google/wiki40b huggingface dataset:
Senprūsija (albums)

Vēsture

Jau 2010. gada 26. aprīlī albuma „Kurbads” preses konferencē Pēteris Kvetkovskis atklāja, ka tapuši atsevišķi muzikālie motīvi jauniem skaņdarbiem un idejiski tiekot domāts arī par nākamo albumu, kas, iespējams, varētu būt par seno baltu tautu — prūšiem.
2014. gada 16. oktobrī Skyforger paziņoja, ka pabeiguši albuma ierakstīšanu, un atlikusi vien tā miksēšana un pirmveide, bet 2015. gada 4. martā, ka albums ir pabeigts, atklājot tā iznākšanas datumu, vāciņu un dziesmu sarakstu. Albuma tematikas izvēli Pēteris pamatoja:
 Mūsu jaunais albums „Senprūsija” ir veltīts senajai baltu tautai prūšiem, kuri gadsimtu laikā ir iznīcināti kopā ar savu unikālo kultūru. Es domāju, ka mums atlikušajiem baltiem, latviešiem un lietuviešiem, ir ļoti svarīgi nepazaudēt un neaizmirst šo savu kopējās vēstures posmu, tāpēc mēs uzskatījām par svarīgu izveidot šādu albumu.
 — Pēteris Kvetkovskis
2015. gada 25. martā Skyforger publicēja pirmo dziesmu no jaunā albuma — „Tagad vai nekad”, kas ir par no 1260. līdz 1274. gadam notikušo Lielo prūšu sacelšanos. 2015. gada 31. martā grupa publicēja vēl vienu dziesmu no jaunā albuma — „Rāmava”, kas veltīta teiksmainajai baltu svētvietai Rāmavai.
2015. gada 2. aprīlī klubā „Melnā Piektdiena” notika prūšiem veltīts vēstures vakars un albuma pirmatskaņojums, bet 2015. gada 16. maijā klubā „Sapņu fabrika”, piedaloties grupām Green Novice un Tharapitha, arī albuma atvēršanas koncerts.
2015. gada 31. augustā nāca klajā Kristīnes Neikenas režisēts videoklips albuma dziesmai „Melnās buras”, kā arī grupa paziņoja par albuma atbalsta tūri pa Poliju, Vāciju, Šveici, Austriju un tūres noslēguma koncertu 11. novembrī Rīgā, Latviešu strēlnieku laukumā pie Latvijas Okupācijas muzeja.
Dāvids Vseslavičs

Dzīvesstāsts

Dzimis Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča Brīnumdara (ap 1029.-1101.) ģimenē laika posmā starp 1047. un 1057. gadu kā viens no vecākajiem starp 6 vai 7 dēliem. 
1067. gadā pēc Polockas karaspēka sakāves kaujā pie Ņemigas upes (Minskas tuvumā) pret Kijevas lielkņaza Jaroslava Gudrā dēliem, viņš kopā ar tēvu un brāli tika saņemts gūstā un ieslodzīts cietumā Kijevā. 
1101. gadā pēc Vseslava Bračislaviča nāves Polockas kņaziste tika sadalīta starp viņa dēliem. Pēc viena uzskata Dāvids Vseslavičs uzreiz mantoja Polockas kņaza troni un tajā pašā gadā vadīja Polockas karaspēku karagājienā pret polovciešiem. Pēc cita uzskata viņš mantoja Izjaslavļas zemi un bija tās kņazs līdz 1128. gadam, kad pēc brāļa Rogvoloda-Borisa nāves kļuva par Polockas kņazu.
1103. gadā kopā ar Kijevas lielkņazu Vladimiru Monomahu viņš sakāva polovciešus pie Suteņas. 1104. gadā Dāvids Vseslavičs aplenca sava brāļa Minskas kņaza Gļeba Vseslaviča spēkus Minskā. 1106. gadā viņš kopā ar saviem brāļiem devās karagājienā pret zemgaļiem un cieta sakāvi. 1127. gadā Polockas veče padzina kņazu, kad Kijevas lielkņazs Mstislavs I Vladimirovičs devās karagājienā pret Polocku. Iespējams, ka Kijevas lielkņazs viņu iecēla vai, pēc cita uzskata, atjaunoja amatā kā savu vasali.
1129. gadā Kijevas lielkņazs izsūtīja kņazu Dāvidu trimdā uz Cargradu, kas ir Konstantinopole vai arī Gerzike. Pēc tam viņš hronikās vairs nav pieminēts.
Stola

