google/wiki40b huggingface dataset:
Ērgļu viduslaiku pils

Ērgļu viduslaiku pils (vācu: Erlaa) bija Rīgas arhibīskapijas vasaļu Tīzenhauzenu pils 14.-16. gadsimtā pie Kokneses - Ērgļu - Piebalgas - Dzērbenes - Raunas lielceļa. Sagrauta Livonijas kara laikā 16. gadsimtā, līdz mūsdienām saglabājušās vienīgi pils pamatu drupas Ērgļu parkā Ogres upes labajā krastā.

Vēsture

Pirms Livonijas krusta kariem Ogres upes labajā krastā tagadējos Ērgļos atradusies viena no galvenajām Jersikas karaļvalsts Negestes pilsnovada pilīm. Pēc Letijas dalīšanas līguma 1210. gadā krustnešu varā nonākusī Jersikas valsts ziemeļu daļa tika sadalīta starp Zobenbrāļu ordeni un bīskapu Albertu. Sākumā Negestes pilsnovads (latīņu:  castrum Negeste) tika ordenim, bet 1213. gadā piešķirts bīskapam. 1229. gadā Rīgas bīskaps Nikolajs fon Nauens šo pilsnovadu izlēņoja savam vasalim Tīzenhauzenam.
Pēc J. G. Arnta uzskata 1341. gadā Engelberts fon Tīzenhauzens iesāka mūra pils celtniecību, kas pirmo reizi rakstos minēta 1397. gadā. Domājams, ka mūra pils celta Tīzenhauzenu zemes lēņu aizsardzībai pret lietuviešu sirojumiem, no kuriem lielākais notika 1375. gada marta sākumā, kad lielkungs Ķēstutis astoņas dienas postīja Lakstenes, Bērzaunes, Ērgļu, Piebalgas, Cesvaines un Baltavas draudžu novadus. 
Livonijas kara laikā 1577. gadā Ērgļu pils padevās Livonijas karalim Magnusam, tādēļ Maskavijas karaspēks to atriebjoties nopostīja. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Ērgļu pils krieviski nodēvēta par Эрл, pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā. 
Polijas karalis Stefans Batorijs Ērgļu pili piešķīra Macejam Dembinskim (Maciej Dembiński), tā kļuva par Koknesesstārastijas centru un dokumentos nodēvēta par Orlēnu (poļu: Orlinski, latīņu: Orlens). 1598. gadā Ērgļus (Erlau) atguva Tīzenhauzenu dzimta.
Poļu - zviedru kara laikā (1600—1629) Tīzenhauzeni cīnījās zviedru pusē, pils tika ieņemta 1601. gadā. Zviedru karaspēka pavēlnieks Sēdermanlandes hercogs Kārlis uzturējās Ērgļu pilī pirms Kokneses kaujas.  
17. gadsimtā viduslaiku pils tika pamesta. 1722. gadā Tīzenhauzeni Ērgļu pilsmuižu ieķīlāja landrātam Gothardam Vilhelmam fon Bergam, kas to nopirka 1734. gadā. 
Ap 1830. gadu, kad tika veidots pilsmuižas zīmējums marķīzam Pauluči, no Ērgļu viduslaiku pils bija palikušas tikai dažu sienu drupas un vārtu tornis pilnā augstumā, kas sagrauts Otrā pasaules kara laikā, kad 1944. gadā Ērgļu apkārtnē notika sīvas kaujas pret uzbrūkošo Sarkano armiju. Tagad torņa vietā ir tikai sarkanu ķieģelu lausku kaudze.

Pils apraksts

Pilij bijusi taisnstūra forma. Pils iekšienē atradusies baznīca-kapella. Vārtu tornī, apaļā velvētā telpā, atradusies munīcijas noliktava. Iekļūšana pilī notikusi pa paceļamo tiltu. Pilij bijuši 4 torņi: apaļais, četrstūrainais, garais un vārtu tornis. Pils priekšā atradušās pirtis un ķieģeļu šķūņi, saimniecības ēkas.
Top!

