google/wiki40b huggingface dataset:
Radims Vrbata

Spēlētāja karjera

Vrbata profesionāļa karjeru sāka 2001.—02. gada sezonā, kad debitēja NHL kluba Kolorādo "Avalanche" rindās. 2002.—03. gada sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes" vienību. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja Čehijas Ekstralīgas kluba Liberecas "Bili Tygri" rindās, taču tad atgriezās "Hurricanes". 2005.—06. gada sezonā tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks", taču pēc sezonas beigām nonāca Fīniksas "Coyotes" rindās.
2008.—09. gada sezonu uzsāka Tampabejas "Lightning" sastāvā, taču sezonu noslēdza Čehijas Ekstralīgā. 2009. gada vasarā Vrbata pievienojās Fīniksas "Coyotes" vienībai, tās rindās aizvadot nākamās piecas sezonas. 2014. gada jūlijā noslēdza divu gadu līgumu ar Vankūveras "Canucks". 2014.—15. gada sezonā ar 63 punktiem bija trešais rezultatīvākais komandas spēlētājs aiz brāļiem Sedīniem. 2016. gada vasarā pievienojās Arizonas "Coyotes" rindām, taču gadu vēlāk noslēdza līgumu ar Floridas "Panthers".
Pještjani

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1113. gadā, 1642. gadā ieguva pilsētas tiesības. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Pještjani līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Peštjēna (Pöstyén). Pilsēta attīstījusies ap minerālūdens avotiem, kuri pirmoreiz aprakstīti 1549. gadā. 1917. gadā Pještjanos tikās Vācijas, Austroungārijas un Bulgārijas monarhi, lai vienotos par Pirmā pasaules kara turpināšanu. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki

2001. gadā absolūtais vairākums (96,3 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki. Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (72,65 %), nereliģiozi (16,71 %) un luterticīgie (5,96 %).
Pještjanos dzimuši - tenisiste Ļudmila Cervankova (Ľudmila Cervanová, 1979), futbolists Filips Hološko (Filip Hološko, 1984), airētājs Slavomīrs Kņazovickis (Slavomír Kňazovický, 1967), tenisists Lukāšs Lacko (Lukáš Lacko, 1987), peldētāja Martina Moravcova (Martina Moravcová, 1976) un hokejists Branko Radivojevičs (Branko Radivojevič, 1980).
Pilsētā uzaudzis opārta klasiķis Viktors Vazareli (Victor Vasarely, 1906 - 1997).
Leons Draizaitls

Spēlētāja karjera

Līdz 16 gadu vecumam Draizaitls spēlēja dažādās Vācijas junioru līgās, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku. 2012.—13. gada sezonā sāka spēlēt Rietumu hokeja līgas vienībā Princalbertas "Raiders". 2013.—14. gada sezonu Draizaitls noslēdza ar 105 rezultativitātes punktiem, kas viņu padarīja par ceturto rezultatīvāko līgas spēlētāju.
2014. gada augustā Draizaitls noslēdza trīs gadu līgumu ar Edmontonas "Oilers". NHL debiju uzbrucējs piedzīvoja 9. oktobra spēlē pret Kalgari "Flames". Pirmos vārtus NHL hokejists guva 24. oktobra spēlē pārspējot Karolīnas "Hurricanes" vārtsargu Antonu Hudobinu.
Vācijas hokeja izlases rindās spēlējis 2014. un 2017. gada Pasaules čempionātā. Agrāk spēlējis virknē jauniešu un junioru čempionātu.
Ferencs Erkels

