google/wiki40b huggingface dataset:
Roberts Garselis

Biogrāfija

Roberts Garselis piedzima 1892. gada 21. janvārī Valkas apriņķa Kārķu pagasta "Stīmperos" lauksaimnieku ģimenē. Beidzis Rīgas Pētera reālskolu, pēc tam studējis Pēterburgas Tehnoloģiskajā institūtā.
1917. gadā Krievijas Jūras ministrija piešķīra Garselim inženiera-mehāniķa grādu. Pēc tam Tallinā strādājis kuģu būvētavā. Sākoties vācu okupācijai, pārcēlies uz Sevastopoli. 1921. gadā atgriezies Latvijā, sācis strādāt Latvijas dzelzceļa dienestā. 1923. gadā paaugstināts par dzelzceļu mašīnu direkcijas lokomotīvju nodaļas vadītāju. Šajā laikā piedalījies pirmās lokomotīvju vadītāju mācību grāmatas veidošanā.
1926. gadā kļuvis par Daugavpils galveno dzelzceļa darbnīcu vadītāju, bet 1927. gada jūlija beigās kļuva par visas Latvijas dzelzceļa darbnīcu ekspluatācijas direktoru. Amatā bijis līdz 1935. gada septembrim, kad kļuvis par Rīgas pilsētas galvu.
Miris 1936. gada 4. aprīlī Rīgā no asinsizplūduma. Apglabāts 8. aprīlī Ēveles kapos.
Magnuss fon Eberharts

Dzīvesgājums

Magnuss fon Eberharts dzimis Berlīnē 1855. gada 6. decembrī. 1874. gadā viņš beidza kadetu korpusu un kā leitnants uzsāka dienestu 93. Anhaltes kājnieku pulkā. 1878.—1880. gadā viņš studēja Prūsijas Militārajā akadēmijā, 1882.—1890. gadā dienēja 3. gvardes pulkā Berlīnē, pēc tam bija Vācijas impērijas Lielajā Ģenerālštābā un kļuva par 8. divīzijas ģenerālštāba priekšnieku. 1894.—1898. gadā viņš strādāja Prūsijas Kara ministrijā, pēc tam tika iecelts par Gvardes pulka „Prinz Carl von Preußen“ komandieri Frankfurtē pie Oderas. No 1900. līdz 1903. gadam atjaunots darbā Ģenerālštābā, pēc tam iecelts par 10. armijas korpusa ģenerālštāba priekšnieku Hanoverā, 1904.—1907. gadā Berlīnes gvardes pulka (Garde-Füsilier-Regiment) komandieris Berlīnē. 1907. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru un Berlīnes Gvardes korpusa ģenerālštāba priekšnieku, 1911. gadā par ģenerālleitnantu un 19. divīzijas komandieri Hanoverē.
Pēc Pirmā Pasaules kara sākuma ģenerālis fon Eberharts 1914. gadā komandēja Augšējās Elzasas Eberharta korpusu (Korps Eberhardt), kas tika pārdēvēts par XV rezerves korpusu, un piedalījās kaujās ar frančiem pie Kolmāras. 1915.—1916. gadā ar savu korpusu cīnījās pret Serbijas armiju, pēc tam piedalījās Verdenas kaujās. Pēc tam līdz 1918. gada augustam komandēja X rezerves korpusu. 1918. gada augustā—oktobrī viņš komandēja Vācijas impērijas 7. armiju, novembrī 1. armiju. Pēc Vācijas kapitulācijas viņš bija atbildīgs par 1. armijas demobilizāciju. 1919. gada sākumā viņš komandēja Austrumprūsijas Kulmas apgabala aizsardzību pret Polijas karaspēku.
Miris 83 gadu vecumā 1939. gada 24. janvārī Berlīnē.
Staru tetrode

Staru tetrode ir elektronu lampas - tetrodes modifikācija, kurai, tāpat kā pentodei, ir novērsts dinatronefekts.

