google/wiki40b huggingface dataset:
Inversās trigonometriskās funkcijas

Inversās trigonometriskās funkcijas jeb ciklometriskās funkcijas ir trigonometrisko funkciju inversās funkcijas. Tām ir sašaurināti definīcijas apgabali, pie tam tā, lai šajā apgabalā katra funkcijas vērtība tiktu iegūta tikai vienu reizi. Pastāv inversā sinusa, kosinusa, tangensa, kotangensa, sekansa un kosekansa funkcijas. Inversās trigonometriskās funkcijas tiek izmantotas, lai aprēķinātu leņķus. Tās plaši tiek izmantotas navigācijā, fizikā, inženierijā u.c.
Visbiežāk inversās trigonometriskās funkcijas pieraksta, parastajai trigonometriskajai funkcijai pieliekot priekšā arc- (latīņu: arcus — ‘loks’) — arcsin x, arccos x utt. Vēl tās var tikt pierakstītas kā sin⁻¹ (x), cos⁻¹ (x), tan⁻¹ (x) utt., taču šajā gadījumā tas var tikt sajaukts ar parasto trigonometrisko funkciju, kas kāpināta −1 pakāpē. Pastāv vēl dažādi to pieraksti.
Jevgēņijs Rjasenskis

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Rjasenskis sāka 2005.—06. gada sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Kazaņas "Ak Bars" rindās, kopā ar komandu izcīnot arī Krievijas čempiona titulu. "Ak Bars" aizsargs spēlēja līdz pat 2007.—08. gada sezonas noslēgumam, kad pārcēlās uz Ņižņekamskas "Neftekhimik" vienību.
"Neftekhimik" Rjasenskis aizvadīja nākamās trīs sezonas, 2011. gada vasarā noslēdzot līgumu ar Maskavas CSKA. 2013. gada vasarā Rjasenskis pievienojās Sanktpēterburgas SKA rindām, taču 2014.—15. gada sezonas gaitā atgriezās "Neftekhimik" sastāvā.
Silvēns Bursteins

Biogrāfija

1950. gados bijis viens no daudzsološākajiem Francijas jaunajiem šahistiem, taču ļoti ātri beidzis savu šahista karjeru. 1950. gadā piedalījies starptautiskajā junioru šaha turnīrā Birmingemā, bet gadu vēlāk turpat pārstāvējis Franciju pirmajā Pasaules junioru šaha čempionātā, kurā nospēlējis neizšķirti ar turnīra uzvarētāju Borislavu Ivkovu. 1951. gadā debitējis Francijas šaha čempionāta finālā, kurā ieņēmis 8. vietu. Vēlākajos gados regulāri piedalījies Francijas šaha čempionātos, labāko rezultātu sasniedzot 1955. gadā Tulūzā, kad dalījis 3.-4. vietu. 1952. gadā bijis otrais Parīzes pilsētas šaha čempionātā. Pārstāvējis Francijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 2 reizes (1954-1956) un individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1954) medaļu. 1953.-1954. gadā piedalījies Hastingsas (Anglija) tradicionālajā jaungada šaha festivālā, kurā spēlējis blakusturnīrā. Pēdējais zināmais turnīrs ar Bursteina piedalīšanos bijis 1958. gada novembrī Izraēlas pilsētās Haifā un Telavivā notikušais starptautiskais šaha turnīrs, kurā uzvarējis ASV lielmeistars Semjuels Reševskis, bet Bursteins palicis tabulas lejasgalā. Par Bursteina turpmāko likteni trūkst pārbaudītu ziņu.
Livonijas ordeņa mestri

