google/wiki40b huggingface dataset:
Nikolajs Rimskis-Korsakovs

Darbība

1859—60. g. mācījās pie pianista F. A. Kanille. Pēterburgas Jūras korpusa absolvents, piedalījās jūras braucienā ar "Dimantu" (1862—65) un apmeklēja vairākas Eiropas, Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas valstis. 1861. gadā kļuva par Balakireva pulciņa biedru («Varenā pulciņa») kam bija noteicošā darbība personības un komponista estētisko uzskatu formēšanā.
Rimska-Korsakova daiļrade ir ļoti savdabīga un reizē balstās uz klasiskām tradīcijām. Pasaules uztveres harmonija, muzikālās domāšanas skaidrība, smalks mākslinieciskums tuvina viņu M. I. Glinkai. Saistīts ar 1860. gadu progresīvām ideju-mākslinieciskajām plūsmām, Rimskis-Korsakovs ļoti interesējās par tautas daiļradi (krājuma «Simts krievu tautas dziesmas» veidotājs, Rimska-Korsakova daiļrade ir nacionāli spilgta). Komponists izmanto patiesus muzikālās folkloras tēlus un organiski pārvērš dziesmu intonācijas personiskās melodijās. Ievērojams tā ieguldījums harmonijas un instrumentācijas jomā: paplašināja un bagātināja to kolorīta iespējas, izveidoja savu harmonisko līdzekļu sistēmu, kuras pamatā — sarežģītas gammas (tai skaitā raksturīga gamma — Rimska-Korsakova gamma); orķestrēšana apvieno krāsainību, spīdumu ar skaidrību, caurskatāmību.
Latviešu Tautas partija

Latviešu Tautas partija bija labēji konservatīva politiskā partija, kas ar pārtraukumu pastāvēja laikā no 1905. līdz 1919. gadam.
Tautas partiju 1905. gada revolūcijas laikā izveidoja Frīdrihs Veinbergs. Viņš paziņoja, ka Tautas partija ir vecākā latviešu politiskā organizācija un tās sākums ir datējams ar 1883. gadu. Partija sākotnēji rada Rīgas Namīpašnieku biedrības atbalstu un aizstāvēja pastāvošo režīmu. Partijas pārstāvji netika ievēlēti Krievijas Valsts domē,
taču guva panākumus Rīgas pilsētas domes vēlēšanās. 
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā partija atjaunoja savu darbību un atbalstīja Apvienotās Baltijas hercogistes dibināšanu 1918. gadā. Tomēr tā nespēja gūt kaut cik vērā ņemamu popularitāti – partijas biedru skaits pat vācu okupācijas laikā 1918. gadā nepārsniedza 200-300.
Latviešu Tautas partijas dižvīri neatbalstīja Latvijas valsts dibināšanu un nebija pārstāvēti Tautas padomē.
Nogales pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Jaunciema un Nogales ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Talsu rajonā. Mūsdienās Nogales pagasta teritorija iekļauta Rojas novadā un Talsu novada Lubes, Ārlavas un Vandzenes pagastos.
Virtemberga

Virtemberga (vācu: Württemberg) bija viena no Svētās Romas impērijas, vēlāk Vācijas impērijas valstīm. Kopš 1952. gada Bādenes-Virtembergas federālās zemes sastāvā.

Vēsture

Izveidojusies viduslaikos senās Švābijas zemes teritorijā Nekāras upes baseinā. Kopš 12. gadsimta pastāvēja Virtembergas grāfiste, kopš 1495. gada Virtembergas hercogiste ar rezidences pilsētām Štutgarti und Ludvigsburgu. 1793. gadā no Virtembergas atdalīja Elzasas teritoriju, ko pievienoja Francijai. 1803. gadā tā kļuva par Virtembergas kūrfirsta valsti, 1806. gadā par suverēnu Virtembergas karalisti līdz iekļaušanai Vācijas impērijas sastāvā 1871. gadā. Pēc Otrā pasaules kara atradās okupācijas zonā (1945—1952), sadalīta Virtembergas-Bādenes (Württemberg-Baden, galvaspilsēta Štutgarte) un Virtembergas-Hohencolernas (Württemberg-Hohenzollern, galvaspilsēta Tībingene) daļās.
Abdelmaliks

