google/wiki40b huggingface dataset:
Brūss Lī

Vārdi

Brūsa Lī Kantonas dialekta vārds bija Lee Jun-fan (李振藩). Vēl viņu dēvēja par Li Juaņsjiņu (ķīniešu: 李源鑫) un klana vārdā par Li Juaņdzjaņu (ķīniešu: 李元鑒). Lī aktiera pseidonīms ķīniešu bija Li Sjaoluns (ķīniešu: 李小龍) ar nozīmi "Mazais pūķis Li". Latviešu valodā Lī uzvārdu raksta ar garo "ī", balstoties uz vārda atveidojumu angļu valodā no Kantonas dialekta izrunas.

Bērnība

Lī piedzima Sanfrancisko, Kalifornijas štatā ASV kā ceturtais bērns ģimenē. Viņa tēvs bija ķīnietis Lī Hounčuens, māte Greisa Ho, kuri bija ieceļojuši no Honkongas. Vēlāk viņi pārcēlās uz Honkongu.

Dzīve Amerikā

18 gadu vecumā Lī atgriezās ASV ar 100$ kabatā, lai iegūtu izglītību. Lī sākumā dzīvoja Sanfrancisko vairākus mēnešus, bet pēc tam Sietlā.
1960. gadā Lī pabeidza skolu. Viņš ieguva diplomu Edisona tehniskajā skolā. 1961. gada martā viņš tika uzņemts Vašingtonas Universitātē. Vašingtonas Universitātē viņš satika Lindu Emeriju ar kuru viņš apprecējās 1964. gada augstā. Lī bija divi bērni Brendons Lī un Šeinons Lī.

Cīņas māksla

Brūss jau no bērnības apguva cīņas mākslu. Lī trīs reizes sakāva čempionu Geriju Elmsu. Nākamajā gadā Lī kļuva par "Tigers of Junction Street" locekli, un bija iesaistīts daudzās ielu cīņās.
ASV viņš sāka trenēt citus cīņas mākslās, drīz arī ieguva lomas kino televīzijā.

Nāve

Ir vairākas versijas un neskaidrības sakarā ar cīņas meistara nāvi. Populārākā versija ir, ka aktieris esot miris no audzēja, tomēr ir vairākas citas. Ir apgalvojumi, ka Lī esot miris mīļākās gultā, bet tas esot noslēpts, lai neaptraipītu Brūsa Lī kā kārtīga ģimenes cilvēka reputāciju. Viena no versijām apgalvo, ka kādas filmas filmēšanas laukumā ir redzēts nepazīstams cilvēks – cits cīņas mākslu speciālists, kas Brūsu apskauda, un kas Brūsam izdarījis speciālu sitienu, no kā viņš vēlāk miris. Citi apgalvo, ka aktieris miris no narkotikām. Tomēr nedrīkst neņemt vērā faktu, ka Brūss dzīves laikā esot teicis, ka ir nolādēts un nodzīvos tikai pusi no tā vecuma, ko nodzīvoja viņa tēvs. Faktiski tā arī notika, jo viņa tēvs nomira 64 gadu vecumā. Bet 1993. gadā filmēšanas laikā 28 gadu vecumā tikpat mistiski gāja bojā Brūsa Lī dēls Brendons.
Indijas makreles

Kopīgās īpašības

Indijas makrelām ir pagarš, no sāniem nedaudz saspiests ķermenis. Garums, atkarībā no sugas, 20—42 cm. Acs priekšējo un aizmugurējo malu sedz taukus saturošs acs plakstiņš. Mute plata ar sīkiem, koniskiem zobiem. 
Uz muguras divas plati viena no otras nodalītas muguras spuras. Attālums starp spurām ir apmēram vienādi liels ar pirmās spuras garumu. Pirmajai spurai ir 8—11 stari. Aiz otrās muguras un anālās spuras piecu trīsstūrveida spuriņu rinda. Vēdera spuras ar nelielu atstarpi. 
Astes spura dziļi šķelta. Astes stumbrs pirms spuras ļoti tievs. Zvīņas pie galvas un ap krūšu spurām lielākas un uzkrītošākas, nekā pārējās zvīņas.