Biogrāfija

Pēc ģimenes leģendas bijis holandiešu ieceļotāja van Erkela pēcnācējs. Agri atklājis muzikālo talantu. Bratislavā mācījies pie Henriha Kleina. Jaunībā koncertējis kā pianists un devis mūzikas stundas (1828-1835). 1835. gadā pārcēlies uz Peštu, kur drīz kļuvis par Ungārijas teātra biedrības diriģentu. No 1838. līdz 1890. gadam bijis Ungāru nacionālā teātra galvenais diriģents un vadītājs, kā arī kopš Budapeštas filharmonijas biedrības dibināšanas 1953. gadā vadījis tās orķestri līdz 1871. gadam. No 1868. gada bijis Visungārijas koru biedrību apvienības vadītājs. No 1875. līdz 1889. gadam bijis Ungārijas mūzikas akadēmijas pirmais direktors, bet līdz 1886. gadam arī klavieru klases profesors. 1872. gadā kopā ar Ferencu Listu bijis iniciators jaunas Operas ēkas celtniecībai Budapeštā, bet kopš tās atklāšanas 1884. gadā kļuvis par tās diriģentu. No 1890. gada kalpojis kā kapelmeistars Kluža-Napokā.
1839. gadā apprecējies ar Adeli Adleru. Arī Erkela dēli — Ģula (1842—1909), Eleks (1843—1893), Lāslo (1844—1896) un Šandors (1846—1900) ir turpinājuši tēva iedibinātās ģimenes mūzikas tradīcijas un kļuvuši par muzikantiem.

Daiļrade

Ferencs Erkels ir ungāru nacionālās operas dibinātājs, kurš 1840. gadā sarakstījis pirmo ungāru operu Marija Bātori (ungāru: Bátori Mária). Savās operās atainojis Ungārijas traģiskās vēstures lappuses, tās cīņu ar svešzemju iekarotājiem un valdnieku tirāniju. Par viņa labākajām operām tiek uzskatītas Lāslo Hunjadi (ungāru: Hunyadi László) un Bāns Bānks (ungāru: Bánk bán). Erkela mūzikai ir raksturīgs tā laika Rietumeiropas romantisma muzikālās tradīcijas apvienojums ar ungāru tautisko melodiju.
1844. gadā sarakstījis mūziku Ungārijas himnai. 1867. gadā sarakstījis Svīnīgo uvertīru. Autors daudziem skaņdarbiem klavierēm un korim.

Šahists

Ticis uzskatīts par vienu no spēcīgākajiem Ungārijas šahistiem 19. gadsimta vidū. Ar šahu nopietni nodarbojies kopš 1830. gadu beigām. No 1842. līdz 1845. gadam bijis viens no Budapeštas - Parīzes korespondencšaha mača dalībniekiem, kurā ungāru šahistu kolektīvs uzvarēja ar 2:0. 1859. gadā Peštā nodibinājis pirmo šaha klubu, kuru vadījis līdz sava mūža beigām.
Žokļi 3

Sižets

Lielākā Floridas izklaides parka vadība, pēc tā, kad piekrastes ūdeņos redzēta haizivs, nolemj to notvert un izvietot savā izklaides parkā, tūristu pievilināšanai. Pēc kāda laika parka darbinieki Maiks Brodijs (Deniss Kveids) un Ketrīna Morgana (Besa Ārmstronga) saprot, ka noķertā haizivs ir tikai haizivs mazulis, bet akvatorijā iekļuvusi ir arī mazuļa māte — lielā baltā haizivs.
Maija Einfelde

