google/wiki40b huggingface dataset:
Organiskā sintēze

Organiskā sintēze ir organiskās ķīmijas un tehnoloģijas nozare, kas nodarbojas ar dažādu organisko savienojumu iegūšanu. Tā pēta šo savienojumu iegūšanas paņēmienus (metodikas, identifikāciju, aparatūru) un procesus. Organiskās sintēzes jeb sintētiskās organiskās ķīmijas mērķis ir vielu ar nozīmīgām fiziskajām, ķīmiskajām un bioloģiskajām īpašībām iegūšana, kā arī teorētiskās organiskās ķīmijas prognožu pārbaude. Mūsdienu organiskā sintēze spēj iegūt praktiski jebkuras organiskās vielas molekulas.
Akadēmiķis Ojārs Neilands raksta par organisko sintēzi:
Organiskā sintēze ir ne tikai organiskās ķīmijas pats kodols, tās progresa nepieciešamākā sastāvdaļa, bet tā ir arī aizraujoša zinātniskā darba nozare, kas pilna ar piedzīvojumiem un briesmām un prasa augstu meistarību.

Vēsture

Kā patstāvīga nozare organiskā sintēze sāka veidoties, kad 1828. gadā vācu ķīmiķis Frīdrihs Vēlers veica urīnvielas sintēzi no neorganiskas vielas, pieliekot punktu vitālisma mācībai, kas uzskatīja, ka organiskas vielas var veidoties tikai dzīvos organismos īpaša dzīvības spēka iedarbībā. Laikā no 1858. līdz 1861. gadam tika noformulēti organisko molekulu uzbūves teorijas pamati, līdz ar to kļuva iespējams sintezēt organisko vielu molekulas, iepriekš ieplānojot to uzbūvi. Šeit sevišķa nozīme bija vācu ķīmiķa Augusta Kekulē, angļu ķīmiķa Arčibalda Kūpera un krievu ķīmiķa Aleksandra Butļerova darbiem.
Līdz ar teorētiskās organiskās ķīmijas attīstību — molekulu uzbūves un ķīmiskās saites teorijām, kvantu ķīmijas, kinētikas u.c. attīstību — attīstījās arī organiskā sintēze. Savukārt dažādu sarežģītu kā dabā sastopamu (indigo, nikotīns, holesterīns, ciānkobalamīns), tā dabā neesošu (daudzi elementorganiskie savienojumi, sintētiskās antibiotikas, poliedrāni, rotaksāni, katenāni) vielu sintēze ietekmēja bioloģiski aktīvo vielu ķīmiju, farmakoloģiju, cietvielu fiziku un ķīmiju, kā arī citas zinātnes nozares. Ķīmijas tehnoloģijas attīstība sekmēja organisko sintēzi rūpnieciskos mērogos. Mūsdienās rūpnieciskā organiskā sintēze ražo miljoniem tonnu produkcijas gadā.
Duhovščina

Vēsture

Pēc leģendas, apdzīvotā vieta izveidojusies 15.—16. gadsimtā ap Svētā Gara klosteri (Духов монастырь), no kā arī cēlies nosaukums. 1777. gadā Duhovščinai piešķirts pilsētas statuss, bet Napoleona karu laikā tā nodedzināta. 1926. gadā atkārtori piešķirts pilsētas statuss. Pilsētā attīstīta pārtikas rūpniecība un mežrūpniecība.
Ausma Grīnvalde