Uzvedība

Indijas makreles uzturas baros, barojas ar planktonu, galvenokārt ar vēžveidīgajiem.
Pāls Farago

Šaha kompozīcija

Pirmo uzdevumu sastādījis 13 gadu vecumā 1899. gadā. Kopš tā laika publicējis vairāk nekā 260 šaha etīdes. Konkursos ieguvis 100 atzinības, tai skaitā 28 pirmās godalgas. Farago veiksmīgi piedalījies vairākos šaha olimpiādēm veltītos šaha kompozīciju sastādīšanas konkursos: 1936. gadā ieguvis zelta medaļu, 1952. gadā bijis trešais. Bijis žurnāla Revista Română de Şah etīžu nodaļas redaktors (1936—1948).
No 1956. gada Farago bija starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā. Pamatojoties uz dzīves laikā sasniegtiem rezultātiem, 2016. gadā WFCC viņam piešķīra starptautiskā meistara titulu.
Autoceļš V305

Vēsture

2015. gada 29. janvārī tika izsludināts konkurss par autoceļa seguma atjaunošanu pilnā garumā.
Ernests Gīze

Šaha kompozīcija

E. Gīzes sirdslieta bija šaha kompozīcija. Viņš bijis viens no Latvijas Šaha problēmistu biedrības dibinātājiem un tās valdes sekretārs no tās izveidošanas 1930. gadā līdz tās slēgšanai 1940. gadā. Sastādījis ap 100 šaha kompozīcijas.
Anālais sekss

Anālais sekss visbiežāk tiek attiecināts uz dzimumaktu, kura laikā dzimumloceklis tiek ievadīts anālajā atverē. Šo terminu var attiecināt arī uz citiem seksa veidiem, tai skaitā anilingu, fingeringu un tādu fetišismu, kura laikā priekšmets tiek ievadīts anālajā atverē.
Anālā seksa saņēmēji no tā gūst baudu un spēj sasniegt orgasmu daudzo nervu galu dēļ un netiešas prostatas (vīriešiem) un klitora (sievietēm) stimulēšanas dēļ. Savukārt daļa anālo seksu raksturo kā ārkārtīgi sāpīgu. Ļoti liela nozīme sāpju stiprumam un esamībai ir psiholoģiskajiem faktoriem un tehnikai. Tā kā taisnās zarnas dabiskā slīdamība ir neliela, gandrīz vienmēr dzimumlocekļa ievadei tiek izmantots lubrikants.
Anālais sekss bez prezervatīva tiek uzskatīts par riskantāko dzimumakta formu, tāpēc ANO rekomendē droša seksa praksi, nodarbojoties ar to.
Anālais sekss daudzās kultūrās, it īpaši tajās, kur liela loma ir reliģijai, tiek vērtēts pretrunīgi, līdz ar to tas daudz kur ir tabu vai noziegums, atsevišķās pasaules valstīs par tā praktizēšanu var sodīt ar nāvessodu.
Aleksandrs Aleksandrovs (kosmonauts)

Biogrāfija

Aleksandrs Aleksandrovs piedzima Targovištes apgabala Omurtagā. 1974. gadā viņš pabeidza augstāko kara lidotāju skolu. Pēc tam viņš dienēja Bulgārijas gaisa spēkos par iznīcinātāju pilotu.
1978. gada janvārī Aleksandrs Aleksandrovs kopā ar Georgi Kakalovu (pirms kosmiskā lidojuma viņš mainīja uzvārdu uz Ivanovs) tika izvēlēts par Bulgārija kosmonauta kandidātu. Martā sāka gatavoties kosmiskajam lidojumam Kosmonautu sagatavošanas centrā PSRS. 
Kosmosa kuģa pamatapkalpē tika apstiprināts Georgi Ivanovs, bet Aleksandrs Aleksandrovs bija viņa dublieris.
Georgi Ivanovs kā Bulgārijas pirmais kosmonauts devās kosmosā 1979. gada 10. aprīlī ar kosmosa kuģi Sojuz-33 kopā ar Nikolaju Rukavišņikovu. Neilgi pirms orbitālās stacijas Saljut-6 sasniegšanas sabojājās kosmosa kuģa dzinējiekārta, un nācās atgriezties uz zemes.
1983. gadā Aleksandrovs pabeidza aspirantūru PSRS Zinātņu akadēmijas Kosmisko pētījumu institūtā Maskavā un aizstāvēja tehnisko zinātņu kandidāta disertāciju. Pēc atgriešanās Bulgārijā 1983. gadā viņš kļuva par Bulgārijas Zinātņu akadēmijas Kosmisko pētījumu centrālās laboratorijas (tagad Kosmisko pētījumu institūts) direktora vietnieku.
1986. gadā ar PSRS tika panākta vienošanās par otra Bulgārijas kosmonauta lidojumu. Pieteicās aptuveni 300 kandidāti, tai skaitā Aleksandrs Aleksandrovs un Georgi Ivanovs. 1987. janvārī par pamata kandidātu tika izvēlēts Aleksandrovs, par dublieri — Krasimirs Stojanovs.
Aleksandrs Aleksandrovs lidojumu kosmosā sāka 1988. gada 7. jūnijā kosmosa kuģī Sojuz TM-5, dodoties uz orbitālo staciju Mir. 17. jūnijā viņš atgriezās uz zemes kosmosa kuģī Sojuz TM-4.
Pēc kosmiskā lidojuma Aleksandrovs darbojās zinātnē. 1990. gados viņš iesaistījās aviācijas biznesā.
Gravitācijas ekranēšana