Dzīvesgājums

Dzimusi kā Maija Dūrēja 1939. gada 2. janvārī Valmierā ērģeļu būvētāja piecu bērnu ģimenē. Pēc tēva nāves Otrā pasaules kara laikā ģimene pārcēlās uz dzīvi Viļķenē, kur māte spēlēja ērģeles Katrīnas baznīcā. Mācījās Viļķenes pamatskolā, Alfrēda Kalniņa Cēsu mūzikas vidusskolā un Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas vidusskolā. 1966. gadā viņa beidza studijas Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijā profesora Jāņa Ivanova kompozīcijas klasē un kopš 1968. gada mācīja kompozīciju un teorētiskos priekšmetus Alfrēda Kalniņa Cēsu mūzikas vidusskolā, Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas vidusskolā un Emīla Dārziņa speciālajā mūzikas skolā.
1981. gadā Einfelde sacerēja "Sonāti meditāciju" vijolei un klavierēm komponista Jāņa Līcīša piemiņai. 
1995. gadā prāmja "Estonia" traģēdijas upuru piemiņai viņa uzrakstīja "Trīs jūras dziesmas" stīgām, obojai, mežragam un ērģelēm pēc lībiešu teikas motīviem. 
1997. gadā Maija Einfelde pieteica Bārlova Mūzikas konkursā ASV (Barlow Endowement for Music Competition) Latvijas Radio kora grupai rakstīto kameroratoriju jauktajam korim "Pie zemes tālās…" ar Aishila traģēdijas "Saistītais Prometejs" vārdiem. 299 dalībnieku konkurencē viņa ieguva pirmo prēmiju. Tai pašā gadā viņai piešķīra Latvijas Lielo mūzikas balvu. 
1998. gadā viņas "15. psalmu" jauktajam korim ar Vecās Derības tekstu atskaņoja Kanzassitijas koris (Kansas City Chorale), Vankūveras kamerkoris (Vancouver Chamber Choir), Nīderlandes Radio koris (Radio Choir of the Netherlands) un Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcai piederošās Brigama Janga universitātes (Brigham Young University) koris. Pirmatskaņojumi notika Ņujorkas Karnegīhollā (Carnegie Hall) un Kanzassitijā.
1998. gadā tika pirmatskaņots arī Hilliarda ansambļa (The Hilliard Ensemble) pasūtījums "Un es redzēju jaunas debesis" ar tekstu no Jāņa atklāsmes grāmatas un sieviešu vokālās grupas "Putni" pasūtījums "Sirēnu sala".
1999. gada klajā nāca Maijas Einfeldes autordisks "Pie zemes tālās…" un tajā pašā gadā Maijai Einfeldei piešķīra Latvijas Kultūras ministrijas prēmiju.
2000. gadā ierakstīto "Maija balādi" ar Aspazijas dzeju jauktajam korim un "Concertino četrām klarnetēm" iekļāva UNESCO Starptautiskās Mūzikas padomes (IMC) ierakstu konkursa International Rostrum of composers programmā.
2002. gadā komponisti ievēlēja par Latvijas Zinātņu akadēmijas Goda locekli.

Daiļrades raksturojums

Maija Einfelde palēnām un centīgi veidojusi savu tēlu un stila pasauli, ko ietekmējis latviešu nozīmīgākais simfoniķis Jānis Ivanovs. 
Komponistes iecienītākie žanri ir kamermūzika un kormūzika, kurā iedzīvinātas vēsturiskas, mitoloģiskas, vispārcilvēciskas un autobiogrāfiskas tēmas. Viņas mūzika ir nosvērta, atturīga, bieži pat ļoti skarba, jo "dzīve nav tik skaista, lai rakstītu skaistu mūziku".
Grieķijas vēsture

Grieķijas vēsture ir Āzijas un Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Grieķijas teritorijā.

Otrā pasaules karš un pilsoņu karš

1940. gada 28. oktobrī Grieķijā iebruka Itālijas karaspēks, taču Grieķijas armijas pretestība iebrukumu apturēja. Lai glābtu savu sabiedroto no kaunpilnas sakāves un novērstu britu nostiprināšanos Balkānos, Hitlers pavēlēja vācu armijai cauri iekarotās Dienvidslāvijas un sabiedrotās Bulgārijas teritorijām 1941. gada 6. aprīlī iebrukt Grieķijā. Šim uzbrukumam grieķi un sabiedrotās Lielbritānijas spēki nespēja pretoties un līdz 30. aprīlim vācu karaspēks bija ieņēmis lielāko valsts teritorijas daļu. Karalis un valdība bēga uz Krētu, bet pēc tās ieņemšanas uz britu kontrolēto Ēģipti. Grieķija tika sadalīta trīs okupācijas zonās - itāļu, vācu un bulgāru.
Pēc atbrīvošanas no okupācijas Grieķijā sākās pilsoņu karš starp EAM-ELAS partizānu armiju, kurā dominēja komunisti un britu atbalstītajiem monarhistiem. 1947. gada Parīzes miera konference piešķīra Grieķijai itāļu okupētās Dodekanesas salas, un valsts sasniedza savas tagadējās robežas. 1949. gada otrajā pusē Nacionālā armija sakāva pēdējos komunistu spēkus.
Kacpers Drozdovskis