Vēsture

2000. gada 4. jūnijā Liepājā tika atvērts pirmais top! veikals.
Lai nodrošinātu veikalu tīkla vienotu iepirkumu sistēmu un kopīgas mārketinga aktivitātes, 2003. gada 30. janvārī SIA Firma Madara 89 (Smiltene), AS Liepājas patērētāju biedrība (tagad LPB), AS Diāna (Ventspils) dibināja uzņēmumu SIA Iepirkumu grupa. 2003. gada novembrī tīklam pievienojas SIA Dekšņi. 2004. gada decembrī pievienojās SIA Mārksmens.
2009. gada 1. aprīlī atvērts 100. top! tīkla veikals.
2016. gada 22. decembrī Konkurences padome atļāva SIA Firma Madara 89 pārņemt SIA Antaris un AS NIDL aktīvu daļu, ko veido 31 ELVI zīmola veikals.
2018. gada 10. jūlijā Konkurences padome atļāva SIA Gabriēla iegūst tiešu izšķirošu ietekmi pār SIA Lars Limited.
2019. gada maijā uzņēmumi AS Diāna, SIA Gabriēla un SIA Lekon nolēma atdalīties no top! veikalu tīkla. 2019. gada 4. oktobrī tika paziņots, ka šie trīs uzņēmumi dibinājuši SIA Latvian Retail Management un attīstīs jaunu veikalu zīmolu CITRO, ko plānots ieviest līdz 2020. gada janvārim.
Turava

Vēsture

Turava (Turova) ir viena no Baltkrievijas senākajām pilsētām. Rakstos pirmoreiz minēta Pagājušo gadu vēsturē 980. gadā un bija dregoviču politiskais centrs. 11. gadsimtā šeit tika radīts Turavas evaņģēlijs - vecākā zināmā grāmata, kas radīta Baltkrievijas teritorijā. 12./13. gadsimtā Turava bija Turovas kņazistes politiskais centrs. 1230. gadā Turava cieta zemestrīcē. 14. gadsimta pirmajā pusē Turava iekļāvās Lietuvas Lielkņazistes sastāvā. Vairākkārtēji nopostīta, tā pamazām zaudēja savu lomu. Pievienota Krievijas impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā. 19. gadsimta beigās vairāk nekā puse no Turavas iedzīvotājiem bija ebreji. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada vasara līdz 1944. gada 5. jūlijam Turava atradās vācu okupācijā. 1991. gadā, sabrūkot PSRS, Turava kļuva par neatkarīgās Baltkrievijas pilsētu. 2004. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības.

Cilvēki

Turava ir garīdznieka Turavas Kirila (Кірыла Тураўскі, 1130-1182) un Kijevas lielkņaza Mstislava Vladimiroviča (Мьстиславъ Володимеричь, 1076-1132) dzimtā pilsēta.
Interleikīns 10

Interleikīns 10 jeb IL-10 (vēl CSIF — cilvēka citokīnu sintēzes inhibējošs faktors) ir pretiekaisuma citokīns. Cilvēkam interleikīns 10 ir iekodēts IL10 gēnā. Interleikīna 10 proteīns ir homodimērs; sastāv no 178 aminoskābju atlikumiem.
Cilvēka un peļu ādā interleikīnu producē Th2-limfocīti, B šūnas un keratinocīti. Inhibē šūnu atbildi, inhibē Th1 limfocītu citokīnu (IL-2, IL-3, IFN-γ) producēšanos. Interleikīnu 10 produkcija paaugstinās kontaktalergēnu aplikācijas laikā, kad tolerogēni vai kairinošas vielas nav efektīvas.
Kopenhāgena