Dzīvesgājums

Bērnību pavadījusi Madonā (1930—1936). Mainoties tēva darba vietai (viņš strādājis par galveno grāmatvedi), ģimene pārcēlusies uz dzīvi Daugavpilī (1936—1943).
Liepājā pabeigta Liepājas 1. vidusskola (1950). Rīgā absolvēts Latvijas Valsts pedagoģiskais institūts (1954). Pēc tam strādājusi Liepājas 6. vidusskolā. Ausma Grīnvalde kļuvusi par docētāju Liepājas Pedagoģiskajā institūtā (1964), kur Latviešu valodas un literatūras fakultātes studentiem lasījusi literatūras teorijas un ārzemju literatūras vēstures lekciju kursus.
Neklātienes aspirantūras gados (1973—1977) Latvijas Zinātņu Akadēmijas Valodas un literatūras institūtā uzrakstīta un aizstāvēta disertācija „Mākslinieciskā tēla problēmas mūsdienu latviešu padomju dzejā (1965—1973)”.
Gaisa kuģis

Gaisa kuģis ir lidaparāts, kas atmosfērā noturas ar gaisa palīdzību. Gaisa kuģis planētas gravitācijai pretojas vai nu ar aerostatisko vai ar aerodinamisko cēlējspēku.
Pie gaisa kuģiem nepieskaita transportlīdzekļus, kuri, lai arī var lidot atmosfērā, tomēr cēlējspēkam neizmanto gaisu, piemēram, raķetes. Savukārt lidaparāti ar raķešdzinēju var būt apgādāti ar spārniem (piemēram, raketoplāni, spārnotās raķetes, tāpat arī kosmoplāni), tādēļ tos var pieskaitīt pie gaisa kuģiem. Par gaisa kuģiem neuzskata arī lidaparātus, kas izmanto ballistiska vai inerciāla lidojuma principus ar minimālu gaisa cēlējspēku. Tāpat pie gaisa kuģiem nepieskaita transportlīdzekļus, kuri kustas nelielā attālumā virs ūdens vai sauszemes virsmas, izmantojot gaisu kā gaisa spilvenu (transportlīdzeklis uz gaisa spilvena) vai ekrānu (ekranoplāns).
Jomu, kas saistīta ar gaisa kuģu (parasti — smagāku par gaisu) konstruēšanu, ražošanu, apkalpošanu un lietošanu, sauc par aviāciju. Cilvēkus, kas vada lidaparātus, sauc par lidotājiem jeb pilotiem. Eksistē arī bezpilota lidaparāti, kurus vada attālināti vai autonomi ar borta datorsistēmu. Gaisa kuģus var klasificēt pēc cēlējspēka, dzinējspēka tipa, pielietojuma vai citiem kritērijiem.
Vesels fon Freitāgs-Loringhofens