Uzbūve

Atšķirībā no parastās tetrodes, staru tetrodei stūrējošā tīkliņa un ekrāntīkliņa vijumu solis ir vienāds, atšķiras tikai vijumu diametrs, tādējādi elektronu plūsma sadalās atsevišķos mazākos staros. Tīkliņu stiprinājumu vietās plūsmas starveida raksturs tiek izjaukts - lai to novērstu, stiprinājumu vietās starp ekrāntīkliņu un anodu tiek ievietotas speciālas plāksnes (starus veidojošās plāksnes), kas neļauj elektroniem šajās vietās sasniegt anodu. Abas plāksnes lampas balona iekšpusē ir savienotas ar katodu, lai tām būtu negatīvs potenciāls. Anods plākšņu novietojuma vietās ir it kā izvirzīts uz āru un nav cilindriskas formas - pēc tā var vizuāli noteikt lampas piederību staru tetrodēm.

Darbības princips

Tā kā ekrāntīkliņa vijumi netraucē elektronu plūsmai, jo atrodas tieši aiz stūrējošā tīkliņa vijumiem, ekrāntīkliņa strāva staru tetrodei ir niecīga. Turklāt vijumu spraugas sadala elektronu plūsmu atsevišķos kūļos jeb staros ar paaugstinātu plūsmas blīvumu. Šādi blīvi kūļi ir ar stipri negatīvu potenciālu un traucē no anoda izsisto elektronu pretplūsmu (novērš dinatronefektu). Staru tetrode efektivitātes un konstrukcijas sarežģītības ziņā ir it kā starp tetrodi un pentodi, jo starus veidojošās plāksnes daļēji pilda arī bremztīkliņa funkciju un novērš sekundāro emisiju.

Izmantošana

Staru tetrodēm pielietojums ir gandrīz tāds pats kā pentodēm. Galvenokārt tās domātas jaudas pakāpēm, kas darbojas relatīvi zemās frekvencēs, taču ir arī augstfrekvencei paredzētas konstrukcijas.
Uralkalij

Vēsture

1925. gadā ģeologs Pāvels Preobraženskis tagadējā Permas novadā atklāja lielas kālija sāļu iegulas, kas tagad zināmas kā Verhņekamskas kālija magnija sāļu atradne. 1926. gadā PSRS Valsts plāna prezidijs nolēma Padomju Savienībā organizēt kālija rūpniecību; izveidots trests Sojuzkalij. 1927. gadā Soļikamskā sākta Pirmā kālija kombināta celtniecība. 1930. gadā nolemts Berezņikos būvēt Otro kālija kombinātu.
Par Uralkalij dibināšanu tiek uzskatīts 1934. gads, kad sākta Pirmā kālija kombināta ekspluatācija Soļikamskā. Kara laikā sākta karnalīta ieguve (karnalīts ir magnija, kas nepieciešams aviācijā, izejviela). 1954. gadā sākta kālija hlorīda ražošana.
1964. gadā Berezņikos izveidota Ražošanas apvienība Uralkalij, kurā apvienoti Soļikamskas un Berezņiku kālija kombināti. Berezņikos sākta otra kālija kombināta celtniecība. 1965. gadā sākta Trešā kālija kombināta (BKPRU-3) būvniecība, kas sāka darbu 1973. gadā. 1983. gadā no Ražošanas apvienības Uralkalij atdalīts Soļikamskas kālija kombināts, kas nosaukts par Ražošanas apvienību Silvinit (Сильвинит). 1986. gadā applūda Trešās raktuvju pārvaldes (BKPRU-3) raktuves. Kamēr tās atjaunoja, kombinātam rūdu sāka piegādāt no Ceturtās raktuvju pārvaldes (BKPRU-4), kas bija vēl būvniecības stadijā.
1992. gadā atklāts Ceturtais kālija kombināts (BKPRU-4). 1992. gadā Uralkalij un Silvinit reorganizēti par akciju sabiedrībām. 1993. gadā sākta privatizācija.
2001. gadā Sanktpēterburgā atklāts balkeru termināls minerālmēslu pārkraušanai. 2006. gadā BKPRU-1 šahtās sāka ieplūst ūdens, ko nespēja apturēt, un raktuve tika pamesta. 2007. gada oktobrī Uralkalij Londonas biržā veica globālo depozīta parādzīmju sākotnējo publisko piedāvājumu.
2010. gadā Uralkalij akciju kontrolpaketi (53,2 %) ieguva Krievijas uzņēmēju struktūras: Kaliha Finance Limited (25 %, Suleimans Kerimovs), Becounioco Holdings Limited (15 %, Filarets Gaļčevs) un Aerellia Investments Limited (13,2 %, Aleksandrs Ņesiss); pirms tam 65,5 % kapitāldaļu piederēja direktoru padomes priekšsēdētājam Dmitrijam Ribolovļevam. 2011. gadā Silvinit apvienojās ar Uralkalij. 2012. gadā sākta Ustjjaivinskas raktuvju ierīkošana. 2013. gadā minerālmēslu ražotājs Uralhim ieguva 19,99 % Uralkalij kapitāldaļu. 2015. gadā Uralkalij izstājās no Londonas biržas.