Dzīve un karagājieni

Abdelmaliks bērnību pavadīja Medīnā un studēja šariātu Damaskā. 16 gada vecumā kalifs Muāvija II Maliku iesaistīja valdīšanā, bet 683. gadā Medīnas iedzīvotāji viņus padzina no pilsētas. Ceļā uz Damasku viņš sastapa "Sīrijas armiju" un piedalījās nemieru apspiešanā. Kad 684. gadā Malika tēvs kļuva kalifs, ziemeļu un dienvidu arābu ciltis sašķēlās. Maliks nomira 705. gadā, bet viņa četri dēli viens pēc otra kļuva kalifi.
Abdelmaliks kļuva kalifs tā saukto "otro fitnu" (pilsoņu karu un nemieru) laikos un vispirms "pakļāva" Basras valdnieku. Irākā viņam pretojās trīs grupējumi (haridžīti, Alī spēki un Abd-Allah ibn al-Zubayr piekritēji), kuri cīnījās savā starpā, kā arī pret Umajādu virskundzību. Pēc vairākiem gadiem Maliks veica karagājienu pret "kalifu" Abd-Allah ibn al-Zubayr, Hidžāzas valdnieku un 689. gadā guva uzvaru piekukuļojot pretinieku karaspēku.
Malika sīriešu karapūlis aplenca Meku 692. gadā un pēc neveiksmīgām sarunām Hadža laikā bombardēja Meku ar katapultu. Pēc septiņu mēnešu aplenkuma ar 10 000 kaujniekiem Abd-Allah ibn al-Zubayr kaujās ap Kaabu nogalināja, un Malika karavadoni "Hadžadžu" al-Hajjaj ibn Yusuf (arābu: الحجاج بن يوس) nozīmēja par Irākas valdnieku un Malika sabiedroto.
Šķēps

Šķēps ir durams vai metams aukstais ierocis, kuru veido samērā garš kāts ar vienu uzasinātu galu vai asu uzgali. Šķēpi sākotnēji tika izmantoti dzīvnieku medīšanai. Tos izmantoja arī kaujās un karos līdz pat viduslaiku beigām un jaunajiem laikiem.

Šķēps sportā

Antīkajās Olimpiskajās spēlēs, kas norisinājās Senajā Grieķijā, norisinājās arī šķēpa mešanas sacensības. Mūsdienās šī vieglatlētikas disciplīna arī ir Olimpisko spēļu programmā.
Liepājas rokāde

Liepājas rokāde ir ikgadējs šaha turnīrs, kas tiek rīkots Liepājā kopš 1994. gada.

Sacensību vēsture

Pirmo turnīru, ar kuru sākās "Liepājas rokāde", 1994. gadā organizēja uzņēmējs Jānis Matvejevs. Vēlāk turnīra rīkošanai pievienojās pašreizējais "Liepājas rokādes" galvenais organizators un direktors, FIDE meistars Āris Ozoliņš. Tas bija iecerēts kā Liepājas šaha festivālu tradīciju turpinājums, jo 1960.-1970. gados šeit notika plaši vasaras komandu un individuālie turnīri, kuros piedalījās šahisti no visas toreizējās Padomju Savienības. Ar laiku "Liepājas rokāde" ir izaugusi par vienu no lielākajiem un prestižākajiem šaha turnīriem Latvijā, kas parasti notiek četras dienas katra gada augusta pirmajā pusē. Pēdējos gados "Liepājas rokāde" parasti sastāv no četrām atsevišķām sacensībām: atklātā "Open", superturnīra, ātrspēles un komandu turnīra. "Open" un ātrspēles turnīros pēc Šveices sistēmas var piedalīties visi interesenti, bet četri labākie no "Open" turnīra iekļūst superturnīrā, kas notiek pēc riņķa sistēmas, piedaloties arī speciāli uzaicinātiem lielmeistariem. Sacensību noslēgumā norisinās komandu turnīrs. Visi turnīri notiek ar FIDE ātrā šaha un ātrspēles reitinga apskaiti. Turnīros ir piedalījušies visi labākie Latvijas šahisti, kā arī daudz ievērojamu viesu. "Liepājas rokādes" sacensību laikā Liepājā ir viesojies arī FIDE prezidents Kirsans Iļumžinovs un notikušas lietišķas sarunas par šaha attīstību Latvijā un Baltijā.
Niks Foliņo

