google/wiki40b huggingface dataset:
Arvīds Macijausks

Karjera

Profesionāļa karjeru Macijausks uzsāka 1996. gadā, debitējot dzimtās pilsētas klubā Klaipēdas "Neptunas". Tiesa, viņš aizvadīja vien trīs spēles. Pārsvarā Arvīds spēlēja Klaipēdas Universitātes vienībā. Savas pirmās trīs profesionāļa sezonas viņš spēlēja "Neptunas", vidēji mačā gūstot 12,7 punktus, realizējot 53% visu metienu. 
Turpmākās četras sezonas Macijausks pavadīja Viļņas "Lietuvos Rytas" sastāvā, izcīnot valsts čempiontitulu 2000. un 2002. gadā, kā arī NEBL titulu 2003. gadā. Viņš tika atzīts par Lietuvas Basketbola līgas vērtīgāko spēlētāju 2002. un 2003. gadā. Kopumā aizvadītajās 143 spēlēs ar "Rytas" Macijausks guva 15,3 punktus vidēji spēlē, metienu precizitāte — 61%. 
Karjeru basketbolists turpināja Spānijas klubā Tau Ceramica. Tur viņš pavadīja divus gadus, izcīnot Spānijas kausu. 2003. gada 17. decembrī Macijausks uzstādīja personīgo rekordu punktu gūšanā ULEB Eirolīgas mačā pret Lionas "Asvel". Togad "Tau Ceramica" sasniedza Eirolīgas finālu, zaudējot vienīgi Telavivas "Maccabi". Arvīds iekļuva Eirolīgas simboliskajā pieciniekā. Divu sezonu laikā viņš aizvadīja 42 ULEB Eirolīgas mačus, gūdams 18,6 punktus vidēji spēlē.
2005. gada vasarā Macijausks parakstīja līgumu ar NBA klubu Ņuorleānas "Hornets". Savā vienīgajā NBA sezonā karjerā viņu izmantoja reti (kopumā tikai 135 minūtes). NBA viņš guva 44 punktus, spēlēdams vien 19 mačos. Pēc sezonas "Hornets" izpirka viņa līgumu. Atgriežoties Eiropā, viņš bargi kritizēja Amerikas spēcīgāko basketbola līgu: "Komandas nav komandas. Treneris bija slikts, tāpat visa kluba sistēma."
2006. gada 20. jūlijā Macijausks vienojās ar grieķu vienību Pirejas "Olympiacos". Darījums tika noslēgts uz četriem gadiem, par kopsummā 9 miljoniem eiro. Taču viņš izlaida pirmo sezonu ahileja cīpslas traumas dēļ. Jau nākamajā gadā lietuvietis atgriezās ar lieliskiem rezultātiem, tiekot apbalvots ka novembra vērtīgākais Eirolīgas spēlētājs. "Olympiacos" vēlāk pusfinālā piekāpās Maskavas "CSKA". 
Vēlāk tajā pašā sezonā "Olympiacos" vēlējās lauzt līgumu ar Macijausku, jo viņš bija pārkāpis līguma nosacījumus. Klubs nevēlējās maksāt līgumā paredzēto kompensāciju par kontrakta laušanu. Taču tiesa pieņēma lēmumu par labu basketbolistam, ko gan "Olympiacos" pārsūdzēja un panāca savu 2009. gada novembrī.
2010. gadā beidzis spēlētāja karjeru.

Lietuvas izlase

Macijausks ir spēlējis gan Lietuvas U-18, gan U-20 izlasēs. Viņš piedalījās 1998. gada Eiropas U-18 un 2000. gada Eiropas U-20 meistarsacīkstēs. 
Arvīds Macijausks bija rezultatīvākais 2003. gada Eiropas čempionātā Lietuvas izlasē. Viņa pārstāvētā valstsvienība ieguva zelta medaļas, pašam spēlētājam vidēji 15,8 gūti punkti. Macijausks gan netika atzīts par vērtīgāko spēlētāju, par to kļuva Šarūns Jasikēvičs. Arvīds ir piedalījies arī 2004. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs (izcīnīta 4. vieta), kā arī 2006. gada Pasaules čempionātā (izcīnīta 7. vieta).
Elektromagnētiskais lauks

