google/wiki40b huggingface dataset:
Vegasas "Golden Knights"

Vēsture

Pirmās mediju spekulācijas par komandas izveidi Lasvegasā izskanēja 2014. gadā. 2015. gada 21. jūlijā NHL komisārs Gerijs Betmens paziņoja, ka interesi par pievienošanos līgai izrādījis pieteikums no Lasvegasas un uzņēmuma, kas vēlējās atjaunot Kvebekas "Nordiques". Visbeidzot, 2016. gada 22. jūnijā NHL apstiprināja, ka sākot ar 2017.—18. gada sezonu par 31. NHL komandu kļūs Lasvegasa. Tāpat tika paziņots, ka 2017. gada vasarā notiks līgas paplašināšanās drafts. 2016. gada 22. novembrī tika paziņots, ka komandas nosaukums būs Vegasas "Golden Knights".
Jau savā pirmajā sezonā "Golden Knights" kļuva par vienu no līgas spēcīgākajām komandām, regulāro sezonu noslēdzot Klusā okeāna divīzijas pirmajā vietā. "Golden Knights" bija pirmā komanda kopš 1980. gada, kas savā debijas sezonā iekļuva Stenlija kausa izslēgšanas kārtā. Vegasai izdevās sasniegt kausa finālsēriju, tajā gan sērijā ar 1—4 piekāpjoties Vašingtonas "Capitals".
Lutuhine

Vēsture

Apdzīvotā vieta radusies 1897. gadā kā netālās metālvelmējumu rūpnīcas ciemats pie būvējamās dzelzceļa stacijas. Vēlāk nosaukts par godu vācu uzņēmējam Šmitam par Šmitovku (Шмидтовка). 1925. gadā ciemats un dzelzceļa stacija pārdēvēti par godu ģeologam un sabiedriskajam darbiniekam Leonīdam Lutuhinam. 1965. gadā izveidots Lutuhinas rajons, ciematam piešķirts pilsētas statuss un tā kļuva par rajona centru.
Garšas pastiprinātāji

Garšas pastiprinātāji ir pārtikas piedevas, ko pievieno, lai pastiprinātu un pārveidotu pārtikas sākotnējo garšu. No garšvielām tie atšķiras ar to, ka nepiešķir savu garšu, bet gan izmaina to, kā tiek uztverta jau pārtikas esošā garša. Visvairāk izmantotie garšas pastiprinātāji ir glutamīnskābe, guanilskābe un to sāļi (E620—E629), kas stimulē garšas receptorus, pastiprinot garšas sajūtu.
Nelielos daudzumus glutamīnskābe un glutamāti ir dabīgi atrodami svaigos augļos, dārzeņos, gaļā un citur, bet guanilskābe un guanilāti salīdzinoši daudz ir sēnēs.

Izmantojums

Pārtikas rūpniecībā garšas pastiprinātājus izmanto dažādu ēdienu gatavošanā, kulinārijas izstrādājumiem, pārtikas koncentrātiem (garšvielu maisījumiem, marinādēm, sausajām zupām, biezputrām un buljona kubiņiem), margarīnam, pusfabrikātiem (piemēram, desām, cīsiņiem, aknu pastētēm, šašlikam, pelmeņiem, krabju nūjiņām) un konserviem, tos mākslīgi pievienojot pēc produktu vai izejvielu rūpnieciskās apstrādes vai uzglabāšanas, kuras laikā daļēji zuduši iepriekšminētie savienojumi, tādējādi atjaunojot un pastiprinot dabīgo garšu vai mazinot nevēlamās piegaršas (piemēram, metāla piegaršu konserviem), tomēr garšas pastiprinātājus aizliegts un nav arī lielas jēgas pievienot, lai mēģinātu slēpt nepareizas ražošanas laikā radušos garšas defektus.
Francis Šūberts