Livonijas ordeņa mestri bija Livonijas Ordeņa virspavēlnieki, līdz 1526. gadam pakļāvās Vācu ordeņa lielmestriem.
Rezidēja Rīgas pilī (1237—1297, 1340—1481), Vīlandes pilī (1297—1340), Cēsu pilī (1481—1562).
Imants Ramiņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1943. gada 18. septembrī Ventspilī. Otrā pasaules kara beigās ar ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1948. gadā tālāk uz Kanādu, kur apmetās Kokrenas pilsētā Ontario provincē. Līdz 1962. gadam mācījās Dzērvisa vidusskolā Toronto un līdztekus vijoles spēli Toronto Karaliskajā konservatorijā. Līdz 1966. gadam studēja Toronto universitātē mūziku, pēc tam Zalcburgas Mocarteumā (Akademie Mozarteum) papildinājās kompozīcijā, vijoļspēlē, diriģēšanā un muzicēja Camerata academica orķestrī (1966–1968).
Pēc tam līdz 1972. gadam dzīvoja Prinsdžordžā Britu Kolumbijā, kur nodibināja Jaunkaledonijas kamerorķestri (1971), ko 1981. gadā pārdēvēja par Prinča Džordža orķestri. Vēlāk bija Okanaganas simfoniskā kora vadītājs un Okanaganas simfoniskā orķestra mūziķis (1978–1982), šajā laikā nodibināja Okanaganas jauniešu simfonisko orķestri (1989), bērnu kori Nova (1983), kamerkori Aura (1979). Kopš 1977. gada bija Vernonas Mūzikas skolas pedagogs. 1989. gadā Imants Ramiņš pēc Vankūveras kamerkora diriģenta lūguma sacerēja jaunu "Pūt, vējiņi!" apdari turnejai uz Baltijas valstīm.
Kārļa Gopera fonda laureāts (2005).
Tirza (stacija)

Vēsture

Staciju slēdza kopā ar visu līniju (Ieriķi—Gulbene—Abrene) ap 1999. gadu. PSRS laikā no stacijas uzbūvēts atzars uz raķešu karaspēka daļas Nr. 89502 pārkraušanas laukumu. Tirzas stacijā bija 3 sliežu ceļi, pirms slēgšanas vairs tikai divi. 2009. gadā sliedes demontētas.
Zaķveidīgie

Zaķveidīgie un grauzēji

Zaķveidīgie nedaudz atgādina grauzējus (Rodentia), un līdz 20. gadsimta sākumam tika klasificēti vienotā virsdzimtā, jo pastāvēja uzskats, ka zaķveidīgie ir samērā tuvi radinieki grauzējiem. Tomēr pēdējo gadu pētījumi ieviesa izmaiņas sistemātikā un mūsdienās ir izdalīta jauna zaķveidīgo kārta.
Zaķveidīgie no grauzējiem atšķiras ar vairākām īpašībām: augšžoklī zaķveidīgajiem ir 4 asie priekšzobi, grauzējiem tikai 2; zaķveidīgie pamatā ir zālēdāji, turpretī grauzēji ir visēdāji, lai arī dažas zaķveidīgo sugas kā izņēmums ziemas apstākļos barojas ar maitas gaļu; kā arī vairošanās vīrišķie dzimumorgāni zaķveidīgajiem ir atšķirīgi no grauzējiem. Tomēr abiem ir viena kopīga īpašība - zobi tiem aug visu mūžu, tādēļ gan zaķveidīgajiem, gan grauzējiem visu laiku kaut kas jāēd, lai diltu zobi.

Izskats un īpašības

Zaķveidīgo kārtas dzīvnieki ir nelieli un vidēji lieli zīdītāji. To ķermeņa garums 12 - 74 cm, masa 0,1 - 6 kg. Tiem ir īpatnēja zobu uzbūve: augšžoklī ir divi pāri priekšzobu, no kuriem pirmais pāris ir lieli, kaltveidīgi zobi jeb griezējzobi, otrais pāris ir stipri mazāki zobi nekā griezējzobi. Apakšžoklī ir tikai 2 griezējzobi. Ilkņu zaķveidīgajiem nav, starp priekšzobiem un dzerokļiem tiem ir liela bezzobu atstarpe. Visiem zobiem nenoslēgtas saknes, tie aug visu dzīvnieka mūžu.
Lielākais savvaļas zaķveidīgais dzīvnieks ir pelēkais zaķis, tā ķermenis ir 50 - 76 cm garš un svars 2,5 - 5 kg. Tomēr dažas mājas trušu šķirnes cilvēki ir izaudzējuši daudz lielākas par savvaļas dzīvniekiem. Lielākā mājas truša garums ir 1,29 m. Mazākie zaķveidīgie ir svilpējzaķi, kuri ārēji atgādina kāmjus. To ķermeņi ir 18 - 20 cm gari un mazākie sver 75 gramus.