Spēlētāja karjera

No 2004. līdz pat 2007. gadam uzbrucējs spēlēja Ontārio hokeja līgas kluba Sudbury Wolves sastāvā, taču 2007. gada vasarā nostiprinājās NHL kluba Otavas "Senators" sastāvā, tā rindās arī uzsākot nākamo sezonu. Daļu sezonas hokejists gan aizvadīta Otavas AHL fārmklubā Bingemtonas "Senators". 2008.—09. gada sezonu Foliņo jau pilnībā aizvadīja NHL.
2012. gada vasarā uzbrucējs tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets". 2015.—16. gada sezonā Foliņo kļuva par komandas kapteini. Foliņo piedalījās 2015. gada NHL Visu Zvaigžņu spēlē. Tā kā spēle notika Kolumbusā, Foliņo tika ievēlēts par kapteini vienai no komandām.
2009.—2010. gada LHL sezona

Latvijas hokeja līga 2009-10 bija 19. Latvijas hokeja līgas sezona pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas.
Šinī sezonā līgā regulārajā sezonā spēlēja seši klubi: SK Rīga/Profs-18, HK Liepājas Metalurgs-2, HK Ogre, DHK Latgale, SC Energija, HK Ozolnieki/Monarhs.
Kaulpūsles

Īpašības

Kaulpūsles var būt ļoti dažādas; gan ļoti lielas, gan ļoti mazas. Vislielākā saldūdens zivs ir milzu sams (Pangasianodon gigas), kas var svērt apmēram 300 kg, un vismazākā saldūdens zivs ir caurspīdīgā zebrzivtiņa (Danionella translucida), kas var būt tikai 12 mm gara. Dažas no kaulzivīm, piemēram, gaisa sami (Clariidae) var elpot gaisu, dažas var dzīvot pat ārpus ūdens, piemēram, Brazīlijas gruntsūdens samiņš (Phreatobius cisternarum), bet dažas spēj ražot elektrību, piemēram, elektrozušveidīgās zivis (Gymnotiformes).
Ārēji tās ir ļoti atšķirīgas, bet daudzām ir izbīdīti apakšžokļi, un tām mēdz būt rīkles zobi, kas kalpo kā otrs žoklis. Šai grupai ir divas unikālas iezīmes: brīdinošas vielas to ādā un Vēbera aparāts. Ja zivīm tiek savainota āda, ūdenī tiek izdalīts feromons, kas izraisa bailes citām zivīm, liekot tām bēgt un slēpties vai spiesties barā. Pateicoties Vēbera aparātam, kaulpūsles ir ieguvušas savu nosaukumu: daudzi sīki kauliņi peldpūšļa kameru savieno ar iekšējo ausi. Līdz ar to dzirde ir īpaši laba, kaulpūsles dzird labāk kā citas zivis, tās ir ļoti jutīgas pret skaņām, un to dzirdes diapazons ir ļoti liels.