Daiļrade

Nepabeidzis mācības, Šūberts izstājās no konvikta, trīs gadus strādāja par skolotāja palīgu, tomēr aizraušanās ar mūziku nezuda. Radās tādas izcilas dziesmas kā "Grietiņa pie ratiņa" un "Meža ķēniņš" ar Gētes vārdiem, sonātes, simfonijas. Šūberts nolēma veltīt dzīvi mūzikai un pameta skolotāja darbu, tādējādi zaudējot jebkādus ienākumus. Vairākus gadus Šūberts mitinājās pie saviem biedriem, kuri arī bija radoši cilvēki. Šūberts kļuva par šī jauno cilvēku pulciņa dvēseli. Tikšanās reizēs draugi iepazinās ar literatūru, dzeju, mūziku, dedzīgi strīdējās. Dažkārt tikšanās tika veltītas Šūberta mūzikai, iegūstot nosaukumu "šūbertiādes". Visu laiku Šūberts neatlaidīgi strādāja. Viņš sacerēja mūziku neparasti ātri, atsevišķās dienās viņš radīja līdz pat 10 atsevišķu dziesmu, bieži vien viņam nepietika nošu papīra. Tā kā muzikālās idejas radās pat miegā, tad komponists no brillēm nešķīrās pat naktī, lai pamostoties tās uzreiz varētu pierakstīt. Šajā laikā Šūberts radīja divus ievērojamus darbus - "Nepabeigto simfoniju" un dziesmu ciklu "Skaistā dzirnavniece".

Mūža noriets

Šūberta pēdējo desmit dzīves gadu skaņdarbu loks bija ļoti plašs un daudzveidīgs. Viņš rakstīja simfonijas, sonātes klavierēm, kvartetus, kvintetus, trio, mesas, operas, daudz dziesmu un citu skaņdarbu. Taču komponista dzīves laikā viņa skaņdarbi tika reti izpildīti un liela daļa tā arī palika rokrakstā. Netika uzvesta neviena Šūberta opera, orķestris neatskaņoja nevienu viņa simfoniju. Komponista labāko darbu - Septītās un Astotās simfonijas notis tika atrastas tikai daudzus gadus pēc komponista nāves, bet dziesmas ar Gētes vārdiem, kuras Šūberts nosūtīja dzejniekam, neguva viņa ievērību. Neskatoties uz pastāvīgo naudas trūkumu, Šūberts nevēlējās kalpot ne firstam Esterhāzi, ne galmā. Viņš bija nabags, izsalcis, nelaimīgs, taču neatkarīgs un nekas nekavēja viņu sacerēt mūziku. Tomēr pamazām vīnieši iepazina Šūberta mūziku, kura pati atrada ceļu uz viņu sirdīm. Te liela loma bija tā laika ievērojamajam dziedonim Johanam Mihaelam Foglam, kurš izpildīja Šūberta dziesmas, komponistam pašam spēlējot pavadījumus.
Nenodrošinātība un mūžīgās neveiksmes smagi ietekmēja Šūberta veselību. Jaunrade prasīja milzīgu spēku un enerģiju, bet to jo dienas kļuva mazāk. Agrāk Šūberts radīja galvenokārt gaišus un līksmus skaņdarbus, bet gadu pirms nāves sacerēja dziesmas ar kopēju virsrakstu "Ziemas ceļš".
1828. gadā Šūberta draugi noorganizēja vienīgo komponista skaņdarbu koncertu viņa dzīves laikā, tam bija lieli panākumi. Šūberts turpināja sacerēt mūziku, taču mūža gals pienāca negaidīts. Viņš saslima ar tīfu un 1828. gada rudenī nomira. Šūberts apglabāts Vīnes kapsētā un uz viņa pieminekļa ir vārdi: "Nāve apbedījusi te brīnišķīgu dārgumu, Bet vēl krāšņākas cerības". Šie patiesie vārdi pauda visu pāragrā zaudējuma rūgtumu.
Konstantīns Korņejevs