Evolūcija

Vissenākie fosilie atradumi Āzijas austrumos attiecas uz paleocēna beigām un eocēna sākumu. Zaķu dzimtas senākie dzīvnieki dzīvoja eocēna beigās un ātri izplatījās visā ziemeļu puslodē. Evolūcijas gaitā tiem pakaļkājas kļuva arvien garākas un attīstījās spēja ātri skriet ar palēcieniem. Svilpējzaķu dzimtas senākie dzīvnieki parādījās salīdzinoši vēlāk - oligocēnā. Arī šo dzīvnieku izcelsme saistīta ar Āzijas austrumiem.
NOAA 18

Lidojuma gaita

NOAA N tika palaists 2005. gada 20. maijā 10:22:01UTC ar nesējraķeti Delta 7320-10C no Vandenberga Gaisa spēku bāzes. Pēc veiksmīgā starta tam piešķirts nosaukums NOAA 18.
NOAA 18 vairākārt pārsniedzis plānoto 2 gadu ekspluatācijas ilgumu.
Lāčplēsis (stacija)

Stacijas vēsture

Stacija izveidota Pirmā pasaules kara gados (ar nosaukumu Berghof), un no tās tika izbūvēts 11 km garš dzelzceļš uz ziemeļiem — toreizējās frontes virzienā. Atsevišķās kartēs norādīts arī dzelzceļš, kas šo vietu caur Skaistkalni savieno ar Biržiem Lietuvas teritorijā. 1919. gadā stacijas nosaukums ir Lāčplēsis. 1927. gadā pēc arhitektes L. Grinbergas projekta te tika uzbūvēta jauna un plaša stacijas ēka.
Stacija slēgta līdz ar dzelzceļa līnijas slēgšanu pasažieru satiksmei, 2000. gadā.
Brambijs

Vēsture

Ir vairākas versijas, kā zirgi ieguva savu vārdu — brambiji. Pirmā leģenda vēsta, ka no Anglijas 1791. gadā Austrālijā ieradās Džeimss Brambijs, pildot karavīra pienākumus Ņūsausvelsas korpusā, viņš esot pildījis arī kalēja pienākumus. 1804. gadā Džeimss Brambijs aizbrauca uz Tasmaniju, atstājot savus zirgus ganoties savvaļā Ņūsausvelsas apkārtnē. Kad vietējiem iedzīvotājiem kāds prasīja, kam pieder zirgi, tie vienmēr atbildēja Brambija.
Cita versija ir tāda, ka brambiji savu vārdu ir ieguvuši no aborigēnu valodas. Aborigēnu vārds "barumbi" nozīmē "mežonīgs". Bandžo Patersons ievadvārdos savai poēmai "Brambiju skrējiens", kas sarakstīta 1894. gadā, raksta, ka brambijs nozīmē — brīvi skrienošs zirgs. Vēstulē, kas rakstīta 1896. gadā un nosūtīta Sidnejas "Morning Herald" laikrakstam, teikts, ka barumbiji ir vārds zirgiem, ko lieto aborigēnu cilvēki. 
Ir versija, ka netālu no Kvīnslendas šata Burneta pilsētiņas ir upīte Baramba. Šeit 1840.
gados tika nodibināta kolonija, kas vēlāk tika sagrauta, un apdzīvotās vietas zirgi izbēga savvaļā. Versijas ir daudzas un dažādas, tomēr pirmā drukātā versija, kas skaidro, ka brambiji ir savvaļas zirgi Kvīnslendas štatā, ir Melburnas avīze 1880. gadā.
Sunna

Sunnas tiesiskums

Saskaņā ar sunnītu un šiītu uzskatiem, sunna ir islāma otrs svarīgākais tiesību avots pēc Korāna.
Sunnas tiesību normu iztulkošana balstās uz apskatāmā jautājuma kontekstu un dažkārt mūsdienās šis princips tiek aizmirsts un tiek radīti neskaidri iztulkojumi, kā rezultātā rodas nesaskaņas gan musulmaņu, gan citu cilvēku starpā. Vairāki Korānā neiztirzāti jautājumi tiek skaidroti sunnā un hadītā. Sunnas normatīvi, piemēram, attiecībā uz lūgšanām lielākajai daļai musulmaņu ir bezierunu noteikumi. Musulmaņi, kas ievēro tikai un vienīgi Korānā ietvertās normas, noraida jebkādu sunnas vai hadīta tiesiskumu. Jaunāko laiku liberālā islāma piekritēji uzskata, ka sunna ievērojama tikai attiecībā uz rituāliem un lūgšanām, bet ne tiesību sistēmā.
Dagnija Zigmonte