Peldpūslis

Lielākajai daļai kaulpūšļu sugu, izņemot knābjlašveidīgās zivis, ir peldpūslis. Tas parasti ir sadalīts divās kamerās. Priekšējais ir mazāks un daļēji vai gandrīz pilnībā klāts ar sudrabainu vēderplēvi. Aizmugurējais kambaris parasti ir lielākais, bet var būt arī samazināts vai pat dažām sugām neeksistēt.

Evolūcija

Kaulpūšļu zivju fosilijas ir atrastas gandrīz visos kontinentos, izņemot Austrāliju un Antarktiku, bet mūsdienās kaulpūsles dzīvo arī Austrālijā, un dažās lielajās salās: Grenlandē un Jaunzēlandē. Senākās fosilijas ir 200—145 miljonus gadus vecas, kaulpūsles ir dzīvojušas jau superkontinenta Pangejas laikā. Mūsdienu dalījums kārtās izveidojies, sadaloties Pangejai vairākos kontinentos.
Nodaloties Laurāzijai ziemeļos no Gondvanas dienvidos, kaulpūsles sadalījās karpveidīgajās zivīs un aizvēsturiskajās haracīnveidīgajās zivīs, kas vēlāk sadalījās mūsdienu haracīnveidīgajās zivīs, samveidīgajās zivīs un elektrozušveidīgajās zivīs. Mūsdienu haracīnveidīgās zivis ir sastopamas Dienvidamerikā un Āfrikā, un relatīvi nesen sākušas izplatīties Ziemeļamerikā. Arī samveidīgās zivis ir izveidojušās pirms Gondvana sadalījās Dienvidamerikā un Āfrikā.
Uz spēles Latvija

Sižets

1945. gadā tūkstošiem latviešu vīriešu devās turpināt pretošanos Padomju okupācijas režīmam. Filmā ar vēl neredzētu fragmentu palīdzību tiek parādīts slepens spiegošanas karš starp SID un VĀK Padomju Latvijā Aukstā kara sākumā.
Sulavesi jūra

Robežas

Ziemeļos jūru norobežo Filipīnām piederošie Sulu arhipelāgs, Sulu jūra un Mindanao sala. Mindanao sala šeit veido izteiktu līci — Moro līci. Austrumos atrodas Filipīnām piederošās Sangihes salas, dienvidos — Indonēzijai piederošā Sulavesi un rietumos — Indonēzijai un Malaizijai piederošā Kalimantānas sala. Dienvidrietumos ar Javas jūru savieno platais Makasaras šaurums.
No Sulu jūras atdala Sibutu-Basilanas zemūdens grēda. Sulavesi jūrā valda mitrs topiskais klimats. Zonā starp Sulavesi un Sarangani salām notiek intensīva ūdens apmaiņa ar Kluso okeānu. Vasarās musons dzen ūdeni no Sulavesi jūras pa Makasaras šaurumu uz Javas jūru.

Ģeoloģija

Sulavesi jūra ir daļa no senas okeāniskās Zemes garozas, kas veidojusies pirms 42 miljoniem gadu tālu no sauszemes. Pirms 20 miljoniem gadu Zemes garozas kustības to pārvietoja tuvu Indonēzijas un Filipīnu vulkāniem, ko var noteikt pēc vulkāniskajiem pelniem uz jūras gultnes. Pirms 10 miljoniem gadu Sulavesi jūras gultni pārklāja kontinentāli nogulumi ieskaitot akmeņogles, jūras gultne atdūrās pret Eirāziju.
Mūsdienās Sulavesi jūru raksturo liels dziļums, kontinentālais šelfs ir ļoti šaurs. Seismiski aktīva zona, bieži notiek zemestrīces.