Stola ir viens no Romas katoļu Baznīcas liturģisko apģērbu elementiem liturģisku funkciju veikšanai, ko nēsā garīdznieki, kas ir saņēmuši ordinācijas sakramentu.
Stola ir no auduma uzšūta lenta, kuras galos visbiežāk ir uzšūtas krusta zīmes vai kāds cits kristīgs simbols, kuru garīdznieks uzliek uz pleciem tā, lai stolas abi gali būtu redzami priekšā. To nēsā nesasietu, brīvi krītošu uz leju kā nesasietu šalli, kuras abi gali ir vienādi gari. Diakons stolu nēsā pāri kreisajam plecam, šķērsām paralēli pāri krūtīm no vienas puses un mugurai no otras puses, sastiprinot to pie labajiem sāniem.
Sākotnēji stola bija seno romiešu apģērba sastāvdaļa, ko viņi nēsāja virs tunikas līdz pat Bizantijas impērijas sabrukumam. Kristieši savā liturģijā pārņēma jūdu, grieķu un romiešu tradicionālos tērpus, no kuriem viens ir stola, kas liturģijā kalpo par ordinācijas sakramenta īpašu un redzamu simbolu jeb zīmi.
Stolas atkarībā no liturģijas ir dažādās krāsās. Grēksūdzes sakramenta laikā, ko kalpo garīdznieks, kurš saņēmis ordinācijas sakramentu, izņemot diakonus, virs sutanas uzvelk komžu vai albu, virs kuras uzliek violetu stolu, kas ir grēku piedošanas varas zīme. To garīdznieks lieto, kalpojot biktskrēslā jeb grēksūdzes krēslā, bieži vienu stolas galu uzliekot uz biktskrēsla malas. Bieži pēc grēksūdzes ticīgie noskūpsta stolas galu, pagodinot Kristu, kas darbojas caur ordinācijas sakramentu, caur priestera personu piedodot grēkus. Pāvesta stolas galus vienmēr rotā viņa ģerbonis.
Kuprainais kalns

Sižets

"Kuprainais kalns" ir stāsts par diviem jauniem vīriešiem — Enisu del Maru (Hīts Ledžers) un Džeku Tvistu (Džeiks Jillenhols), kuri iemīlas viens otrā, ganot aitas Kuprainajā Kalnā, Vaiomingā. Filma attēlo viņu sarežģītās attiecības nākamo divdesmit gadu laikā.
Leopolds Kronekers

Biogrāfija

Leopolds Kronekers ir dzimis Līgnicā, Prūsijā (tagad Legņica, Polijā) ebreju ģimenē. 1845. gadā Kronekers Berlīnes universitātē uzrakstīja savu disertāciju skaitļu teorijā, dodot speciālu formulējumu vienībām konkrētos algebriskos skaitļu laukos. Ležens Dirihlē bija viņa skolotājs.
Pēc grāda iegūšanas Kronekers pārvaldīja sava tēvoča īpašumus un uzņēmumu, astoņus gadus nedarbojoties matemātikas jomā. Savā 1853. gada esejā par vienādojumu algebrisko atrisināmību, Kronekers paplašināja Evarista Galuā darba rezultātus vienādojumu teorijā. 1883. gadā viņš kļuva par Berlīnes universitātes profesoru.
Kronekers deva ieguldījumu arī nepārtrauktības attīstībā, pārveidojot iracionālus skaitļus par reāliem skaitļiem. Matemātiskajā analīzē viņš apstrīdēja sava kolēģa Karla Veierštrāsa formulējumu nepārtrauktai, nekur nediferencējamai funkcijai. 1850. gada publikācijā Par piektās pakāpes vienādojumu vispārīgu risināšanu Kronekers atrisināja piektās pakāpes vienādojumu, pielietojot grupu teoriju.
Kronekera finitisms padarīja viņu par intuicionisma pionieri matemātikas pamatos.
Kronekers mira 1891. gada 29. decembrī Berlīnē. Viņš ir apglabāts Sv. Mateusa Kirhofa kapsētā Šēnebergā, Berlīnē, netālu no Gustava Kirhofa.
Madars Lasmanis

Izglītība

Pamata un vidējo izglītību ir ieguvis Vilces pamatskolā un Valsts Bulduru dārzkopības tehnikumā. 2002. gadā viņš pabeidza Latvijas Lauksaimniecības universitāti un ieguva bakalaura grādu dārzkopībā. 2005. gadā absolvējot Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultāti, M. Lasmanis ieguva maģistra grādu dabas zinātnēs (specializējoties entomoloģijā).