Uralkalij Latvijā

2015. gada 15. jūlijā dibināts Uralkalij meitas uzņēmums Latvijā SIA Uralkali Trading. Tas nodarbojas ar minerālmēslu vairumtirdzniecību. SIA Uralkali Trading ir lielākais uzņēmums Latvijā pēc apgrozījuma.
Mārtiņš Roze

Izglītība un darba gaitas

M. Roze dzimis 1964. gadā Rīgā, ārstu ģimenē, kura drīz pārcēlusies uz Liepāju, kur nākamais politiķis pavadījis bērnību. 1982. gadā absolvējis Liepājas 1. vidusskolu, 1987. gadā Latvijas Valsts universitātes Bioloģijas fakultātē ieguvis biologa (bioloģijas un ķīmijas skolotāja) izglītību. Jau pēc politiķa karjeras sākuma papildinājis zināšanas un 2002. gadā Latvijas Universitātē ieguvis sociālo zinātņu maģistra grādu politikas zinātnēs. No 1988. līdz 1992. gadam studējis aspirantūrā Latvijas Zemkopības zinātniski pētnieciskajā institūtā un bijušajā Vissavienības augu selekcijas un ģenētikas institūtā Odesā.
Pēc universitātes beigšanas strādājis Stendes selekcijas un izmēģinājuma stacijā Dižstendē, bet kopš 1994. gada M. Roze strādāja Zemkopības ministrijā dažādos amatos. Sākotnēji viņš bija Lauksaimniecības departamenta direktora vietnieks un Augkopības un sēklkopības nodaļas vadītājs, vēlāk bijis Stratēģijas un kopsavilkuma nodaļas vadītājs, tad Integrācijas un ārējo sakaru departamenta direktors.
Pēc tam, kad 2010. gadā netika ievēlēts Saeimā, M. Roze pārcēlās uz Liepāju, kur bija Liepājas zivju pārstrādes uzņēmuma "Kolumbija" projektu vadītājs, savukārt 2011. gada 17. februārī Roze tika apstiprināts par "Lattelecom" padomes locekli.

Politiskā darbība

1996. gadā M. Roze, būdams augsta ranga Zemkopības ministrijas ierēdnis, iestājās Latvijas Zemnieku savienībā. 2001. gada pašvaldību vēlēšanās kandidēja uz deputāta vietu Rīgas domē, taču netika ievēlēts. Tāpat vēlētāju atbalstu neguva nākamajā gadā notikušajās 8. Saeimas vēlēšanās, kur kandidēja no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta.
2002. gada 7. novembrī M. Roze kļuva par zemkopības ministru Einara Repšes valdībā, saglabājot šo amatu arī sekojošajās Induļa Emša, Aigara Kalvīša un Ivara Godmaņa valdībās. Ieņemot ministra amatu vairāk kā sešus gadus viņš bija visilgāk pie varas bijušais zemkopības ministrs. Šajā laikā 2006. gada oktobrī M. Roze tika ievēlēts 9. Saeimā, bet drīz pēc tam nolika deputāta pilnvaras, kad tika apstiprināts zemkopības ministra amatā A. Kalvīša otrajā valdībā un vēlāk arī I. Godmaņa valdībā. 2009. gada 4. februārī demisionēja sakarā ar iepriekšējā dienā rīkoto lauksaimnieku protesta akciju. Pēc demisijas atjaunoja deputāta mandātu un darbojās Saeimā.
10. Saeimas vēlēšanās M. Roze kandidēja ar trešo numuru ZZS sarakstā Latgales vēlēšanu apgabalā, bet netika ievēlēts, lielā svītrojumu skaita dēļ ieņemot pēdējo — deviņpadsmito vietu sarakstā.