Elektromagnētiskais lauks ir lauks, kurā realizējas elektrisko lādiņu mijiedarbība. Elektrodinamikā elektromagnētiskais lauks klasiskajā tuvinājumā tiek aprakstīts ar Maksvela vienādojumiem. Pārejot no vienas inerciālas atskaites sistēmas uz citu atskaites sistēmu, katrs no tā veidojošajiem laukiem — elektriskais lauks un magnētiskais lauks — joprojām ir savstarpēji atkarīgs, un tas ir vēl viens no iemesliem, kas liek domāt par elektrisko un magnētisko lauku kā vienota elektromagnētiskā lauka izpausmi.
Elektromagnētiskais lauks tiek formulēts kā tenzors, kuru veido trīs elektriskā lauka sprieguma komponentes, trīs magnētiskā lauka indukcijas komponentes un elektromagnētiskā lauka potenciāls.
Elektromagnētiskā lauka darbība klasiskajā tuvinājumā uz elektriski lādētiem ķermeņiem tiek aprakstīta ar Lorenca spēku.
Elektromagnētiskā lauka svārstības, kas izplatītas telpā, sauc par elektromagnētiskajiem viļņiem. Elektromagnētiskie viļņi vakuumā izplatās ar gaismas ātrumu. Atkarībā no viļņu garuma vai frekvences, elektromagnētiskos viļņus dala sīkāk radioviļņos, gaismā (ietilpst arī infrasarkanais starojums un ultravioletais starojums), rentgenstarojumā un gamma starojumā.
Mežvidu pamatskola

Pulciņi

Mežvidu pamatskola ir slavena ar skolēnu panākumiem mācību olimpiādēs, konkursos, sporta sacensībās. Skolā darbojas pulciņi, kuros skolēni pilnveido savas zināšanas un prasmes- skolas deju kolektīvi, mūzikas pulciņš, sporta pulciņi, EKO pulciņš, radošo darbu pulciņš. Jau vairākus gadus skolā darbojas Kārsavas novada Mākslas skolas filiāle, kuru apmeklē gandrīz puse no skolas skolēniem.
Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu

Sagatavošana

Deklarāciju sagatavoja Latvijas Tautas frontes frakcija (pie tās teksta gatavošanas darbojušies Romāns Apsītis, Valdis Birkavs, Vilnis Eglājs, Aivars Endziņš, Tālavs Jundzis, Andrejs Krastiņš, Egils Levits un Rolands Rikards), pret bija Interfronti atbalstošie deputāti. Deklarācijas preambulā konstatēts, ka Tautas Saeima, kas tika ievēlēta prettiesiskās, antikonstitucionālās vēlēšanās, kuru rezultāti bija viltoti, nevarēja paust tautas gribu un tai arī nebija tiesību lemt par valsts politiskās iekārtas maiņu un atteikšanos no suverinitātes. Saskaņā ar Satversmi Latvija ir neatkarīga demokrātiska republika, kurā suverēnā vara pieder tautai un to mainīt var vienīgi tautas nobalsošanā. Tā kā Satversmē noteiktā procedūra nebija ievērota, Latvija nekad de iure nebija iestājusies Padomju Savienībā. Pamatojoties uz to un Latvijas iedzīvotāju gribu, kas pausta ievēlot vairākumā deputātus, kas atbalstīja neatkarības atjaunošanu, Augstākajai Padomei bija tiesības lemt par Latvijas neatkarības atjaunošanu.

Nobalsošana

Jau no 2. maija pie Augstākās Padomes ēkas (tagad Saeimas ēka) pulcējās liels neatkarības atbalstītāju pulks, kas aicināja pasludināt Latvijas neatkarību. Pēc pozitīvā balsojuma 4. maijā  deputāti tika ar gavilēm un lielu sajūsmu sagaidīti Jēkaba ielā.
Deklarāciju pieņēma LPSR Augstākā Padome, kurā 1990. gada vēlēšanās bija ievēlēts 201 deputāts. Lai likumdevēji pieņemtu deklarāciju „Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu”, bija nepieciešams 2/3 no deputātu skaita atbalsts jeb 134 balsis. Ar 138 balsīm „par”, 0 „pret” (deklarāciju neatbalstošie deputāti balsojumā nepiedalījās) un 1 „atturas” Augstākā Padome to pieņēma.

