google/wiki40b huggingface dataset:
Jons Trinkūns

Dzīvesgājums

Trinkūns piedzima 1939. gada 28. februārī Klaipēdā. 1957. gadā viņš pabeidza Kauņas 4. vidusskolu, bet 1965. gadā — Viļņas Universitātes Lietuviešu valodas un literatūras fakultāti, iegūstot filologa specialitāti. Studiju laikā Trinkūns interesējās par Indijas kultūru un nodibināja „Indijas draugu biedrību” (Indijos bičulių draugija), kas viņu pamudināja pievērsties arī seno lietuviešu pagāniskajai ticībai.
No 1969. līdz 1973. gadam Trinkūns bija aspirants un pasniedzējs Viļņas Universitātes Filoloģijas fakultātes Filoloģijas katedrā. 1969. gadā viņš nodibināja novadpētniecības biedrību „Ramuva”, kas sāka nodarboties ar seno baltu rituāliem, tostarp tajā pašā gadā ar domubiedriem Ķernaves pilskalnā aizsākot Rasas svētku svinēšanu, uz kuru pirmajā reizē ieradās ap simts cilvēku, bet turpmākos gadus svinētāju skaits arvien pieauga. 1973. gadā padomju varasiestādes svinēšanu aizliedza, bet Trinkūnu „par politisku darbību” atlaida no darba Viļņas Universitātē.
Gandrīz divdesmit gadus viņš pavadīja ceļodams pa Lietuvas ciemiem un pētīdams lietuviešu tautas dzīvās tradīcijas, līdz 1988. gadā, sākoties Lietuvas neatkarības kustībai Sajūdis, Trinkūns varēja atgriezties darbā universitātē un sāka strādāt par palīgu Filozofijas un socioloģijas institūta Ētikas nodaļā. No 1990. līdz 1993. gadam viņš vadīja Lietuvas Kultūras ministrijas Etniskās kultūras nodaļu. 1992. gadā Trinkūns kopā ar domubiedriem reģistrēja seno baltu ticības kopu „Romuva”. 1998. gadā Viļņā notikušajā Pasaules etnisko reliģiju kongresā ievēlēts par šīs organizācijas vadītāju. 2002. gadā viņš saņēma garīgo vārdu Jauņus (no lietuviešu valodas — 'jaunais') un tika iesvētīts par „Romuvas” garīgo vadītāju — krīvu —, kurš bija līdz pat savai nāvei 2014. gadā.
Miris Viļņā 2014. gada 20. janvārī. Apbedīts Rokantišķu kapos.
Džons Viskers

Biogrāfija

1870. gados bijis viens no vadošajiem Anglijas šahistiem. 1866. gadā kā laikraksta City Press reportieris sadraudzējies ar Hovardu Stauntonu, un šīs draudzības rezultātā ātri pilnveidojies šahā. 1870. gadā pirmo reizi uzvarējis Lielbritānijas šaha čempionātā, apsteidzot Džozefu Blekbērnu un finālā pieveicot Eimosu Bērnu. 1872. gadā otro reizi kļuvis par Lielbritānijas šaha čempionāta uzvarētāju, finālā pieveicot Sesilu Velentainu de Vere. Pēc šīs otrās Viskera uzvaras Lielbritānijas šaha čempionātos iestājies pārtraukums līdz 1904. gadam. Piedalījies arī mačos ar spēcīgākajiem Anglijas šahistiem. 1873. gadā Bristolē zaudējis mačā Džordžam Elkokam Makdonnelam ar ½:3½, bet 1874. gadā Londonā revanšējies ar 9:6. 1873. gadā nospēlējis arī trīs mačus ar Henriju Bērdu. Pirmais no tiem beidzies neizšķirti — 6½:6½ (+6, -6, =1), otrais ticis zaudēts — 5:7 (+4, -6, =2), bet trešajā izcīnīta uzvara — 11½:9½ (+10, -8, =3).
Bijis šaha nodaļu redaktors preses izdevumos The Sporting Times un Land and Water. No 1872. līdz 1876. gadam bijis Britu šaha asociācijas sekretārs un izdevuma The Chess Player's Chronicle līdzredaktors.
1876. gada nogalē uzzinājis, ka ir saslimis ar tuberkulozi, un pēc ārsta padoma pārcēlies uz dzīvi Austrālijā, kur bijis sausāks klimats. Šeit vadījis šaha nodaļu laikrakstā The Australasian. 1884. gadā pāragri miris no bronhīta un tuberkulozes.
Mana mīļā Rīga