Dzīvesgājums

Cēlies no baronu Freitāgu-Loringhofenu dzimtas. Dzimis 1899. gada 22. novembrī Lielbornes muižā, bērnību un jaunības gadus pavadīja Skultes muižā. Pēc skolas beigšanas viņš piedalījās Latvijas Brīvības cīņās kā Baltijas landesvēra, pēc Strazdumuižas pamiera noslēgšanas - kā Latvijas armijas 13. Tukuma kājnieku pulka karavīrs Latgales frontē. 
Pēc 1920. gada agrārās reformas un muižu atsavināšanas Vesels fon Freitāgs-Loringhofens 1922. gadā izlēma atstāt Latviju un turpmāk dienēja Vācijas armijā (Reihsvērā). 
Otrā pasaules kara laikā viņš bija Vācijas armijas Dienvidu grupējuma (Heeresgruppe Süd) trešais ģenerālštāba virsnieks un piedalījās karadarbībā Ukrainas teritorijā. Jau 1942. gadā viņš nonāca konfliktā ar SS vadību. Pirms Staļingradas kaujas viņš 1942. gada oktobra sākumā brīdināja Vērmahta vadību par Sarkanās armijas plānoto pretuzbrukumu pie Donas, tomēr Hitlers to atstāja bez ievērības. 
1943. gadā pēc Vilhelma Kanarisa rīkojuma tika pārcelts uz Berlīni, kur vadīja militārās izlūkošanas un pretizlūkošanas dienesta (Abvēra) sabotāžu plānošanas daļu. Kā pārliecināts Hitlera režīma pretinieks viņš bija saistīts ar Vērmahta antihitleriskajām aprindām un kopā ar admirāli Kanarisu 1943. gada 29. jūlijā piedalījās slepenās sarunās Venēcijā ar Itālijas slepeno dienestu vadītāju Čēzāri Amē (Cesaré Amé), lai novērstu SS vadības plānotos atentātus pret Romas pāvestu Piju XII un Itālijas karali Viktoru Emanuelu III. 
Pēc admirāļa Kanarisa atcelšanas no Abvēra vadītāja amata 1944. gada februārī Vesels fon Freitāgs-Loringhofens tika pārcelts izlūkošanas darbā uz Vērmahta ģenerālštābu OKH (Oberkommando des Heeres). Tur viņš piedalījās sazvērestības plānošanā pret Vācijas diktatoru Ādolfu Hitleru un piegādāja atentāta izpildītājam Klausam fon Štaufenbergam Anglijā ražotas sprāgstvielas. Slepenā apspriedē netālu no Hitlera bunkura Tolksdorfas (tagad Tołkiny) pilī 1944. gada pavasarī Freitāgs-Loringhofens esot teicis, ka "ja arī tas neizdosies, vismaz vācu vēsturē paliks rakstīts, ka cilvēki atdeva savas dzīvības, lai novāktu šo noziedznieku". 
Pēc operācijas izgāšanās Gestapo atklāja viņa saistību ar atentātu un īsi pirms apcietināšanas Vesels fon Freitāgs-Loringhofens izdarīja pašnāvību. Viņa sievu apcietināja, četrus mazgadīgos dēlus ievietoja bērnu namā. Pulkveža Freitāga-Loringhofena atvadu vēstule sievai tiek glabāta Drēzdenes Kara vēstures muzejā.
Šūnu automāts

Šūnu automāts ir šūnu jeb rūtiņu kopums, kas veido periodisku (parasti kubisku, retāk heksagonālu) režģi. Katras šūnas stāvokli nākamajā laika posmā nosaka zināmi noteikumi atkarībā no kaimiņu šūnu stāvokļa pašreizējā momentā. Par kaimiņu šūnām tiek dēvētas šūnas, kas atrodas noteiktā, ne pārāk lielā, attālumā. Pazīstamākais un viens no interesantākajiem šūnu automātu piemēriem ir angļu matemātiķa Džona Konveja 1970. gadā izgudrotā spēle "Dzīve".
Krauklīts sēž ozolā

Krauklīts sēž ozolā ir latviešu tautasdziesma Jāņa Cimzes apdarē, kas izdota dziesmu krājuma "Dziesmu rota".
Pēc dziesmusvētku vēsturnieka Valentīna Bērzkalna domām daži melodiski gājieni un dominantes puskadenca vidū vedina domāt, ka šīs dziesmas meldija radusies vai nu pārvariējot kādu vācu meldiju vai kā tipiska jaunākā slāņa pārstāve pašu zemē uz vietas, kālab klasiskajā latvju tautasdziesmā tā lāga neiederas. 
Tomēr dziesmai "Krauklīt's sēž ozolā" ir dzīva forma un plašāka meldija, kas tad arī bijis galvenais tās popularitātes cēlonis.

Vēsture

Dziesmu "Krauklīts sēž ozolā" dziesmu svētkos vienīgo reizi dziedāja Trešo Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku koncertā.
Irbes

Izskats un īpašības

Irbēm ir noapaļoti, plūmveidīgi ķermeņi, salīdzinoši īsas kājas, dziļš krūšu kurvis, neliela aste, noapaļotas formas spārni un spēcīgi knābji. Mazākās irbju apakšdzimtā ir paipalas (Coturnix) un vismazākā suga ir Āzijas zilā paipala (Coturnix chinensis).
Irbes dzīvo un ligzdo uz zemes, un tās barojas gan ar sēklām un graudiem, gan kukaiņiem. Irbes mājo krūmājos, mežmalās, lapukoku mežos, aizaugušās laukmalās un kultivētās lauksaimniecības teritorijās, aukstajā sezonā – arī apdzīvotu vietu tuvumā.
Žanis Karlsons

