google/wiki40b huggingface dataset:
Iedomātās mīlestības (filma)

Sižets

Kad Frānsiss un Marī pirmo reizi satiek Nikolā, viņiem rodas neslēpta interese par puisi. Laikam ejot visi trīs kļūst par labiem draugiem un sāk daudz laika pavadīt kopā, apmeklējot kafejnīcas, teātrus un citas iestādes. Abi saprot, ka Nikolā nu jau viņiem nozīmē, ko vairāk, kā vienkāršs draugs. Liela ir Marī vilšanās, kad ierodoties restorānā uz gaidīto satikšanos ar Nikolā, priekšā jau sēž Frānsiss. Draugu starpā sāk pieaugt spriedze un sacensība, lai iegūtu Nikolasa uzmanību.
Filma savu kulmināciju sasniedz brīdī, kad visi trīs ir devušies izbraucienā uz Nikolā mātes māju, meža ielenkumā. Visiem trim sēžot pie ugunskura, Marī kļūst greizsirdīga uz Frānsisu, redzot, ka Nikolā cienā puisi ar zefīru un māca, kā tas jāēd. Marī strauji pielec kājās un pamet kompāniju. Nākamajā rītā viņa pamostas un secina, ka mājās ir viena. Pieejot pie loga, meitene ierauga abus, staigājot tālumā netālu no upes. Marī nolemj pamest Nikolā mātes māju un dodas prom, taču Frānsiss viņu cenšoties, aizturēt dzenas meitenei pakaļ un nogāž viņu zemē. Nikolā to redzot nav visai iepriecināts, un pasaka abiem "vai jūs mani mīlat, vai ejat." Atgriežoties no izbrauciena, Frānsiss un Marī ilgu laiku nesatiek Nikolā, taču Frānsiss izmisīgi atstāj Nikolā automātiskajā atbildētājā neskaitāmas ziņas, bet Marī raksta mīlestības vēstules. Kad Frānsiss satiek Nikolā, viņš atklāj puisim savas jūtas un vēlas viņu noskūpstīt, taču viss, ko Nikolā viņam atbild ir "kā tu varēji domāt, ka esmu gejs?", atstājot Frānsisu stāvam. Kad Marī satiek Nikolā uz ielas, turot mīlestības vēstuli rokā, viņa taisnojas, ka to rakstījusi kādai meitenei, taču, kad Nikolā pārprot, ka viņai ir ļoti tuvas attiecības ar kādu sievieti, meitene to noliedz. Kad Marī izstāsta puisim patiesību par šo vēstuli, viņš aizbildinās, ka viņam uz plīts, kas palicis, atstājot meiteni stāvam uz ielas.
Filma beidzas ar ainu, kur Marī ar Frānsisu atkal ir kādā ballītē, cenšoties atrast sev otras pusītes, taču abi ierauga Nikolā līdzinieku un, abiem saskatoties, dodas pie puiša.

Novērtējums

Filma saņēmusi galvenokārt labas atsauksmes. Arī piedaloties Kannu kinofestivālā Francijā. Labus rezultātus tā guva Sidnejā, iegūstot galveno balvu Sidnejas Filmu festivālā Sydney Film Festival 2010.gadā.
Arafuru jūra

Robežas

Ziemeļos — Jaungvineja, ziemeļrietumos — Tanimbaru salas, Kajas salas, Aru salas, Bandas jūra un Seramas jūra. Austrumos — Torresa šaurums, kas savieno ar Koraļļu jūru. Dienvidos — Austrālija, tai skaitā lielais Karpentārija līcis. Austrumos — Timoras jūra.