Sižets

Filmā tiek parādīta gan Rīga, gan tās patstāvīgie iedzīvotāji, gan tās viesi 21. gadsimta sākumā.
Tauriņzivju dzimta

Izskats

Paarastais garums no 12 līdz 22 cm, lielākās zivis sasniedz 30 cm. Katrai sugai un, iespējams, arī katrai zivij ir savs neatkārtojams raksts. Ķermenis visbiežāk dažādās melnu, baltu, zilu, sarkanu, oranžu un dzeltenu krāsās, nokrāsās un toņos, ko rotā daudzkrāsainas svītras un plankumi. Dažas sugas ir blāvā krāsā, daudzām ir tumšs plankums pie astes pamatnes. 
Mutes forma atkarīga no sugas. Dažām tauriņzivīm ir izstiepta mute — pincetes formā, ar kuru no klinšu spraugām izņemt barību. Citām mute ir īsāka, līdzīga putna knābim; šīs sugas pārsvarā ēd koraļļpolipus.

Izplatība

Dzīvo koraļļu rifos gar Atlantijas okeāna, Karību jūras, dažu Klusā okeāna arhipelāgu, Austrālijas, Āzijas dienvidaustrumu , Indijas okeāna un Sarkanās jūras tropisko reģionu krastiem. Vistālāk uz ziemeļiem sastopamas Japānas un Floridas dienvidos.

Vide

Saules staru sasildītās un apgaismotās seklās jūras ap ekvatoru ir piemērota vide koraļļiem, kas nodrošina tauriņzivis ar barību un patvērumu.
Koraļļu rifs ir slēgta pasaule, ko veido dažādu aļģu, koraļļu un dažādu jūras dzīvnieku spilgto krāsu pārbagātība. Koraļļu rifiem raksturīgas ļoti daudzveidīgas dzīvības formas. Saziedējošo koraļļu aizsegā dzīvo dzēlējzarndobumaiņi, sūkļi, gliemji, vēžveidīgie, tārpi, jūraszvaigznes un citi adatādaiņi,  jūras čūskas, jūras bruņurupuči. Ūdeņi šajās teritorijās ir bagāti ar planktonu, kas ir pamatbarība dažādām zivīm.

Dzīvesveids un vairošanās

Peld pāros vai mazos baros, aktīvas parasti dienā. Katrs bars sargā savu teritoriju. Tēviņi cenšas izvairīties no sadursmēm un atbaida ienaidniekus, demonstrējot savas spilgtās "biedējošās" krāsas.
Katrs tauriņzivju pāris vispirms no gružiem attīra plakanu klints fragmentu, kur seko nārsts. Iznērstos ikrus uzmana abi partneri, līdz no tiem izšķiļas mazuļi. Lielākā daļa zivju mazuļu izšķiļas pēc četrām līdz astoņām dienām un nogrimst jūras dibenā. Vecāki seko saviem mazuļiem un uzmana viņus, līdz tie sāk patstāvīgi baroties. Jaunajām tauriņzivtiņām ir izstiepts ķermenis un tās pilnīgi nemaz neatgādina pieaugušos indivīdus.

Barība

Lielākoties koraļļu polipi, arī kailžaungliemeži un citi bezmugurkaulnieki. 
Dažām sugām ir īsi, bet spēcīgi žokļi, kas atgādina knābi, un stipri, plakani zobi, ar kuriem zivis sasmalcina koraļļu kaļķa vai kaula apvalku. Citām sugām žokļi ir vāji un pagarināti, kas atgādina pinceti. Šīs zivis barojas ar dzīvniekiem, kas paslēpušies klinšu spraugās, vai arī izvelk no to apvalkiem.