Spēlētāja karjera

Savas spēlētāja gaita Korņejevs uzsāka Maskavas "Krilia Sovetov" rindās, tās sastāvā 2001. gadā arī debitējot Krievijas Superlīgā. 2002. gada NHL draftā Korņejevu izvēlējās Monreālas "Canadiens" vienība, bet uz Ziemeļameriku viņš tā arī nedevās. 2003. gadā Konstantīns pievienojās Kazaņas "Ak Bars" rindām, 2005.—06. sezonā kļūstot par Krievijas čempionu hokejā. Pēc sezonas beigām Korņejevs pārcēlās uz Maskavas "CSKA" vienību. Sākot ar 2008.—09. sezonu komanda uzsāka spēlēt jaunizveidotajā Kontinentālajā hokeja līgā. Novembrī viņš tika atzīts par mēneša labāko aizsargu, bet 2009. gada sākumā viņš spēlēja arī pirmajā līgas Zvaigžņu spēlē. Arī nākamajā sezonā viņš tika atzīts par mēneša labāko aizsargu (šoreiz — septembrī), kā arī piedalījās līgas 2010. gada līgas Zvaigžņu spēlē.
2010.—11. gada sezonas ievadā Korņejevs tika aizmainīts uz Kazaņas "Ak Bars" vienību. Tās sastāvā aizvadīja nākamās sešas sezonas. No 2014. līdz 2016. gadam Korņejevs pildīja "Ak Bars" kapteiņa Aleksandra Svitova palīga funkcijas. 2016. gada maijā noslēdza divu gadu līgumu ar Ufas "Salavat Julajev".
Krievijas izlases sastāvā spēlējis 2007., 2008., 2009. un 2010. gada Pasaules čempionātos, 2008. un 2009. gadā kļūstot par Pasaules čempionu, kā arī 2010. gada olimpisko spēļu turnīrā.
Polārais loks

Polārais loks ir paralēle katrā no planētas puslodēm, sākot no kuras līdz ģeogrāfiskajam polam ir apgabals, kurā vismaz divas reizes astronomiskā gada laikā 24 stundu periodā nenotiek diennakts gaišā un tumšā perioda maiņa. Sakarā ar atmosfēras refrakciju un Saules diska izmēru, polāro dienu iespējams novērot arī zemākos platuma grādos, bet polāro nakti - augstākos. Planētai var būt tikai divi polārie loki. Polāro loku atrašanās vietu nosaka planētas griešanās ass leņķis attiecībā pret ekliptiku.

Zeme

Uz Zemes polārie loki atrodas 66° 33′ 39″ ziemeļu un dienvidu platuma grādos un saucas attiecīgi par ziemeļu un dienvidu polārajiem lokiem. Ziemas saulgriežos (21.-22. decembrī) aiz ziemeļu polārā loka Saule neuzaust (aiz dienvidu - nenoriet), attiecīgi vasaras saulgriežos aiz ziemeļu polārā loka saule nenoriet, aiz dienvidu - neuzlec. Jo lielāks ir attālums no polārā loka pola virzienā, jo polārās dienas un nakts periods ir ilgāks.
Sakarā ar Zemes nevienmērīgo kustību pa orbītu polārā loka novietojums mainās. Diennakts laikā tas var mainīties par 2 m, gada laikā - par 100 m.
Ziemeļu puslodē polārais loks šķērso ASV (Aļaskā), Kanādas, Grenlandes, Īslandes, Norvēģijas, Zviedrijas, Somijas un Krievijas teritorijas, dienvidu puslodē vairākās vietās šķērso Antarktīdas kontinentu.
92. Kinoakadēmijas balva

Informācija par ceremoniju

Režisoru sanāksmes laikā. 2019. gada aprīlī, Kinoakadēmija nobalsoja par kategorijas "Labākā filma svešvalodā" pārsaukšanu par "Labākā starptautiskā spēlfilma". Animācijas un dokumentālās filmas arī varēs pretendēt uz šo pārsaukto kategoriju, bet nominantiem joprojām lielākai daļai dialogu ir jābūt valodā, kas nav angļu.
Kategorijā "Labākais grims un matu sakārtojums" septiņu finālistu un trīs nominatu vietā turpmāk būs desmit finālisti un pieci balvas nominanti.
Dunduri (stacija)

Vēsture

Pietura ierīkota 1979. gadā pēc vietējā mežsarga un sēņotāju lūguma. Sākumā pietura saukta par 20. kilometru (p. p. 20. kilometrs), 90. gados pārdēvēta par Dunduriem pēc tuvējo māju nosaukuma. Nojume uzbūvēta 1980. gados. No 2011. gada 1. februāra vilciens šeit apstājas tikai pēc pieprasījuma (ja pasažierim ir biļete līdz šai pieturai, vai ja pieturā gaida cilvēks). 2016. gada 3. septembrī Dunduros tika atklāta jauna koka nojume, kas izgatavota atbilstoši vēsturiskajam 1930. gadu dizainam un krāsojumam.
Kontinentu dreifs