Karjera

Līdztekus studijām LLU M. Lasmanis no 2000. gada līdz 2002. gadam bija arī LLU Studentu pašpārvaldes vadītājs. No 2003. gada līdz 2004. gadam pildīja VAS Lauku attīstības fonda padomes locekļa pienākumus.

Politiskā darbība

Politikā iesaistījies 2002. gadā, kad nesekmīgi kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no partijas "Jaunais laiks" saraksta, taču kļuva par 8. Saeimas deputātu uz laiku ministra amatu ieņēmušā Jāņa Reira vietā. 2006. gadā kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, atkal sākotnēji netika ievēlēts taču kļuva par 9. Saeimas deputātu uz laiku, šoreiz Arta Kampara vietā. 10. Saeimas vēlēšanās 2010. gadā M. Lasmanis pārstāvēja partiju "Vienotība", kurā iekļāvās "Jaunais laiks". Atkal netika sākotnēji ievēlēts, taču 2011. gadā kļuva par 10. Saeimas deputātu Klāva Olšteina vietā. Bija arī Ekonomikas ministrijas parlamentārais sekretārs. Šajā pašā gadā nesekmīgi kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās.
2013. gadā M. Lasmanis tika ievēlēts Jelgavas novada domē, kur bija domes priekšsēdētāja Ziedoņa Caunes opozicionārs. 2014. gadā nesekmīgi kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās.
2019. gadā M. Lasmanis kļuva par Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministra Jura Pūces padomnieku pašvaldību jautājumos.

Dalība sabiedriskajās organizācijās

No 2000. gada Latvijas biškopības biedrības biedrs. No 2005. gada Antīko automobīļu kluba biedrs. No 2010. gada Jelgavas novada atbalsta biedrības valdes priekšsēdētājs.
Anna Lāce

Dzīves gājums

Dzimusi 1891. gada 19. oktobrī Ķempju pagastā sedlinieka un skrodera Ernesta Liepiņa ģimenē. 1898. gadā viņas vecāki  pārcēlās uz Rīgu, kur Annas tēvs strādāja vagonu fabrikā, bet māte atvēra nelielu bodīti. Mācījās Ķeniņa meiteņu ģimnāzijā, 1907. gadā skolas brīvlaikā devās uz Varšavu un strādāja par vācu valodas privātskolotāju.  
1912. gadā iestājās Pēterburgas Behtereva Psihoneiroloģiskajā institūtā, jūsmoja par Vsevoloda Meijerholda teātra izrādēm. 1914. gadā apprecējās ar savu skolasbiedru Jūliju Lāci, 1915. gadā iestājās Maskavas Šeņavska universitātē. 1918. gadā viņa beidza Fjodora Komisarževska teātra studiju, pēc tam dzīvoja Orlā, kur sāka režisores gaitas bērnu proletāriskajā teātrī. 1919. gadā viņai piedzima meita Dagmāra. 
1920. gadā Anna Lācis ar meitu atgriezās Rīgā, kur vadīja Tautas augstskolas dramatisko studiju (1921—1922). Izšķīrās no Jūlija Lāča un dzīvoja kopā ar dzejnieku Linardu Laicēnu. Par darbošanos kreisajās pagrīdes organizācijās apcietināta, pēc atbrīvošanas 1922. gadā devās uz Berlīni, kur iepazinās ar Bertoltu Brehtu un Reinharta teātra režisoru Bernhardu Reihu (1892/1894–1972). Kapri salā iepazinās ar filozofu Valteru Benjaminu. 
1925. gadā uz īsu brīdi dzīvoja Rīgā kopā ar Bernhardu Reihu, vadīja Arodbiedrību centrālbiroja kluba dramatisko sekciju. 1926. gadā viņi kopā devās uz Maskavu, kur Asja ārstējās sanatorijā, Maskavā ieradās arī Valters Benjamins. Regulāri uzturējās Berlīnē, kur nodarbojās ar padomju filmu reklāmu PSRS vēstniecībā. Piedalījās Ervīna Piskatora filmas "Zvejnieku sacelšanās" (Восстание рыбаков) uzņemšanā (1931—1934). Studēja Vissavienības Kinematogrāfijas institūtā (1932—1934), no 1933. gada vadīja latviešu teātri "Skatuve". 
1937. gadā beidza Maskavas Teātra mākslas studiju, bet NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1938. gadā viņu apcietināja un tiesāja, piespriežot 10 gadus izsūtījumā Gulaga nometnē Kazahstānā. Vēlāk tika apcietināts arī Berhards Reihs. 
Pēc izsūtījuma izciešanas 1948. gadā Asja Lācis atgriezās Latvijā un kļuva par Valmieras drāmas teātra režisori, 1950. gadā par galveno režisori, iestudējot izrādes "Vējš no dienvidiem" (1949), "Trīs kapteiņi" (1951), "Ziņģu Ješkas uzvara" (1954), "Spoki" (1955). 1951. gadā viņu uzņēma Latvijas Teātra darbinieku savienībā, bet 1956. gadā par Latvijas Rakstnieku savienības biedri. No izsūtījuma atgriezās arī viņai uzticīgais Bernhards Reihs, un atlikušo mūžu abi pavadīja kopā. 
Mirusi 1979. gada 21. novembrī.
Pogara