Aizsardzība

Krāsainās tauriņzivis ir populāras akvāriju zivtiņas, un dažas populācijas apdraud pārmērīga nozveja akvārijiem, kā arī koraļļu rifu iznīcināšana.
Apollona tipa asteroīds

Apollona tipa asteroīdi ir Zemei tuvo asteroīdu grupa, kura nosaukta 1862 Apollons asteroīda vārdā. Tas bija pirmais šīs grupas asteroīds, kuru atklāja vācu astronoms Karls Vilhelms Reinmuts (Karl Wilhelm Reinmuth).
Tie ir Zemes orbītu šķērsojošie asteroīdi, kuriem orbītas lielā pusass ir lielāka kā Zemei (> 1 AU) un perihēlijs < 1.017 AU. Daži no asteroīdiem var nonākt ļoti tuvu Zemei, kas tos padara par draudu mūsu planētai (jo līdzīgāka ir asteroīda orbītas lielā pusass Zemes orbītas lielajai pusasij, jo mazāka ekscentricitāte vajadzīga, lai orbītas šķērsotos).
Lielākais zināmais Apollona tipa asteroīds ir 1866 Sīsifs. Tā diametrs ir apmēram 10 km.
2013. gada 15. februārī Krievijā Urālu reģionā nokritušais Čeļabinskas meteorīts bija Apollona tipa asteroīds.
Bērzgales Dieva apredzības baznīca

Vēsture

Bērzgales pirmā katoļu koka baznīca tika uzcelta 17. gadsimta beigās un atradās kapsētā, par ko tagad liecina akmens obelisks, kas norāda vietu, kur atradās senās baznīcas altāris. Pašreizējā koka baznīca tika uzcelta 1751. gadā par muižnieka Sokolovska līdzekļiem un bīskaps Jāzeps Dominiks Puzina dievnamu konsekrēja Dievišķās providences, Svētā Stefana un Svētā Laura godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē Aglonas dekanātā. Draudzi apkalpo prāvests Daumants Abrickis. Bērzgales draudze ir sena un sāka veidoties jau viduslaikos. Draudzei ir sešas kapsētas — Bērzgales kapsēta, Dunsku kapsēta, Silišku kapsēta, Guttas kapsēta, Makužu kapsēta, Madelānu kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Jura diena, Dievmātes Karmela skapulāra svētki, Svētā Laurentija svētki, Kristus Karaļa svētki, Svētā Stefana svētki.

Tehniska informācija

Bērzgales baznīca ir barokāla koka celtne ar šīfera jumtu un diviem torņiem, 13,25 metrus gara un 12,20 metrus plata trīs navu telpa ar flīžu — cementa grīdu. Baznīcas sienas būvētas no tēstiem koka baļķiem, kas apšūtas ar dēļiem. Baznīcas solos var izvietoties 50 cilvēki. Apkārt baznīcai ir koka žogs mūra pamatos un mūra stabos. Baznīcas dārzā atrodas zvanu tornis, kas celts 1848. gadā.

Interjers

Galvenais centrālais altāris ir ar skaistiem baroka kokgriezumiem un divām Dievmātes gleznām. Baznīcas labās puses altārī ir Svētā Stefana glezna, bet kreisās puses altārī Svētā Laura glezna, kuru autors ir Krievijas Imperatoriskās Mākslas akadēmijas mākslinieks Zenons Stefanskis. Saglabājies ir sākotnējais 18. gadsimtā veidotais altāris un ērģeļu prospekts. Kopumā apskatāmi 32 mākslas pieminekļi.
Gvido Skulte

Dzīvesgājums

Dzimis 1939. gadā komponista Ādolfa Skultes un viņa sievas Helēnas ģimenē. Mācījās Rīgas 2. vidusskolā, 1957. gadā sāka strādāt Rīgas kinostudijā. Studēja PSRS Kinematogrāfijas institūta Operatoru fakultātē Maskavā, kuru absolvēja 1966. gadā, līdztekus kopš 1963. gada viņš strādāja Rīgas Kinostudijā par kinooperatoru inscenētāju.
Pēc Rīgas Kinostudijas slēgšanas 1993. gadā sāka strādāt par TV "Kanāls 4" operatoru, 1995. gadā par filmu studijas "Balti" raidījumu "TV preses bārs", 1996. gadā par apvienības "777" un LNT operatoru.
Papildu mākslas filmu uzņemšanai, piedalījās TV filmu un TV seriālu uzņemšanā. Viņa pēdējā filma bija "Sapņu komanda 1935" (2012).
Miris 2013. gada 1. jūlijā.
Vidzemes priekšpilsēta