Dzīvesgājums

Dzimusi 1931. gadā Rīgā. Mācījās Rīgas pilsētas Atgāzenes pamatskolā (Rīgas 45. pamatskolā, 1939-1946) un Rīgas 3. vidusskolā (1946-1950). Studēja Rīgas pedagoģiskā institūta Valodu un literatūras fakultātes Vācu nodaļā (1950-1954). 
Strādāja žurnālos "Liesma", "Zvaigzne", "Dadzis", "Padomju Latvijas Sieviete". 
1956. gadā sāka publicēt savus darbus. Rakstīja romānus, stāstu krājumus, bērnu grāmatas, atmiņu grāmatas, humoristiskus darbus. 1957. gadā kļuva par Latvijas Rakstnieku savienības biedri.  
Zigmontes 1960. gada romānu "Jūras vārti" 1974. gadā ekranizēja, pēc vairākiem darbiem iestudēja teātra izrādes, tie tulkoti vairākās citās valodās. 
Grāmatās "Gausīgais nazis" (1988) un "Nakts svilpotājs" (1993) Zigmonte apkopoja Ziemeļkurzemes teiku literārās apdares.
Mirusi 1997. gada 24. februārī, apbedīta Raiņa kapos. Dažus gadus pēc rakstnieces nāves tika izdota viņas dienasgrāmata "Dagnija".
Kurzemes sacelšanās

Kurzemes sacelšanās (poļu: Powstanie kurlandzkie, krievu: Курляндское восстание) bija karadarbība Kurzemes hercogistes teritorijā no 1794. gada 25. jūnija līdz 1794. gada 12. augustam starp Krievijas impērijas un Žečpospolitas karaspēku Koscjuško sacelšanās ietvaros.
1794. gada 8. jūnijā pie Kurzemes hercogistes robežas atradās Lietuvas lielkņazistes divīzija horunžija Tomaša Vavžecka vadībā. 25. jūnijā nemiernieku vienība (apmēram 1500 karavīru un 2 lielgabali) Telšu ģenerālmajora A. Voitkeviča vadībā bez kaujas ieņēma Liepāju, atbruņojot nelielo kurzemnieku garnizonu. Šis manevrs pārrāva zemesceļu starp Krieviju un Prūsiju.
28. jūnijā tika svinīgi deklarēts Kurzemes hercogistes sacelšanās akts. Par hercogistes ģenerālmajoru tika ievēlēts Heinrihs Mirbahs, kurš sāka vietējo kaujas vienību viedošanu. Tika deklarēta vispārēja brīvība un vienlīdzība, tāpēc nemierniekiem sāka piebiedroties vietējie pilsētnieki un zemnieki. Kurzemes bruņniecība saglabāja naidīgu attieksmi pret nemierniekiem.
Krievijas valdība sūtīja karaspēku sacelšanās apspiešanai. Kņazs Sergejs Goļicins no Bauskas uz Liepāju izsūtīja karaspēka vienību (1100 karavīru un 8 lielgabali) apakšpulveža F. Kozlainova vadībā. Krievu vienībai piebiedrojās Kurzemes hercogistes vienība (200 karavīri, 2 lielgabali). Tuvojoties krievu karaspēkam, nemiernieki naktī uz 11. jūliju atkāpās no Liepājas uz Durbi. 12. jūlijā Kozlainovs ieņēma Liepāju un uzlika tai kontribūciju.
24. - 25. jūlijā Liepājas pievārtē notika sadurmes, kurā lietuviešu vienības Kauņas ģenerālmajora Ignacija Prozora vadībā radīja krieviem būtiskus zaudējumus. Tika smagi ievainots apakšpulkvedis F. Kozlainovs. Augusta sākumā Durbē ieradās T. Vavžecka divīzija (apmēram 3000 karavīru). 8. augustā lietuvieši pēc īsas kaujas ieņēma Liepāju. Pēc krievu atkāpšanās lietuvieši ieņēma Kurzemi līdz pat Ventas upei. Vavžecka vienības ieņēma Alsungu un Ventspili.
Kad 12. augustā Krievijas karaspēks ieņēma Viļņu, Vavžeckis atvilka lietuviešu karaspēku no Kurzemes.
Jersika (stacija)