Kontinentu dreifs ir Zemes kontinentu pārvietošanās attiecībā pret citiem kontinentiem. Kontinentu dreifa teorija bija par pamatu mūsdienu plātņu tektonikas teorijai, kas Zemes garozas attīstības un kustības principus izskaidro pilnīgāk nekā kontinentu dreifa teorija. Šīs teorijas aizsākumi meklējami jau 16. un 17. gadsimta pētnieku idejās, taču noformulēja to Alfrēds Vēgeners 1912. gadā. Vēgenera teorija paredzēja, ka mūsdienu kontinenti ir sena, vienota superkontinenta (Pangejas) daļas, kas tam sašķeļoties, simtiem miljonu gadu ilgā laikā pakāpeniski, lēni attālinājās, jeb dreifēja cita no citas.
Luže

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1349. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Lūše (vācu: Lusche). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā. Pilsēta attīstījusies ap Košumberkas pili. 1901. gadā šeit tika dibināta sanatorija un no šī laika pilsēta attīstījusies kā kūrorts.

Cilvēki

16. gadsimta beigās vietējā Bohēmijas brāļu skolā mācījās nākamais karavadonis Albrehts fon Vallenšteins (Albrecht Wallenstein, 1583-1634).
Cvikava

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1118. gadā. 15. un 16. gadsimtā attīstījās kā sudraba ieguves centrs. Reformācijas laikā Cvikava bija otrā pilsēta aiz Vitenbergas, kas pieņēma luterismu. 1525. gadā līdz ar t.s. Cvikavas praviešiem pilsētā tika likti pamati anabaptisma kustībai. 19. gadsimtā Cvikava kļuva par ievērojamu ogļu ieguves centru (pēdējā ogļu atradne tika aizvērta 1978. gadā). 1904. gadā Cvikava kļuva par autobūves uzņēmuma Horch mājvietu. 1909. gadā Augusts Horhs šeit nodibināja kompāniju Audi. 1932. gadā Cvikava kļuva par apvienotā uzņēmuma Auto Union galvenās mītnes vietu. Otrā pasaules kara beigās pilsētu ieņēma ASV karaspēks, tomēr pēc Sabiedroto vienošanās pilsēta iekļāvās PSRS zonā un VDR. VDR laikā Cvikavā tika ražotas automašīnas Trabant, bet pilsētas pievārtē ieguva urānu.

Ekonomika

Turpinot autobūves tradīcijas, pie pilsētā atrodas kompānijas Volkswagen rūpnīca.

Izglītība un kultūra

Pilsētā atrodas Rietumsaksijas Augstskola (Westsächsische Hochschule Zwickau). 2004. gadā Cvikavā tika atklāts Augusta Horha automuzejs (August-Horch-Museum). Darbojas Roberta Šūmaņa konservatorija (Robert-Schumann-Konservatorium Zwickau).

Cilvēki

Cvikava ir vieglatlēta Luca Dombrovska (Lutz Dombrowski, 1959), aktiera Gerta Frēbes (Gert Fröbe, 1913-1988), futbolista Jirgena Kroja (Jürgen Croy, 1946), mākslinieka Makša Pehšteina (Max Pechstein, 1881-1955), vieglatlēta Larsa Rīdela (Lars Riedel, 1967), Rīgas Domskolas rektora Johana Rīvija (Johannes Rivius, 1528-1596), komponista Roberta Šūmaņa (Robert Schumann, 1810-1856) dzimtā pilsēta.
No 1518. līdz 1522. gadam par vietējās skolas rektoru strādāja mineraloģijas "tēvs" Georgijs Agrikola (Georgius Agricola, 1494-1555). No 1520. līdz 1521. gadam, kad tika padzīts no pilsētas, šeit par mācītāju kalpoja Tomass Mincers (Thomas Müntzer, 1489-1525). No 1865. līdz 1869. gadam vietējā pilī ieslodzījumu izcieta nākamais rakstnieks Kārlis Majs (Karl May, 1842-1912). No 1904. līdz 1920. gadam Cvikavā darbojās autobūves pionieris Augusts Horhs (August Horch, 1868-1951).
Āfrikas cilvēkpērtiķi un cilvēks