Nāve

Mārtiņš Roze nomira 2012. gada 8. septembrī plkst. 11.20. Viņa nāves iemesls bija trombs, kas nosprostoja asinsriti. Viņš tika apbedīts 13. septembrī Liepājas Dienvidu kapos.

Privātā dzīve

Laulībā ar Inesi Rozi (Talsu tūrisma informācijas centra vadītāju) dzimuši divi dēli. Vēlāk pāris šķīries. Rozes hobijs bija fotografēšana.
Baloži

Latvijā

Latvijā savvaļā sastopamas trīs sugas: mājas balodis (Columba livia domestica), meža balodis (Columba oenas) un lauku balodis (Columba palumbus).

Baložu pieradināšana

Pirms vairāk kā 5000 gadiem, pieradinot klinšu balodi (Columba livia), tika iegūts mājas balodis (Columba livia domestica). Mājas balodis jau sen vairs nedzīvo tikai nebrīvē kopā ar cilvēkiem. Šī pasuga ir atgriezusies atpakaļ savvaļā un tai ir liels izplatības areāls, tā kā balodis gadsimtiem ilgi ir ceļojis līdzi cilvēkam. Lai atšķirtu pieradinātos no savvaļā dzīvojošiem mājas baložiem, pēdējos informācijas avotos mēdz saukt arī par savvaļas baložiem (angļu: Feral Pigeon). Savvaļas mājas baloži un klinšu baloži savstarpēji brīvi pārojas, kas pēc ornitologu domām ar laiku varētu izraisīt ģenētiski tīru klinšu baložu izzušanu savvaļā.
Arī Latvijā kā daudzviet citur pasaulē savvaļā sastopami nevis klinšu baloži, bet savvaļas mājas baloži.

Etimoloģija

Ģints zinātniskais nosaukums — Columba cēlies no latīņu valodas sieviešu dzimtes vārda, kas latviski nozīmē 'dūja, balodis' (vīriešu dzimtē — columbus). Grieķu valodā κολυμβίς (kolumbis — 'nirējs') tiek izmantots, lai apzīmētu klinšu balodi, kas ir parasta baložu suga Grieķijā un kura spārnu kustības lidojumā atgādina peldētāja roku kustības.
Zvolena