Vēsture

Pilsēta pieminēta Sakša Gramatiķa latīniskai rakstītajā hronikā Gesta Danorum kā Portus Mercatorum (Tirgotāju osta), kam atbilst senākais dāniskais nosaukums Købmandshavn. Uzskata, ka to 10. gadsimta beigās dibinājis ķēniņš Svens I Dakšbārda. 1157. gadā Roskildes bīskaps Absalons nocietināja pilsētu un tā kļuva par tirdzniecības ostu. Tā attīstījās un kļuva bagāta, pateicoties siļķu tirdzniecībai.
Tā kā pilsēta atradās stratēģiski nozīmīgā vietā, kura ļāva kontrolēt visu tirdzniecību starp Baltijas un Ziemeļjūru, pilsētai vairākkārtīgi uzbruka Hanzas karaspēks.
Otrā Ziemeļu kara laikā no 1658. līdz 1659. gadam pilsēta piedzīvoja vairākus zviedru aplenkumus, bet Napoleona karu laikā 1801. gadā pie pilsētas notika Kopenhāgenas kauja starp angļu un dāņu flotēm. 1807. gadā angļi vēlreiz bombardēja pilsētu, izraisot postījumus.
Otrā pasaules kara laikā no 1940. gada 9. aprīļa līdz 1945. gada 4. maijam pilsēta bija vācu okupācijā.

Sports

Kopenhāgenā sešas reizes noticis Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā — 1921. (pirmais pasaules čempionāts), 1931., 1937., 1949., 1956. un 2011. gadā. Nevienā citā pilsētā šis čempionāts nav noticis tik daudz reižu.
2021. gada Tour de France daudzdienu riteņbraukšanas sacensības sāksies ar atklāšanas posmu Kopenhāgenā.
Radniecība

Radniecība ir sociālas, ar likumu vai tradīcijām pamatotas attiecības starp cilvēkiem, kuriem ir kopīgs sencis, vai ar cilvēkiem, kas ieprecējušies šādā cilvēku lokā. Ar radniecību saprot plašāku cilvēku loku nekā ģimeni. Konkrētu personu šādā cilvēku lokā sauc par radinieku vai radinieci.
Tobijs Alderveirelds

Karjera

Alderveirelds karjeru sāka Nīderlandes klubā Amsterdamas "Ajax". 2013. gadā Alderveirelds parakstīja četru gadu līgumu ar Madrides "Atletico". Nākamsezon viņu izīrēja Southampton FC. Kopš 2015. gada pārstāv Tottenham Hotspur F.C.
Beļģijas futbola izlasē spēlējis 2014. gada FIFA Pasaules kausā un 2016. gada Eiropas čempionātā.
Eduards Asaba

Šaha kompozīcija

Sastādījis apmēram 150 šaha kompozīcijas, galvenokārt etīdes.
Svītrkods

Svītrkods ir informācijas vizuāls attēlojums uz virsmas ierīcēm nolasāmā formātā. Svītrkodu var nolasīt ar optisko skeneri (svītrkodu nolasītāju).
Svītrkodu parasti izmanto priekšmetu (objektu) identifikācijai uzskaitei datorsistēmās (tirdzniecībā, noliktavās, bibliotēkās u.c.). Šādas sistēmas datubāzē katram objektam ir unikāls identifikators (skaitlis vai simbolu virkne); šo identifikatoru pārkodē svītrkodā un ar īpašu printeri uzdrukā tieši uz preces vai uz uzlīmes, kuru pēc tam uzlīmē uz objekta.
Pastāv dažādi svītrkodu tipi jeb simbolikas, kam ir dažāds lietojums. Izšķir lineāros un divdimensiju svītrkodus, kā arī abu apvienojumu (stacked barcodes).
Ķīpsalas iela

Ielas raksturojums

Ķīpsalas iela ir 800 metrus gara pilsētas nozīmes iela Ķīpsalas apkaimes dienvidos un tās centrālajā daļā. Tā sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra ielu, kas kalpo kā uzbrauktuve/nobrauktuve no turpat esošā Vanšu tilta, un virzās ziemeļu-ziemeļrietumu virzienā kā asfaltēts ceļš. Sākumposms līdz krustojumam ar Āzenes ielu neapbūvēts, pēc šī krustojuma ielas pāra numuru pusē atrodas viesnīca „Islande Hotel”, dažas jaunuzceltas mazstāvu ddzīvojamās ēkas, kā arī piebrauktuves pie Rīgas Tehniskās universitātes fakultātēm, savukārt nepāra numuru pusē - Ķīpsalas peldbaseins un divstāvu rindu mājas. Netālu no Ķīpsalas starptautiskā izstāžu centra iela pāra numuru pusē krustojas ar Paula Valdena ielu. Turpmākajā posmā pāra numuru pusē atrodas izstāžu komplekss, nepāra numuru puse - neapbūvēta. Īsi pirms ielas beigām tā pagriežas vairāk ziemeļu virzienā. Ķīpsalas iela beidzas krustojumā ar Kaiju un Zvejnieku ielu, kas ir Ķīpsalas ielas turpinājums Ķīpsalas ziemeļu virzienā.