Vēsture

Vidzemes priekšpilsēta vēsturiski veidojusies no vairākām atšķirīgām Rīgas daļām. 
Zviedru Vidzemes laikā Johans Rodenburgs izstrādāja Rīgas priekšpilsētu nocietinājumu loka plānu ar ielu planojumu šī loka iekšienē, ko 1652. gadā apstiprināja Rīgas ģenerālgubernators Gustavs Horns. Gar priekšpilsētas ārējo robežu izveidoja nocietinājumus pa tagadējās Dzirnavu ielas gaitu. Lielā Ziemeļu kara laikā priekšpilsētas nodedzināja, ārējā kanāla rakšana netika pabeigta.
1771. gadā izstrādāja Rīgas priekšpilsētas pārplānošanas projektu, kas paredzēja izveidot jaunu nocietinājumu (palisāžu) joslu tagadējās Matīsa ielas apvidū. 1774. gadā priekšpilsētu sadalīja divās administratīvās daļās – Pēterburgas  (vācu: Petersburger Vorstadt) un Maskavas priekšpilsētās, kuru robeža tolaik gāja pa tagadējo Krišjāņa Barona ielu. 1812. gada kara laikā Pēterburgas priekšpilsētas ēkas atkal nodedzināja.
Pēc kara beigām Rīgas ģenerālgubernators Filipo Pauluči 1813. gadā lika sagatavot priekšpilsētu atjaunošanas plānu. Pēc lēmuma nojaukt Rīgas nocietinājumus Johans Daniels Felsko 1856. - 1857. gadā izstrādāja jaunu priekšpilsētu attīstības projektu. 
Pēc 1888. gada Pēterburgas priekšpilsētu pārdēvēja par Pēterburgas pilsētdaļu (Petersburger Stadttheil) jeb "Pēterburgas Ārrīgu" un sadalīja vairākos policijas iecirkņos. Šajā laikā sākās intensīva fabriku būve, kas turpinājās līdz pat kara sākumam 1914. gadā. 
1924. gadā Vidzemes priekšpilsētas administratīvajās robežās iekļāva Vecmīlgrāvi, daļu Mangaļsalas un Purvciemu. 1927. gadā Rīgas pilsētas teritorijā tika iekļauts arī Jaunciems.
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada janvārī Vidzemes priekšpilsētu sadalīja Proletāriešu un Staļina rajonos. 1974. gadā Proletāriešu rajonam pievienoja tagadējo Sužu, Bukultu un Brekšu teritoriju.
Pēc Latvijas Republikas neatkarības atgūšanas 1991. gadā Proletāriešu rajonu nosauca par Vidzemes priekšpilsētu.
Vorobjevīts

Vorobjevīts ir sārts minerāla – berila paveids. Pārpratuma pēc tagad termins "vorobjevīts" apzīmē to pašu berila paveidu, ko apzīmē termins "morganīts". Dzidri vorobjevīta kristāli ir pieprasīti dārgakmeņi.
Sākotnēji terminu "vorobjevīts" piešķīra krievu zinātnieks V. I. Vernadskis bezkrāsainam berilam par piemiņu V. I. Vorobjovam, taču vēlāk šo pašu terminu izmantoja cits zinātnieks – A. Lakruā, šādi nodēvējot sārtu berilu, kas atrasts Madagaskarā.
Deivids Moss

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Moss sāka 2005.—06. gada sezonā, kuru aizvadīja Amerikas hokeja līgas klubā Omahas "Knights". Jau nākamajā sezonā uzbrucējs debitēja NHL, 41 spēli aizvadot Kalgari "Flames" sastāvā. 2008.—09. gada sezona Mosam bija pirmā pilnā "Flames" rindās aizvadītā sezona.
2012. gada vasarā noslēdza divu gadu līgumu ar Fīniksas "Coyotes" vienību.
ASV hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā.
Treehouse of Horror