Vēsture

Pilsāta veidojusies ap 11. gadsimtā uzcelto pili. Pilsētas tiesības tai piešķīra Ungārijas karalis Bēla IV 13. gadsimta trīsdesmitajos gados. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Zvolena gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Zojoma (Zólyom). Karalis Lajošs I šeit uzcēla jaunu pili, kas saglabājusies līdz mūsdienām, un bija iemīļota Ungārijas karaļu medību pils. Ferenca II sacelšanās laikā 1703. gada 15. novembrī pie Zvolenas kurucu karaspēks sakāva Habsburgu spēkus. 1871. un 1872. gadā Zvolena kļuva par svarīgu dzelzceļa mezglu. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Slovākijas nacionālās sacelšanās laikā 1944. gadā Zvolena bija svarīgs slovāku pretošanās centrs. Pilsētā izgatavoto bruņuvilcienu kopijas mūsdienās tiek eksponētas pie Zvolenas pils. Sociālisma laikā Zvolenā atradās PSRS armijas kara bāze. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,9 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (52,5 %), nereliģiozi (26,4 %) un luterāņi (15 %).
Zvolena ir ungāru dzejnieka Bālinta Balaši (Balassi Bálint, 1554-1594), tenisista Karola Beka (Karol Beck, 1982), čehu futbola trenera Vāclava Ježeka (Václav Ježek, 1923-1995), kanoe airētājas Elenas Kaliskas (Elena Kaliská, 1972), hokejista Jāna Lašāka (Ján Lašák, 1979), politiķa Vladimira Mečara (Vladimír Mečiar, 1942) un tenisista Filipa Polāšeka (Filip Polášek, 1985) dzimtā pilsēta.
1385. gadā Zvolenā tika svinētas nākamā Svētās Romas imperatora Sigismunda un Ungārijas karalienes Marijas I laulības.
Ļudovīts Štūrs no 1847. līdz 1848. gadam bija Ungārijas parlamenta deputāts no Zvolenas pilsētas.
1966. gada FIFA Pasaules kauss

Turnīra gaita

Turnīra izspēles formāts bija tāds pats kā 1962. gada Pasaules kausā: 16 komandas tika sadalītas 4 grupās pa četrām komandām. No katras grupas ceturtdaļfinālā iekļuva divas spēcīgākās.
Jau grupu turnīrs bija pārsteigumiem bagāts. No apakšgrupas neizkļuva spēcīgās Itālijas un Francijas izlases, bet pats galvenais - arī iepriekšējie Pasaules čempioni brazīlieši, kurus grupā pārspēja ungāri un portugāļi. Visās 3 spēlēs uzvaras svinēja tikai PSRS un Portugāle, kuras rindās mirdzēja čempionāta rezultatīvākais spēlētājs Eusebiu. liels pārsteigums bija arī Ziemeļkorejas izkļūšana no apakšgrupas, tā kļūstot par pirmo Āzijas komandu, kas spēlē ceturtdaļfinālā.
Ceturtdaļfinālā vācieši diezgan viegli ar 4-0 apspēlēja Urugvaju, PSRS ar 2-1 pārspēja ungārus, bet Portugāles izlase aizraujošā spēlē pārspēja ziemeļkorejiešus ar 5-3, pateicoties Eusebiu 4 gūtajiem vārtiem. Pēdējā ceturtdaļfinālā laukuma saimnieki Anglijas izlase ar 1-0 uzvarēja Argentīnu.
Pusfinālos noritēja ļoti sīvas cīņas, kas abas beidzās ar rezultātu 2-1. Lieliski spēlējošā PSRS izlase piekāpās VFR, kuras labā izšķirošos vārtus guva aizsargs Francs Bekenbauers. Savukārt angļi pateicoties Bobija Čārltona 2 gūtajiem vārtiem uzveica Portugāli. Spēlē par 3. vietu portugāļi tomēr tika galā ar PSRS.
Finālā tikās VFR un Anglija. Spēles pamatlaiks beidzās neizšķirti 2-2. Taču spēles 101. minūtē tiesnesis strīdīgā brīdī ieskaitīja Džefam Hērstam gūtos vārtus. Vēlāk Hērsts guva vēl vienus vārtus un Anglijas izlase pirmo un pagaidām vienīgo reizi kļuva par Pasaules čempioniem.
Sojuz-2