Klasifikācijas vēsture

Līdz 1980. gadam dzimtā Hominidae bija tikai hominīni, bet visas lielo pērtiķu sugas tika klasificētas dzimtā - Pongidae. Vēlākie atklājumi ieviesa izmaiņas, un cilvēku dzimta (Hominidae) kļuva par cilvēkpērtiķu dzimtu, apvienojot vienā dzimtā gan cilvēkus, gan lielos pērtiķus, izdalot tos atbilstošās apakšdzimtās (cilvēkus — hominīnu apakšdzimtā (Homininae), bet pērtiķus - pērtiķu apakšdzimtā (Ponginae)). Vēlākos pētījumos atklājās, ka gorillas un šimpanzes ir tuvāk radniecīgas cilvēkiem, nekā orangutaniem, kas lika mainīt sistemātiku vēlreiz — gorillas un šimpanzes mūsdienās tiek klasificētas hominīnu apakšdzimtā jeb Āfrikas cilvēkpērtiķu apakšdzimtā, bet orangutāni Āzijas cilvēkpērtiķu apakšdzimtā.

Evolūcija

Balstoties uz DNS pētījumiem, zinātnieki uzskata, ka Āfrikas cilvēkpērtiķu apakšdzimta sāka dalīties ciltīs ne ātrāk kā pirms 8 miljoniem gadiem. Mūsdienās šimpanzes un gorillas mājo tropu mežos ar skābu augsni, kurā ļoti reti saglabājas fosilijas. Lai arī nav atklāta neviena gorillu fosilija, Austrumāfrikā Kenijā ir atklāti 4 šimpanžu zobi, kas ir 500 000 gadus veci. Lielā Rifta ielejā, kur atrada šos zobus, ir atrastas daudzas hominīnu fosilijas. 
Ģenētiski šimpanzes ir tuvāk radniecīgas cilvēkiem, nekā gorillām. Gorillu genoms sakrīt ar cilvēka genomu par 95%, bet šimpanžu genoms sakrīt par 98%. Pirmā no kopējā priekšteča nodalījās gorillu cilts, pēc tam šimpanzes. Uzskata, ka cilvēks no šimpanzēm pilnībā bija atdalījies pirms 2,5 miljoniem gadu.

Bipedālisma evolūcija

Bipedālisms jeb spēja pārvietoties uz divām kājām bija svarīgs cilvēka attīstības faktors. Pirms 4,4 miljoniem gadiem dzīvojošā ardipiteka (Ardipithecus ramidus) un pirms 6 miljoniem gadiem dzīvojošā ororīna (Orrorin tugenensis) pētījumi liecina, ka šīm sugām piemita daļējs bipedālisms. Visdrīzāk šīm agrīnajām sugām bija jaukts bipedālisms ar dzīves veidu kokos. Bet australopitēki (Australopithecus) un parantropi (Paranthropus), iespējams, jau bija pilnībā bipedālas sugas.

Smadzeņu apjoma evolūcija

Attīstības gaitā no kopējā Āfrikas cilvēkpērtiķu priekšteča līdz saprātīgajam cilvēkam (Homo sapiens) ir pakāpeniski pieaudzis smadzeņu apjoms. Piemēram, prasmīgajam cilvēkam (Homo habilis) smadzeņu apjoms bija 600 cm³, bet neandertālietim (Homo neanderthalensis) — 1500 cm³, tomēr mūsdienu cilvēkam (Homo sapiens) smadzeņu apjoms ir nedaudz mazāks kā neandertālietim — 1250 cm³. Toties floresas cilvēka (Homo floresiensis) smadzenes ir apmēram šimpanzes smadzeņu lielumā un sastāda tikai trešo daļu no stāvus ejošā cilvēka (Homo erectus) vidējā smadzeņu apjoma — 380 cm³. Bet, neskatoties uz mazo smadzeņu apjomu, floresas cilvēks lietoja uguni un izgatavoja akmens darba rīkus. Salīdzinot dažādo cilvēka sugu un cilvēkpērtiķu smadzeņu apjomus, var secināt, ka inteliģences pakāpē smadzeņu struktūrai ir lielāka nozīme nekā apjomam.
Atlantropa