Gravitācijas ekranēšana ir termins, kas apzīmē hipotētisku objekta ekranēšanu no gravitācijas lauka iedarbības. Ja tādi procesi būtu iespējami, tie varētu izmainīt objekta svaru. Ekranētā apgabala forma būtu līdzīga gravitācijas ekrāna ēnas formai, piemēram, virs diskveida ekrāna tā būtu koniska. Šāda konusa virsotnes augstums būtu atkarīgs no attāluma starp ekranējošo disku un ekranējamo objektu. Šobrīd (2019) nav eksperimentālu pierādījumu, ka gravitācijas ekranēšanas efekts ir iespējams.
Fizikas teorijā gravitācijas ekranēšana tiek uzskatīta par ekvivalences principa pārkāpumu un tādējādi ir pretrunā gan Ņūtona teorijai, gan vispārējai relativitātes teorijai.
Vaidava (grupa)

Vaidava bija latviešu rokgrupa, kura darbojās no 1981. gada.

Vēsture

Basists Pēteris Šiliņš un ģitārists Juris Bodnieks satikās jau septiņdesmito gadu vidū skolas laikā, spēlējot grupā "Kentauri" un pēc tam darbojās padomju armijas ansamblī "Zvaigznīte". 1981. gadā viņi pēc atgriešanās no armijas nodibināja grupu, kura sākotnēji saucās "Salmi", vēlāk pieņemot nosaukumu "Vaidava". Tajā piedalījās arī dziedātājs Jānis Zandbergs, taustiņinstrumentālists Imants Točs un bundzinieks Harijs Luškovs. 1983. gadā grupa ar panākumiem uzstājās Latvijas PSR pašdarbības ansambļu skatē, iegūstot 1. kategoriju jeb tiesības uzstāties visā republikā. Sekoja arī pirmie ieraksti.
1984. gadā H. Luškova dziesma "Tu būsi vēl" ieguva 19. vietu "Mikrofona" aptaujā. Citi tā laika hīti ir "Rekviēms sikspārnim", "Kaķis" un "Kafijpupiņas". Grupas dalībnieki atceras, ka 1985. gadā padomju iestādes centās grupas darbību aizliegt, tomēr tā turpinājās. Grupā darbojās Modris Šterns, ap 1986.-87. gadu sastāvs vairākkārt mainījās. Grupa koncertēja Padomju Savienībā. 
Grupa regulāri piedalījās "Mikrofona aptaujā": 1987. gadā dziesma "Dzimtenei" ieguva 24. vietu, 1988. gadā "Vakarējā diena" ierindojās 26. vietā, 1989. gadā "Uz ielas" nokļuva 29. vietā. Par vienu no populārākajām "Vaidavas" dziesmām kļuva "Pusnakts stundā", kura starp rokaptaujas populārākajām dziesmām noturējās vairākus gadus: 1990. gadā tā debitēja 20. vietā, 1991. gadā pakāpās uz 19. vietu, 1992. gadā nokļuva 27. vietā un 1993. gadā noslīdēja uz 84. vietu. Dziesma "Katru dienu tāpat" 1991. gadā ieņēma 56. vietu, bet dziesmas "Metro" angļu valodas versija "The Underground" 1992. gadā nokļuva 73. vietā. Deviņdesmito gadu sākumā grupas darbība apsīka.
2008. gadā "Vaidava" atjaunoja darbību šādā sastāvā: Juris Bodnieks - ģitāra, Pēteris Šiliņš - bass, Jānis Zandbergs - balss,
Ģirts Pavlovs - balss, Juris Rubīns - sitamie instrumenti, Edgars Naglis - taustiņinstrumenti. Tika izdota labāko dziesmu izlase ar 18 dziesmām, grupa uzstājās, taču tālāka darbība apsīka solista J. Zandberga nāves dēļ.
Jaunķemeri