Ģeoloģiskā pagātne

Jūra atrodas virs Arafuru šelfa, kas ir daļa no Sahulas šelfa — Austrālijas kontinentālā šelfa. Kad pēdējā ledus laikmetā jūras līmenis bija par līdz 130 metriem zemāks, daļa Arafuru jūras, Karpentārija līcis un Torresa šaurums bija sausi un rezultātā Austrālija kopā ar Jaungvinejas salu veidoja ievērojami lielāku kontinentu — Sahulu.
1966. gada Latvijas čempionāts šahā

1966. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 23. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 20. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 23. šaha čempionāts vīriešiem notika no 15. februāra līdz 7. martam 1966. gadā Rīgā. Savu astoto Latvijas PSR čempiona titulu izcīnīja Aivars Gipslis. Toreiz laikam bija grūti iedomāties, ka tā būs viņa pēdējā uzvara Latvijas čempionātos. Taču nākamajā, 1967. gadā Gipslis kļuva par starptautisko lielmeistaru šahā un aizvien retāk piedalījās Latvijas šaha čempionātos, dodot priekšroku starptautiskiem turnīriem. Otrajā vietā palika Alberts Kapenguts, kas tolaik Rīgā dienēja Padomju armijā, un vēlāk kļuva par septiņkārtējo Baltkrievijas čempionu šahā.
Latvijas PSR 20. šaha čempionāts sievietēm notika no 5. līdz 25. maijam 1966. gadā Rīgā. Iepriekšējo trīs gadu čempione Astra Ērgle (Klovāne) šoreiz tikai dalīja pirmo vietu kopā ar Benitu Vilerti (Vēju), turklāt šis rezultāts tika sasniegts pateicoties uzvarai pēdējā kārtā pār Āriju Briņķi, kamēr Vilerte pēc izlozes pēdējā kārtā bija brīva. Tomēr četru partiju papildus mačā 1966. gada decembrī labāka bija LVU fizikas un matemātikas fakultātes I kursa studente Vilerte - 2,5:1,5. Daudzkārtējā Latvijas PSR čempione Zāra Nahimovska vienīgā cīnījās bez zaudējumiem, taču palika tikai 3. vietā.
Ludoviko Einaudi

Biogrāfija

Ludoviko Einaudi ir dzimis Turīnā 1955. gada 23. novembrī. Viņa tēvs bija grāmatu izdevējs Džulio Einaudi, un viņa vectēvs — Luidži Einaudi — bija Itālijas Republikas prezidents no 1948. līdz 1955. gadam.
Jau agrā bērnībā Ludoviko māte, būdama pianiste, spēlēja viņam Baha un Šopēna kompozīcijas. Vēlāk Einaudi iestājās prestižajā Conservatorio di Musica 'G Verdi' Milānā, kuru pabeidza 1982. gadā. Tai pašā gadā jaunais mūziķis saņēma Bostonas Tanglvudas Festivāla stipendiju un turpināja studijas Parīzē, līdz beidzot kļuva par atzītā avangarda komponista Lučiāno Berio skolnieku.

Mūzika

Līdz 1980. gadu beigām Einaudi jau bija pierādījis savas komponista spējas, sacerot mūziku baletiem — "Sul filo dí Orfeo" (1984), "The Wild Man" (1990) un "The Emperor" (1991, pirmizrāde Ņujorkas deju teātrī). Šīs agrās kompozīcijas bija muzikāli sarežģītas un demonstrēja spēcīgu Berio ietekmi. Taču pamazām komponists sāka meklēt savu personīgo stilu.
1996. gadā Einaudi publicēja savu pirmo solo albumu Le Onde ("Viļņi"). Šai albumā un tālākajās kompozīcijās Einaudi īpatnējais stils, kas apvieno džeza, rokmūzikas, pasaules mūzikas un klasiskās mūzikas elementus, jau ir nobriedis. Komponists atzīst, ka viņa mūziku ir grūti iekļaut kāda noteikta virziena vai stila ietvaros, un atklāj, ka, lai gan viņš neatzīst mūzikas iedalījumu jebkādās kategorijās kā nevajadzīgu ierobežojumu, tomēr, ja nāktos pieņemt kādu konkrētu stila apzīmejumu viņa mūzikai, minimālisms būtu vistuvākais.
Ņūtona šūpulis