Projekts

Zergels piedāvāja aizšķērsot Gibraltāru un Dardaneļus ar hidroelektriskiem dambjiem. Pēc viena no variantiem dambis šķērsotu Vidusjūru arī no Sicīlijas uz Tunisiju. Šādu būvju rezultātā Vidusjūras līmenis pazeminātos, kā rezultātā tiktu ne tikai iegūta lēta elektroenerģija, bet tiktu izmainīts Sahāras klimats, lai tā būtu izmantojama lauksaimniecībai. Eiropa un Āfrika kļutu par vienotu kontinentu — Atlantropu. Vidusjūras vietā izveidotos divas mākslīgas jūras — Sahāras un Kongolēzijas.

Projekta liktenis

Kad projets tika izsludināts, vislielākos protestus tas izsauca Dienvideiropas iedzīvotājos, kas nevarēja savu dzīvi iedomāties bez jūras. Nacistu valdīšanas laikā Vācijā Zergelam bija aizliegts savu projektu propagandēt, jo tas neguva Hitlera atbalstu. Pēckara periodā līdz pat savai nāvei 1952. g. Zergels turpināja propagandēt savu projektu.
Visagina

Vēsture

Līdz 1426. gadam mūsdienu Visaginas pilsētas teritorija atradās Livonijas ordeņa valsts Dinaburgas komturejas teritorijā, pēc tam Lietuvas dižkunigaitijas, no 1561. gada Polijas-Lietuvas kopvalsts Viļņas vaivadijas sastāvā. No 1772. gada Krievijas impērijas Lietuvas guberņas (1796-1801), vēlāk Viļņas guberņas sastāvā. 1922. līdz 1939. gadam 1922. līdz 1939. gadam Polijas Viļņas apgabala teritorijā. 
Viedojusies kā 2009. gadā slēgtās Ignalinas AES (atradās 6 kilometru attālumā) darbinieku pilsēta. No 1975. līdz 1991. gadam pilsētas nosaukums bija Sņečkus (Sniečkus), par godu Lietuvas kompartijas ilggadīgajam sekretāram (no 1940. līdz 1974. gadam) Antanam Sņečkum (Antanas Sniečkus, 1902-1974).
Bruno Oja

Izglītība un pirmie darba gadi

Bruno Oja dzimis Tallinā. No piecu gadu vecuma sācis mācīties klavierspēli pie igauņu komponista un pedagoga Eugena Kappa. Vēlāk studējis un strādājis visdažādākajās darba vietās un arodos, tostarp brīvajā laikā aizrāvies ar mūziku, sportu, pantomīmu, aktierspēli.
Tartu universitātē studējis medicīnu. Spēlējis PSRS un Latvijas PSR basketbola izlasēs, kā arī Latvijas PSR ūdenspolo izlasē. Līdz profesionāla aktiera karjeras uzsākšanai strādājis dažādus gadījuma darbus — pulētājs (VEF), krāvējs, u.c.
Dzīvojot Rīgā, no darba un sporta brīvajā laikā aizrāvies ar mūziku (spēlējis ģitāru un kontrabasu, dziedājis), kā arī pantomīmu un aktiermākslu. No 1956. — 1964. gadam strādājis LPSR Skolotāju nama estrādes orķestrī, no 1959. gada kā solists. Vienlaikus spēlējis ģitāru un dziedājis dažādos muzikālos sastāvos vairākos Rīgas restorānos.

Kino karjera

Paralēli muzikālajai darbībai no 1959. gada uzsācis arī kinoaktiera gaitas. Strādājis pie lomām dažādās PSRS kinostudijās — Mosfilm, Lenfilm, M. Gorkija kinostudijā, Belarusfilm, Lietuvas kinostudijā, Rīgas kinostudijā, vēlāk, pārceļoties uz dzīvi Polijā, strādājis dažādās Polijas kinokompānijās (Kamera, Iluzions), kā arī VDR kinokompānijā DEFA.
Par Broņusa lomu spēlfilmā "Neviens negribēja mirt" (1966) saņēmis PSRS Valsts prēmiju.
1971. gadā filmējies Rīgas Kinostudijas spēlfilmā "Tauriņdeja", kas uzņemta pēc Zigmunda Skujiņa romāna "Karjera" motīviem.