Jūras bioloģija

Sulavesi jūrai raksturīga augsta bioloģiskā daudzveidība, tai skaitā liels zivju sugu skaits. Uzskata, ka daļa jūras organismu sugu šeit vēl nav atklāta. Šeit dzīvo 580 rifus veidojošo koraļļu sugu — pasaulē vispār ir 793 sugas. Rezultātā Sulavesi jūras koraļļu rifos ir izcili augsta bioloģiskā daudzveidība — te novērojami vaļi (26 no 78 zinātnei zināmām vaļu sugām), delfīni un daudz citu interesantu jūras dzīvnieku.
1997. gadā Sulavesi salas piekrastē tika atklāta jauna senu zivju — latimēriju suga — Manado latimērija (Latimeria menadoensis) — līdz šim bija apzināta viena šīs ģints suga Āfrikas dienvidaustrumu piekrastē.
Šo iemeslu dēļ Sulavesi jūru iecienījuši nirēji, šeit brauc daudz augstas klases kruīza kuģi.

Pirātisms

Mūsdienās Sulavesi jūra ieguvusi sliktu slavu šeit izplatītā pirātisma dēļ. Pirāti uzbrūk gan mazām zvejnieku laivām, gan lieliem konteineru kuģiem, tie ir bruņoti ar augstas tehnoloģijas ieročiem un pirātu ātrgaitas kuteri ir aprīkoti ar modernām navigācijas sistēmām.
Lai pirātisms reģionā nesagrautu tūrisma industriju, Malaizijas valdība savā Sulavesi jūras daļā izvietojusi jūras kara spēkus.

Salas

Sulavesi jūras centrālajā daļā nav lielu salu. Šīs salas robežojas ar Sulavesi jūru:
Donas zirgs

Izskats

Donas zirgs ir vidēja auguma, tā augstums skaustā ir 160 - 165 cm. Ķermenis ir spēcīgi veidots, kompakts. Zirgs spēj uzkrāt barības rezerves, kuras izmanto vēlāk sliktākos apstākļos, līdz ar to tā ķermenis veidojas paplats. Mugura ir taisna, krusti gari un slīpi, krūtis labi attīstītas un platas. Galva ir neliela, ar taisnu vai nedaudz ieliektu profilu, acis lielas un izteiksmīgas. Pleci var būt taisni, kas ierobežo zirga soļa platumu. Kājas garas, muskuļotas ar spēcīgām locītavām un izturīgiem nagiem. Donas zirgam ir vidēji garš kakls, ar labi veidotu, arkveidīgu kakla un galvas savienojuma vietu. Visbiežāk sastopamā krāsa šai šķirnei ir ruda, bet Donas zirgs var būt arī bērs, melns un sirms. Rudie zirgi bieži izskatās zeltaini ar metālisku spīdumu.

Vēsture

Donas zirga vēsture nav atdalāma no kazaku vēstures. Vārds "kazaks" mongoļu valodā nozīmē "bruņotais jātnieks", jātnieks, kas dzīvo nepārtrauktos pārjājienos un kara gaitās, klejotājs, kas nav saistīts ar zemi un māju. Kazaki ir piedalījušies visos Krievijas impērijas karos. Un armijā kazaks devās ar savu zirgu. 18. gadsimta pirmajā pusē kazaki nepieciešamības gadījumā varēja papildināt impērijas militāros spēkus ar 20 000 vīriem ar zirgiem. No tā, cik kazakam bija labs zirgs, bija atkarīga viņa dzīvība un nāve.
Līdz 17. gadsimta beigām nenotika plānveidīga un pārdomāta zirgkopība. Stepe bija izauklējusi vietējo zirgu, neliela auguma, izturīgu un pieticīgu, ar izcilu veselību, kura asinīs ritēja mongoļu iebrucēju zirgu asinis. Nepārtrauktās kara gaitās zirgi sajaucās ar vietējām krievu zirgu šķirnēm, un no kara gājieniem mājās tika atvestas kara trofejas - izcili austrumu kara zirgi kā ahalteke, arābu zirgi un turku zirgi. 18. gadsimtā izveidojās vienots zirga tips, kuru sauca par veco Donas zirgu. Tas bija ļoti veikls, ātrs, ar labām manevrēšanas spējām lielā ātrumā. Zirgs bija drosmīgs un izturīgs, kas nebaidījās ne no kādiem šķēršļiem. Tas spēja veikt lielus attālumus ar pieticīgām barības un ūdens rezervēm.
18. gadsimta otrajā pusē sāka veidoties jaunais Donas zirgs, bagātie atamani savus zirgu barus sāka uzlabot ar iepirktiem ērzeļiem. Sākās nopietns selekcijas darbs, un tika nodibinātas profesionālas zirgaudzētavas. Starp ievestajiem zirgiem var minēt Karabahas zirgus, Orlovas rikšotājus, tīrasiņu zirgus un arābu zirgus. Selekcijas darbs izveidoja jauno Donas zirgu, kas salīdzinot ar veco tipu bija lielāks, smalkāk veidots, bet joprojām tikpat izturīgs un drosmīgs.
20. gadsimtā pēc Pirmā pasaules kara un pilsoņu kara Donas zirgs bija gandrīz iznīcināts. Dzīvi bija palikuši tikai daži simti zirgu (apmēram 200 ķēves un 15 - 20 ērzeļi), kas aizmirsti ganījās stepē, kļuvuši gandrīz par savvaļas zirgiem. Donas zirga populāciju atjaunoja vietējo zirgkopju mīlestība un entuziasms.
GIGO