Vēsture

Stacija tika ierīkota ar dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils izbūvi 1861. gadā. Līdz 1919. gadam stacijas nosaukums bija «Cargrada» (krievu: Царьград; vācu: Zargrad), bet 1919. gadā nosaukums tika mainīts uz «Jersika». Sākotnējā stacijas ēka ir saglabājusies līdz pat mūsdienām.
Aleksandrs Viļumanis (dziedātājs)

Dzīvesgājums

Dzimis 1910. gada 15. jūlijā Pavlovskā pie Pēterburgas grāmatveža Kārļa Viļumaņa un viņa sievas mūzikas skolotājas Katrīnas četru bērnu ģimenē. Viņa tēvs bija dzimis Dagdā, bet māte Pēterburgā. Pēc Pirmā pasaules kara viņa vecāki pārcēlās uz Latviju, kur viņa māte Rīgā nodibināja bērnu operas studiju. A. Viļumanis pirmā dziedāšanas skolotāja bija viņa māte. Viņš studēja Latvijas Mūzikas akadēmijā (1928—1936), 22 gadu vecumā saņēma goda diplomu Vīnes starptautiskajā vokālistu konkursā, no 1934. gada strādāja Liepājas operā.
1939. gadā ar komponista Alfrēda Kalniņa atbalstu papildinājās Milānā pie profesora Karlo Kavalini, pēc atgriešanās Latvijā kļuva par Nacionālās operas solistu. Kopumā Aleksandrs Viļumanis uz Nacionālās operas skatuves nodziedāja vairāk kā 50 lomu.
No 1948. gada līdz 1978. gadam viņš bija Latvijas Valsts konservatorijas mācībspēks.
Miris 1980. gadā Rīgā.
Aleksandra Viļumaņa dēls ir simfoniskā orķestra diriģents Aleksandrs Viļumanis.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Jēkabpils novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Jēkabpils novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Marks Opeskins

Dzīvesgājums

Dzimis 1953. gada oktobrī Rīgā. Mācījās Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā un studēja mūziku Latvijas Valsts konservatorijā. 1973. gadā  izceļoja uz Vāciju, kur 1974. gadā kopā ar Gundaru Rulli izveidoja psihedēliskā roka un blūzroka grupu "Prusaku ansamblis", kas ierakstīja tikai vienu albumu. 
Turpināja mūzikas studijas Frankfurtes Mūzikas un Tēlotājmākslas augstskolā (Hochschule für Musik und Darstellende Kunst), pēc kuras beigšanas kopš 1980. gada strādā šajā augstskolā un kopš 1981. gada Dr. Hoha Konservatorijā (Dr. Hoch's Konservatorium) kā mūzikas teorijas docētājs. Līdztekus bija Vācijas latviešu kamerkora “Dūdas” (1983–1990) dibinātājs un mākslinieciskais vadītājs, vadīja Minsteres Pasaules Brīvo Latviešu Dziesmu dienu un kultūras svētkus (1984, 1987), bija virsdiriģents Latviešu dziesmu svētkos Eiropā, Kanādā un Austrālijā. 
1990. gadā viņš bija XX Vispārējo latviešu Dziesmu svētku virsdiriģents Rīgā.
1990. gadā pārcēlās uz dzīvi Neianšpahā (Neu-Anspach), kur darbojās kā Augštaunas apriņķa (Hochtaunuskreis) koru vadītājs (1990-2004), ir Hesenes federālās zemes koru valdes mūzikas nodaļas biedrs. Vada arī Frankfurtes latviešu sieviešu kori “Silava”.
Studentu korporācijas Fraternitas Imantica filistrs.
Abrahams Ortēlijs

"Pasaules teātris" (1570)