Svētku diena

4. maijs ir valsts svētku diena - Latvijas Republikas Neatkarības atjaunošanas diena.
Latvijas PSR Augstākās Padomes Deklarācija Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu šobrīd atrodas LR Saeimas arhīvā, LR AP fondā, 10. apr., 2932. l., 42. lp.
21. janvāris

21. janvāris ir gada 21. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 344 dienas (345 garajā gadā).

Vārda dienas

Agne, Agnese, Agnija
2017. gada Francijas prezidenta vēlēšanas

Pirmā kārta

Līdz 2017. gada janvārim vadošie kandidāti aptaujās bija Nacionālās frontes kandidāte Marina Lepēna un Republikāņu kandidāts Fransuā Fijons. Taču janvāra beigās Fijona reitings nokritās, jo atklājās, ka viņš pieņēmis fiktīvos darbos savus radiniekus. Fijonu apdzina Emanuels Makrons no En Marche!, kurš ieguva līdzīgu atbalstītāju daudzumu kā Lepēna. Sociālistiskās partijas priekšvēlēšanu kārtā par viņu kandidātu tika izvirzīts Benuā Amons, kurš aptaujās ieņēma ceturto vietu. Pēc veiksmīgas dalības prezidenta amata kandidātu televīzijas debatēs marta beigās Nepakļāvīgās Francijas kandidāts Žans Luks Melenšons apdzina Amonu un aptaujās atradās tieši aiz Fijona.
Elvīra Šnore

Biogrāfija

Elvīra Šnore dzimusi 1905. gada 15. janvārī Rīgā amatnieka ģimenē. 1922. gadā uzsāka studijas Latvijas Universitātē un jau studiju laikā piedalījās arheoloģiskajos izrakumos Franča Baloža vadībā.
No 1928. gada līdz 1930.gadam kopā ar dzīvesbiedru dzīvo Krāslavā un strādā par skolotāju Krāslavas vidusskolā.
1930. gadā atgriežas Rīgā un sāk strādāt Valsts vēsturiskajā muzejā (tagad: Latvijas Nacionālais vēstures muzejs). 1933. gadā kļuva par arheoloģijas nodaļas vadītāju, šo amatu pildīja līdz 1944. gadam. 
1920.gados apprecējās ar arheologu Raulu Šnori. Studiju nolūkā apmeklēja Parīzi, Stokholmu, Berlīni un citas Eiropas pilsētas.
Pēc Otrā pasaules kara turpināja strādāt Valsts vēstures muzejā, no 1946. gada jaunizveidotajā Latvijas Vēstures institūtā.
Piedalījās I Slāvu arheoloģijas kongresā Varšavā, VII Starptautiskajā antropoloģijas un etnogrāfijas kongresā Maskavā (1964). 
Mirusi 1996. gada 26. septembrī Rīgā, apbedīta I Meža kapos.

Zinātniskā darbība

Jau no 1930. gadiem Elvīras Šnores galvenās zinātniskās intereses saistījās ar dzelzs laikmeta latgaļu, sēļu un lībiešu materiālo kultūru. Nodarbojusies arī ar vairāku viduslaiku arheoloģijas problēmu pētniecību.
1932. gadā vadījusi pirmos patstāvīgos arheoloģiskos izrakumus. Kopumā viņas vadībā arheoloģiski pētīti ap 70 objektiem. Pētījusi Ķivtu apmetni, Ņukšu kapulauku, Asotes pilskalnu, Slates sila uzkalniņkapos u.c. Monogrāfija par Asotes pilskalnu (1961) ir plašākais, kāda atsevišķa pilskalna, pētījums Baltijā.
Aktīvi iesaistījusies arī Pļaviņu un Rīgas HES appludināmo zonu vienlaidus arheoloģiskajā izpētē 20. gadsimta 60.—70. gados (piemēram, Sēlpils pilskalns).
Elvīra Šnore bija vadošā Latvijas arheoloģe 20. gadsimta 40.—50. gados un viņai pieder lieli nopelni Latvijas arheoloģijas aktualizēšanā un izrakumu organizēšanā padomju okupācijas pirmajos gados.
Arveds Alksnis