Biogrāfija

Šahu iemācījies spēlēt piecu gadu vecumā. Daudzkārtējais Polijas jauniešu šaha čempionātu dalībnieks dažādās vecuma grupās, kurās izcīnījis piecas medaļas: trīs zelta (2006. gadā U10 vecuma grupā, 2010. gadā U14 vecuma grupā, 2011. gadā U16 vecuma grupā), sudraba (2012. gadā U18 vecuma grupā) un bronzas (2009. gadā U14 vecuma grupā). 2010. gadā Javožno šaha kluba JKSz MCKiS sastāvā izcīnījis bronzas medaļu Polijas jauniešu komandu čempionātā šahā. Sekmīgi piedalījies Polijas jauniešu čempionātos šaha ātrspēlē un ātrajā šahā. Četrkārtējs Polijas jauniešu čempions ātrajā šahā (2008. gadā U12 vecuma grupā ar laika kontroli 15 un 30 minūtes uz visu partiju, 2011. gadā U16 vecuma grupā, 2014. gadā U18 vecuma grupā). 2007. gadā uzvarējis Nīderlandes atklātajā jauniešu šaha čempionātā. 2012. gadā Prāgā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2013. gadā debitējis Polijas šaha čempionāta finālā. 2014. gada februārī Budapeštā dalījis pirmo vietu First Saturday starptautiskajā šaha turnīrā.
Pārstāvējis Polijas komandu Eiropas jauniešu komandu šaha čempionātos U18 vecuma grupā, kuros piedalījies 3 reizes (2012-2014). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 zelta (2012, 2013) un sudraba (2014) medaļas, bet individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (2012) un bronzas (2014) medaļas.
Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā Drozdovskim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
2014. gada augustā uzsācis mācības Dalasas Teksasas universitātē kā šīs universitātes šaha programmas stipendiāts.
Tuberkuloze

Tuberkulozes vēsture

Slimība ir tikusi aprakstīta jau Senajā Ēģiptē. To darīja arī sengrieķu Hipokrāts. 18. un 19. gadsimtā Rietumu pasaulē straujās rūpniecības un urbanizācijas dēļ tuberkuloze gandrīz sasniedza epidēmijas līmeni. Saslimšana ar tuberkulozi bija viens no izplatītākajiem nāves iemesliem līdz pat 20. gadsimta sākumam.
Tuberkulozes baktērijas atklāja vācu mikrobiologs Roberts Kohs. 1882. gadā viņš izdalīja tuberkulozes baktērijas, un par šīs slimības pētījumiem Kohs 1905. gadā saņēma Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā.
Kerbers (pavadonis)

Atklāšana

Kerberu atklāja astronomu grupa Marka R. Šovaltera vadībā, izpētot attēlus, kuri bija iegūti ar Habla kosmisko teleskopu. Astronomi pētīja Plutona apkārtni, pārbaudot, vai ap to neatrodas gredzeni. Tas tika darīts, lai nodrošinātu sekmīgu kosmiskā aparāta New Horizons lidojumu gar Plutonu 2015. gadā. Par pavadoņa atklājumu tika paziņots 2011. gada 20. jūlijā pēc papildu pārbaudes, izpētot attēlus, kas uzņemti 2011. gada 3.–18. jūlijā. 
Pavadonis netika atklāts agrāk tāpēc, ka iepriekšējiem attēliem tika izmantots īsāks ekspozīcijas laiks, lai gan pastāv iespēja, ka Kerbers kā neliels smērējums bija redzams jau 2006. gadā uzņemtajos Plutona sistēmas attēlos, bet palicis neievērots.