Pazīstams kā pirmā mūsdienu atlanta - Theatrum Orbis Terrarum ("Pasaules teātris") autors. Atlants tika izdots 1570. gadā Kristofa Plantēna izdevniecībā.
Laikatrīce

Laikatrīce (angļu: Timequake) ir daļēji autobiogrāfisks Kurta Vonnegūta romāns, kas izdots 1997. gadā. Pats Vonnegūts šo romānu aprakstīja kā "sautējumu" no kopsavilkuma romānam, ar kuru viņš mocījās vairākus gadus, un pieaugošo nostalģiju par dažādiem viņa dzīves notikumiem. To uzrakstījis, Vonnegūts paziņoja, ka "Laikatrīce" būs viņa pēdējais romāns.

Sižets

Romāns nav sižetiski vienots, bet par tā centrālo notikumu var uzskatīt "laikatrīci", kas visus Zemes iedzīvotājus atsviedusi atpakaļ no 2001. gada uz 1991. gadu, liekot vēlreiz izdzīvot savas dzīves desmit gadus bez iespējas kaut ko mainīt. Romāna galvenais varonis ir viens no populārākajiem Vonnegūta darbu personāžiem Kilgors Trauts, romānā ir iekļauti arī vairāku iedomātu Kilgora Trauta stāstu sižetu atstāstījumi.
Mazāk svarīgie stāsti romānā vēsta par dažādiem cilvēkiem, kuri agrāk vai vēlāk nonāk saskarsmē ar Trautu, un kādu iespaidu notikusi "laikatrīce" uz katru no viņiem atstājusi - kā viņiem nākas atkārtoti pārdzīvot nepareizu izvēļu izdarīšanu, piedzīvot mīļoto cilvēku nāvi, kļūt vainīgiem nelaimes gadījumos. Kad laikatrīce ir beigusies un 2001. gadā cilvēki atkal var izmantot savu brīvo gribu, izrādās, ka pēc desmit gadiem atkārtotās dzīves neviens, izņemot Kilgoru Trautu, tai nav gatavs.
Paralēli notikumiem ap Kilgoru Trautu, Vonnegūts iestarpina dažādu savas dzīves epizožu atceri, piemin savus tuviniekus un izsaka spriedumus par dažādiem notikumiem un parādībām. Daļa no šiem iestarpinājumiem vēlāk pārveidotā veidā tika iekļauta pēdējā Vonnegūta dzīves laikā iznākušajā viņa eseju krājumā - Cilvēks bez valsts.

Galvenās idejas

"Laikatrīcē" Vonnegūts atgriežas pie idejas, kas pirmo reizi viņa darbos parādījās jau viņa otrajā romānā "Titāna Sirēnas". Proti, ka cilvēkam nav brīvās gribas, un ka viss notiekošais ir jau iepriekš noteikts. Līdz ar to, kad cilvēkiem nākas izdzīvot atkārtoti ievērojamu savas dzīves daļu, tikai Kilgors Trauts, kas vienmēr ir zinājis, ka savā dzīvē neko ietekmēt nevar, to spēj viegli pieņemt.
Magnētisms

Magnētisms ir fizikāla parādība, kas izpaužas kā mijiedarbība starp elektriskām strāvām, elektrisko strāvu un magnētu vai arī starp magnētiem. Pastāvīgajiem magnētiem ir pastāvīgs magnētiskais lauks, ko izraisa feromagnētisms. Tā ir spēcīgākā un visplašāk pazīstamākā magnētisma izpausme. Tomēr katru materiālu magnētiskais lauks ietekmē dažādi. Dažus materiālus pievelk magnētiskais lauks (paramagnētisms), citus materiālus tas atgrūž (diamagnētisms). Vielas, ko magnētiskais lauks ietekmē minimāli, sauc par nemagnētiskajām vielām, piemēram, varš, alumīnijs, gāzes un plastmasa. Tīram skābeklim arī piemīt magnētisma īpašības, kad to atdzesē līdz šķidram stāvoklim. Magnētisms ir atkarīgs no saišu tipa starp mikrodaļiņām, kurām piemīt magnētiskais moments. Taču magnētiskās īpašības var arī mainīties atkarībā no daudziem faktoriem (piemēram, no ārējiem apstākļiem).
Parastais biškrēsliņš