Vēsture

Ielai bez nosaukuma, kas atzarojās no bijušās Āzenes ielas, 1902. gadā piešķīra nosaukumu Sāmu iela (Oeseler Strasse, vēlāk minēta kā Oeselstrasse), dažās Rīgas kartēs 20. gadsimta sākumā uzrādīta arī ar nosaukumiem Sāmusalas iela un Sāmsalas iela. 1923. gadā pārdēvēta par Ķīpsalas ielu. Sākotnēji iela ierīkota tikai posmā no bijušās Āzenes ielas līdz savienojumam ar Mazo Balasta ielu (tagadējo Mazo Balasta dambi), tālāk iela turpinājās kā ceļš caur Ķīpsalas pļavām līdz Kaiju ielai. Līdz 1940. gadam apbūve un oficiāla numerācija tikai vienā gruntsgabalā (nr. 4). Vācu okupācijas laikā nosaukums Oeseler Strasse (Sāmsalas iela). Uzsākot Preses nama celtniecību, likvidēja ielas sākumposmu pie Balasta dambja. Tagadējā ielas trase, kas aiz Kaiju ielas pāriet Zvejnieku ielā, izbūvēta 20. gadsimta 70. gados.

Sabiedriskais transports

2014. gada 10. martā tika slēgts vienīgais sabiedriskā transporta maršruts uz Ķīpsalas ziemeļu daļu - 277. minibusa maršruts. 
Tā vietā atklāja 57. autobusu maršrutu no pilsētas centra pa Vanšu tiltu līdz bijušajam minibusu galapunktam Matrožu ielā salas ziemeļos. Maršrutā iekļauta Ķīpsalas iela visā garumā no Krišjāņa Valdemāra ielas līdz Kaiju un Zvejnieku ielas krustojumam. Darba dienās autobusi kursē tikai rīta un vakara stundās, brīvdienās - no plkst. 8:30 līdz plkst. 18:00. Vienīgās sabiedriskā transporta pieturvietas Ķīpsalas ielā atrodas iepretīm Ķīpsalas peldbaseinam.
Mušu dzimta

Mušu dzimtas pazīmes

Mušas ķermenis sastāv no 3 posmiem: galvas, krūtīm un vēdera. Uz galvas atrodas galvenie maņu orgāni — acis un viens pāris taustekļu, kas sastāv no vairākiem posmiem. Mušām ir trīs galveno tipu mutes orgāni: grauzējtipa, dūrējsūcējtipa un laizītājsūcējtipa mutes orgāni. Dūrējsūcējtipa mutes orgāni ir piemēroti augu sulas vai dzīvnieku asiņu sūkšanai. Mātītēm tas ir īpaši masīvs. Augšžoklis un apakšžoklis pārveidots četros dzēlējsaros, bet apakšlūpa — posmotā makstī. Krūtis mušām vienmēr sastāv no trim posmiem: priekškrūts, viduskrūts un pakaļkrūts. Pie katra krūšu posma ir viens pāris kāju, bet pie viduskrūts pa vienam pārim spārnu.
Virulence

Virulence (no latīņu: virulentus — 'indīgs') ir mikroorganismu patogenitātes pakāpe. Tā atkarīga no infekciju ierosināšanas īpatnībām, kā arī inficējamā organisma uzņēmības. Par virulences vienību uzskata mazāko daudzumu baktēriju, kas nogalina visus eksperimenta dalībniekus, bet mēra ar devu, kura pietiek, lai nogalinātu 50% eksperimenta dzīvnieku. Virulence samazinās nelabvēlīgu ārējās vides apstākļu ietekmē. Mikroorganismu virulences samazināšanos izmanto dažādu vakcīnu ieguvē.
Marina Nikišenko