Dzīvesgājums

Dzimis 1910. gada 21. maijā Liepājā ķirurga Jēkaba Alkšņa ģimenē. Mācījās Turkuenas (Tourcoing) licejā Francijā (beidza 1929).
Studēja medicīnu Latvijas Universitātē (beidza 1933), bija studentu korporācijas Lettonia loceklis. Latvijas Universitātes Ķirurģiskās klīnikas jaunākais asistents (1933-1936), asistents (1936-1939). Rīgas aizsargu pulka ārsts (1933-1940).
Ieguva Dr. med. grādu (1938), ievēlēts par privātdocentu (1940). Strādāja Valmieras pilsētas slimnīcā un Rīgas kara slimnīcā (1940).          
Otrā pasaules kara laikā 1944. gada jūlijā viņu iesauca Latviešu leģionā, bija kara lazaretes ķirurģiskās nodaļas vadītājs, strādāja Liepājā, vēlāk Šverīnē, kur 1945. gada 2. maijā nokļuva angļu gūstā. Līdz 1951. gadam vadīja ķirurģijas nodaļu Lībekas bēgļu slimnīcā, pēc tam pārcēlās uz dzīvi uz ASV, kur bija Latvijas zobārstu un ārstu apvienības priekšsēdētājs (1968-1975). Darbojās "Daugavas Vanagu" organizācijā, rakstīja autobiogrāfiskas grāmatas. 1991. gadā Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs un LZA viņam piešķīra Paula Stradiņa balvu.            
Miris 1991. gada 19. decembrī Kresentsitijā (Crescent City), Kalifornijā ASV.
Pēteris Ludvigs fon der Pālens

Dzīvesgājums

Dzimis Palmses muižā 1745. gada 28. jūlijā tās īpašnieka Arenda Dītriha fon der Pālena (Arend Dietrich von der Pahlen) ģimenē. No 1760. gada dienēja Krievijas kavalērijā, piedalījās krievu—turku karos. No 1792. līdz 1795. gadam bija Rīgas gubernators, vadīja sarunas par Kurzemes hercogistes un Piltenes apgabala iekļaušanu Krievijas impērijā. 1795. gadā kļuva par pirmo Kurzemes gubernatoru. No 1798. līdz 1801. gadam bija Sanktpēterburgas kara gubernators. Būdams pietuvināta persona Krievijas ķeizaram Pāvilam I, 1801. gada martā kļuva par vienu no Pāvila I slepkavības organizētājiem. Pēc atentāta tika atvaļināts no visiem amatiem Pēterburgā un atgriezās savā dzimtas īpašumā Iecavas muižā.
Miris 1826. gada 25. februārī Jelgavā, apglabāts Iecavas luterāņu baznīcas kapsētas kapličā.
Umaņa

Vēsture

Vēstures avotos apdzīvotā vieta pirmoreiz minēta 1616. gadā kā Humaņas miests (poļu: Humań) zemēs, kas piederēja ģenerālim Valentīnam Kaļinovskim. 1648. gadā Umaņa kļuva par kazaku pulka centru, nozīmīgu cietoksni. Pēc Andrusova pamiera 1667. gadā miests atkal nonāca Polijas sastāvā. 1674. gadā Umaņu ieņēma apvienotais kazaku, turku un tatāru karaspēks, pilsētu nopostīja un iedzīvotājus nogalināja vai padzina; pilsēta panīka. 
1726. gadā Umaņa nonāca vojevodas Staņislava Potocka īpašumā, kurš, vēloties tās attīstību, uzaicināja armēņu, grieķu un ebreju tirgotājus un amatniekus. 1760. gadā Umaņai otro reizi tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1768. gadā, kazaku sacelšanās (Koļijivščinas) laikā, pilsētā tika nogalināta lielākā daļa ebreju, uniātu un poļu iedzīvotāju. 1793. gadā Umaņa nonāca Krievijas Impērijas sastāvā un 1795. gadā kļuva par apriņķa pilsētu.
19. gadsimta sākumā Umaņa kļuva par jūdaistu reliģiskās kustības hasīdisma centru. Pilsētā apmetās hasīdisma pamatlicēja Baalšemtova mazdēls cadiks Nahmans. Nahmans miris 1810. gadā un viņa kaps ir hasīdu svētceļojumu mērķis. 1900. gadā no 30 000 pilsētas iedzīvotāju 21 500 bija ebreji. 2. pasaules kara gaitā 1941. gada augustā tā sauktajā «Umaņas katlā» tika aplenktas un iznīcinātas divas Sarkanās armijas Dienvidaustrumu frontes armijas (6. un 12.), tika sagūstīti ap 103 000 Sarkanās armijas karavīru, tajā skaitā 8 ģenerāļi.
Kičere