Lietojums

Parastā biškrēsliņa ziedu sastāvā ir ēteriskā eļļa, kuras galvenā sastāvdaļa ir tujons (tanacetons), flavonoīdi, miecvielas, rūgtvielas, karotīns, C vitamīnu u.c. Parastā biškrēsliņa aktīvajām vielām piemīt antiseptiska un spazmolītiska iedarbība, bet tujonam — specifiska iedarbība pret velteniskajiem zarnu tārpiem. Tautas medicīnā biškrēsliņa ziedus lieto pret cērmēm, kuņģa un zarnu slimību, epilepsijas, histērijas, tūskas, galvassāpju, podagras un reimatisma ārstēšanai.
Jēkabs Velme

Dzīvesgājums

Dzimis 1855. gada 25. novembrī Ternejas pagasta "Kalnaņģu" saimnieka ģimenē. Mācījās Ternejas pagastskolā, Rūjienas draudzes skolā un Pērnavas ģimnāzijā (1870-1876). Studēja filoloģiju Tērbatas universitātē (1877-80). Rūjienas proģimnāzijas direktors (1880-1881), no 1882. gada vācu valodas skolotājs Maskavas Pētera-Pāvila skolā, no 1883. gada Maskavas universitātes vācu valodas docētājs.
Pēc Krišjāņa Valdemāra un Friča Brīvzemnieka ierosmes Velme 1885. gadā Maskavā nodibināja žurnālu "Austrums", ko izdeva līdz 1887. gadam Maskavā un kā redaktors parakstīja līdz 1902. gadam. 
Pēc Latvijas Repubikas nodibināšanas 1922. gadā atgriezās Latvijā, bija Latvijas Universitātes vācu valodas privātdocents, filoloģijas goda doktors (1924). Publicēja atmiņas par latviešu kultūras darbiniekiem.
Miris 1928. gada 16. maijā Rīgā, apglabāts Meža kapos.
RaHoWa

RaHoWa ir nu jau izjukusi rokmūzikas grupa no Kanādas. Grupas nosaukums ir saīsinājums no Racial Holy War (Svētais rasu karš angļu valodā). Grupa tika izdota uz Resistance Records ierakstu leibla, kas kalpo kā rekrutēšanas un propagandas rīks balto rasistu organizācijas World Church of the Creator rokās.
Grupa izjuka, kad tās dibinātājs un līderis Džordžs Burdi tika ievietots cietumā par uzbrukumu kādam antirasistu kustības dalībniekam, pēc cietumā pavadītiem 4 mēnešiem viņš pamet rasistu kustību un vēlāk apprecas ar indiešu cilmes sievieti un dibina alternatīvā roka grupu Novacosm
Vecdaugava (stacija)

Vēsture

Vecdaugavas pietura atklāta 1964. gadā.
British Airways

BA Latvijā

2006. gada 31. augustā British Airways pie sava biroja Vecrīgā palaida gaisā 500 ar hēliju piepūstus balonus. 300 no tiem klāt bija piekarināta 29% atlaide British Airways reisam Rīga—Londona, bet pie 29 — brīvbiļetes. 2007. gada 25. martā šis reiss tika pārtraukts.
Abi gali balti, viducis zaļš

Sižets

Animācijas filma veidota kā muzikāls stāsts par gadalaikiem.
Andželo Teilors

Karjera

1998. gadā A. Teilors izcīnīja NCAA čempiona titulu. Viņa pirmais starts lielākajās starptautiskajās sacensībās bija dalība 1999. gada Pasaules čempionātā.
Olimpiskajās spēlēs ir izcīnījis trīs zelta (2000. gadā Sidnejā un 2008. gadā Pekinā 400 m barjerskrējienā un 2008. gadā arī 4x400 m stafetē) un vienu sudraba medaļu (2012. gadā Londonā 4x400 m stafetē). Arī 2000. gada Olimpiādē Sidnejā ASV izlase uzvarēja 4x400 m stafetē, taču vēlāk Antonio Petigrū atzinās dopinga lietošanā, tāpēc komanda tika diskvalificēta un medaļas atņemtas. Līdzīgi arī divas Pasaules čempionātu zelta medaļas stafetē A. Teilors ir zaudējis A. Petigrū diskvalifikācijas dēļ.
Vēlākajos Pasaules čempionātos ir izcīnījis un saglabājis vēl trīs zelta medaļas (2007. gadā Osakā, 2009. gadā Berlīnē un 2011. gadā Tegu, visas 4x400 m stafetē). Viņa labākais sasniegums 400 m distancē bez barjerām ir bronzas medaļa 2007. gada Pasaules čempionātā.
Filatēlija