Biogrāfija

Marina Nikišenko dzimusi 1986. gada 28. jūnijā Ziemeļosetijas pilsētā Vladikaukāzā. Viņas tēvs Soslans ir osetīns, māte Aleksandra moldāviete. Ģimene dzīvo Moldovā, uz mātes dzimteni ģimene pārcēlās 1990. gadu sākumā, kad Ziemeļosetijā dzīve sarežģījās. Marinai ir māsa Zalina un brālis Sergejs, abi ir sportisti, vesera metēji.
Ar sportu Marina nodarbojas kopš 2000. gada. Par viņas treneri kļuva tēvs, kurš pats bija labs sportists, vesera metējs. Marina ir Moldovas eksrekordiste, Eiropas čempionāta fināliste, triju olimpisko spēļu un vairāku pasaules čempionātu dalībniece.
2012. gadā Londonas olimpiādes laikā Marinas Margijevas asinīs tika atrasta aizliegta viela — stanozolols, kas stimulē muskuļu masas augšanu. Sportiste tika diskvalificēta uz diviem gadiem, un viņas rezultāts olimpiādē anulēts.
Marina ir beigusi Kišiņevas Valsts fiziskās kultūras un sporta universitāti. Viņa strādā par treneri vieglatlētikas sporta skolā.
Māris Abiļevs

Biogrāfija

Māris Abiļevs dzimis 1956. gada 23. aprīlī Kazahijā, Arikbalikas rajona Akčokas ciemā, izsūtīto ģimenē, kas Latvijā atgriezās 1968. gadā. Mācījies un beidzis Rīgas 5. profesionāli tehnisko poligrāfijas mākslas vidusskolu (1975). No 1987. gada Mākslinieku Savienības biedrs. Strādājis kā litogrāfijas meistars Mākslas fonda Eksperimentālā estampa darbnīcā (1979 — 1991). No 1975. gada nodarbojas ar Austrumu cīņām (sambo, džudo, karatē), no 1989. gada ir Latvijas Republikas Karatē federācijas prezidents.

Mākslinieciskā darbība

Darbojas oforta, litogrāfijas un dažādās jauktās tehnikās kā, piemēram, izstrādājis savu krāsainās monotipijas veidu. Pievērsies arī glezniecībai, kolāžām un skulptūrām.

Izstādes

Mākslinieks izstādēs piedalās no 1979. gada. Nozīmīgākās personālizstādes noritējušas Rīgā (1986. gadā kopā ar brāli Andri Abiļevu; 1991). Piedalījies izstādēs ne tikai Latvijā, bet arī Japānā, Vācijā, Dānijā, Kanādā, ASV.
Džuljeta (pavadonis)

Atklāšana un nosaukums

Pavadonis tika atklāts 1986. gada 3. janvārī, Voyager programmas zinātniekiem izpētot starpplanētu zondes „Voyager 2” attēlus. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/1986 U2. Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim vēlāk piešķīra nosaukumu Džuljeta. Džuljeta ir tēls Viljama Šekspīra traģēdijā „Romeo un Džuljeta”.

Orbīta un fizikālie parametri

Džuljetas diametrs ir apmēram 106 ± 8 km. Tas ir piederīgs Porcijas grupai, kurā vēl atrodas Bjanka, Kresīda, Dezdemona, Porcija, Rozalinda, Kupidons, Belinda un Perita. Visiem šiem pavadoņiem ir līdzīgas orbītas un fotometriskās īpašības. Džuljeta ir mazizpētīts pavadonis. „Voyager 2” attēlos tas izskatās kā garens objekts, kura ass vērsta uz Urānu. Pavadoņa garuma pret platuma attiecība ir 0,5 ± 0,3 (stipri garens). Džuljetas virsma izskatās pelēka.  Pavadoņa orbītas aprēķini rāda, ka nākamo 4 000 000 – 100 000 000 gadu laikā Džuljeta var sadurties ar Dezdemonu.
Svešās kaislības