Ņūtona šūpulis ir ierīce, kas ar vairāku lodīšu palīdzību demonstrē impulsa un enerģijas nezūdamības likumus. Kad viena no malā esošajām lodēm tiek pacelta un tad atlaista, pirmās lodes enerģija, izejot cauri visām lodītēm, iekustina pēdējo lodīti, kura atlec gaisā un savukārt atkal iekustina pirmo. Ideāls Ņūtona šūpulis, līdzīgi kā ideāls svārsts, darbotos mūžīgi, tomēr reāli svārstības drīz apstājas, jo enerģija pamazām izkliedējas siltuma veidā. Ierīce tika nosaukta angļu fiziķa Īzaka Ņūtona vārdā. Parasti šūpulis sastāv no piecām vienāda izmēra metāla lodēm, kas atrodas metāla rāmī tā, lai lodes tikai saskartos savā starpā. Katra lode rāmī iekarināta divos diegos, kas atrodas vienādā leņķī viens no otra. Pasaulē lielāko Ņūtona šūpuli izgatavoja TV raidījuma MythBusters komanda — katra no lodēm ir vienu tonnu smaga un ir izgatavota no tērauda un betona. Ņūtona šūpulis tiek izmantots arī dekoratīvos nolūkos.
Naisāre

Vēsture

Naisāres salai jau sen ir bijusi stratēģiska nozīme. Iespējams, tieši šo salu minējis Ādams no Brēmenes, ap 1075. gadu aprakstot kādu salu, ko nosaucis Terra feminarum.
Sala apdzīvota vismaz kopš Livonijas Konfederācijas laikiem 15. gadsimtā, tā bija vistālāk austrumos novietotā Igaunijas zviedru apmetnes vieta, vēlāk tajā sāka dzīvot arī igauņi.
Pirmos cietoksni šeit izbūvēja Zviedru Igaunijas laikā. Krievijas impērijas laikā 1788. gadā tika uzcelta bāka. Vislielākie nocietinājumi izbūvēti neilgi pirms Pirmā pasaules kara. Šajā laikā tika uzcelts arī šaursliežu dzelzceļš. Tolaik Naisāres salā dzimis Šmita teleskopa izgudrotājs astronoms Bernhards Šmits (Bernhard Schmidt).
No 1917. gada aprīļa sala ietilpa Autonomās Igaunijas guberņas sastāvā. 1917. gada decembrī, kad varu sāka pārņemt boļševiki, sadumpojušies matroži pārņēma varu arī Naisārē un pasludināja Naisāres Padomju republiku (krievu: Советская республика матросов и строителей, Российская советская республика Нарген). Šī miniatūrā valsts sastāvēja no 90 matrožiem un pastāvēja gandrīz trīs mēnešus. 1918. gada 24. februārī Igaunija pasludināja neatkarību, bet 26. februārī Naisāres matroži aizbēga no vācu armijas uzbrukumiem uz Kronštates salu.
Pēc Igaunijas okupācijas 1940. gadā Naisārē tika izvietotas PSRS kara flotes daļas, bet 1941.—1944. gados vācu armijas daļas. 1944. gadā, nākot Sarkanajai armijai, vietējie Igaunijas zviedri no salas aizbēga.
Igaunijas PSR laikā salā izveidoja lielu mīnu noliktavu un līdz 1991. gadam civiliedzīvotājiem piekļuve salai bija stingri aizliegta. Arī mūsdienās jūtamas šīs saimniecības sekas — Naisāres augsne daudzviet ir piesārņota ar naftas produktiem un smagajiem metāliem.
1995. gadā salā tika izveidota dabas aizsargājamā teritorija. Paredzēts salu padarīt pieejamu videi draudzīgam tūrismam. Tiek restaurēti vēsturiskie zviedru koka namiņi, atjaunota arī daļa šaursliežu dzelzceļa.
Ziemeļamerikas kakomiclijs