Vēsture

Tagadējie Jaunķemeri līdz 1783. gadam atradās Kurzemes hercogistes sastāvā un jau kopš viduslaikiem tiem cauri veda Rīgas-Kurzemes-Prūsijas tirdzniecības ceļš. 
Pēc tam, kad satiksmei no 1838. gadā dibinātajiem Ķemeriem līdz pludmalei 1912. gadā izbūvēja elektriskā tramvaja līniju, Slokas pagasts pie jūras izdeva 150 jaunus gruntsgabalus sausās, vecām priedēm apaugušās kāpās un jauno vietu nosauca par Jaun-Ķemerēm (Neu-Kemmern). 1914. gadā te bija uzbūvētas jau kādas 20 vasarnīcas, tramvaja galapunktā jūras krastā uzbūvēja jūras paviljonu.     
Kad 1928.gadā Ķemeriem tika piešķirtas pilsētas tiesības, Jaunķemeri tika iekļauti pilsētas sastāvā.
1933. gadā mežā pie ceļa no Ķemeru sanatorijas uz Jaunķemeriem tika atklāts sporta un atpūtas komplekss, kas vēlāk tika pārveidots par smalku restorānu "Jautrais ods".
Pēc Otrā pasaules kara Jaunķemerus kopā ar Ķemeriem 1959. gadā iekļāva Jūrmalas pilsētas sastāvā. Pēc 1967. gada šeit tika uzbūvētas divas lielas sanatorijas, kas specializējās balneoterapijā - "Jaunķemeri" un sanatorija Янтарный берег ("Dzintarkrasts").

Sanatorijas

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas "Jaunķemeros" izveidoja Kūrorta rehabilitācijas centru, bet sanatorija Янтарный берег pieder Krievijas Federācijas Prezidenta lietu pārvaldei un ir atveseļošanās kompleksa "BOR" filiāle.
Rembates pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Aviekste, Graužupīte.

Vēsture

1935. gadā Rīgas apriņķa Rembates pagasta platība bija 82,9 km² un tajā dzīvoja 1682 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Ķeguma un Rembates ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ogres rajona Rembates ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Ķeguma ciemu, 1963. gadā padomju saimniecības «Ogre» teritoriju pievienoja Lēdmanes ciemam, bet 1977. gadā Rembates ciemam pievienoja daļu no Ogresgala un Suntažu ciemu teritorijām. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2002. gadā Rembates pagasts iekļāvās jaunveidotajā Ķeguma novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Rembate (pagasta centrs), Glāžšķūnis.
Jānis Mendriks