Privātā dzīve

Bruno Oja bija cilvēks ar daudziem talantiem un interesēm, kuras nemitīgi mainījās un lielā mērā veidoja viņa karjeru un dzīvi. Bieži Oja ir ticis uztverts kā dēkainis un avantūrists, kamdēļ savā dzimtenē Igaunijā ir vāji pazīstams un nenovērtēts ekrāna un skatuves mākslinieks.
Bruno Ojas dzīvi var raksturot arī ar nemitīgu pārcelšanos no vienas dzīves vietas uz otru. No Tallinas uz Rīgu, no Rīgas uz Maskavu, no Maskavas uz Vroclavu.
Rīgā Bruno Oja pirmāmkārtām ieguva slavu kā harizmātisks un ekspresīvs deju vakaru vadītājs un dziedātājs. Vēlāk īpašu latviešu publikas atzinību ieguva arī filma ar Bruno Oju galvenajā lomā "Tauriņdeja", kurā scenārists aprakstījis paša Ojas vētraino dzīvi.
1966. gadā PSRS un Polijas kopražojuma spēlfilmas uzņemšanas laikā Oja iepazinās ar poļu sievieti un nekavējoties ar to apprecējās, nodrošinot savu pārcelšanos no PSRS tuvāk rietumiem. Sākotnēji Oja strādāja Vroclavas kultūras centrā, bet drīz vien kļuva par pieprasītu kinolomu atveidotāju dažādās Polijas kinokompānijās.
Pēc Igaunijas neatkarības atjaunošanas Oja atgriezās Igaunijā. Izveidoja savu uzņēmumu, kas vēlāk bankrotēja. Mūža pēdējos gadus pavadījis klusu dzīvi Tartu pilsētā, strādājot bērnu un jauniešu interešu centrā par pasniedzēju un rakstot memuārus ("Viesis šajā zemē"). Miris 2002. gada 9. oktobra rītā.
Margareta Olde

Biogrāfija

Piedzimusi šahistu ģimenē - FIDE meistaru Hendrika Oldes un Margaretas Broko meita.
2015. gadā uzvarējusi Igaunijas sieviešu šaha čempionātā. Bijusi otrā 2016. un 2017. gada Igaunijas sieviešu šaha čempionātos (abos uzvarēja Maija Narva). Igaunijas junioru šaha čempionātu uzvarētāja dažādās vecuma kategorijās (U18 - 2015. gads, U16, U20 - 2016. gads), bet 2016. gadā bijusi labākā arī Igaunijas sieviešu ātrā šaha čempionātā. 2015. gadā Karpačā bijusi Igaunijas meiteņu komandas sastāvā, kura uzvarējusi Eiropas meiteņu komandu čempionātā šahā U18 vecuma grupā. Pārstāvējusi Igaunijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 2016. gadā. 2015. gadā tikusi atzīta par Igaunijas labāko jaunāko šahisti. 2018. gadā atkārtoti uzvarējusi Igaunijas sieviešu šaha čempionātā.
Moody's Investors Service

Vēsture

1909. gadā finanšu analītiķis Džons Mūdijs (John Moody) izveidoja uzņēmumu Moody's Analyses Publishing Company, kas analizēja un sastādīja akciju, saistību un obligāciju reitingus. Sākotnēji tika analizēti vienīgi dzelzceļa uzņēmumi, bet 1913. gadā uzņēmumu loks paplašināts arī citas nozarēs. 1914. gadā dibināta kapitālsabiedrība Moody's Investors Service. 1924. gadā Moody's reitingi pārklāja gandrīz 100 % ASV saistību tirgu.
1970. gados Moody's reitingi tika paplašināti arī uz vērtspapīriem un banku depozītiem.
2007. gada augustā Moody's atdalīja nereitingu biznesu uzņēmumā Moody's Analytics. Kredītreitingu bizness turpināja darboties kā uzņēmums Moody's Investors Service, bet abus pārvaldīja Moody's Corporation, kuras akcijas tika kotētas publiski.