Sižets

Bārts un Līza stāsta šausmu stāstus, sēžot savā koka namiņā Visu svēto dienas vakarā. Viņus uzklausa Homērs. Sērija sastāv no trim daļām. Pirmajā stāstā "Slikto sapņu māja" (angļu: Bad Dream House) Simpsoni nopērk nolādēto māju, kura grib viņus iznīcināt. Stāstā "Izsalkuši un nolādēti" (angļu: Hungry are the Damned) Simpsoni satiek Kangu un Kodosu, kuri aicina Simpsonu ģimeni uz viņu planētu Rigel IV. Simpsoniem liekas, ka Kangs un Kodoss grib viņus apēst, ar ko aizvaino citplanētiešus. Stāsts "Krauklis" (angļu: The Raven) ir Edgara Alana Po dzejoļa "Krauklis" ekranizējums.
Nadzeja Astapčuka

Karjera

N. Astapčukas pirmais starptautiskais panākums bija uzvara lodes grūšanā 1998. gada Pasaules junioru čempionātā. Arī citās jauniešu sacensībās viņa dominēja, uzvarot 1999. gada Eiropas junioru čempionātā un 2011. gada Eiropas U23 čempionātā.
Pirmais lielais panākums starp pieaugušajiem N. Astapčukas karjerā bija 2001. gada Pasaules čempionātā telpās izcīnītā sudraba medaļa. Šo sasniegumu viņa atkārtoja arī 2003. gada Pasaules čempionātā telpās, bet pēc dažiem mēnešiem viņa kļuva arī par Pasaules vicečempioni stadionā. 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņa palika ceturtajā vietā, bet to kompensēja 2005. gadā, kad kļuva par Pasaules čempioni. 2005. gadā viņa kļuva arī par Eiropas čempioni telpās, bet 2006. gada Eiropas čempionātā izcīnīja sudraba medaļu. 2007. gada Pasaules čempionātā viņai savu titulu nosargāt neizdevās. Viņa izcīnīja sudraba medaļu, piekāpjoties vienīgi Jaunzēlandes sportistei Valērijai Adamsai.
2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs N. Astapčuka izcīnīja bronzas medaļu, toties 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — zeltu. Tomēr pēc Londonas Olimpiskajām spēlēm N. Astapčuka tika diskvalificēta par dopinga lietošanu: abi Olimpiskajās spēlēs ņemtie analīžu paraugi saturēja anabolisko preparātu metenolonu. Par Olimpisko čempioni pēc N. Astapčukas diskvalifikācijas kļuva V. Adamsa.
Savu personisko rekordu Nadzeja uzstādīja 2012. gada jūlijā Minskā, kad lodi aizgrūda 21,58 metrus tālu.
2019. gada Ukrainas prezidenta vēlēšanas

2019. gada Ukrainas prezidenta vēlēšanas notika 2019. gada 31. martā un 21. aprīlī.
Vēlēšanu pirmajā kārtā piedalījās 39 kandināti, no kuriem aktieris Volodimirs Zeļenskis ieguva 30,24%, amatā esošais Ukrainas prezidents Petro Porošenko — 15,95%, bijusī Ukraines premjerministre Jūlija Timošenko — 13,40%, bet bijušais premjerministra Mikolas Azarova vietnieks Jurijs Boiko — 11,67% balsu.
Vēlēšanu otrajā kārtā piedalījās 52,3% balsstiesīgo Ukraiņas pilsoņu, uzvarēja Volodimirs Zeļenskis ar 73,22% balsu, bet Petro Porošenko ieguva 24,45% balsu.
Terminators (filmu sērija)

Sižets

Filmu sērija stāsta par cīņu par izdzīvošanu starp gandrīz izmirušu cilvēci un mākslīgo intelektu, ko sauc par Skynet. Skynet ir attēlots pirmajā filmā kā ASV stratēģiskās globālās digitālās aizsardzības tīkls. Pēc aktivizēšanas tas uztver cilvēci kā "drošības draudu" un nolemj sistemātiski to iznīcināt. Tas raida kodolieroču uzbrukumu Krievijai. Krievija savukārt, raidot pretuzbrukumu, uzsāk kodolkaru, kura rezultātā iet bojā lielākā daļa cilvēku. Pret atlikušajiem cilvēkiem, Skynet veic uzbrukumus ar kaujas mašīnām, kurus sauc par terminatoriem. Skynet attīsta tehnoloģiju, ar kuru iespējams ceļot laikā.
Latvijas šaha čempionāts

Latvijas čempionāts šahā ir šaha turnīrs, kurā tiek noskaidrots spēcīgākais Latvija šahists un šahiste. Tas notiek regulāri kopš 1924. gada.