Dzīvesgājums

Dzimis 1907. gada 21. janvārī Kalupes pagasta zemnieka Antona Mendrika un viņa sievas Annas ģimenē. Mācījās Aglonas ģimnāzijā, 1926. gadā iestājās Mariāņu kongregācijā un izgāja noviciātu Viļānos.
Pēc svētsolījumu došanas 1927. gadā viņš turpināja mācības Aglonā, pēc tam studēja Rīgas Garīgajā seminārā (1933—1938), pēc kura beigšanas 1938. gada 3. aprīlī tika iesvētīts par priesteri Rīgas Sv. Jēkaba katedrālē un nozīmēts darbam Viļānu draudzē.
Otra pasaules kara laikā 1942. gadā J. Mendriks Ustroņos atteicās apbedīt kādu partizānu nošauto vācu policijas ierēdni, tādēļ viņš bija spiests līdz pat kara beigām slēpties dažādās vietās. Pēc kara 1948. gadā viņš kalpoja par priesteri Jaunbornes un Elernes draudzēs. 1950. gadā viņu Jaunbornē apcietināja un apsūdzēja "pretpadomju nacionālistisko bandu organizēšanā un pretpadomju aģitācijā". Padomju tiesa piesprieda viņam 10 gadu sodu cietumsodu "labošanas darbu nometnēs".
Jānis Mendriks tika deportēts uz Vorkutlagu, kur strādāja ogļu raktuvēs. Arī soda nometnē viņš slepeni turpināja ticīgo pastorālo aprūpi — celebrēja mises, dalīja komūniju un uzklausīja grēksūdzes. Pēc Staļina nāves ieslodzītie cerēja uz atbrīvošanu un 1953. gada 25. jūlijā uzsāka streiku. 1. augustā Iekšlietu ministrijas karavīri aplenca nometni, taču ieslodzītie nepiekāpās un nepiekrita brīvprātīgi pārtraukt streiku un iziet darbā. Kad sākās šaušana, Jānis Mendriks uzskatīja, ka viņam kā priesterim pirms nāves jādod mirstošajiem grēku piedošanu. Viņš mira viens no pirmajiem, skaitot grēku piedošanas lūgšanu par visiem, kas mira kopā ar viņu.
Kopā ar citiem nošautajiem (oficiāli bijā gājušo skaits bija 53 cilvēki) viņu apbedīja Vorkutas šahtā nr. 29.
Pēc 2003. gada 31. maija Romas katoļu baznīca Padomju režīma mocekļu beatifikācijas procesa ietvaros pieskaitīja Jāni Mendriku svētajiem mocekļiem.
Varigerbs

Dzīvesgājums

Varigerbs 1219. gadā kopā ar citu Tālavas vecāko Meluku un Kokneses letiem devās atriebes karagājienā pret krieviem un izpostīja visu Pleskavas zemi. Tā paša gada rudenī Pleskavas krievi nometās Meluka un Varigriba zemēs un "nopostīja visu, kas tiem piederēja, sadedzināja labību un neatstāja nedarītu nevienu ļaunu darbu, ko spēja darīt". Savukārt 1223. gada sākumā viņš igauņu sacelšanās laikā kopā ar Tālavas kungu Rameku devās uz Ugaunijas zemi, kur izpostīja tās novadus un ieguva daudz kara laupījuma.
Iespējams, ka visi pieminētie Tālavas valdnieki ir bijuši Tālivalža dēli, kas pēc tēva nāves valdījuši sadalītajā Tālavā.

Vārda cilme

Personvārds Varigribs etimoloģiski saistāms ar vārdiem “kas varu grib” (Blese, 1929).
Jādomā, ka Varigriba un Meluka zemes atradušās pēc 1224. gada Tālavas sadalīšanas akta Zobenbrāļu ordenim piederošajā daļā (Švābe, 1936). Varigriba vārdu hipotētiski varētu saistīt vienīgi ar 17.gs. ciema vārdu Waring, kas atradies tagadējā Rankas pagastā.
Dienvidu federālais apgabals

Dienvidu federālais apgabals ir viens no Krievijas federālajiem apgabaliem. Tas atrodas Krievijas Federācijas dienvidrietumos. Izveidots kā Ziemeļkaukāza federālais apgabals 2000. gada 13. maijā, bet 2000. gada 21. jūnijā pārdēvēts par Dienvidu federālo apgabalu. 2010. gada 19. janvārī no tā atdalīja Ziemeļkaukāza republikas un Stavropoles novadu, no jauna izveidojot Ziemeļkaukāza federālo apgabalu. Tas aizņem 416 840 km² lielu platību un tajā dzīvo 13 963 874 iedzīvotāju. Apgabala teritorijā atrodas 79 pilsētas.
2016. gada 28. jūlijā ar prezidenta Putina lēmumu Dienvidu federālajam apgabalam pievienoja Krimas aneksijas rezultātā īslaicīgi izveidoto Krimas federālo apgabalu.
Rīgas pašvaldības policija