Vēsture

Kičere rakstos pirmoreiz minēta 1251. gadā.
Darba bite

Darba bites ir medus bišu (Apis) ģints sievišķie īpatņi ar neattīstītiem dzimumorgāniem. Bišu saimē bez darba bitēm dzīvo arī bišu māte un trani.
Darba bites ķermeņa garums ir 12—14 mm, bet masa 90—100 mg. Vienā kilogramā ir ap 10—11 tūkstoši bišu. Atkarībā no gadalaika bišu skaits saimē ir dažāds. Pavasarī normālā saimē ir ap 20 tūkstoši bišu, vasarā līdz 80 tūkstošiem, bet rudenī līdz 30 tūkstošiem. Bites mūža ilgums ir atkarīgs no tā, kurā gadalaikā bite izkūņojas un kādi darbi saimē jādara. Normālā saimē agri pavasarī, piemēram, martā, izaudzētās bites dzīvo līdz 35 dienām, jūnijā ap 30 dienām, augustā un septembrī izaudzētās dzīvo visu ziemu. Mazās saimēs bišu mūžs ir īsāks.
Par bites attīstību no oliņas līdz bitei lasīt rakstu Eiropas medus bite (Apis mellifera)

Darba bites pienākumi

Darba bites izpilda visus darbus stropā. Tās kopj māti, baro cirmeņus, izsvīst vasku un velk šūnas, savāc nektāru un ziedputekšņus, regulē temperatūru un mitrumu stropā, gādā par tīrību, aizsargā saimi, kā arī veic citus darbus saimē.
Ar darba bites dzīvesveidu saistīta arī tās ķermeņa uzbūve: mutes orgāni piemēroti gan saldā ziedu nektāra ieguvei, gan graušanai un košanai. Uz kājām ir speciāli matiņi putekšņu savākšanai, bet uz vēderiņa atrodas īpaši dziedzeri, kas izdala vasku. Barības vads ir pārveidots par medus kuņģīti, kur norītais nektārs tiek pārstrādāts un pārvērsts medū. Kā aizsardzības un uzbrukuma orgāns ir dzelonis, kas atrodas vēderiņa galā.

Tranenes

Tranenes ir darba bites, kas dēj neapaugļotas olas. Tās parādās saimēs, kuras ilgāku laiku dzīvo bez mātes.
Bišu mātes organisms izdala īpašas mātes vielas — feromonus, kas aizkavē darba bišu olnīcu attīstīšanos. Ja kaut kādu iemeslu dēļ saimes māte ir gājusi bojā, vai arī mātes kvalitāte ir stipri pazeminājusies, darba bitēm pietrūkst vai sāk trūkt feromonu, attīstās olnīcas, un daļa darba bišu var sākt dēt olas. Tā kā šīs olas nav apaugļotas, no tām var attīstīties tikai trani. Tādēļ arī darba bites, kas dēj olas, sauc par tranenēm. Tranene spējīga izdēt līdz 30 olām. To, ka saimē atrodas tranenes, var konstatēt pēc šūnās nekārtīgi iedētām, it kā izmētātām olām, kā arī pēc tā, ka no šīm olām attīstās trani.
1970. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1970. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika no 4. jūlija līdz 11. jūlijam Edmontonā (Albertas province, Kanāda).
Pārtikas krāsvielas