Lidojuma gaita

Sojuz-2 tika palaists 1968. gada 25. oktobrī 09:00 UTC ar nesējraķeti Sojuz no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas.
26. oktobrī tika palaists Georgija Beregovoja pilotēts aktīvais kuģis Sojuz-3, kas tika ievadīts orbītā netālu no Sojuz-2. Pirmajā apriņķojumā automātika satuvināja kuģus no 20 000 līdz 200 metriem. Tad Beregovojs pārņēma vadību manuāli. Tuvošanās notika Zemes ēnā, un kosmonauts kuģi orientēja pēc Sojuz-2 gaismas signāliem. Viņš kļūdījās signālu interpretācijā, un abi kuģi bija pavērsti 180 grādu viens pret otru, tas ir, "ar kājām gaisā". Orientācijas sistēmas antenas kuģu sānos tagad tās bija pretējās pusēs. Tuvojoties, automātiski tika uzturēta orientācija pēc antenām, bet Beregovojs redzēja, ka Sojuz-2 saslēgšanās mezgls novirzās sāņus. Neiedomājoties, ka tas notiek orientācijas kļūdas dēl, viņš vairākas reizes atvirzīja Sojuz-3 atpakaļ un no jauna tuvojās, bet Sojuz-2 katru reizi novirzījās sāņus. Kad kosmosa kuģi izgāja no ēnas, tika secināts, ka Sojuz-3 orientācijas dzinēju degvielas krājumi bija gandrīz iztērēti. Tika nolemts neturpināt saslēgšanās mēģinājumus.
28. oktobrī Sojuz-2 atgriezās uz zemes. 07:51 UTC nolaižamais aparāts nolaidās Kazahstānā, uz ziemeļiem no Karaghandi, 5 kilometrus no paredzētās vietas.
Līgo pagasts

Upes

Asarupe, Liede, Nidrīte, Ušurupe.

Vēsture

1945. gadā Madonas apriņķa Jaungulbenes pagastā izveidoja Līgo ciema padomi. Līgo ciems ietilpis Gulbenes apriņķī (1947-1949) un Cesvaines (1949-1956) un Gulbenes (pēc 1956. g.) rajonos. Līgo ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Siltāju ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Līgo pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Gulbenes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Līgo (pagasta centrs), Jaunāmuiža, Līgomuiža, Siltais.
27. jūnijs

27. jūnijs ir gada 178. diena pēc Gregora kalendāra (179. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 187 dienas.
Zuarguss Zarmass

Biogrāfija

Dzimis 1973. gada 15. augustā aktrises Ausmas Dūles ģimenē. Uzaudzis Valmierā, kur spēlēja futbola klubā «Gauja». 1991. gadā pabeidza Valmieras Viestura vidusskolu, vēlāk studēja Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes Žurnālistikas nodaļā. 1990. gados un 2000. gadu sākumā viņš bija pussargs futbola klubā «Auda».
1990. gadu sākumā viņš sāka uzstāties televīzijas kanālā NTV-5 ar vārdu Viesturs Ermansons, ir darbojies arī Picca TV. Vēlāk viņš nomainīja uzvārdu uz Dūle un izveidoja producentu grupu «Mēmais šovs», kura veidoja humora raidījumus. Grupa 2000. gadu sākumā veidoja Latvijas Neatkarīgās televīzijas (LNT) raidījumus «Savādi gan» un «Ak, kungs!», kur Dūle pildīja arī raidījumu vadītāja pienākumus. Kopā ar citiem «Mēmā šova» dalībniekiem 2004. gadā Dūle izveidoja filmu «Es mīlu jūsu meitu!». Viņš bija režisors, producents un scenārija autors.
2008. gadā pievērsās mūzikai, ar pseidonīmu Livingstons izdodot albumu «Kur vien ej, tu satiec sevi». 2011. gadā tika izdots albums «9 šūpuļdziesmas dienai». Viņš mūzikā ir lietojis arī pseidonīmu Zuarrgss. 
2009. gadā kopā ar kādreizējiem partneriem Baibu Sipenieci-Gavari, Aldi Kalniņu un Viesturu Krauzi sāka veidot humora raidījumu «TAS notiek Latvijā», to publicējot YouTube un Dūles izveidotajā interneta televīzijā tetv.lv. 2010. gadā Dūle izveidoja Latvijas Intelektuālās attīstības fondu, ar nolūku popularizēt emocionālā intelekta prasmes. 2011. gadā viņš vadīja LNT diskusiju ciklu «Intelektuālā apokalipse. Būt vai nebūt». 2014. gadā viņš kopā ar Sipenieci-Gavari, Krauzi, Jāni Skuteli un Nadeždu Kokinu veidoja TV3 humora raidījumu «Valstī viss ir kārtībā».
2012. gada augustā Dūle, mūziķis Gustavo un reklāmists Aivars Čivzelis paziņoja, ka mainīs savus vārdus. Dūles jaunizvēlētais vārds bija Zuarguss Klororus-Zarmass, un tas tika izveidots pēc numeroloģijas principiem. Sākotnēji Tieslietu ministrijas Dzimtsarakstu departaments neatļāva viņam mainīt vārdu, taču 2018. gada septembrī pēc Administratīvās apgabaltiesas lēmuma Viesturs Dūle oficiāli mainīja vārdu uz Zuarguss Zarmass.
Konvertīti