Vēsture

1990. gada 26. septembris ir Rīgas pašvaldības policijas dibināšanas datums, kad Rīgas priekšpilsētās aizsākās pašvaldības (municipālās) policijas vienību formēšanās. Tolaik tas bija spēks, kas nostājās tautas pusē, pretēji padomju režīma milicijas vienībām. No atmodas kustības kārtības sargiem veidojies Rīgas pašvaldības policijas pamatsastāvs tolaik bija 130 policijas darbinieki.
1994. gada 29.maijā notika pašvaldību vēlēšanas, kā rezultātā Rīgā izveidoja viena līmeņa pašvaldību - Rīgas domi. 1995. gadā Rīgas dome, apvienojot sešas Rīgas rajonu/priekšpilsētu pašvaldības (municipālās) policijas, izveidoja vienotu Rīgas pašvaldības policiju.
Rīgas pašvaldības policijai attīstoties, 1996. gadā pašvaldības policijas atbildības jomas papildināja Ūdenslīdēju un glābšanas dienests, 1999. gadā Civilās aizsardzības dienests, 2002. gadā Ceļu policijas nodaļa, 2003. gadā Apsardzes dienests, 2006. gadā Bērnu likumpārkāpumu profilakses nodaļa, 2009. gadā Tūrisma policijas nodaļa un 2014. gadā Specifisko uzdevumu nodaļa.
Dažādspārnu spāres

Dažādspārnu spāres Latvijā

Latvijā sastopamas 5 dažādspārņu dzimtas: ceļotājspāru dzimta (Libellulidae) ar 17 sugām, dižspāru dzimta (Aeshnidae) ar 13 sugām, smaragdspāru dzimta (Cordulidae) ar 5 sugām, strautuspāru dzimta (Cordulegasteridae) ar 1 sugu, upjuspāru dzimta (Gomphidae) ar 4 sugām.

Izskats un īpašības

Dažādspārnu spārēm ir raksturīgas lielas saliktās acis, divi pāri spēcīgu, caurspīdīgu spārnu un pagarināts ķermenis. Kā jau to zinātniskais nosaukums norāda, aizmugurējie spārni ir platāki kā priekšējie. Lai arī vidēji dažādspārnu spāres augumā ir lielākas nekā vienādspārnu spāres (Zygoptera), tomēr lielākā, mērot spārnu izplētumu, ir Dienvidamerikas vienādspārnu spāre Megaloprepus caerulatus. Otra lielākā spāre ir dažādspārnu spāres Tetracanthagyna plagiata mātīte, bet, iespējams, tā toties ir smagākā spāre.
Daudzi kļūdās, iedomājoties, ka vienādspārnu spāres ir tikko izšķīlusies dažādspārnu spāre, bet spāres no kūniņas izšķiļas uzreiz pilnā augumā. Visvieglāk abus spāru veidus ir atšķirt pēc spārnu novietojuma. Dažādspārnu spārēm lielākā daļa sugu atpūšoties spārnus tur izstieptus uz sāniem perpendikulāri pret ķermeni. To aizmugurējie spārni piestiprinājuma vietā ir nedaudz platāki. Acis dažādspārnu spārēm savā starpā saskaras, retumis šķirtas. Bbet tad atstarpe ir mazāka nekā acs. Vienādspārnu spārēm starp acīm ir izteikta atstarpe. Dažādspārnu spārēm kā visiem kukaiņiem ir 6 kājas, bet, salīdzinot ar citiem kukaiņiem, lielākā daļa nespēj labi iet.

Lidošanas ātrums

Dažādspārnu spāres ir vieni no ātrākajiem kukaiņiem pasaulē. Entomologs Roberts Tiljards (angļu: Robert John Tillyard) apgalvo, ka izmērījis dažādspārnu spāres Austrophlebia costalis ātrumu, kas sasniedzis apmēram 97 km/st. Tomēr ar mūsdienu instrumentiem mērītie ātrumi nav tik lieli, un ātruma rekordi pieder citiem kukaiņiem.

Barība un ienaidnieki

Gan pieaugušās spāres, gan spāru kāpuri ir plēsīgi kukaiņi. Pieaugušās spāres barojas ar odiem, mušām, lapsenēm, bitēm un citiem mazajiem kukaiņiem, bet kāpuri pārtiek no ūdenskukaiņiem. Reizēm tie uzbrūk arī zivju mazuļiem. Savukārt paši kāpuri ir zivju un ūdensputnu barība. Arī pieaugušās spāres medī putni, piemēram, piekūni, dzeltenās cielavas un mājas strazdi.

