdas vecāki bija vācieši, un Lorenss bija atklāti izteicies pret militārismu) un signālizēšanu vācu zemūdenēm, kas kuģoja gar Kornvelu.
Kādu laiku viņi uzturējās Londonā, kur Lorenss iepazinās ar imažistiem.
1919.g. viņi devās prom no Lielbritānijas. Laikā līdz 1922. gadam viņi bija uzturējušies Itālijā, Šrilankā, Austrālijā, ASV, Meksikā un Francijā. Lorensa veselības stāvoklis aizvien vairāk pasliktinājās. 1922.g. viņi apmetās uz dzīvi Austrālijā, bet drīz vien pārcēlās uz ASV, kur palika līdz 1925.g. Lorensa veselības stāvoklim arvien kļūstot vēl sliktākam, viņi 1925.g. atgriezās Eiropā un apmetas uz dzīvi Itālijā. Lorenss nomira 1930.g. 2. martā Dienvidfrancijā pēc izrakstīšanas no kādas sanatorijas.