Vēsture

Profesionāla līmeņa šahisti Latvijā pārādījās jau XIX gadsimtā. Viņi piedalījās Baltijas šaha savienības kongresos un turnīros, kurus organizēja Rīgas šaha biedrība. Taču tikai ar neatkarības iegūšanu sāka notikt nacionālie čempionāti. Iesākumā tie saucās par Latvijas šaha kongresiem. Pirmais Latvijas šaha kongress notika 1924. gadā, no tā arī sākās Latvijas šaha čempionātu vēsture. Visbiežāk čempionāti ir notikuši Rīgā, tikai dažreiz citās pilsētās.
No 2008. līdz 2011. gadam par čempionātu mājvietu bija kļuvusi atpūtas bāze "Mežezers" Pļaviņu novadā.
Haralds Rīpalu

Biogrāfija

Dzimis Sanktpēterburgas guberņā zemnieka, muižas rentnieka ģimenē. Studējis Tartu universitātē Juridiskajā fakultātē no 1932. līdz 1933. gadam, kad tika iesaukts Igaunijas armijā. Obligāto militāro dienestu izgāja Valgā dislocētajā 3. atsevišķajā kājnieku bataljonā. Pēc tam palika virsdienestā. 1937. gadā pabeidza Virsnieku skolu iegūstot virsnieka pakāpi. Pēc tam dienēja pulkā Narvā.
1940. gadā janvārī, kā jaunākais leitnants, tika nosūtīts uz Tartu, kur izpildīja Kaitseliit jaunākā instruktora pienākumus. Līdz vasarai dienējis Tallinā, kur darbojās Igaunijas Kara ministrijā, bet vēlāk 2. kājnieku bataljonā Tartu. Pēc Igaunijas okupācijas, 1940. gada rudenī kļuva par jaunizveidotā 22. igauņu teritoriālā korpusa 192. divīzijas 232. strēlnieku pulka 2. bataljona vada komandieri. Sākotnēji pulks bija dislocēts Verskā, bet vēlāk Elvā. 1941. gada jūnija dezertēja no Sarkanās armijas.
Līdz 1942. gada martam bija karagūsteknis. Izgāja filtrāciju Pleskavā, Kēnigsbergā, Brandenburgā. Pēc tam tika atbrīvots un kļuva par vada, bet vēlāk par rotas, komandieri 36. policijas bataljonā. 1942. gada novembrī kļuva par šī bataljona komandieri. Piedalījies kaujās pie Staļingradas. 1942. gada 21. decembrī apbalvots ar Dzelzs krustu (II šķiras). Kopš 1943. gada Igauņu leģiona dienestā. Dienēja 3. Igauņu SS-brigādē, kura vēlāk pārtapa par 20. ieroču SS grenadieru divīziju. 1944. gada 8. martā apbalvots ar Dzelzs krustu (I šķiras).
1944. gada aprīlī kļuva par 45. ieroču SS grenadieru pulka komandieri. Par cīņām Narvas frontē 1944. gada 23. augustā apbalvots ar Dzelzs krusta Bruņinieka krustu. 1945. gada janvārī komandējot savu pulku Čehijā pārdzīvoja infarktu. Tika aiztransportēts no Čehijas uz lazareti. Tas viņu paglāba no izrēķināšanās no čehu puses, kura notika nedaudz vēlāk, ar igauņu leģionāriem. 1945. gadā Berlīnē tika ievēlēts par Igaunijas Brīvības Savienības vadītāju. 1945. gada maijā Dānijā, kur bija dislocēts igauņu 20. ieroču SS grenadieru divīzijas rezerves bataljons, krita britu gūstā.
Pēc kara dzīvoja Vācijā. 1948. gadā emigrēja uz Apvienoto Karalisti, kur pavadīja savu atlikušo dzīves daļu. 1961. gadā, 49 gadu vecumā, Haralds Rīpalu mira Vestjorkšīrā.
Pušmucovas pagasts

Daba

Lielākā daļa atrodas Latgales augstienes Burzavas paugurainē, ziemeļaustrumu mala - Mudavas zemienes Zilupes līdzenumā. Augstākā vieta pagastā - 179,8 m vjl - atrodas pie Iudriem.