Sižets

Pēckara Latvija. Bārene Mārīte ierodas Valdmaņu mājās no Lietuvas cerībā dabūt pajumti un darbu pie sava tēvoča drauga Antana. Antans, bijušais Valdmaņu kalps un saimnieces Annas mīļākais, atgriezies mājās pēc kara kā uzvarētājs, jo dienējis padomju armijā. Viņš izmanto jaunos apstākļus un redz sevi kā mājas saimnieku, bet vecās mīlestības vietā viņam daudz pievilcīgāka šķiet Annas meita Ausma.
Mārtiņš Jeske

Dzīvesgājums

Dzimis 1883. gada 12. novembrī Kurcuma pagastā. Pēc Kazaņas junkuru skolas beigšanas (1905) dienēja Rīgā un Irkutskā. 1914. gadā beidza Vladivostokas Austrumu valodu institūtu.
Pirmā pasaules kara laikā karoja Francijas armijā (1914—1918). Krievijas pilsoņu kara laikā 1919. gadā vadīja krievu brīvprātīgo vienību Deņikina armijā, 1920. gadā Krimas cīņu laikā pieteicās Latvijas militārās misijas rīcībā un jūlijā atgriezās Latvijā.
Bija Latvijas Ārlietu ministrijas Austrumu valstu nodaļas sekretārs (1920), pēc tam darbojās Latvijas Armijas virspavēlnieka štāba operatīvajā daļā, bija militārais pārstāvis Vācijā (1921—1923). 1925. gadā beidza Francijas Kara akadēmiju. Kopš 1925. gada vadīja virsnieku apmācības, paaugstināts par pulkvedi (1927). 
Spānijas pilsoņu kara laikā bija Tautu Savienības Neiejaukšanās komisijas loceklis Spānijā (1938—1939).
Pēc Latvijas okupācijas viņam Kirhenšteina valdība 1940. gada jūlijā piešķīra ģenerāļa dienesta pakāpu un iecēla par Latvijas bruņoto spēku štāba priekšnieku, pēc Sarkanās armijas teritoriālā korpusa izveides 1940. gada oktobrī atvaļināts.
1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā apcietināts, aizvests uz PSRS un ieslodzīts Usoļlaga soda nometnē. Apsūdzēts par to, ka no Francijas kā krievu brīvprātīgo komandieris ieradies Deņikina armijā, cīnījies pret Sarkano armiju Donas un Caricinas frontē; bijis militārais atašejs, apmācību priekšnieks, ģenerālis Latvijas armijā. 
Miris 1941. gada 24. novembrī Usoļjes soda nometnes Surmogas punktā.
Goferi

Kopīgās īpašības

Goferi ir vidēji lieli grauzēji. To ķermeņa garums, atkarībā no sugas, ir 15—20 cm, astes garums 25—51 mm, svars apmēram 230 g. Dažām sugām masa sasniedz 1 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes un var būt pat divas reizes smagāki. Lielākajai daļai goferu sugu ir brūns kažoks, kas parasti saskan ar dzīves vietas augsnes krāsu. 
Visraksturīgākā goferu iezīme ir lieli vaigu maisi, kuros dzīvnieks pārnēsā barību. Tos arī no iekšpuses klāj matojums, un vaigu maisu iekšpusi dzīvnieciņš var apgriezt uz ārpusi. Vaigu maisi sākas mutes sānos un beidzas plecu aizmugurē. Goferiem ir mazas acis un ausis. Par taustes orgānu kalpo ūsas un īsā, apmatotā aste, kura ļauj sataustīt ceļu, kad gofers pa pazemes eju kāpjas atmuguriski atpakaļ. Priekškājām ir gari nagi, kas piemēroti zemes rakšanai. Turklāt goferi, lai mutē neiekļūtu zemes, var noslēgt lūpas aiz priekšzobiem, kurus tie izmanto tuneļu rakšanai. 
Goferu dzīves ilgums savvaļā parasti ir 1—3 gadi, bet var sasniegt arī 5 gadus vai atsevišķas sugas, īpaši no austrumu goferu (Geomys) ģints, pat 7 gadus. Goferu galvenie ienaidnieki ir zebiekstes, čūskas un plēsīgie putni.