Dzīves gājums

Dzimis 1899. gada 19. februārī Valgales pagasta "Mazajos Elciņos" (tagad Abavas pagasts) saimnieka Jēkaba Karlsona un viņa sievas Jūles ģimenē. 1919. gadā beidza Rīgas pilsētas 2. ģimnāziju. Piedalījās Latvijas atbrīvošanas kara cīņās. No 1920. gada Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātē studēja filozofiju. 1933. gadā ieguva vēstures kandidāta grādu. Bijis Centrālās izglītības savienības instruktors un lektors. 20. gadsimta 30. gados Jelgavas Valsts ģimnāzijā strādāja kā skolotājs.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Vadīja Eslingenes Tautas augstskolu. Miris Kanādā.
5. novembris

5. novembris ir gada 309. diena pēc Gregora kalendāra (310. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 56 dienas.
European Hit Radio Top 100 (2002)

Šis ir European Hit Radio 2002. gada noslēguma Top 100.

Top 100 sastādīšanas princips

European Hit Radio Top 100 tiek sastādīts, pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas ik nedēļu tiek apkopoti Top 40. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 40 sarakstā. No visām vidēji 250 līdz 280 gada laikā Top 40 iekļuvušajām dziesmām tiek noteiktas populārākās 100. 
Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 40, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 40 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 37. vietu, tad 37 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 40 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 41 punkts. Veidojot Top 100, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 40, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.
Andrejs Rubļovs

Biogrāfija

Ziņas par Andreja Rubļova biogrāfiju ir visai skopas: visticamāk, viņš dzimis Maskavas kņazistē (pēc citiem avotiem — Veļikijnovgorodā), iespējams, ap 1360. gadu. Viņa iesauka "Rubļovs" (no krievu vārda рубель — rievots koka dēlītis, darbarīks veļas gludināšanai) liecina, ka viņš varētu būt nācis no amatnieku ģimenes. Kļūdams par mūku Andronika klosterī, pieņēmis vārdu Andrejs. Viņa laicīgais vārds nav zināms, iespējams, pēc tolaiku tradīcijām arī tas sākas ar "A". Andreja Rubļova daiļrade balstījās uz Maskavas kņazistes mākslinieciskajām tradīcijām, labi pazīstama viņam bijusi arī slāvu mākslas pieredze. Pirmoreiz Andrejs hronikās pieminēts tikai 1405. gadā, ieraksti liecina, ka viņš kopā ar Teofanu Grieķi un Prohoru Vecāko veicis apdares darbus Maskavas Kremļa Pasludināšanas katedrālē. Acīmredzot jau 1405. gadā Andreja Rubļova ikonu gleznošanas prasmes bija pietiekami augstā līmenī, ja viņam ticis uzticēts tik atbildīgs darbs, pie tam kopā ar Teofanu Grieķi. Otrreiz Andrejs hronikās pieminēts 1408. gadā, kad viņš kopā ar Daniilu Melno (Даниил Чёрный) veica gleznojumus Uspenskas katedrālē, Vladimirā. Bija pagājuši tikai 3 gadi, bet Andrejam jau bija palīgi un mācekļi, tai laikā jau pilnībā bija izveidojies viņa individuālais stils.
15. gadsimta 20. gados Andrejs hronikās tiek pieminēts trešo reizi: kopā ar Daniilu Melno viņš veicis darbus Troicas-Sergija klosterī, šie gleznojumi nav saglabājušies. Savu šedevru — ikonu ”Svētā trīsvienība” — viņš radījis 1411. vai 1425.-27. gadā.
Andrejs Rubļovs nomira mēra epidēmijas laikā 1428. gada 17. oktobrī Maskavā, Andronika klosterī, kur 1428. gada pavasarī bija veicis savu, pēc rakstiem spriežot, ceturto darbu — gleznojumus Andronika Spaskas baznīcā.
Apglabāts Andronika klosterī netālu no baznīcas zvanu torņa.
Māra Zālīte