Upes

Rītupe, Strauja

Ezeri

Mukaušu ezers (4 ha), Snotiuļu ezers

Vēsture

1945. gadā Mērdzenes pagastā izveidoja Pušmucovas ciema padomi. 1954. gadā Pušmucovas ciemam pievienoja Mežernieku ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ciblas novadā.

Apdzīvotās vietas

Nūraugi, Poļaki, Latiši, Iudri, Sipki, Mežernīki.
506. SS zenītartilērijas divizions

Izveidošana

506. zenītartilērijas divizionu izveidoja ar 1944. gada 28. jūnijam pavēli Nr. 1757/44 no 19. zenītartilērijas diviziona un 15. zenītartilērijas diviziona, atdalot no divizioniem 20 mm zenītlielgabalus. Par komandieri iecēla 19. diviziona komandieri pulkvežleitnantu Hariju Gusevu, divizionam atrodoties tiešā VI SS korpusa pakļautībā.

Kaujas darbība

506. zenītartilērijas divizions pildīja pretgaisa aizsardzības uzdevumus VI SS korpusa pakļautībā aizsardzības kaujās atkāpšanās laikā Latvijas teritorijā, tostarp kaujās Tirzas pozīcijās, Mores kaujās, kā arī Kurzemes cietoksnī līdz Lielvācijas kapitulācijai 1945. gada maijā. Diviziona vīri apbalvoti ar 47 II šķiras un 5 I šķiras Dzelzs krustiem.
Džozefs Henrijs Bleiks

Biogrāfija

1890. gados bijis viens no vadošajiem Anglijas šahistiem. Uzvarējis šaha turnīros Stemfordā (1887), Oksfordā (1891) un Braitonā (1892). Piedalījies Lielbritānijas šahistu mačos pa telegrāfu pret ASV (1896—1911). 1909. gadā dalījis 1.-2. vietu Lielbritānijas šaha čempionātā, taču papildu mačā par čempiona titulu piekāpies Henrijam Etkinsam. Lielāko panākumu sasniedzis 1922. gada starptautiskajā šaha turnīrā Vestonsjūpermērā (Somerseta), kurā uzvarējis apsteidzot Gēzu Maroci, Džordžu Tomasu, Frederiku Jeitsu, Boru Kostiču un citus. 1924. gadā Hastingas jaungada šaha turnīrā dalījis 7.-8. vietu un Vestonas šaha turnīrā dalījis 6.-7. vietu (abos uzvarējis Makss Eive).
Bijis pazīstams arī kā korespondencšahists. 1922. gadā uzvarējis Lielbritānijas korespondencšaha čempionātā.
Sarakstījis mācību grāmatu "Šaha galotnes iesācējiem" (angļu: Chess endings for beginners, Londona 1900. gadā).
Augusts Raņķis (šahists)