Izskats un īpašības

Ziemeļamerikas kakomiclija kažoka krāsa ir tumši brūna vai pelēkbrūna, tā pavēdere ir balta, bet pūkainās astes gredzenveida krāsojums ir kontrastaini meln-balts. Aste ir ļoti gara, tā ir garāka par ķermeni. Acis lielas un tumši violetas, ap katru aci ir smalks, melnu spalviņu gredzens un tad gaiša matojuma gredzens, kas kakomiclija acis vizuāli padara vēl lielākas. Ausis lielas un smailas. Tā asie nagi ir daļēji ievelkami. Ziemeļamerikas kakomiclijs ir mazāks par mājas kaķi. Tā ķermeņa garums ir 30—42 cm, astes garums 31—44 cm, svars 0,8—1,3 kg.
Kāju pēdu locītavas ir ļoti kustīgas, tās var pagriezties vairāk kā par 180°. Pateicoties šai plastikai, kakomiclijs ir ļoti veikls kāpelētājs. Tā garā aste palīdz turēt līdzsvaru un ļauj kakomiclijam bez grūtībām pārvietoties pa ļoti šaurām virsmām, pat apgriezties apkārt pretējā virzienā. Ziemeļamerikas kakomicliji šaurās spraugās spēj uzkāpt uz augšu, atspiežoties ar visām četrām kājām pret vienu sienu, bet ar muguru pret otru sienu vai ar abām kreisās puses kājām pret vienu sienu, bet ar abām labās puses kājām pret otru sienu. Platākās spraugās tas lec zigzag veidā no vienas puses uz otru.

Uzvedība un barība

Ziemeļamerikas kakomiclijs ir nakts dzīvnieks, tas ir vientuļnieks, ļoti uzmanīgs un to var reti redzēt. Tas ir ļoti vokāls dzīvnieks, un skaņas ir ļoti dažādas, klikšķus un čakstināšanu ieskaitot. Raksturīga skaņa kakomiclijam ir ļoti skaļi, gaudojoši rējieni.
Tas ir vidēdājs un barojas ar augļiem, ogām, kukaiņiem, čūskām, ķirzakām, vardēm, maziem grauzējiem, vāverēm, trušiem un putniem. Neatsakās arī no maitas. Ziemeļamerikas kakomiclija dabīgie ienaidnieki ir pūces, lapsas, koijoti, jenoti un mājas kaķi.

Vairošanās

Riests Ziemeļamerikas kakomiclijiem ir pavasarī no februāra līdz maijam. Grūsnība ilgst 51—54 dienas. Parasti piedzimst 2—4 akli un nevarīgi mazuļi. Pēc mēneša tiem atveras acis, bet pēc 4 mēnešiem tie spēj jau paši medīt. Māte tos zīda ar pienu 10 nedēļas. Reizēm tēviņš piedalās mazuļu audzināšanā, visbiežāk ar tiem spēlējoties. Dzimumbriedumu tie sasniedz 10 mēnešu vecumā. Savvaļā Ziemeļamerikas kakomicliji dzīvo apmēram 7 gadus.
Tefta Taško-Koko

Biogrāfija

19. gadsimtā dziedātājas vecāki pameta Albāniju un aizbrauca dzīvot uz Ēģipti. Kad Teftai bija 11 gadi, pēc tēva nāves ģimene atgriezās dzimtenē un apmetās Korčā. 1927. gadā ģimene atkal aizceļoja, šoreiz uz Monpeljē Francijā. Tur Tefta pabeidza mūzikas skolu. Jau mācoties skolā, viņas pasniedzēji pievērsa uzmanību viņas vokālajam talantam. Neskatoties uz ģimenes grūto finansu stāvokli Tefta no 1932. līdz 1935. gadam mācījās Parīzes konservatorijā.
Taško-Koko atgriezās Albānijā 1935. gada novembrī un uz reiz uzsāka koncertdarbību, kļūstot par vienu no populārākām Albānijas dziedātājām. Koncerti notika visās lielākajās Albānijas pilsētās un tos pavadīja liela ažiotāža. Daudzos gadījumos koncertu apmeklēt gribētāju bija daudz vairāk nekā koncertzāļu iespējas, dažreiz koncerti notika laukumos, kas nebija gatavi tādam apmeklētāju pieplūdumam.
1930. gados parādījās izpildītājas fonogrammu ieraksti. Dziedātājas repertuārā bija pārstāvētas dažādu Albānijas reģionu dziesmas, pašas populārākās klausītāju vidū bija dziesmas "Kroi и fshatit tone", "Dola ne penxhere" un "Zare trendafile". 1937. gadā dziedātāja iepazinās aiz baritonu Kristu Kočo, kurš nesen no ārzemēm bija atgriezies savu senču dzimtenē Albānijā. 1940. gadā Tefta un Kristo apprecējās. 1941. gadā pāris devās uz Milānu, kur savas dziesmas ierakstīja ar profesionālas skaņu ierakstu iekārtas palīdzību. Tur, Itālijā, Tefta dziedāja vairāku itāļu operu iestudējumos, to vidū bija "Traviata" un "Seviljas bārddzinis".
Itālijas turnejas laikā Taftas veselība pasliktinājās, tas sevišķi kļuva pamanāms pēc dēla Eno piedzimšanas. 1944. gadā, pēc Albānijas atbrīvošanas no fašistu okupantiem, dziedātāja atgriezās dzimtenē un vairākas reizes piedalījās Albānijas radio-koncertos. Papildus viņa nodarbojās ar pedagoģisko darbu, Tirānas mākslas skolā organizēja vokālās nodarbības.
1946. gadā dziedātājas veselība jūtami pasliktinājās, un viņa tika nosūtīta ārstēties uz PSRS, kur viņai diagnosticēja vēzi. Tefta Taško-Koko nomira 1947. gadā 37 gadu vecumā Tirānā.