Pārtikas krāsvielas ir krāsvielu veids, ko pievieno pārtikai, lai mainītu vai pastiprinātu tās dabīgo krāsu un atjaunotu krāsu, kas zudusi tehnoloģiskās apstrādes laikā. Latvijas likumi aizliedz izmantot krāsvielas pārtikas bojāšanās vai nepareizas apstrādes dēļ radušos defektu slēpšanai, kā arī pievienot pārtikai, kas paredzēta bērniem līdz 3 gadu vecumam.
Par pārtikas krāsvielām neuzskata krāsvielas, kas izmantotas, lai iekrāsotu pārtikas produktu neēdamās daļas (piemēram, desu vai sieru apvalkus), kā arī garšvielas un citas krāsojošas sastāvdaļas (piemēram, augļu, ogu sulas, kafiju, kakao un safrānu), kas pievienotas to garšas, smaržas vai uzturvērtības dēļ.
Benzodiazepīni

Benzodiazepīni ir psihotropās vielas, kuru ķīmiskajā struktūrā ietilpst kondensēts benzola un diazepīna gredzens jeb benzodiazepīns. Pirmais benzodiazepīnu grupas nomierinošais līdzeklis, kas tika atklāts, bija hlordiazepoksīds 1955. gadā.
Benzodiazepīni paaugstina neiromediatora gamma-aminosviestskābes (GABA) efektu, kam ir nomierinoša, miegu izraisoša, pretstresa, pretkonvulsīva, muskuļu atslābinoša un amnēziju izraisoša iedarbība. Šo īpašību dēļ benzodiazepīnus izmanto medicīnā. Tiem ir augsts ļaunprātīgas lietošanas risks, tāpēc benzodiazepīni tiek arī stingri kontrolēti. Benzodiazepīnu ilgstoša lietošana izraisa toleranci un arī nopietnu fizisku pieradumu, atkarību ar abstinences sindromu.
Emanuels Laskers

Biogrāfija

Dzimis 1868. gadā Prūsijas pilsētā Berlinhenē sinagogas kalpotāja ģimenē. 11 gadu vecumā tika nosūtīts uz Berlīni apgūt matemātiku. Tur dzīvoja pie sava vecākā brāļa, kurš arī iemācīja jaunajam Laskeram spēlēt šahu. Studiju gados viņš sāka piedalīties Berlīnes šaha biedrības rīkotajos turnīros.
Nopietnās sacensībās sāka piedalīties kopš 1889. gada. Pēc uzvarām vairākos augsta līmeņa turnīros un mačos, 1894. gadā izaicina toreizējo pasaules čempionu Vilhelmu Šteinicu. Šteinics izaicinājumu pieņem, bet mačā par čempiona titulu pāliecinoši zaudē (-10, +5, =4). Laskers kļūst par otro oficiālo pasaules čempionu.
Turpmākajos gados Laskeram vairākkārt nākas aizstāvēt savu titulu. 1910. gadā viņš tikai ar grūtībām spēj panākt neizšķirtu mačā ar austriešu lielmeistaru Karlu Šlehteru, kas tomēr ļauj viņam saglabāt pasaules čempiona nosaukumu. Pēc Pirmā Pasaules kara izdodas noorganizēt Laskera maču ar Hosē Raulu Kapablanku, par kuru sarunas tika uzsāktas vēl 1911. gadā. Mačs noritēja ar lielu Kapablankas pārsvaru, kurš pārliecinoši uzvarēja (+4, -0, =11). Tomēr Laskers iegāja vēsturē ar to, ka pasaules čempiona tituls viņam piederēja gandrīz 27 gadus, kas ir krietni vairāk kā jebkuram citam. Arī pēc čempiona nosaukuma zaudēšanas, līdz pat cienījamam vecumam Laskers tika pieskaitīts pie pasaules šaha elites.
Pēc nacistu nākšanas pie varas Laskers kopā ar sievu Martu pamet Vāciju. Vispirms viņi apmetas Anglijā, tad divus gadus nodzīvo PSRS (pieņem arī PSRS pilsonību), bet no 1937. gada līdz nāvei 1941. gada janvārī Laskers dzīvo ASV.
Arī ārpus šaha Emanuels Laskers bija izcila personība. Viņam bija doktora grāds matemātikā, darbi filozofijā, kā arī bridža un go teorijā.
7. oktobris