Filatēlija ir pasta apmaksas zīmju - pastmarku, - un citu pasta izdevumu kolekcionēšana, ar ko nodarbojas filatēlisti. Krāj gan "dzēstas" (zīmogotas), gan "nedzēstas" (nezīmogotas) pastmarkas, pastmarku blokus, loksnes, kvartblokus, tā sauktās „pirmās dienas” aploksnes, speciālās zīmogošanas aploksnes, pastmarku izstāžu bukletus un citus pasta izdevumus. Daži filatēlisti vāc pastmarkas ar tipogrāfijā pieļautām iespiedkļūdām. Kolekcionē arī nodokļu un nodevu apmaksai paredzētās zīmogmarkas, dzelzceļa markas un tā sauktās pamarkas jeb aģitācijas markas, kas tiek izdotas, lai popularizētu kādu valsti, reģionu, notikumu, paustu politisku vai sociālu vēstījumu u.tml.
Starptautiskā līmenī filatēlistus vieno "Starptautiskā Filatēlistu savienība" (International Federation of Philately (FIP)), "Starptautiskā Pastmarku katalogu un filatēlijas rakstupublicētāju asociācija" (International Association of StampCatalogue Publishers (ASCAT)), "Starptautiskā Filatēlijas žurnālistu asociācija" (International Association of PhilatelicJournalists (AIJP)), bet valstu līmenī - attiecīgo valstu filatēlistu savienības.

Kvalitātes kritēriji

Kolekcijas veidošanā liela nozīme ir pastmarku drukāšanā izmantotajam papīram, ūdenszīmēm, krāsu variācijām, perforācijai (robiņu skaitam gar pastmarkas malām) un citiem parametriem.

Filatēlija Latvijā

Latvijas Republikā filatēlistu sabiedrisko dzīvi organizē Latvijas Filatēlistu savienība. Tiek izdots arī žurnāls "Filatēlija Baltijā".
Zarasi

Nosaukums

Uzskata, ka pilsētas nosaukums cēlies šī apvidus pirmiedzīvotāju sēļu valodas. Uz ezera salas celtās apmetnes nosaukums bijis Ezerasas, no kā tapis poļu valodas atvasinājums Jeziorosy. Miests no 1836. līdz 1918. gadam pazīstams kā Novoaleksandrovska (krievu: Новоалександровск, nosaukts imperatora Nikolaja I dēla Aleksandra vārdā), bet no 1918. līdz 1929. gadam — kā Ežerēni (lietuviešu: Ežerėnai).

Vēsture

Zarasi atrodas vēsturiskās Sēlijas zemes dienvidu daļā, kas 13.—15. gadsimtā bija strīdus teritorija starp Livonijas ordeni un Lietuvas dižkunigaitiju.  Rakstos pirmoreiz minēta 1506. gadā kā vieta pie Livonijas robežas, kurai cauri gāja Viļņas—Dinaburgas tirdzniecības ceļš. Novembra sacelšanās laikā 1831. gada aprīlī Emīlijas Plāteres vadītā nemiernieku vienība ieņēma Zarasus.

Ievērojami cilvēki

Pilsētas pievārtē dzimis krievu ģenerālis Pjotrs Vrangelis (Пётр Николаевич Врангель, 1878—1928). Novoaleksandrovskas Lauksaimniecības un mežkopības institūtā 1901.—1903. gadā studēja vēlākais latviešu arhitekts Ernests Pole. 20. gadsimta trīsdesmitajos gados Zarasos policijas uzraudzībā dzīvoja politiķis Augustīns Voldemārs (Augustinas Voldemaras, 1883—1942).
Zarasi ir latviešu basketbolistes Uļjanas Semjonovas (1952) un Saeimas deputāta Ivana Ribakova (1960) dzimtā pilsēta.