Biogrāfija

1927. gadā pirmo reizi piedalījies šaha turnīrā, kuru organizējis Hermanis Matisons. 1929. gadā iestājies Latvijas universitātes tiesību zinātņu fakultātē, šai laikā arī intensīvi piedaloties šaha turnīros. 1933. gadā uzvarējis Rīgas šaha kluba finālā, kur izšķirošajā cīņā pieveicis Leonīdu Dreibergu. Pēc studiju beigšanas 1935. gadā, devies uz Liepāju, kur strādājis par apgabaltiesas viceprokuroru. Šeit viņš izcīnījis savu nozīmīgāko panākumu Latvijā, kļūstot par Kurzemes apgabala meistaru. Piedalījies 1938. gada Latvijas šaha čempionātā, kur ierindojies 7. vietā 1. virsturnīrā.
Otrā pasaules kara gados devies bēgļu gaitās un pēc kara dzīvojis Vācijā. Bijis trešais Šlēsvigas-Holšteinas šaha čempionātā un Oldenburgas starptautiskajā šaha turnīrā, kā arī 1947. gadā uzvarējis Vācijas britu zonas latviešu šahistu čempionātā. Kopš 1950. gada pārcēlies uz dzīvi ASV. Strādājis par grāmatvedi un pēc neilga pārtraukuma atsācis piedalīties šaha turnīros. 1957. un 1959. gados uzvarējis Ņujorkas šaha čempionātā, turklāt 1957. gadā uzvarējis ar simtprocentīgu rezultātu, uzvarot visas 9 partijas. 1965. gadā uzvarējis 5. Ziemeļamerikas latviešu šaha čempionātā. Bijis starp labākajiem trīsdesmit ASV šahistu reitingu sarakstos (kopā ar citiem latviešu izcelsmes šahistiem Edmāru Medni un Kārli Ivaru Kalmi), kā arī vadījis ASV Baltiešu šaha klubu.
Invaliditāte

Invaliditāte ir ilgstošs vai nepārejošs funkcionēšanas ierobežojums, ko izraisījusi slimība, trauma vai iedzimts defekts un kas ietekmē personas garīgās vai fiziskās spējas, darbspējas, pašaprūpi un iekļaušanos sabiedrībā. Latvijas normatīvajos aktos minētas trīs invaliditātes grupas: I grupa (ļoti smaga invaliditāte), II grupa (smaga invaliditāte) un III grupa (mēreni izteikta invaliditāte). Cilvēks var būt invalīds jau kopš dzimšanas vai arī par tādu kļūt dzīves laikā. Pastāv dažādu veidu invaliditāte: fiziskā, kognitīvā, garīgā, emocionālā, attīstības invaliditāte u.c. Sportisti ar fiziskiem traucējumiem ik pēc diviem gadiem startē Paraolimpiskajās spēlēs.
Hoplīts

Apbruņojums un kaujas taktika

Hoplīti bija bruņoti ar zobeniem, ķermeņa bruņām, bruņucepuri un vairogu. Tomēr galvenais viņu ierocis bija pīķis, kura izmantošanu arī hoplīti bija izmainījuši. Tā, ja agrāk pīķi vai šķēpi tika mesti ienaidnieka rindās, tiem pietuvojoties, tad hoplīti tos izmantoja duršanai. Tas bija iespējams tikai tad, ja hoplītu vienība vairākās rindās, cieši cita pie citas ar nolaistajiem pīķiem pietuvojās ienaidnieka rindām. Pīķu mežs caurdūra ienaidnieku ķermeņus, bet pašas hoplītu rindas droši sargāja viens pie otra cieši sakļautie vairogi. Turklāt vairogiem bija jāaizsargā ne tikai paša vairoga nesēja ķermenis, bet gan tikai tā kreisā puse, vienlaicīgi nodrošinot arī pa kreisi stāvošā cīņubiedra labo ķermeņa daļu. Šāda kaujas taktika prasīja stingru disciplīnu un augstu precizitāti, kas bija panākami tikai ilgstošos treniņos. Tikai viena kaujinieka nejauša kļūme varēja izjaukt visu ierindu, līdz ar to zaudējot tās galveno priekšrocību — vienotu, mērķtiecīgu tās rīcību. Ja tomēr gadījās, ka priekšējā hoplītu rinda kaujas laikā izjuka, pretinieks atdūrās pret nākamo vairogu barjeru ar pīķu mežu priekšā.
Šāda militāro vienību struktūra, kaujas taktika un organizācija izrādījās viens no lielākajiem un veiksmīgākajiem inovatīviem izgudrojumiem, kas vairāku gadsimtu laikā, tiem kas prata to pilnībā pielietot, nodrošināja leģendāras uzvaras. Sākotnēji tie bija grieķu hoplīti, kas divus gadsimtus pēc kārtas grāva Āzijas armijas vienu pēc otras, bet vēlāk Maķedonijas Aleksandra falangas, bet Senajā Romā leģioni, nereti izcīnot uzvaras pār skaitliski daudzkārt lielākiem ienaidnieku spēkiem.