Kredītreitingi

Moody's publisko kredītreitingus gan publiskiem, gan privātiem uzņēmumiem, kā arī valstīm kopumā. Kredītreitingi tiek sastādīti gan ilgtermiņam gan īstermiņam.
Pēteris Pumpurs

Biogrāfija

Dzimis Rīgas apriņķa Plāteres pagastā (mūsdienās Taurupes pagasts) zemnieka ģimenē. 1918. gadā iestājies Sarkanajā armijā, kur jau no sākuma dienēja kara aviācijas daļās. 1919. gadā iestājies boļševiku partijā. Krievijas pilsoņu kara (1918—20) dalībnieks. 1924. gadā pabeidza lidotāju skolu. 1935. gada 22. septembrī ar Tautas Aizsardzības komisāra pavēli Nr. 2509 Pumpuram tika piešķirta kombriga (brigādes komandiera) dienesta pakāpe. 1936. gadā Pumpurs pabeidza Nikolaja Žukovska Gaisa kara akadēmiju. Piedalījās vairāk kā 30 dažādu sistēmu lidmašīnu izmēģināšanā.
No 1936. gada oktobra līdz 1937. gada maijam kā militārais padomnieks piedalījās Spānijas pilsoņu karā (pseidonīms "pulkvedis Hulio"). Veiksmīgi vadījis iznīcinātāju grupu Madrides frontē, kā arī pats personiski piedalījās vairākās gaisa kaujās notriecot kopā 5 pretinieka lidmašīnas. Par varonību un vīrišķību kaujās izpildot internacionālo pienākumu 1937. gada 4. jūlijā apbalvots ar Padomju Savienības Varoņa goda nosaukumu. Reizē apbalvots arī ar Ļeņina ordeni. Pēc "Zelta Zvaigznes" izveidošanas, kas nāca klāt Padomju Savienības Varoņa nosaukumam, tika apbalvots ar Zelta Zvaigzni Nr. 49.
Pēc atgriešanās no Spānijas tika iecelts par PSRS GS Militārās sagatavotības pārvaldes priekšnieku. Neilgu laiku bija Maskavas Kara apgabala Gaisa spēku komandieris (1937). Tajā pašā gadā ievēlēts par Augstākās Padomes deputātu. No 1937. līdz 1938. gadam Atsevišķās Tālo austrumu armijas Gaisa spēku komandieris. Pēc tam iecelts par PSRS GS armijas priekšnieku. No 1940. līdz 1941. gadam komandēja Maskavas apgabala Kara apgabala GS. Ar PSRS Tautas komisāru padomes lēmumu 1940. gada 4. jūnijā piešķirta aviācijas ģenerālleitnanta pakāpe. Piedalījies Baltijas valstu okupācijā 1940. gada vasarā.
Pēc Krievijas prezidenta arhīva informācijas Pumpurs tika arestēts 1941. gada 31. maijā, kā "pretpadomju militārās sazvērestības dalībnieks...". Pumpurs pratināšanā atzinās, ka ir pretpadomju sazvērestības dalībnieks. 1942. gada 23. martā nošauts Saratovā. 1955. gada 25. jūnijā reabilitēts.
Bardejova

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1247. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā. 1376. gadā karalis Lāslo I piešķīra Bardejovai karaļa brīvpilsētas satusu. Pilsēta attīstījās kā tirdzniecības centrs ceļā no Baltijas un Melno jūru. Vislielāko uzplaukumu piedzīvoja 15./16. gadsimtā. Kopā ar četrām citām svarīgām karaļa brīvpilsētam (Košici, Levoču, Prešovu un Sabinovu) ietilpa t.s. Pentapolisā. Šeit darbojās daudzas ģildes, ap pilsētu bija akmens aizsardzības mūri, kas daļēji saglabājušies līdz mūsdienām. Tomēr vēlāk nemieri, epidēmijas un tirdzniecības ceļu izmaiņas lika pilsētai panīkt.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva pilsētas iedzīvotāji ir slovāki (91,27 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (63,15 %), grieķu katoļi (16,93%), luterticigie (7,58 %), bez konfesijas (4,86 %) un pareizticīgie (4,32 %).