GIGO (akronīms no angļu: Garbage in, garbage out - Mēsli iekšā – mēsli ārā) informātikā apzīmē datu apstrādes īpatnību, kad datorsistēmas, pēc noteikta algoritma apstrādājot kļūdainus ievaddatus, ģenerē bezjēdzīgus izvaddatus.

Vēsture

Lielāka izplatība šim jēdzienam bija 1960. gados, bet tas ir pielietojams arī šobrīd, kad daudz jaudīgākas datorsistēmas, apstrādājot daudz lielākus datu apjomus, spēj ģenerēt lielu daudzumu kļūdainu un bezjēdzīgu datu. Pirmais pielietojums tiek datēts ar 1963. gada 1. aprīli Jēdziens kļuva populārs, jo to mīlēja lietot IBM 305 RAMAC tehniķis un eksperts Džordžs Fueksels (George Fuechsel). Iespējams, ka jēdziens ir atvasināts no LIFO un FIFO saīsinājumiem.
Poltergeists

Hipotēzes

Vēsturiski ir tikušas izvirzītas vairākas hipotēzes, lai izskaidrotu parādību, ko sauc par poltergeistu.

To izraisa fiziski spēki

Daži zinātnieki un skeptiķi apgalvo, ka visas poltergeistu darbības, kuras viņi nevar raksturot, kā krāpšanu ir fiziski izskaidrojamas kā, piemēram, statiskā elektrība, elektromagnētiskais lauks, ultraskaņa un infraskaņa un / vai jonizēts gaiss. Dažos gadījumos, kā, piemēram, Rosenheimu poltergeista gadījumā, fiziķis F. Kargers no Maksa Planka institūta plazmas fizikā un G. Ziča no Tehniskās Universitātes Minhenē nekonstatēja nevienu no šīm ietekmēm un parapsiholoģijas atbalstītāji apgalvoja, ka pierādījumi par krāpšanu netika atrasti, pat pēc ilgstošas izmeklēšanas ar policijas papildspēkiem un CID, kriminologs Herberts Šefers atsaucas uz anonīma detektīva novērojumu, ka kāds aģents nogrūdis lampu, domādams, ka neviens to neredz. Vienalga vai tā ir taisnība vai nē, policisti parakstīja ziņojumus, ka viņi ir redzējuši šo parādību. Pārējos lietas aspektus ir grūti izskaidrot: Laika servisam tika zvanīts simtiem reižu no neiespējamas frekvences ar mehāniskās ciparripas telefonu no 1967. gada. Pašvaldība atvienoja ofisu no galvenās strāvas padeves un pievienoja to labam ģeneratoram cerībā, ka tas stabilizēs strāvas plūsmu. Zita un Kargers apgalvoja, ka strāvas uzplūdi un sprieguma svārstības joprojām nebeidzās un notika pilnīgi bez nekāda iemesla . Poltergeisti izskatās ļoti līdzīgi gariem. Tiem ir caurspīdīgs ķermenis un nav acu. Citi domā, ka poltergeista pamatā varētu būt ikdienišķi fenomeni, piemēram neparastas gaisa svārstības un vibrācijas, tādas kā akustikas celšanās, vai satricinājumi, ko rada pazemes straumes.