Sistemātikas izmaiņas

Dažādspārnu spāres kādreiz tika klasificētas kā spāru apakškārta (kā paralēls taksons vienādspārnu spāru apakškārtai (Zygoptera)), bet, balstoties uz pēdējo gadu ģenētiskajiem pētījumiem, dažādspārnu spāru apakškārta kļuva par infrakārtu. Pētījumos dažādspārnu spārēm tika atklāts māsas taksons — Āzijas primitīvās spāres (Epiophlebioptera). Abām grupām ir bijis kopīgs priekštecis un tās attīstījušās kā paralēlas grupas. Lai apvienotu abas māsu infrakārtas tika izveidota jauna epiproktu apakškārta.
Ķēču pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 19. decembrī pagastā izveidoja Annas un Ķēču ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Ērgļu (Annas ciemu) un Siguldas (Ķēču ciemu) rajonos. Mūsdienās Ķēču pagasta teritorija iekļauta Amatas novada Nītaures, Zaubes un Skujenes pagastos.
Frederiks Nanings

Šaha kompozīcija

Nanings sastādīja tiešā mata uzdevumus — divvilčus, trīsvilčus un daudzvilčus. 1931. gadā viņš bija viens no Nīderlandes šaha problēmistu savienības dibinātājiem (Nederlandse Bond van Schaakprobleemvrienden) un daudzus gadus žurnāla Tijdschrift van de Koninglijke Nederlandse Schaakbond redaktors. 1933. gadā viņš uzrakstīja grāmatu (Het oplossen van Schaak problemen) par to, kā atrisināt šaha uzdevumus, bet 1948. gadā kopā ar nīderlandiešu problēmistu Albertu Koldeiku grāmatu Thema-Boek ar 300 šaha kompozīcijas tēmu formulējumiem un piemēriem.
Arī viņa vecākie brāļi Vilems (1870-1932) un Aleksandrs Karels (1878-1936) bija šaha problēmisti.
Dunajska Streda

Vēsture

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1256. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Dunajska Streda līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Dunaserdeheja (Dunaszerdahely). 15. gadsimta vidū ieguva pilsētas tiesības. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Vīnes arbitrāžām, no 1938. līdz 1945. gadam pilsēta bija iekļauta Ungārijas sastāvā. No 1993. gada - Slovākijā.

Cilvēki

2011. gadā absolūtais vairākums pilsētas iedzīvotāju bija ungāri (74,53 %), dzīvo arī slovāki (19,46 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (67,68 %), nereliģiozi (11,57 %), kalvinisti (7,19 %).
Dunajska Stredas pilsētā dzimuši turkologs Ārmins Vāmbēri (Ármin Vámbéry, 1832–1913), futbolists Jans Džurica (Ján Ďurica, 1981) un šahists Hermans Steiners (Herman Steiner, 1905–1955).
Aleksandrs Pētersons (politiķis)

Aleksandrs Pētersons (1926—2006) bija latviešu pedagogs un politiķis, divu Saeimu deputāts no "Tēvzemei un Brīvībai" saraksta.

Dzīvesgājums

Dzimis 1926. gada 1. decembrī. Mācījās Igaunijas Fiziskās kultūras tehnikumā, kuru beidza 1949. gadā, studēja Latvijas Valsts Fiziskās kultūras institūtā. Kopš 1962. gada strādāja par fiziskās kultūras un sporta pasniedzēju Gulbenē, no 1964. gada Saulkrastu vidusskolā.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas aktīvi iesaistījās valsts politikā, bija 5. Saeimas un 6. Saeimas deputāts no apvienības "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta, darbojās Latvijas Republikas Centrālajā zemes komisijā, Izglītības, kultūras un zinātnes komisijā, Pilsonības likuma izpildes komisijā.
Bija arī Tēvzemes Daugavas Vanagu biedrības, Okupācijas terora upuru atbalsta domes un Pasaules latviešu kultūras centra loceklis.
Miris 2006. gada 11. augustā.
Attēls

Attēls vai zīmējums ir materiālās kultūras elements, kas parasti ir divdimensionāls un satur vizuāli uztveramu informāciju. Parasti attēlā ir redzams kāds priekšmets, persona, simbols utt. Attēli var būt arī trīsdimensionāli, piemēram, hologrammas. Cilvēks un dzīvnieki attēlus uztver ar acīm. Par attēliem var saukt arī dažādas kartes, grafikus, diagrammas kā arī abstrakto mākslu.