Atzinība un apbalvojumi

Pēc dziedātājas nāves viņai piešķīra Albānijas Tautas mākslinieces goda nosaukumu. 1973. gadā par viņu uzņemta dokumentāla filma — Këndon Tefta Tashko Koço (Dzied Tefta Taško-Koko). Dziedātājas nāves sešdesmitās gadadienas piemiņai Albānijā bija sarīkots koncerts, kurā uzstājās valsts vadošie vokālisti. Teftas Taško-Koko vārdā nosaukta viena no Tirānas ielām.
Piku

Vēsture

Piku ir jaunākā no Azoru salu arhipelāga salām; tās vecumu lēš ap 250 000 gadu. Līdz tam neapdzīvotajā salā ap 1640. gadu sāka ierasties ieceļotāji no Portugāles ziemeļiem. Sākotnēji galvenā nodarbe bija kviešu audzēšana un krāsu mēles (Isatis tinctoria) ievākšana, bet jau nedaudz vēlāk salas bagātīgajā augsnē sāka audzēt vīnogulājus, kas kļuva par dominējošo kultūru. 2004. gadā Piku salas vīnogulāji iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
20. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Pļavnieku kapi — Pētersalas iela kursē pa šādām ielām: Lubānas iela, A. Saharova iela, Akadēmiķa M. Keldiša iela, Ulbrokas iela, A. Deglava iela, Ilūkstes iela, Sesku iela, Vietalvas iela, Matīsa iela, A. Čaka iela, Bruņinieku iela, Brīvības iela, Kalpaka bulvāris un Pulkv. Brieža iela.
Pētersalas iela — Pļavnieku kapi kursē pa šādām ielām: Pulkv. Brieža iela, Elizabetes iela, K. Valdemāra iela, Stabu iela, A. Čaka iela, Matīsa iela, Vietalvas iela, Vestienas iela, Pildas iela, Dārzciema iela, A. Deglava iela, Ulbrokas iela, Akadēmiķa M. Keldiša iela, A. Saharova iela un Lubānas iela.
Burvju mākslinieks (animācijas filma)

Sižets

Zvēru mežā fanfaru pavadībā ierodas Burvju mākslinieks. Mākslinieks nodemonstrē pāris trikus un pazūd līdz ar pārvērtībām atnestajām zvēru mantām.
Levice

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1165. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Levice gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Lēva (Léva). No 1663. līdz 1685. gadam Levice atradās Osmaņu impērijas sastāvā kā sandžaka centrs. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz Pirmajām Vīnes arbitrāžām, Levice ietilpa Ungārijas sastāvā. Pēc Otrā pasaules kara daudzi pilsētas ungāru iedzīvotāji tika deportēti uz Ungāriju. No 1993. gada - Slovākijā.

Ekonomika

12 kilometrus no Levices atrodas viena no divām valsts atomstacijām - Mohovces AES. Apkaimē tiek audzēts Frankovkas šķirnes vīnogas (citās valstīs šķirne pazīstama kā "Blaufränkisch").