Biogrāfija

Māra Zālīte dzimusi Krasnojarskas novadā, izsūtīto ģimenē. 1956. gadā ģimene atgriezās Latvijā, un bērnību Māra Zālīte pavadīja Slampes pagasta "Kalna Ķivuļos". 1975. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes (toreizējās Latvijas Valsts universitātes) Filoloģijas fakultāti. Strādājusi par Latvijas Rakstnieku savienības referenti, Jauno literātu studijas vadītāju, žurnāla “Liesma” dzejas konsultanti (1974. — 1989.) un izdevniecības “Karogs” un žurnāla “Karogs” galveno redaktori (1989. — 2000.), kopš 2000. gada ir Latvijas Autoru apvienības prezidente. Ir Nacionālās bibliotēkas Uzticības padomes locekle, KM Autortiesību konsultatīvās padomes locekle, KM Nacionālās kultūras padomes locekle, ZA goda locekle, Triju Zvaigžņu ordeņa domes locekle kopš 1999.gada, Valsts valodas komisijas priekšsēdētāja no 2002. līdz 2004.gadam.
Organiskā viela

Organiskās vielas ir oglekli saturoša vielu grupa, daudzas no kurām sastopamas dzīvajā dabā. Organiskās vielas bieži ir degtspējīgas. Organiskās vielas parasti iedala ogļūdeņražos (oglekļa un ūdeņraža binārajos savienojumos) un ogļūdeņražu atvasinājumos (ogļūdeņražos, kuru molekulā viens vai vairāki ūdeņraža atomi ir aizvietoti ar kādu citu atomu vai funkcionālo grupu). Organiskās vielas var saturēt arī vairāk kā vienu funkcionālo grupu (piemēram, aminoskābes). Vielu iedalījums organiskajās un neorganiskajās vielās ir nosacīts un vēsturiski izveidojies. Tādas vielu klases kā karbonāti, karbīdi, cianīdi, cianāti u.c. nemēdz pieskaitīt pie organiskām vielām, kaut arī tās satur oglekli.

Halogēnogļūdeņraži

Halogēnogļūdeņraži ir ogļūdeņraži, kuru molekulās viens vai vairāki ūdeņraža atomi ir aizvietoti ar halogēnu atomiem. Ja ar halogēna atomiem aizvieto pilnīgi visus ūdeņraža atomus, viela kļūst nedegoša. Halogēnogļūdeņraži parasti ir visai toksiskas vielas vai arī kaitīgas apkārtējai videi (ja pašas par sevi nav toksiskas), piemēram, freoni.

Sēru, fosforu saturošie un metālorganiskie savienojumi

Merkaptāni (organiskie sulfīdi) ir spirti, kuru molekulās skābeklis ir aizvietots ar sēru. Šīs vielas ir ļoti smirdīgas, un tās pievieno gāzei, lai varētu atklāt gāzes noplūdi.
Alberto Akvilani

AS Roma

2001. gadā, kad Akvilani bija 16 gadu vecs, viņam līgumus piedāvāja Premjerlīgas klubi Londonas "Chelsea" un Londonas "Arsenal". Tos gan viņš noraidīja, turpinot spēlēt AS Roma jauniešu komandā. A sērijā Akvilani debitēja astoņpadsmit gadu vecumā, 2003. gada 10. maijā, trenera Fabio Kapello vadībā mačā pret "Torino". 2003./2004. gada sezonā viņš tika izīrēts B sērijas klubam Triestina pieredzes uzkrāšanai.
Atgriežoties Romas klubā, Akvilani visai ātri ieguva vietu komandas sākumsastāvā. 2005./2006. gada sezonā viņš guva komandas otros vārtus Romas derbijā pret "Lazio", ko "AS Roma" uzvarēja, tādējādi iegūstot A Sērijas rekordu visvairāk uzvarētajos mačos pēc kārtas.
Nākamā sezonā Akvilani nebija veiksmīga, jo savainojuma dēļ nācās izlaist vairākus mēnešus. Viņš sastāvā atgriezās vien 2007. gada maijā, kad piedalījās trīs mačos sezonas noslēgumā. Ar traumām Akvilani mocījās arī nākamos divus gadus. 2009. gada 26. maijā pussargs pagarināja līgumu ar "AS Roma" līdz 2013. gadam
.