Dzīves veids

Goferi dzīvo zem zemes, pašu raktās alās, samērā sarežģītās tuneļu sistēmās. Alās tie ne tikai guļ, vairojas un patveras no ienaidniekiem, bet arī izmanto, lai uzkrātu barības rezerves, kuras var būt iespaidīgi lielas. Barību uz krātuvi goferi pārnes ar vaigu maisu palīdzību. Atšķirībā no zemes vāverēm goferi nedzīvo lielās komūnās un virs zemes atrodas ļoti reti. Ieeju alā var atpazīt pēc zemes kaudzītes, kas vaļīgi nosedz atvērumu, atgādinot kurmju rakumu. Alas goferi parasti rok vietās, kur augsne ir mitra, mīksta un irdena, kur rakšana prasa mazāk pūles. Tie var būt dārzi, lauksaimniecības tīrumi, piemājas zālāji, tādēļ cilvēki goferus visbiežāk uztver kā kaitniekus, lai gan alu sistēmām ir pozitīva ietekme uz ekoloģiju.
Goferi ir visēdāji un barojas ar sliekām un citiem bezmugurkaulniekiem, augu saknēm, gumiem, zariem, sēklām, riekstiem un ogām. Tiem ļoti garšo dažādas dārza saknes, piemēram, burkāni, redīsi, goferi barojas arī ar dārzeņu virszemes daļām, piemēram, salātiem, kāpostiem un citiem sulīgiem augiem. Dažas sugas ir nopietni lauksaimniecības kaitēkļi.
Goferi ārpus vairošanās sezonas ir vientuļnieki un agresīvi aizsargā savu teritoriju. Tēviņiem un mātītēm var būt kopīgas dažas ejas lielākā sistēmā, tomēr visbiežāk katram goferam ir sava individuāla alu sistēma. Lai arī goferi izbiedēti parasti bēg, tomēr var arī uzbrukt, ja nav kur slēpties. Tie var uzbrukt gan kaķim, gan cilvēkam un spēj samērā nopietni iekost ar saviem asajiem zobiem. Atkarībā no sugas vairošanās sezona ir atšķirīga. Parasti metienā ir 2—5 mazuļi, bet dažām sugām metieni ir daudz lielāki. Mazuļi piedzimst akli un nevarīgi, māte par tiem rūpējas apmēram 40 dienas.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Sanmarīno

Sarakstā apkopotas tās vietas Sanmarīno, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Sanmarīno ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts). Sanmarīno Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1991. gada 18. oktobrī.
Hermans Piļņiks

Biogrāfija

1929. gadā uzvarējis Štutgartes pilsētas šaha čempionātā. Gadu vēlāk kopā ar ģimeni emigrējis uz Argentīnu. Šeit kļuvis par trīskārtējo Argentīnas šaha čempionāta uzvarētāju (1942, 1945, 1958). Otrā pasaules kara gados sekmīgi spēlējis starptautiskos turnīros Amerikas kontinentā. Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Piļņikam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1952. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
1952. gadā pirmo reizi piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kur palicis 11. vietā. 1955. gadā starpzonu turnīrā Gēteborgā izcīnījis 8. vietu un iekļuvis pretendentu turnīrā. 1956. gadā Amsterdamas pretendentu turnīrā palicis pēdējā, 10. vietā. Vēlākajos gados turpinājis spēlēt dažādos šaha turnīros ar mainīgām sekmēm. 1959. gadā Santjago bijis trešais plašā starptautiskā šaha turnīrā.
Vairākkārt pārstāvējis Argentīnas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 5 reizes (1950-1958). Komandu vērtējumā izcīnījis 3 sudraba (1950, 1952, 1954) un bronzas (1958) medaļas, bet individuālajā vērtējumā zelta (1950) medaļu;
Mūža nogali pavadījis Venecuēlā, kur pasniedzis šaha stundas Karakasas militārajā akadēmijā.
Bernsdorfa

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1438. gadā kā Bohēmijas pilsēta. No 1639. gada līdz mūsdienām - Saksijas sastāvā.
Radiofrekvences identifikācija

Radiofrekvences identifikācija (angļu: Radio Frequency IDentification jeb RFID) ir tehnoloģija automātiskai identifikācijai, kurā datus nosūta un saņem ar radiosignālu palīdzību, izmantojot ierīces, ko sauc par RFID tagiem jeb retranslatoriem.