Sižets

Jauna un ambicioza žurnāliste Maija izlemj, ka viņa pētīs, kā Eiropas jaunie islāmisti nokļūst Sīrijā un tur pievienojas "DAESH". Lai pētījums tiktu īstenots, Maija izliekas par islāma konvertītu.
Longailendas ledus tēja

Longailendas ledus tēja (angļu: Long Island Iced Tea) ir alkoholisks kokteilis, kura klasiskā recepte sastāv no degvīna, tekilas, gaišā ruma, džina, triple sec jeb apelsīnu liķiera, svaiga citrona sulas, cukura sīrupa un kolas, kas piedod kokteilim ledus tējas izskatu. Kokteili pagatavo sajaucot vienādās proporcijās visus alkoholiskos dzērienus, pievienojot citrona sulu, sīrupu un kolu. Dzērienu parasti pasniedz augstā glāzē ar ledu, salmiņu un citrona šķēlīti. Tā lielā alkohola koncentrācijas un mazās kolas daudzuma dēļ ir aptuveni 22% stiprs.
Ir vairākas versijas, kas ir radījis kokteili. Kā viena no versijām ir, ka kokteili pirmo reizi 1972. gadā, radīja Longailendas bārmenes Roberts Buts, kas piedalījās bārmeņu konkursā, kurā bija jāpagatavo jauns kokteilis izmantojot triple sec jeb apelsīnu liķieri. Longailendas ledus tēja ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā.
Sarkans karogs (politika)

Sarkans karogs politikā ir strādnieku, sociālisma, komunisma un citu kreisu ideoloģiju simbols. Tas par strādnieku simbolu kļuva 19. gadsimtā, lai gan Francijā to izmanto jau kopš 14. gadsimta. Mūsdienās to bieži izmanto ne tikai komunisti un sociālisti, bet arī mērenāk noskaņoti kreisas ideoloģijas piekritēji, piemēram, sociāldemokrāti un demokrātiskie sociālisti.
19. gadsimtā sarkanus karogus izmantoja, kad notika strādnieku protesti un sacelšanās. Tas kļuva arī par komunisma simbolu pēc tam, kad to izmantoja Parīzes Komūna. Vēlāk sarkano karogu par pamatu saviem karogiem izmantoja vairākas komunistiskas, sociālistiskas un kreisi orientētas valstis, piemēram, Padomju Savienība, Ķīnas Tautas Republika, Vjetnama, Demokrātiskā Kampučija, Ziemeļkoreja, Angola. Sarkanus karogus un to atvasinājumus bieži izmanto arī kreisas partijas.