Liverpool

2009. gada 5. augustā "Liverpool" paziņoja, ka ir vienojušies ar "AS Roma" par Akvilani pāreju uz angļu klubu. Viņš parakstīja piecu gadu līgumu ar Liverpūles komandu. "Liverpool" par spēlētāja iegādi samaksāja 20 miljonus eiro.
Akvilani pirmā spēle "Liverpool" sastāvā bija pret "Arsenal" Karlinga kausa ceturtajā kārtā, ko liverpūlieši uzvarēja ar 2:1. Viņš uz laukuma izgāja 77. minūtē, nomainot Damjēnu Plesī. Komandas pamatsastāvā itāļu futbolists debitēja 2009. gada 9. decembrī Čempionu līgas mačā pret "Fiorentina", kurā "Liverpool" zaudēja ar 1:2. Premjerlīgā kluba pamatsastāvā Akvilani debitēja tā paša gada 26. decembrī pret Vulverhemptonas "Wanderers".
Etrits Beriša

Karjera

Dzimis Kosovā, Prištinā albāņu ģimenē. 2007. gadā pievienojās Allsvenskan līgas komandai Kalmar FF, bet spēlēja rezerves komandā. 2010. gadā kļuva par regulāru spēlētāju lielajā komandā. Beriša komandā kļuva par vienu no 11 metru soda sitienu izpildītāju kopumā gūstot trīs vārtus. 2013. gadā Beriša pievienojās Romas "Lazio". Sezonas sākumā Beriša bija rezerves vārtsargs, bet sezonas gaitā kļuva par pamatvārtsargu. Pēdējā sezonā Beriša daudz vairs nespēlēja, tāpēc viņš pievienojās Bergamo "Atalanta". 2019. gada jūlijā Beriša uz īres tiesībām pievienojās S.P.A.L.
Albānijas futbola izlases sastāvā debitēja 2012. gada 27. maijā pret Irānu. Beriša piedalījās 2016. gada Eiropas čempionātā, kur piedalījās visās trīs spēlēs.
Saimons Gaņjē

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Gaņjē uzsāka 1999.—2000. sezonā, kad debitēja NHL kluba Filadelfijas "Flyers" rindās. Savā pirmajā sezonā Gaņjē atzīmējās ar 48 punktiem 80 spēlēs. Tuvākajās sezonās hokejista rezultativitāte vienīgi pieauga. 2005.—06. sezonā līdz šim vienīgo reizi savā karjerā Gaņjē guva vidēji vairāk nekā punktu spēlē, 72 spēlēs atzīmējoties ar 79 rezultativitātes punktiem. Sākot ar 2006.—07. sezonu Saimons pildīja "Flyers" kapteiņa palīga funkcijas. Filadelfijas "Flyers" rindās Gaņjē spēlēja līdz pat 2009.—10. sezonas noslēgumam. 
2010. gada vasarā Gaņjē tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning" vienību, taču jau nākamajā vasarā viņš bija kļuvis par brīvo aģentu, parakstot divu gadu līgumu ar Losandželosas "Kings" komandu. 2011.—2012. gada sezonā "Kings" sastāvā izcīnījis Stenlija kausu. Nākamās sezonas vidū aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers". 2013.—14. gada sezonu Gaņjē izlaida, savukārt 2014.—15. gada sezonā izturēja pārbaudes laiku un pievienojās Bostonas "Bruins". Pēc sezonas beigām paziņoja par karjeras beigšanu.
Kanādas izlases rindās Gaņjē kļuvis par 2002. gada Olimpisko čempionu, Olimpiskajās spēlēs piedalījies arī 2006. gadā. Gaņjē spēlējis arī 2005. gada Pasaules čempionātā, tajā izcīnot sudraba medaļas.
Sumu apgabals