7. oktobris ir gada 280. diena pēc Gregora kalendāra (281. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 85 dienas.
Ērenfrīdersdorfa

Vēsture

Pilsēta veidojusies ap alvas atradnēm. Alvas ieguve tika izbeigta 1990. gadā.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Pilsētā atrodas kalnrūpniecības muzejs, kā muzejs darbojas arī bijusī alvas ieguves šahta Zinngrube Ehrenfriedersdorf.
Dikļu draudzes novads

Dikļu draudzes novads (vācu: Kirchspiel Dikkeln) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa draudzes novadiem.

Vēsture

Pēc 1224. gada Tālavas dalīšanas līguma Dikļu novadu ieguva Livonijas bīskapija, vēlāk tas ietilpa Rīgas arhibīskapijas Līvu galā. 1436. gadā Rīgas arhibīskaps Henings piešķīra savam vasalim Detlefam fon der Pālenam Dikļu novadā tiesības būvēt baznīcu, kas līdz 1600. gadam bija Umurgas baznīcas filiālbaznīca.
Dikļu luterāņu baznīca pirmo reizi minēta Zviedru Vidzemes laikā 1630. gadā. Baznīca pārbūvēta 1722. un 1848. gadā. Mācītājs un rakstnieks Juris Neikens Dikļu mācītājmuižas dārzā 1864. gadā sarīkoja pirmo latviešu dziesmu dienu.
Sters

Sters (no franču: stere, kas savukārt no grieķu: στερεό (stereo) — 'kubisks, masīvs, telpisks') jeb kraujmetrs ir tilpuma mērvienība, ko izmanto malkas vai citu kokmateriālu mērīšanai. Viens sters atbilst vienam kubikmetram, precīzāk, tas ir viens kubikmetrs, kas aizpildīts ar gareniski sakrautu malku vai kādu citu kokmateriālu. Attiecīgi vienā kubikmetrā ietilpst arī spraugas, kas veidojas starp malkas pagalēm. Vidēji vienā sterā ir aptuveni 0,6 — 0,7 kubikmetri koksnes.
246. mikroautobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Centrs — Pļavnieki kursē pa šādām ielām: Parādes iela, Flotes iela, Kapteiņu iela, Gobas iela, Stūrmaņu iela, Gaigalas iela, Daugavgrīvas šoseja, Daugavgrīvas iela, Raņķa dambis, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Marijas iela un Satekles iela.
Centrs — Daugavgrīva kursē pa šadām ielām: Satekles iela, Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Raņķa dambis, Daugavgrīvas iela, Daugavgrīvas šoseja, Gaigalas iela, Stūrmaņu iela, Gobas iela, Kapteiņu iela, Flotes iela un Parādes iela.
Gvineja

Ģeogrāfija

Ar 245 857 kvadrātkilometru platību Gvineja ir apmēram tāda paša lieluma kā Lielbritānija, bet mazliet mazāka kā ASV štats Oregona. Krasta līnija ir 320 kilometrus gara, bet kopējā sauszemes robeža ir 3400 kilometri.
Gvineja ir izvietota gar Atlantijas okeāna piekrasti uz Lejasgvinejas līdzenuma. Krasta līnija izrobota ar daudzām mazām salām. Ziemeļaustrumos ir Augšnigēras līdzenums, kas atrodas 300-400 metrus virs jūras līmeņa. Pārējā teritorija atrodas uz Ziemeļgvinejas augstienes: ziemeļrietumi uz Futadžalona plato, dienvidaustrumi uz Leones-Libērijas augstienes. Augstākā virsotne Gvinejā ir Nimbas kalns, kura augstums ir 1752 metri virs jūras līmeņa.
Lielākā daļa no upēm sākas Futadžalona plato un Leones-Libērijas augstienē. Lielākās upes ir Gambija, Bafinga, Nigēra, Konkure.