Cilvēki

2011. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (77,83 %), dzīvoja arī ungāri (9,19 %), nenorādīja etnisko piederību 11,57 %. Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (58,76 %), nereliģiozi (22,77 %), luterticīgie (7,46 %).
Selgas iela (Rīga)

Sabiedriskais transports

Vasaras sezonā pa Selgas ielu kursē 29. un 58. maršruta autobusi kā arī 300. maršruta mikroautobusi. 29. un 58. maršruta autobusi kursē vienvirziena posmā no Garciema ielas līdz Vecāķu prospektam. 300. maršruta mikroautobusi kursē vienvirziena posmā no Kāpu prospekta līdz Vecāķu prospektam.
Vienības matrica

Par vienības matricu ar kārtu n sauc tādu n\times n kvadrātveida matricu, kurai visi galvenās diagonāles elementi ir 1, bet pārējie ir 0. Parasti vienības matricu apzīmē ar I vai arī E.

Piemēri

1. kārtas vienības matrica ir
 I = \begin{pmatrix} 1 \end{pmatrix} 
2. kārtas vienības matrica ir
 I = \begin{pmatrix} 1 & 0 \\
0 & 1
\end{pmatrix} 
3. kārtas vienības matrica ir
 I = \begin{pmatrix} 1 & 0 & 0 \\
0 & 1 & 0 \\ 0 & 0 & 1
\end{pmatrix} 
utt.
Karību reģions

Karību reģions ir pasaules reģions, kurš atrodas galvenokārt Ziemeļamerikas dienvidu daļā, Karību jūrā. No reģiona ziemeļrietumos ir Meksikas līcis un Ziemeļamerika, rietumos Centrālamerika, bet dienvidos Dienvidamerika. Reģionā ir iekļautas vairāk kā 700 salas un rifi. Kopējā reģiona platība ir 239 681 km², bet iedzīvotāju skaits ap 40 miljoniem. Lielākās pilsētas ir Santodomingo, Havana, Portoprensa, Santjago un Kingstona.
Brand New Eyes

Koncertturneja

Paramore paziņoja par ASV tūri viņu oficiālajā mājaslapā, kā iesildītājmāksliniekus izvēloties grupas The Swellers un Paper Route. Pirmais tūres koncerts tika sniegts 2009. gada 29. septembrī, kad tika izdots albums. Izpildot dziesmu "Decode", vokāliste Heilija Viljamsa pazaudēja balsi un nākamās divas dziesmas tika izpildītas tikai instrumentāli. Sakarā ar laringītu, kas piemeklēja Heiliju Viljamsu, tūres beigu datums tika paziņots kā 2. oktobris, taču oficiāli tūre noslēdzās 2009. gada 10. oktobrī Čikāgā.
Grupa paziņoja, ka tūres koncerti notiks arī Eiropā, tā sāksies 2009. gada 29. novembrī Helsinkos, Somijā.
Pravietis

Pravietis, sieviešu dzimtē — praviete, ir persona, kas apgalvo, ka ir sazinājies ar pārdabisko vai dievišķo, un kalpo kā starpnieks starp to un cilvēci. Pravieši sevi bieži vien uzskata par Dieva izredzētajiem. Ziņu, ko pravietis pasniedz, sauc par pravietojumu. Pravieši ir ikvienā Ābrama reliģijā (kristietībā, jūdaismā un islāmā), kā arī daudzās citās reliģijās.
Beringa jūra

Robežas

Beringa jūra ir labi nodalīta ar kontinentiem un salu grupām. Ziemeļos atrodas Beringa šaurums, kas savieno ar Ziemeļu Ledus okeānu, Čukču pussala Krievijā un Sjuārda pussala Aļaskā. Austrumos atrodas Aļaska. Dienvidos — Aleutu salas un Komandora salas. Rietumos — Kamčatkas pussala.