Vēsture

Pogara ir ļoti sena pilsēta. Pirmoreiz tā minēta 1155. gadā, bet līdz 17. gadsimtam tā tikusi saukta par Radogošču (krievu: Ра́догощ) vai Radošču (krievu: Ра́дощ). 17. gs. sākumā, kazaku cīņas ar poļu iebrucējiem laikā, tā tika pilnīgi izdedzināta, tādēļ pēc tam, kad bija uzcelta no jauna, saņēma jaunu nosaukumu — Pogara.
No 1782. līdz 1797. gadam Pogara bija apriņķa pilsēta, bet vēlāk tā bija pievienota Starodubas apriņķim, Čerņigovas guberņas sastāvā.
1925. gadā Pogara tika noteikta par ciemu; 1938. gadā kļuva par pilsētciematu, tomēr līdz pat šodienai Pogaru bieži sauc par pilsētu. No 1929. gada Pogara ir rajona centrs.

Pogaras cigāri

Pogara ir pazīstama ar savu cigāru fabriku, kas darbojas kopš 1910. gada līdz mūsdienām. Tā ir vienīgā cigāru fabrika Krievijā.   Pogaras cigārus smēķē Vinstons Čērčils  un, pēc leģendas, arī Fidels Kastro.
Kriminoloģija

Kriminoloģija ir zinātnes nozare, kas pēta noziedznieka personību, noziegumā cietušo, sodu, noziedzības sekas. Dažādas kriminoloģijas teorijas skaidro bioloģiskos, sociālos un ekonomiskos faktus, kas ietekmē noziedzību. Kriminoloģija pēta noziedzības novēršanas un apkarošanas metodes.
Kriminoloģija pēta noziegumu biežumu, formas, cēloņus un sekas, kā arī sociālos un valstiskos noteikumus un attieksmi pret noziegumiem. Lai pētītu noziegumu cēloņus, kriminoloģija galvenokārt izmanto kvantitatīvās metodes.
Kriminoloģiju nedrīkst jaukt ar kriminālistiku, kas ir lietišķā zinātne, kuras metodes izmanto noziegumu atklāšanā.
Laima

Etimoloģija

Valodnieku pētījumi liecina par Laimas vārda seno cilmi. Jānis Endzelīns uzskatīja, ka tas ir atvasināts no darbības vārda "laist saknes". Ernests Frenkels skaidroja, ka šis vārds ir radies no baltu pirmvalodas vārda *laid-me, tas savukārt no indoeiropiešu pirmvalodas vārda saknes *leid- "likt, atlaist". 
To apstiprina arī viens no Laimas epitetiem licējiņa, jo viņas likums nosaka cilvēku likteņus. Laimai, Dēklai un Kārtai ir līdzība ar citu indoeiropiešu tautu likteņa dievietēm, piemēram, sengrieķu moirām un romiešu parkām.