Klimats

Gvinejā ir subekvatoriālais musonu klimats. Karstākie mēneši gadā ir marts un aprīlis, vidējā temperatūra piekrastē ir no 27-30 °C, bet augstienēs no 23 °C. Vēsākais mēnesis gadā ir augusts, vidējā gaisa temperatūra piekrastē ir no 24-26 °C, augstienēs no 20 °C. Nokrišņu daudzums piekrastē sasniedz 4000 mm, iekšzemē no 1200-1500 mm. Lietus sezona ilgst 5-7 mēnešus, parasti no aprīļa līdz oktobrim.

Fauna

Visbiežāk sastopamie augi ir sarkanās un sarkandzeltenās laterītaugsnes, Garzāļu savannas un savannu skrajmeži. Gvinejas dienvidaustrumos ir mitrie tropu meži. Upju krastos ir galeriju meži, bet grīvās — mangroves.
Ir sastopami daudz dzīvnieki no tiem izplatītākie ir leopardi, ziloņi, antilopes, mežacūkas, gepardi, nīlzirgi, krokodili, pērtiķi. Gvinejā ir sastopama bagātīga putnu un kukaiņu daudzveidība.

Iedzīvotāji

2009. gadā Gvinejā dzīvoja 10 057 975 iedzīvotāji. Gvinejā dzīvo vairāk kā 24 dažādu tautību cilvēki. Lielākā daļa jeb 40% no kopējā iedzīvotāju skaita ir fulieši, 30% mindki, 20% susieši un 10% ar citu etnisko piederību.

Reliģija

Izplatītākā reliģija Gvinejā ir islāms. Aptuveni 85 % iedzīvotāju ir musulmaņi, bet 8 % - kristieši un 7 % pieder tradicionālajām animistu ticībām. Gvinejas musulmaņi pārsvarā ir sunnīti un sufiji, bet šiītu ir salīdzinoši maz. Konakri Lielā mošeja ir viena no lielākajām mošejām Rietumāfrikā.
Starp kristiešu konfesijām ir Romas katoļi, anglikāņi, baptisti, adventisti un citas evaņģēliskās grupas. Valstī darbojas Jehovas liecinieki, kas ir valdības atzīta organizācija. Ir neliela Bahai kopiena, neliels skaits hinduistu, budistu un tradicionālo ķīniešu reliģisko grupu pārstāvju starp valstī dzīvojošajiem ārvalstniekiem.
2012. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi

Šajā lapā ir apkopoti visu 2012. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas izlašu sastāvi.
Inārs Kivlenieks

Karjera

Kamaniņu sportā startē kopš 2003. gada. Pirmā Pasaules kausa sezona bija 2005.—2006. gadā, kopš tā laika ir pastāvīgs Latvijas izlases dalībnieks.
Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā ieguva 18. vietu vieninieku sacensībās, pēc četriem gadiem Sočos ieņēma 16. vietu.
2013. gada Pasaules čempionātā Vistlerā I. Kivlenieks izcīnīja savu līdz šim augstāko vietu Pasaules čempionātos individuāli (9. vieta , kā arī kļuva par bronzas medaļnieku Latvijas stafetes komandas sastāvā. 2016. gada Pasaules čempionātā Kēnigszē stafetes komandas sastāvā izdevās vēl izcilāks sasniegums — sudraba medaļa. 
Sekmīgi starti 2017.—2018. gada sezonā, ceļā uz ziemas olimpiskajām spēlēm Phjončhanā vainagojās ar vienu no svarīgām uzvarām — I. Kivlenieks 2018. gada janvārī Siguldas trasē izcīnīja uzvaru Pasaules kausa pēdējā – devītā — posma Nāciju kausa sacensībās. Starti Dienvidkorejā gan ievērojami atpalika no sezonas panākumiem un I. Kivelnieks pēc pirmās dienas startiem Phjončhanas trasē pat izteica domu noslēgt sportisko karjeru. Olimpisko spēļu kopvērtējumā viņš ieņēma 20. vietu — zemāku nekā divās iepriekšējās olimpiādēs.