Orbīta un fizikālie parametri

Kerbera orbīta ir riņķveida un atrodas vienā plaknē ar pārējiem Plutona pavadoņiem. Tas riņķo apmēram 58 000 km attālumā no Plutona – Harona sistēmas masas centra. Pavadoņa orbīta atrodas starp Nikti un Hidru. Kerbers apriņķo Plutonu reizi 32,1 dienā. Starp to un Haronu pastāv gandrīz pilnīga orbitālā rezonanse 1:5 (atšķirība tikai 0,6%).
Kerbera gravitācijas ietekme uz citiem Plutona mēnešiem, izpētot Habla teleskopa attēlus, bija neparasti liela, ņemot vērā to, cik blāvs pavadonis izskatījās šajos attēlos. Šī iemesla dēļ tika pieņemts, ka Kerbers ir salīdzinoši liels un masīvs, bet attēlos izskatās blāvs tāpēc, ka tā virsma ir klāta ar kādu tumšu vielu. Sākotnējais Kerbera diametrs tika aprēķināts robežās no 13 līdz 34 km.
Šo teoriju apgāza zondes New Horizons 2015. gadā iegūtie dati. Tie apliecināja, ka Kerbers sastāv no divām daļām; lielākās daļas diametrs ir aptuveni 8 km, bet mazākās — 5 km. Iespējams, ka pavadonis izveidojies no diviem mazākiem objektiem, tiem pēc savstarpējas sadursmes saplūstot kopā. Kerbera virsma atstaro maz gaismas un visdrīzāk ir pārklāta at relatīvi tīru ledu, līdzīgi kā citiem mazajiem Plutona pavadoņiem.

Nosaukums

Jaunatklātais pavadonis ieguva pagaidu nosaukumu S/2001 (134340) 1, tāda veidā apzīmējot pirmo 2011. gadā atklāto mazās planētas 134340 (Plutona) pavadoni, un neoficiālo nosaukumu P4 — ceturtais atklātais Plutona pavadonis.
Pēc tradīcijas Plutona pavadoņi tiek izvēlēti no sengrieķu vai romiešu mitoloģijas tēliem, kas saistīti ar pazemes dievu Plutonu. 2013. gada sākumā tika izsludināta aptauja, kuras mērķis bija izvēlēties nosaukumus diviem pēdējiem atklātajiem Plutona pavadoņiem. Aptaujā varēja balsot gan par kādu no piedāvātajiem ar dievu Plutonu saistītajiem vārdiem, gan pievienot jaunu variantu. Aptaujā visvairāk balsu izpelnījās nosaukumi Vulkāns, Kerbers un Stiksa. Gala rezultātu pieņēma Starptautiskā Astronomijas savienība, nodēvējot pavadoni par Kerberu 2013. gada 2. jūlijā. 
Pavadoņa nosaukums ir atvasināts no Cerbera, kas grieķu mitoloģijā ir trīsgalvains suns, Aīda pazemes valstības sargs.
Štrausberga

Vēsture

Štrausberga dibināta ap 1240. gadu, un ap 1333. gadu pilsētā uzcelts pirmais rātsnams. Pēc Otrā pasaules kara Štrausberga atradās VDR sastāvā. VDR laikā pilsētā atradās VDR Nacionālās aizsardzības ministrija (Ministerium für Nationale Verteidigung).

Infrastruktūra

Štrausbergas sabiedriskā transporta sistēmā ietilpst vieglais dzelzceļš jeb LRT (Strausberger Eisenbahn) un elektriski darbināms ezera prāmis pāri Štrausezeram (Strausseefähre).

Militārās struktūras

Štrausbergā atrodas Vācijas armijas galvenais štābs (Kommando Heer).