Džons Hučisons apgalvojis, ka viņš ir radījis poltergeista efektu laboratorijā. Tāpat nav nekā vērts zinātnieka Dāvida Turnera apgalvojums, ka poltergeists un lodveida zibens ir savā starpā saistītas parādības. Daži zinātnieki ir aizgājuši tik tālu, ka dēvē tos par pseidofiziskām parādībām un apgalvo ka neskatoties uz dažiem apstākļiem tie tiek izsaukti pateicoties neskaidriem fiziskiem efektiem. Parapsihologi Viljams G. Rolss un Dīns Radins, fiziķis Hals Puthofs un radiotehnikas vadītājs Dūka universitātē, kas specializējies elektromagnētiskā lauka parādībās, apgalvo, ka poltergeists [objektu kustība kā minimums] varētu tikt izsaukta pateicoties anomālijām nulles punkta laukā, tas ir aprakstīts iepriekšrakstītajā un Rollsa grāmatā "Unleashed" un no tās ir veidotas atsauksmes Dīna Radina grāmatas "Entangled Minds" nodaļā. Galvenā teorija ir, ka poltergeista kustības ir baisas, no Kazimira efekta izrietošas, sekas, kas var radīt spiedienu uz priekšmetiem. Tādēļ, ir iespējams, ka anomālijas šajā laukā varēja pārvietot priekšmetus. Šī teorija ir tikusi pieminēta arī zinātnieces Marijas D. grāmatā par paranormālajām parādībām.
Teorija nav pabeigta, tāpēc ka tā ir par objektu kustību, nevis par dīvainām balsīm, šķietamām personām un dīvainiem elektriskiem efektiem, kas reizēm parādās.
Ziemera pagasts

Upes

Dūņupīte, Vaidava.

Ezeri

Alūksnes ezers, Murāta ezers, Vaidavas ezers.

Vēsture

1935. gadā Valkas apriņķa Ziemera pagasta platība bija 94,3 km² un tajā dzīvoja 1630 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Māriņkalna un Ziemera ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ziemera ciems ietilpis Alūksnes apriņķī (1946-1949), tad Alūksnes (1949-1962; 1967-2009) un Gulbenes (1962-1967) rajonos. Ziemera ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Māriņkalna ciemu, 1958. gadā padomju saimniecības «Alūksne» teritoriju pievienoja Mārkalnes ciemam, 1961. gadā Ziemera ciemam pievienoja Alūksnes ciema kolhoza «Straume» teritoriju, 1977. gadā daļu ciema teritorijas pievienoja Alūksnes pilsētai. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ziemeru pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alūksnes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Māriņkalns (pagasta centrs), Vengerski, Ziemeri, Blūmji, Gobas, Bieranti, Garoži, Griguļi, Ratenieki, Stāmeri, Strautiņi, Šķērsti, Šļukums.