Vēsture

Tagadējā Sumu apgabala teritorijā no 1024. gada valdīja Novgorodas-Severskas kņazi (ziemeļdaļā) un Perejaslavļas kņazi (dienviddaļā), kurus iecēla Kijevas lielkņazi. Pēc nokļūšanas Zelta Ordas atkarībā šī teritorija bija pakļauta Brjanskas kņaziem. Lietuvas valdnieks Aļģirds ap 1355. gadu sadalīja bijušo Čerņigovas-Severskas zemi trīs dalienās. Čerņigovā un Trubačevskā valdīja viņa dēls Dmitrijs (Dmitrijus Algirdaitis, 1356.–1379. gadā un 1388–1399. gadā), pēc 1401. gada Vītauts Dižais to pilnīgi iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. No 1569. gada tā bija Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
Pēc Bogdana Hmeļņicka vadītās sacelšanās apgabals bija Ukrainas hetmaņa pakļautībā (1649−1657), 1667. gadā Dņepras kreisā krasta daļa iekļauta Krievijas caristē. 1708. gadā to iekļāva Kijevas guberņā, 1727. gadā Belgorodas guberņā, 1765. gadā Slobodas Ukrainas guberņā ar centru Harkovā.
No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1920. gada Ukrainas PSR un KPFSR sastāvā. 1925. gadā Putivļas apriņķi pievienoja Ukrainas PSR. 
1939. gadā izveidoja Sumu apgabalu, kurā iekļāva 17 Čerņihivas apgabala rajonus, 12 Harkovas apgabala rajonus un 2 Poltavas apgabala rajonus.
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Progress M-17M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2397 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela 683 kg, skābeklis (28 kg), gaiss (19 kg) ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1247 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, tai skaitā 56 kg amerikāņu segmentam.

Lidojuma gaita

Progress M-17M startēja no Baikonuras kosmodroma 2012. gada 31. oktobrī 07:41:18 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U. 07:50:07 UTC kosmosa kuģis atdalījās no pēdējās pakāpes un iegāja orbītā.
Saslēgšanās ar SKS notika 31. oktobrī 13:33:46 UTC pie Zvezda moduļa automātiskā režīmā. Šī bija otrā reize SKS vēsturē, kad kāds kosmosa kuģis pietuvojas un saslēdzas ar staciju sešu stundu laikā pēc starta.
22. februārī ar Progress M-17M dzinēju palīdzību tika paaugstināta stacijas orbīta. Dzinēji iedarbināti 10:34 UTC, un tie darbojās 276,7 sekundes, paaugstinot orbīta par aptuveni 1 km.
21. martā ar kravas kuģa dzinējiem paaugstināta stacijas orbīta. Dzinēji iedarbināti 00:25 UTC, un tie darbojās 673 sekundes, paaugstinot orbīta par aptuveni 2,6 km.
3. aprīlī tika veikta SKS orbītas paaugstināšana. Dzinēji iedarbināti 19:40 UTC, un tie darbojās 277,3 sekundes, paaugstinot orbīta par aptuveni 1 km.
2013. gada 15. aprīlī 12:02:36 UTC Progress M-17M atvienojās no SKS. Sešu dienu autonomā lidojumā tika veikts eksperiments Radar-Progress.
21. aprīlī Progress M-17M tika novadīts no orbītas. 14:07 UTC bremzēšanas manevram tika iedarbināts kosmiskā aparāta dzinējs. Kosmosa kuģis nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā. Nesadegušās daļas aptuveni 15:02 UTC iekrita Klusā okeāna dienviddaļā.
Svalbāras Longjēres lidosta