Cilvēki

Štrausberga ir Liepājas galvenā arhitekta Paula Maksa Berči (Paul Max Bertschy, 1840—1911) dzimtā pilsēta. Šeit dzīvo pirmais vācu kosmonauts Zigmunds Jēns (Sigmund Jähn, 1937).
Aleksandrs Griščuks

Personīgā dzīve

Precējies ar Ukrainas šaha lielmeistari Natāliju Žukovu. 2007. gadā ģimenē piedzima meita.
Jūdze

Jūdze ir garuma mērvienība. Eksistē vairākas mērvienības ar nosaukumu "jūdze", to garums ir no 1 līdz 15 km. Plašāk izplatītajām garums ir robežās no 1,6 līdz 2 km. Parasti ar jēdzienu "jūdze" saprot ASV lietoto attāluma mērvienību statute mile jeb survey mile, kuru lieto ģeogrāfisku attālumu mērīšanai. Šīs jūdzes garums kilometros ir 1,6093 km.
Starptautiski plaši tiek lietota jūras jūdze (angļu: nautical mile). Tā sākotnēji bija definēta kā viena zemes meridiāna loka minūte. Mūsdienās jūras jūdze ir definēta precīzi 1852 metri. Ātruma mērvienību "jūras jūdzes stundā" sauc par mezglu. Jūras jūdzes vēl lieto aviācijā un kuģniecībā, jo tās tuvāk atbilst kartes iedaļām (1 jūdze ir apmēram 1 grāda minūte uz kartes).
Vilhelms Neimanis

Dzīvesgājums

Vilhelms Neimanis ir dzimis 1849. gada 5. oktobrī tirgotāja ģimenē Mēklenburgas pilsētā Grēfesmīlenē (Grevesmühlen). Jau bērnībā viņš kopā ar ģimeni pārcēlās dzīvot uz Krustpili. 1864. gadā Neimanis iestājās darbā Rīgas — Daugavpils dzelzceļa birojā pie arhitekta Maksa Paula Berči, pēc tam studēja Rīgas Politehnikumā, 1875. gadā Pēterburgas Mākslas akadēmijā.
1873.—1874. gadā Neimanis piedalījās Daugavpils pilsētas dzelzceļa stacijas, remontdarbnīcu un lokomotīvju depo projektēšanā. 1878. gadā viņš sāka pildīt Daugavpils pilsētas arhitekta pienākumus, projektēja Daugavpils Mārtiņa Lutera evaņģēliski luterisko baznīcu (1889—1893) un Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas katoļu baznīcu (1903—1905).
1887. gadā viņš Tallinā izdeva grāmatu "Vidzemes, Igaunijas un Kurzemes tēlotājas mākslas un mākslas amatniecības vēsturisks pārskats no 12. gs. beigām līdz 18. gs. izskaņai".
1895. gadā Neimanis Pēterburgā ieguva būvtiesības, atstāja Daugavpili un pārcēlās uz Rīgu, kur kļuva par Rīgas Doma atjaunošanas vadītāju. Pēc V. Neimaņa projektiem historicisma stilā celta Kurzemes provinces muzeja ēka (1898) Jelgavā, Rīgas Doma muzeja korpuss virs klostera krustejas austrumu spārna (1898).
Nozīmīgākais Neimaņa projekts bija Rīgas Pilsētas mākslas muzeja ēkas celtniecība (1903—1905), kuru iespaidoja Bodes muzeja ēkas arhitektūra Berlīnē.
Vilhelms Neimanis bija autors daudzu Latvijas historisma piļu — Līksnas muižas (1878—1780), Kalkūnes muižas (1890—1892), Pelču muižas (1900—1904), Juzefovas muižas (1901), Tahevas muižas (1902) kungu mājas projektiem. No 1899. gada līdz 1901. gadam Neimanis bija Rīgas Politehniskā institūta mākslas vēstures docents. 1905. gadā viņš kļuva par Rīgas pilsētas mākslas muzeja direktoru, 1908. gadā par pieminekļu kopšanas komisijas vadītāju. No 1906. gada līdz 1913. gadam viņš pārsvarā nodarbojās ar rakstniecību un vāciski publicēja grāmatas "Rīgas muzejs" (1906), "Baltijas mākslinieku leksikons" (1908), "Rīga un Tallina" (1908), "Rīgas ceļvedis ar pilsētas plānu" (1910), "Rīgas Sv. Marijas Doma baznīca" (1912), "Lauku pieminekļu aizsardzības pamati" (1911), "No senajiem laikiem: mākslas un mākslas vēstures dažādības no Vidzemes, Igaunijas un Kurzemes" (1913).
Miris Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 6. martā.
Mazā Stērstu iela