Saimniecība

Ziemera pagasta Vengerskos atrodas olu un vistas gaļas ražošanas uzņēmums SIA "Alūksnes putnu ferma" (agrāk SIA "Vistako"), kas bija iekārtots 1960. gados būvētā putnu fabrikā, bet pēc modernizācijas 2017. gadā kļuva par otru pēc apjoma lielāko olu ražotāju Latvijā.
Jānis Blumbergs

Biogrāfija

Jānis Blumbergs piedzima 1886. gada 9. oktobrī Tukuma apriņķa Vecmoku pagasta "Bresmēs" (tagad Tumes pagastā). No 1907. līdz 1910. gadam mācījies Rīgas politehnikumā, 1911. gadā beidzis Maskavas Lauksaimniecības institūtu. No 1911. līdz 1918. gadam Latvijas Lauksaimniecības centrālbiedrības biedrs. No 1914. līdz 1917. gadam izdevuma "Baltijas Lauksaimnieks" redaktors. 1919. gada 17. martā kļuva par apgādības ministru Latvijas Pagaidu valdībā. Līdz ar otrās Pagaidu valdības nākšanu pie varas 13. jūlijā viņa pienākumus pārņēma Ministru prezidents Kārlis Ulmanis, taču trešajā Pagaidu valdībā (1919. gada decembris — 1920. gada jūnijs) Blumbergs atkārtoti tika iecelts amatā.
No 1922. līdz 1926. gadam Latvijas lauksaimniecības centrālbiedrības valdes loceklis. 1923. gadā kļuva par finanšu ministra biedru, bet 1924. gada decembrī kļuva par finanšu ministru Hugo Celmiņa valdībā, amatu saglabāja arī divās nākamajās — Ulmaņa un Artura Alberinga — valdībās. 1925. gadā ievēlēts 2. Saeimā. 1926. gada 16. oktobrī apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. No 1929. līdz 1934. gadam izdevuma "Latvijas Lauksaimnieks" redaktors. 1939. gadā, kad tika atjaunots tirdzniecības un rūpniecības ministra amats, Blumbergs tika iecelts šajā amatā. Amatu zaudēja 1940. gadā, līdz ar valdības demisiju.
1941. gadā izsūtīts uz Krieviju, 10. jūlijā Vjatlagā nogalināts.
Lēcveidīgie mākoņi

Lēcveidīgie mākoņi jeb lentikulārie mākoņi ir mākoņi, kuri veidojas starp diviem gaisa slāņiem. Šie mākoņi nekur nekustas, lai cik stiprs nebūtu vējš. Gaisa plūsma, kura plūst gar zemes virsu, apiet šķēršļus un veidojas gaisa viļņi. Parasti šie mākoņi redzami no vējainās kalnu grēdu puses, kā arī virs atsevišķām kalnu virsotnēm 2—15 km augstumā.
Viļņveida plūsmās notiek nepārtraukts ūdens tvaiku kondensācijas process (kad tiek sasniegts rasas punkta augstums) un iztvaikošana (lejupejošās gaisa plūsmas gadījumā). Tāpēc mākoņi nemaina savu atrašanās vietu debesīs, bet stāv tajās, it kā tie tur būtu pielīmēti.
Lēcveidīgo mākoņu parādīšanās nozīmē, ka atmosfērā ir spēcīgas horizontālas gaisa plūsmas, kuras veido viļņus virs kalniem, kā arī, ka gaisā ir pietiekami daudz mitruma. Tas saistīts ar atmosfēras frontes tuvošanos un ar enerģisku gaisa pārnesi no attālajiem rajoniem.
Lielā Mūzikas balva

Lielā Mūzikas balva ir augstākais ikgadējais Latvijas valsts apbalvojums mūzikā. Balvu piešķir kopš 1993. gada, tās iniciators bija komponists, tobrīdējais Latvijas kultūras ministrs Raimonds Pauls. Pasākuma organizatori ir Latvijas Republikas Kultūras ministrija un Latvijas Mūzikas informācijas centrs, kas sadarbojas ar Latvijas Nacionālo operu, Latvijas Radio un Latvijas Televīziju. Balvu pasniegšanas ceremonija sākotnēji norisinājās Lielās ģildes zālē (1993—1995), bet kopš 1996. gada tā ik gadu notiek Latvijas Nacionālajā operā. Laureāti saņem Armanda Jēkabsona darinātu sudraba statueti un naudas prēmiju.