Ģeoloģiskā vēsture

Pēdējā Ledus laikmeta laikā Pasaules okeāna līmenis bija par 125 metriem zemāks un līdz ar to Beringa šaurums, kas atdala Ameriku un Eirāziju — šaurāks vai pat vispār nepastāvēja — eksistēja t. s. Beringa tilts (Beringija). Arī tālāk dienvidos jūras plašums starp Komandoru salām un Kuriļu salām samazinājās un arī šī salu ķēde kļuva labāk piemērota seno cilvēku pārceļošanai. Rezultātā pa vienu vai abiem šiem tiltiem cilvēki un daudzu sugu dzīvnieki migrēja no Eirāzijas uz Ameriku. Daļa speciālistu uzskata, ka šī bija pirmā reize, kad cilvēks nokļuva Amerikā, citi to apšauba un uzskata, ka pirmie cilvēki Amerikā ieradās jau pirms tam.

Saimniecība

Beringa jūra pieder pie produktīvākajām pasaules jūrām un šeit notiek intensīva zvejniecība, šeit ASV iegūst pusi no visas savas zvejas flotes nozvejas. Jūras produktivitāti apdraud globālā sasilšana.
Alesandra Rīglere

Biogrāfija

Šahu sākusi spēlēt studiju gados Modēnas universitātē. Kļuvusi par četrkārtējo Itālijas čempioni šahā sievietēm (1994, 1995, 1996, 1998). Pārstāvējusi Itālijas izlasi Pasaules šaha olimpiādē 1996. gadā un Eiropas komandu šaha čempionātā 1997. gadā.
Vēlāk nopietni pievērsusies korespondencšaham. Uzvarējusi 6. Pasaules čempionātā korespondencšahā sievietēm (2000—2005).
Pēc profesijas ir ķīmiķe. Profesore Modēnas augstākajā mākslas skolā "Venturi". 2007. gadā apbalvota ar Itālijas ordeni "Par nopelniem Itālijas republikas labā" (itāļu: Ordine al merito della Repubblica Italiana).
Deisms

Deisms ir reliģiska filozofija, kurā Dievu skata tikai kā pasaules pirmscēloni, kas ir nošķirts, nav līdzdalīgs un atbildīgs par pasaules turpmākām norisēm un procesiem. Deisti uzskata, ka, piemēram, mūsdienu pasaule ir tās pašas likumu varā, ne Dieva pakļautībā. Līdz ar to deisti noliedz arī visu pārdabisko, pareģojumus un brīnumus.
Deisma idejas sāka izplatīties apgaismības periodā (17.—18. gadsimtā). Deisma koncepciju ieviesa Čerberijas Herberts savā darbā De Veritate (1624).
Tiek izšķirtas divas deisma formas: klasiskais deisms un modernais deisms.
Pārslainā beka

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug no maija līdz novembrim, sūnainos lapu un skuju koku mežos, skābās ūdenscaurlaidīgās augsnēs, mikorizu veido ar ozoliem, arī ar dižskābaržiem un skujkokiem.

Līdzīgas sugas

Sēnei ir līdzīga melnējošajai bekai, kuras stobriņu slānis un atveres dzeltenas, kā arī raganu bekai, kuras kātiņam tīklots zīmējums.

Barības vērtība

Ēdama tikai pēc novārīšanas, par garšīgumu ir pretēji viedokļi.
Valentīns Kirilovs