Vēsture

Pirmo lidlauku Svalbārā 2. pasaules kara laikā ierīkoja Vācijas Luftwaffe Adventdālenē austrumos no Longjērbīenes. Pēc kara lidlauks vairs netika izmantots līdz 1959. gadam, kad tas tika atjaunots nopietni saslimuša cilvēka transportēšanai uz Norvēģiju. Šis un vēlākie pasta lidojumi no Adventdālenes lidlauka tika veikti ar mazizmēra Catalina lidmašīnu. Lidlauks tika paplašināts, lai varētu uzņemt Douglas DC-4 lidmašīnas, vēlāk arī citus lidaparātus. Lidlauku varēja izmantot tikai dienas gaismā un laikā, kad zeme sasalusi.
Jaunas pastāvīgas lidostas būvniecība tika uzsākta 1973. gadā Hotelneseta ragā. 2484 m garais skrejceļš ir izbūvēts mūžīgajā sasalumā, to izolējot no grunts. Apmēram trešdaļa skrejceļa izbūvēta ierakumā, divas trešdaļas — uz uzbēruma. Lidostai ir pasažieru terminālis, tornis un apkalpošanas angārs.
1996. gada 29. augustā, veicot pieeju lidostai, kalnā ietriecās kompānijas Vnukovo Airlines Tu-154 pasažieru lidmašīna no Maskavas. Visi 141 pasažieris un apkalpes locekļi gāja bojā; tā ir smagākā aviokatastrofa Norvēģijas vēsturē.

Lidojumi

No Longjēres lidostas tiek veikti divi regulārie lidojumi dienā — uz Oslo un Trumsi, ko izpilda SAS. Sezonālie čarterlidojumi tiek veikti uz Parīzi. Kompānija Lufttransport izpilda vietējos lidojumus uz Nīolesunnu un Sveagruvu. Lidlaukā bāzējas arī Svalbāras gubernatora un Arktikugol helikopteri.
GUAM

GUAM (no dalībvalstu pirmajiem burtiem - Gruzija, Ukraina, Azerbaidžāna, Moldova), no 2006. gada Organizācija demokrātijai un ekonomiskajai attīstībai ir četru pēc PSRS sabrukšanas izveidoto valstu Gruzijas, Ukrainas, Azerbaidžānas un Moldovas sadarbības organizācija.

Vēsture

GUAM nodibināta 1997. gadā Eiropas Padomes valstu vadītāju tikšanās laikā Strasbūrā kā četru tolaik NVS valstu neformāla apvienība, kurai 1999. gadā pievienojās arī Uzbekistāna. Tādēļ līdz Uzbekistānas izstāšanās brīdim 2005. gadā to dēvēja par GUUAM (Gruzija, Ukraina, Uzbekistāna, Azerbaidžāna, Moldova).  
Galotņu tikšanās laikā 2006. gadā GUAM valstu prezidenti Saakašvili, Juščenko, Alijevs un Voronovs parakstīja Organizācijas Demokrātijai un Ekonomiskajai Attīstībai statūtus.
2013. gada novembrī Azerbaidžāna parakstīja vīzu veicināšanas līgumu ar Eiropas Savienības (ES) valstīm, bet Gruzija un Moldova asociācijas un tirdzniecības līgumu ar ES. Šādu līgumu parakstīt bija paredzēts arī Ukrainai, taču tās prezidents Janukovičs no tā atteicās neilgi pirms galotņu tikšanās. Tā vietā Ukraina Maskavā 2013. gada decembrī parakstīja līgumu par tirdzniecības barjeru atcelšanu un ekonomisko attiecību stiprināšanu ar Krievijas Federāciju. Pēc Eiromaidana sacelšanās un prezidenta Janukoviča gāšanas Ukraina 2014. gada martā tomēr parakstīja asociācijas līgumu ar ES valstīm.