Sabiedriskais transports

Kopš 2016. gada 1. jūlija pa ielu kursē 60. maršruta autobusi. Autobusi kursē visas ielas garumā no Bauskas ielas krustojuma līdz Stērstu ielas krustojumam.
Koru kari

Koru kari ir koru konkurss Latvijā, kurš ik pēc pieciem gadiem norit Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku laikā, kā arī Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētku laikā.
Koru karu konkurss ierasti norisinās jaukto koru, vīru koru, sieviešu koru, kā arī senioru koru kategorijās. Mūsdienās tajā piedalās pirmssvētku skatēs labākos rezultātu ieguvušie kori.
Konkurss ierasti norisinās Latvijas Universitātes Lielajā aulā.
Kristus Augšāmcelšanās zvanu tornis Rogožskas kapos

Vēsture

Zvanu tornis tika uzcelts 1910. gadā pēc arhitekta Fjodora Gornostajeva projekta par godu zīmogu noņemšanai no Rogožskas kapu vecticībnieku dievnamu altāriem, kad vecticībniekiem radās iespēja kalpot savos dievnamos. 
Zvanu tornis ir 80 metrus augsts, kas ir tikai 1 metru zemāks par Ivana Lielā zvanu torni Maskavas Kremlī. Tā lielākā zvana masa ir ap 1000 pudiem (apmēram 16,4 tonnas). Torņa fasāde ir izrotāta ar paradīzes putnu attēliem. 
Zvanu tornī tika iesvētīta neliela Kristus Augšāmcelšanās baznīca. Tās ikonostasu rotāja senas ikonas. Otrajā stāvā tika izveidota grāmatu glabātava.
1933. gadā zvanu tornis un baznīca tika slēgti. Unikāli rokraksti un grāmatas tika nodoti Ļeņina bibliotēkai, bet zvani tika noņemti un nodoti pārkausēšanai. Zvanu torņa telpas tika izmantotas kā noliktavas.
Otrā pasaules kara laikā tika nolemts zvanu torni nojaukt, lai tas nekalpotu kā orientieris vācu artilērijai. Tika ielikt spridzeklis, notika sprādziens, taču ēka izturēja, parādījās tikai liela plaisa no apakšas līdz pašai augšai, kura ir daļēji pamanāma arī mūsdienās. 
Pēc kara tornis tika nodots vecticībnieku arhibīskapijai. Drīzumā dievnams tika atjaunots un uzcelta piebūve. Dievnamu iesvētīja par godu Vissvētākās Dievmātes Aizmigšanai. 1990. gadā zvanu tornim tika atgriezts lielākais zvans. 
No 2003. līdz 2009. gadam baznīcas telpā tika veikti remontdarbi. Taču sakarā ar būvniecības noteikumu pārkāpumiem būvdarbi tika apstādināti un veikta neatkarīgā ekspertīze, kura parādīja būvdarbu zemo kvalitāti. Drīzumā restaurācija tika pabeigta. 2013. gadā metropolīts Kornīlijs iesvētīja restaurētos krustus torņa dienvidu un ziemeļu kupoliem. 
2015. gadā tornis tika iesvētīts par godu Kristus Augšāmcešanās notikumam. Tagad zvanu tornī darbojas baznīca, ikonu glābatava un seno grāmatu arhīvs.
Sāknēšanas programma