Izskats

Dainās minēts, ka Laima tek basām kājām, vaļējiem matiem, ar zaļu bērzu vai liepu zaru slotiņu padusē, svētkos tērpjas greznās drēbēs un zelta kurpēs, bet reizēm parādās kā balta vai melna vista, reizēm kā zila vai melna čūska.

Pienākumi

Kā sakrālo tiesību dievieti Laimu raksturo viņas likums, lēmums, vēlējums. Latvju dainās Laima tiek vainota par grūtu mūžu. Laima gādā par jaunavām, apveltīdama tās ar skaistumu un gudrību, sargā to godu, tādēļ viņas vērsās pie Laimas, lūdzot padomu dzīvesbiedra izvēlē. Kad jaunava bija izgājusi tautās, Laima stājas mātes-žēlotājas vietā, kā arī nodrošina veiksmīgu dzemdību norisi. Topošā māte, dodamās uz pirti, pie ieejas atstāj ziedojumu Laimai. Laima nosaka arī bērnu skaitu. Laima uzrauga un sekmē sievietes dzimumdzīvi, dievietei liela nozīme arī citās auglības sfērās.
Gunārs Birkerts

Dzīvesgājums

Dzimis 1925. gadā Rīgā literatūrzinātnieka Pētera Birkerta ģimenē, mācījās Rīgas 1. ģimnāzijā.
Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā iesaukts darba dienestā un nosūtīts uz Vāciju. Studēja Štutgartes Tehniskajā augstskolā, ko beidza 1949. gadā. 
1949. gadā pārcēlās uz ASV. Strādāja arhitektu birojā Perkins and Will, tad pie Ēro Sārinena (Eero Saarinen) un Minoru Jamasaki (Minoru Yamasaki). 1959. gadā sāka lasīt lekcijas Mičiganas Universitātē.
1962. gadā Detroitas piepilsētā dibināja savu biroju Gunnar Birkerts and Associates. Laikā no 1968. līdz 1973. gadam bija arhitekts Federālo rezervju bankai Mineapolē. 1970. gados projektēja Korningas Stikla muzeju (Corning Museum of Glass) un Mičiganas Universitātes Tiesību zinātņu bibliotēkas paplašinājuma ēku. Abas ēkas tika iekļautas 150 visu laiku labāko ASV uzcelto ēku sarakstā, ko 2007. gadā sastādīja Amerikas Arhitektu institūts. Projektēja arī ASV vēstniecības ēku Venecuēlā un Kempera Mūsdienu mākslas muzeju Kanzassitijā. 
Latvijā viņš ir pazīstams kā Latvijas Nacionālās bibliotēkas galvenās ēkas jeb "Gaismas pils" arhitekts. 
 
1990. gadā aizgāja no darba Mičiganas Universitātē, bet turpināja strādāt pie vairāku ēku projektiem.
Miris 2017. gadā Nīdhemā no sirds mazspējas.

Privātā dzīve

G. Birkerta dēls Svens Birkerts ir literatūrkritiķis.
Ģimeņu hiperholesterinēmija

Ārstēšana

2013. gada augusta EAS (Europian Artherosclerosis Society) publicēja apgalvojumus par skrīninga veikšanu un heterozigotu ārstēšanu. Skrīningu iesaka veikt pacientiem ar pozitīvu ģimenes vēsturi,tam sasniedzot 16 gadu vecumu. Pieaugušam, kura plazmā vairāk par 8mmol/L holesterīna (bērnam vairāk par 6mmol/L), agrīnas koronārās sirds slimības vai cīpslu ksantomu veidošanās. Latvijā skrīnings šai slimībai netiek veikts.
Viens no slimības ārstēšanas veidiem ir statīna pielietošana, uz kuru organisms noreaģē, ražojot vairāk ZBL receptoru. Homozigotiskajiem slimniekiem veic arī aknu transplantāciju. Pacientiem iesaka ievērot diētu un ar pārtiku neuzņemt vairāk holesterīna. Nākotnē iespējams lietot gēnu terapiju.
Iracionāls skaitlis