Tehnoloģija

Sistēma sastāv no trim daļām. Aktīvā daļa — nolasītājs (skeneris) nolasa informāciju no tagiem, sūtot sinhroimpulsus. Pasīvā daļa — retranslators jeb RFID tags nosūta identifikācijas informāciju, saņemtot enerģiju no nolasītāja. Trešā daļa ir datorsistēma jeb datorprogramma, kas apstrādā nolasītājā saņemtos datus.
Vairums RFID tagu sastāv no divām sastāvdaļām. Viena ir integrētā mikroshēma informācijas uzkrāšanai, apstrādei, radiosignāla modulācijai un demodulācijai, kā arī citām specializētām funkcijām. otrā daļa ir antena signāla uztveršanai un raidīšanai. Eksistē arī tehnoloģija, saukta par "bezmikroshēmas RFID", kas veic identifikāciju bez mikroshēmas, ļaujot tagus drukāt tieši uz precēm par zemāku cenu nekā ar tradicionālajiem tagiem.

Mikroshēma

RFID mikroshēma ir neliela ierīce, kas ir rīsa graudiņa lielumā. Tā nesatur nekādus barošanas elementus, un darbojas no nolasītāja izstarotās enerģijas, kas ļauj darboties praktiski neierobežotu laika periodu. Katrā shēmā ir ieprogrammēts unikāls, neatkārtojams koda numurs, kuru nav iespējams viltot vai dzēst. Mikroshēmā var uzkrāt identifikatorus, kuri nevar mainīties.
Mikroshēma ir pasīva ierīce, kas darbojas no nolasītāja (skenera) izstarotajiem radio viļņiem, atstarojot tos. Var tikt aktivizēts tikai koda nolasīšanai ar speciālu skeneri. Lietojot skeneri, mikroshēmas iekšienē esošā elektronu ķēde aktivizējas un pārraida savu iepriekš ieprogrammēto koda numuru. Skeneris atkodē signālu un parāda identifikācijas numuru — pēc tam datu bāzē tiks atrasta visa informācija par objektu.
Šobrīd cenas jaunākas paaudzes RFID tagiem kļūst zemākas, un var gaidīt, ka drīzumā vairums ražotāju uz saviem produktiem liks RFID tagus, kas varētu aizstāt svītrkodus.
Neon Genesis Evangelion

Sižets

Seriāla darbība norisinās 2015. gadā nocietinātā pilsētā Tokija-3, 15 gadus pēc globālas katastrofas. Cilvēki robotos karo pret milzīgiem briesmoņiem, kurus sauc par "eņģeļiem". Seriāla galvenais varonis ir pusaudzis Šindži Ikari, kura tēvs viņu pieņem darbā kompānijā Nerv kā robota pilotu cīņā pret "enģeļiem". Seriāla tēli atspoguļo seriāla veidotāja Hideaki Anno personības iezīmes. Tēliem sagādā grūtības to personīgās problēmas, attiecības ar citiem cilvēkiem un psiholoģiskās traumas.
Ureles pilskalns

Vēsture

Indriķa hronikas tekstā minēts sakarā ar igauņu un krievu sirojumu 1223. gada pavasarī, kad sakalieši un ugauņi kopā ar krieviem pēc līvu zemju izlaupīšanas sapulcējās Lēdurgā un devās atpakaļ uz austrumiem. Viņus kaujā pie Ureles pilskalna sakāva Tālavas karavadonis Ramēķis un nogalināja Vīlandes krievu garnizona pavēlnieku Varemāru.
Uzskata, ka tas bijis latgaļu pilskalns.
1984. gada NHL drafts

1984. gada NHL drafts bija 22. NHL drafts, kurš notika 1984. gada 9. jūnijā Monreālā.