Biogrāfija

Šahu sācis spēlēt trīspadsmit gadu vecumā. Trenera Jāņa Krūzkopa audzēknis. Pārstāvējis Latvijas komandu PSRS junioru komandu šaha čempionātos (1954, 1957). 1956. gadā izpildījis PSRS sporta meistarkandidāta normu. Divas reizes kļuvis par Rīgas vicečempionu šahā (1956, 1964). No 1957. gada līdz 1960. gadam dienējis Padomju armijā. Dienesta laikā piedalījies vairākos šaha turnīros, tajā skaitā 1958. gada Kuibiševas pilsētas šaha čempionātā, kurā izcīnījis 3. vietu (uzvarējis Ļevs Polugajevskis), un 1960. gada PSRS Bruņoto spēku individuālā čempionāta finālā Rīgā. Pēc atgriešanās no armijas divas reizes izcīnījis otro vietu Latvijas komandu šaha čempionātā RVR komandas sastāvā (1961, 1962). 1965. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 1967. gadā kļuvis par Latvijas komandu šaha čempionāta uzvarētāju. Tajā pašā gadā piedalījies PSRS šaha čempionātā Harkovā.
1968. gadā pirms Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla pretendentu pusfināla mača Mihails Tāls — Viktors Korčnojs iesaistīts Tāla treneru komandā. Sadarbība turpinājusies nākamos astoņus gadus. Kopš 1971. gada PSRS šaha čempionāta fināla kļuvis par vienīgo Tāla treneri sekundantu. Sadarbība ar Pasaules eksčempionu šahā turpinājusies līdz 1976. gadam, kad pēc dalītas 2.-4. vietas starpzonu turnīra Bīlē Tāls cietis neveiksmi papildu turnīrā Varēzē par pretendentu ceļazīmi pret Lajošu Portišu.
Vairākkārt piedalījies Latvijas šaha čempionātos, kuros labāko panākumu guvis 1977. gadā, kad izcīnījis 4. vietu. 1979. gadā uzvarējis sporta biedrības "Daugava" šaha čempionātā. Četras reizes pārstāvējis sporta biedrības Daugava komandu PSRS kausa izcīņā šahā (1966, 1968, 1971, 1974). Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas piedalījies starptautiskajos šaha turnīros Ungārijā, Polijā, Somijā, Francijā, Čehijā, bet Vācijas šaha bundeslīgā pārstāvējis komandas Godesberger SK (Bonna) un Brackel (Dortmunde).
Pazīstams kā Latvijas šaha dzīves organizētājs. Dažādos laikos bijis Apvienotā republikāniskā šaha un dambretes kluba direktora vietnieks, Latvijas šaha federācijas atbildīgais sekretārs un izpilddirektors, Latvijas šaha izlases galvenais treneris. Strādājis arī kā šaha treneris Nikaragvā, Kolumbijā un Vācijā.
Ilggadējs žurnāla "Šahs" līdzstrādnieks, publicējis rakstus par šahu dažādos periodiskos izdevumos. Bijis autors grāmatām par Andreja Sokolova un Artura Jusupova pretendentu finālmaču Rīgā 1986. gadā, par Hermani Matisonu — Ģēnija zīmogs. H.Matisona etīdes un uzdevumi (Rīga, 1990) un Pāri savam laikmetam (Rīga, 1994). Sevišķi lielu ieguldījumu devis Mihaila Tāla šaha daiļrades apzināšanā, publicējot sešos sējumos grāmatu Mihails Tāls. Daiļrade (Rīga, 1996—2002), kurā apkopotas visas pieejamās Tāla šaha partijas, kā arī papildus sējumu Runā un rāda Tāls (Rīga, 2006), kurā savāktas Tāla dažādu laiku intervijas preses izdevumiem. 2016. gadā izdevis savu atmiņu grāmatu Mihs. Miša. Mihails Tāls, kurā dalījies personīgajos iespaidos par Tālu.
Kārlis Lauva

Biogrāfija

Kārlis Lauva piedzima 1879. gada 11. janvārī Padures muižā kalpa ģimenē. Mācījies tautskolā. Iestājies pret baznīcu un muižniekiem, kā arī pret Krievijas impērijas iekārtu, par ko ticis tiesāts. 1905. gadā viņam tika piespriests nāvessods nošaujot, taču Lauvam izdevās no tā izvairīties.
Ceļojot pa Latviju, iepazinies ar vairākiem zvejniekiem, sācis darboties zvejnieku organizācijās un biedrībās. Bēgļu gaitās Somijā un Norvēģijā iepazinies ar vietējo zvejnieku stāvokli. Atgriežoties dzimtenē, bija Latvijas Zvejnieku savienības dibinātājs, priekšnieks un goda biedrs. 1925. gadā no Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas saraksta ievēlēts 2. Saeimā.
1927. gada 7. janvārī ap plkst. 12 Kārlis Lauva savā dzīvoklī Rīgā, Kojusalas ielā 25 izdarīja pašnāvību pakaroties.