Iracionalitātes pierādīšana

Pirmie skaitļi, par kuriem tika pierādīts, ka tie ir iracionāli, ir √2 un zelta griezums φ.
Meistara slepenā dzīve

Sižets

Filma veidota par godu Latvijas leļļu kino pamatlicēja Arnoldam Burovam. FIlmā vienlaikus savijas fantāzija ar pagātnes konkrētību, filmu fragmenti ar jaunradītām epizodēm, fotogrāfijas ar kinohronikām.
Vietalvas pagasts

Upes

Labonīte, Naskāne, Pelve, Šubraka, Veseta.

Ūdenstilpnes

Alvīšezers, Vabulītis.

Vēsture

1935. gadā Madonas apriņķa Vietalvas pagasta platība bija 81 km² un tajā dzīvoja 1256 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Salas un Vietalvas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Vietalvas ciems ietilpis Pļaviņu (1949-1959), Krustpils (1959-1962), Jēkabpils (1962-1967) un Stučkas (vēlāk Aizkraukles) (pēc 1967. gada) rajonos. Vietalvas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Salas ciemu, 1960. gadā — likvidēto Odzienas ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vietalvas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Pļaviņu novadā.

Iedzīvotāji

1935. gadā Vietalvas pagastā bija 1256 iedzīvotāji, t.sk. 95,5% latviešu, 1,4% krievu, 1,2% vāciešu, 1% poļu, ebreju; Odzienas pagastā - 1513 iedzīvotāji, t. sk. 97% latviešu, 1,1% krievu, vāciešu, poļu, ebreju. 
1941. gada deportācijas laikā tika izsūtīti 26 vietalvieši un odzienieši, 1949.gadā. - 132. 
1989. gadā Vietalvā bija 289 iedzīvotāji, Odzienā -- 139, Alūnēnos -- 49, Norās – 41, Bitēs -- 34, Benckalnos -- 26 iedzīvotāji.
2015. gadā pagastā dzīvoja 813 iedzīvotāji, par 100 mazāk, nekā 2010. gadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Vietalva (pagasta centrs), Odziena, Alūnēni, Benckalni, Bites, Jaunāmuiža, Kaivēni.
Kioti

Kioti ir traktortehnikas tirdzniecības zīmols. Daedong Industrial Co ir Dienvidkorejas mehanizētās lauksaimniecības tehnikas ražotājs. 1947. gadā sākuši ražot dzinējus.
Nikolajs Baskovs

Biogrāfija

Nikolajs Baskovs piedzima 1976. gada 15. oktobrī, Balašihā, Krievijas PFSR. Jau skolā Nikolajs piedalījās muzikālajā teātri ar ko kopā bija viesizrādēs dažādās valstīs. 1996. gadā Nikolajs iestājās Gnesinu Krievijas mūzikas akadēmijā. 1998. gadā Nikolajam piedāvā izpildīt Ļenska partiju Pētera Čaikovska operā "Jevgeņijs Oņegins". 2000. gadā Nikolajs uzņem videoklipu dziesmai "Karuzo", kas ļauj viņam ieņemt līderpozīcijas Krievijas muzikālajos radio un televīzijas topos. Kopš 2001. gada Nikolajs Baskovs ir Maskavas Lielā teātra operas trupas solists. Tajā pašā gadā apprecas ar sava producenta meitu Svetlanu.
2003. gada Baskovs pamet Lielā teātra operas trupu un turpmāk uzstājās citos valsts teātros. Nikolajs ir viens no Monseratas Kabalje meistarklases Barselonas audzēkņiem. Piedalījies operas izrādēs Barselonā un Madridē kopā ar Monseratas Kabalje meitu Martiju.
Papildus klasiskajiem operas skaņdarbiem, Baskovs uzstājas ar mūsdienu estrādes skaņdarbiem. 2009. gada 12. maijā Krievijas prezidents Dmitrijs Medvedevs piešķīra Nikolajam Baskovam Krievijas Federācijas tautas mākslinieka titulu. 2011. gada 2. maijā saņēma Moldāvijas tautas mākslinieka titulu.