Sāknēšanas programma (angļu: Boot loader, krievu: программа самозагрузки) ir īsa programma, kas pastāvīgi glabājas datora energoneatkarīgajā atmiņā un kas vajadzības gadījumā no lasāmatmiņas operatīvajā atmiņā izsauc uzdevumu risināšanas vadības sistēmu (piemēram, operētājsistēmu) vai tās ielādes programmu.
Lielākā daļa datoru paši par sevi spēj izpildīt tikai kodu, kas glabājas lasāmatmiņā vai operatīvajā atmiņā, savukārt lielākā daļa mūsdienu operacionālo sistēmu glabājas citos datu nesējos, visbiežāk cietajos diskos. Ieslēdzot datoru, tās operatīvajā atmiņā nav operacionālās sistēmas koda, līdz ar to tas nespēj veikt sarežģītākas operācijas, piemēram, nolasīt failu no diska.
Lai atrisināt šo problēmu, tiek rakstīta neliela programma, ko sauc par sāknēšanas programmu. Tās uzdevums nav nodrošināt plašu operacionālās sistēmas funkcionalitāti, bet tikai ielasīt operacionālās sistēmas kodu operatīvajā atmiņā un nodot vadību operacionālās sistēmas rīcībā. Dažkārt arī tiek lietotas vairāku pakāpju sāknēšanas programmas — viena līmeņa sāknēšanas programma ielādē nākamī līmeņa sāknēšanas programmu, līdz pēdējā no tām ielādē arī pašu operacionālo sistēmu.
Pulli (stacija)

Vēsture

Pulli dzelzceļa pieturas punkts atklāts 2011. gadā, 3 km attālumā no bijušā dzelzceļa pieturas punkta Tammiste (atklāts 1927. gadā, slēgts 2011. gadā). 
Pulli pieturas punkts izveidots, lai uzlabotu pasažieru pārvadājumu loģistiku un veidotu ērtu pārsēšanās mezglu no vilcieniem uz Pērnavas pilsētas un apriņķa autobusiem.
Kopš 2018. gada 8. decembra pasažieru vilcieni posmā Pērnava—Lelle vairs nekursē un Pulli pietura netiek izmantota.
Sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskā apdrošināšana

OCTA polises darbība

OCTA atlīdzina radušos zaudējumus transportlīdzekļa īpašniekam vai tā likumīgajam lietotājam par visiem zaudējumiem, kas radušies ceļu satiksmes negadījumā. OCTA atlīdzina veselības kaitējumu un īpašuma zaudējumu, kuru ir izraisījis vadītājs ceļu satiksmes negadījumā.

OCTA polises zaudējuma atlīdzināšana

Zaudējumus atlīdzina tā apdrošināšanas sabiedrība, kas apdrošinājusi civiltiesisko atbildību par vainīgo atzītajam transportlīdzekļa īpašniekam. Gadījumos, ja negadījumu izraisījušajam transporta līdzeklim nav bijusi OCTA apdrošināšana — Latvijas Transportlīdzekļu apdrošinātāju birojs.

Zaudējumi, kurus atlīdzina OCTA polise

OCTA polise atlīdzina zaudējumus personai un īpašumam.
Materiālo zaudējumu maksimālais apmērs līdz 1 000 000 EUR, nemateriālo zaudējumu apmērs personai, kas cietusi līdz 5 000 000 EUR.

OCTA darbības vietas

OCTA polise darbojas Latvijā un citās Eiropas Ekonomiskās zonas valstīs: Lietuvā, Igaunijā, Beļģijā, Dānijā, Francijā, Grieķijā, Horvātijā, Andorā, Austrijā, Beļģijā, Bulgārijā, Islandē, Itālijā, Īrijā, Maltā, Norvēģijā, Nīderlandē, Portugālē, Polijā, Rumānijā, Slovākijā, Slovēnijā, Somijā, Spānijā, Šveicē, Ungārijā, Vācijā, Zviedrijā, Kiprā, Apvienotajā Karalistē, Lihtenšteinā un Luksemburgā.
Goliševas pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Ludza
Ezeri: Zaborovjes ezers

Vēsture

Goliševas pagasts pirmo reizi vēstures dokumentos minēts 1646. gadā Ludzas stārastijas inventāra sarakstos kā Wlosc Hołuszowska. 1784. gadā Goliševa uzrādīta kā Mihalovas muižas (vēlāk Mērdzenes pagasta) sastāvdaļa. 1945. gadā Mērdzenes pagastā izveidoja Goliševas ciema padomi. 1979. gadā Goliševas ciemam pievienoja daļu Blontu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kārsavas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Goliševa (pagasta centrs), Zahari, Antonovka.