Karoga atvasinājumi

Karogi, kuros izmantots un pārveidots sarkanais karogs.
Ivars Lācis

Dzīvesgājums

Ivars Lācis dzimis 1949. gada 11. februārī Vandzenē. Mācījās Vandzenes skolā, pēc tam Rīgas 1. vidusskolā. Studēja Latvijas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē, pēc studiju beigām 1971. gadā viņš turpināja strādāt LVU Fizikas un matemātikas fakultātē par docētāju. 1977. gadā Ivars Lācis iestājās aspirantūrā un 1980. gadā ieguva Fizikas un matemātikas zinātņu kandidāta grādu. 
1989. gadā Ivars Lācis papildinājās Kaizerslauternas universitātē Vācijā, 1991. gadā viņš kļuva par LU docentu, 1993. gadā ieguva habilitētā fizikas doktora grādu. 1993. gadā strādāja Cīrihes Tehniskajā augstskolā Šveicē, 1995. gadā kļuva par LU Optometrijas un redzes zinātnes nodaļas un LU CFI Optisko materiālu laboratorijas vadītāju. 1996. gadā Lāci ievēlēja par LU profesoru, 1998. gadā par LU Zinātnes padomes priekšsēdētāju. Viņa zinātniskie pētījumi bija par kristālu augšanu, stikla struktūru un redzes uztveri.
2000. gada maijā LU Satversmes sapulce Ivaru Lāci ievēlēja par Latvijas Universitātes rektoru, 2003. gadā viņš tika pārvēlēts rektora amatā. Pēc tam, kad 2007. gadā beidzās I.Lāča rektora pilnvaru termiņš, viņš turpināja strādāt Latvijas Universitātē kā Fizikas un Matemātikas fakultātes Optometrijas un redzes zinātnes nodaļas vadītājs un LU Fonda valdes priekšsēdētājs.
Irākas pilsoņu karš

Karojošās puses

Viena no karojošajām pusēm bija teroristiskā Islāma valsts, otra — Irākas valdība, Irākas Kurdistāna, dažādi nelieli militārie grupējumi, kā arī ASV vadītā koalīcija Apvienoto spēku militārā operācija „Inherent Resolve”.
Gauras

Gauras Latvijā

Latvijā ir sastopamas 2 gauru ģints sugas: lielā gaura (Mergus merganser) un garknābja gaura (Mergus serrator). Abas sugas ir parastas caurceļotājas un ziemotājas jūrā. Lielā gaura ligzdo nelielā skaitā, apmēram 100—150 pāri, bet garknābja gaura ir reta ligzdotāja.

Īpašības

Lielākā daļa gauru sugu galvenokārt dzīvo upēs, izņemot garknābja gauru (Mergus serrator), kas pamatā uzturas jūrā. Gauru galvenā barība ir zivis. To knābjiem ir zobaina mala, lai vieglāk būtu tās satvert.
Jauno braucēju klasifikācija Giro d'Italia

Jauno braucēju klasifikācija Giro d'Italia ir viena no papildus klasifikācijām Giro d'Italia sacensībās. Tā pastāv kopš 1976. gada. Klasifikācijas līderis valkā baltu krekliņu (itāļu: maglia bianca). Klasifikācijas uzvarētāju nosaka pēc kopvērtējuma laika, bet ņemot vērā tikai sportistus līdz 25 gadu vecumam. 
No 1976. līdz 1994. gadam klasifikācija attiecās uz braucējiem pirms 24 gadu vecuma. Klasifikācijas līderim piešķir baltu krekliņu (maglia bianca). Pēc 1994. gada sezonas šī klasifikācija vairs netika izdalīta. To atjaunoja līdz ar 2007. gada sacensībām, bet vecuma robežu noteica līdz ar 25 gadu vecumu.
Spēle

Spēle ir strukturēta aktivitāte, kam raksturīgi noteikti noteikumi un mērķis. Parasti spēles spēlē izklaides pēc, bet dažreiz tas ir arī mācīšanas līdzeklis vai ienākumu avots. Ir spēles, kurās iespējams vinnēt naudu. No mākslas spēle atšķiras ar to, ka māksla vairāk ir kā izpausmes ideja. Tomēr krasi nošķirtas robežas starp šīm nozarēm nav, jo, piemēram, daži sportisti, kuri nodarbojas ar kādu konkrēta sporta spēli, saņem arī atalgojumu.
Kalngale (stacija)

Vēsture

Kalngales pieturas punkts tika atklāts 1933. gadā.
Kalngales pieturas nojume, kurā ir iespējams nopirkt biļetes, sākotnēji atradās Ventspils stacijā (līdz 2009. gadam). Biļešu kase slēgta no 2014. gada 30. septembra.