Privātā dzīve

2001. gadā apprecējās ar Svetlanu Špigeli, sava producenta meitu. 2006. gada 24. aprīlī piedzimst dēls Broņislavs. Laulības šķiršanas process ar Svetlanu ilgst no 2007. gada novembra līdz 2008. gada maijam. 2009. gada jūlijā Nikolajs Baskovs paziņoja par saderināšanos ar "Miss Visums 2002" titula īpašnieci Oksanu Fjodorovu. Bet 2011. gada 3. martā koncerta laikā Kremlī abi paziņoja, ka šķiras.
Asinsvadi

Asinsvadi ir cauruļveida asinsrites orgānu sistēmas daļa, kas transportē asinis pa visu ķermeni. Svarīgākie asinsvadi - vēnas un artērijas - pārnes asinis uz un no sirds.

Asiņu plūsma asinsvados

Asins plūsmu asinsvados nodrošina sirdsdarbības radītais asinsspiediens. Asinsrites loku sākumā asinsspiediens ir vislielākais, bet asinsrites loku beigās tas ir viszemākais. Asinis plūst zemākā asinsspiediena virzienā - no artērijām uz kapilāriem un vēnām.
Bimini (filma)

Sižets

Kāda veca indiāņu sieviete dzied par Bimini krastu. Šajā krastā atrodas kāda aka, kurā esošais ūdens cilvēkam var atgriezt jaunību un spēku.
Vojcehs Jaruzeļskis

Biogrāfija

Dzimis augstdzimuša poļu virsnieka ģimenē. Bērnību pavadīja Bjalistokas apkaimē. Sākoties Otrajam Pasaules karam, tēvs kopā ar ģimeni aizbēga uz Lietuvu. Vēlāk ģimene tika izsūtīta uz PSRS Āzijas daļu, kur tēvs Bijskā mira.
1943. gadā kā brīvprātīgais iestājās poļu armijas daļā, kas tika formēta PSRS teritorijā. Piedalījās kaujās frontē. 1947. gadā iestājās Polijas Strādnieku partijā (kopš 1948. gada — Polijas Apvienotā Strādnieku partija (PASP)). Mācījās Polijas Augstākajā kājnieku skolā un Ģenerālštāba akadēmijā. No 1968. gada — Polijas aizsardzības ministrs. Prāgas pavasara laikā komandēja poļu karaspēka darbību Čehoslovākijā.
1981. gadā, kad Polijā aizvien lielāku ietekmi ieguva nekomunistiskā arodbiedrība "Solidaritāte", Jaruzeļskis kļuva par PASP ģenerālsekretāru un 1981. gada 13. decembrī pasludināja valstī karastāvokli un arestēja galvenos arodbiedrības "Solidaritāte" līderus. Vēlāk, pēc sociālistiskās iekārtas kraha, Jaruzeļskis apgalvoja, ka to darījis, lai nepieļautu PSRS karaspēka iebrukumu Polijā, ko gan apšauba Jaruzeļska oponenti.
Sākoties PSRS politikas izmaiņām pēc Mihaila Gorbačova nākšanas pie varas un saskaroties ar streiku vilni, PASP Jaruzeļska vadībā vairs nespēja kontrolēt situāciju valstī un piekrita Apaļā galda sarunām ar arodbiedrību "Solidaritāte" par Polijas valsts tālāko attīstību. Sarunas notika no 1989. gada 6. februāra līdz 15. aprīlim un sarunu rezultātā tika panākts kompromiss par daļēji brīvām vēlēšanām. Kaut arī PASP bija garantēts 65% mandātu skaits Polijas Seimā, Senātā, kur nebija PASP kvotas, tika ievēlēts tikai viens deputāts no PASP (no 100 senatoriem). Tomēr Nacionālā Asambleja ar vienas balss pārsvaru ievēlēja Jaruzeļski par Polias prezidentu.
1990. gadā Jaruzeļskis atkāpās no prezidenta amata un par Polijas prezidentu kļuva Lehs Valensa. 1991. gada janvārī Jaruzeļskis demobilizējās no armijas. 2007. gada 17. aprīlī pret Jaruzeļski un vairākiem citiem komunistu darbiniekiem tika izvirzītas apsūdzības par viņu valdīšanas laikā pastrādātiem noziegumiem.