google/wiki40b huggingface dataset:
Gulbenes paugurvalnis

Gulbenes paugurvalnis ir gala morēnu pauguraine, kas šķērso Vidzemes austrumu daļu Gulbenes un Cesvaines novadā. Paugurvalnis veido Gaujas un Daugavas (Pededzes) baseinu ūdensšķirtni un sasaista Alūksnes augstieni ar Vidzemes augstieni. 
Austrumos no tā stiepjas Austrumlatvijas zemiene, bet rietumos Vidusgaujas ieplaka.

Zemes virsa

Gulbenes paugurvalnis turpinās uz dienvidrietumiem no Alūksnes augstienes Zeltiņu pacēluma un to veido nekārtīgi izvietotas pauguru grupas un pacēlumi, kas dienviddaļā virknējas grēdās. Lielākā pauguru grupa stiepjas apmēram 20 km garumā gar Liedes upi, veidodama Liedeskalnus. Gulbenes paugurvaļņa pamatnes platums ir 5 - 10 km, bet augstums 20 - 170 m virs jūras līmeņa. Augstākais punkts valnī ir Kārtenes pilskalns - 178 m virs jūras līmeņa, bet vairāku pauguru virsotnes sasniedz 150 - 170 m augstumu.

Ģeoloģiskā izcelsme

Gulbenes paugurvalnis ir radies pēdējā Ledus laikmeta beigu cēlienā, kad pirms vairāk kā 14 000 gadiem divu ledāja mēļu ledus masas saskares zonā radās morēnu valnis. Vēlāk Latvijas ziemeļu daļu vēl klāja ledājs, bet tagadējā Austrumlatvijas zemienē izveidojās ledus ezers.

Arheoloģija

Uz paugurvaļņa ir samērā auglīga mālzeme, tādēļ tas piemērots zemkopībai un bijis apdzīvots jau aizvēsturiskajos laikos. Par to liecina daudzi pilskalni, kas bijuši apdzīvoti jau kopš agrā dzelzs laikmeta. 
Pa tā virsu gājis senais tirdzniecības un kara ceļš no Kokneses uz Pleskavu. 
Līdztekus Gulbenes paugurvalnim stiepjas robeža starp latviešu valodas vidus dialektu un augšzemnieku dialektu.
Maksikss

Maksikss (pareizi būtu jāsauc par mašeše — nosaukts atradnes vārdā) ir neparasts, tumši zils akvamarīns, minerāla — berila paveids. Neparasto akmens krāsu ir devis radioaktīvais starojums. Maksiksam raksturīgs pleohroisms — skatoties dažādos virzienos akmens maina krāsu no zilas līdz zaļganai. Maksikss satur 2,8% Cs₂O un ap 1% Li₂O. Dienasgaismā maksikss ātri zaudē skaisto zilo krāsu un kļūst gaiši dzeltenīgs.
Vienīgā maksiksa atradne ir Brazīlijā, Minasžeraisas štatā, Itingā, Pauī ielejā, Mašešes (Maxixe) raktuvēs. Šeit 1917. gadā tika atrasti vairāki skaisti tumšzili berila kristāli. Vairāki šīs atradnes akmeņi tika pārdoti klientiem Vācijā par lielu naudu — pēc akmens krāsas izzušanas juvelierfirmām nācās segt klientiem zaudējumus. Ar mākslīgu apstarošanu maksiksa krāsu iespējams īslaicīgi atjaunot.
Maksikss mūsdienās vairs nav nopērkams, paretam ir nopērkami viltojumi. Nav zināms arī, kur palikuši agrāk atrastie maksiksa kristāli — tie noteikti ir nepievilcīgā krāsā un nav vairs identificējami.
Vaiga

Vaiga jeb Vaijamā, (latīņu: Wayga; igauņu: Vaiga, Vaiamaa, vācu: Wegele) bija neliela seno igauņu zeme līdz 13. gadsimta Livonijas krusta kariem Igaunijas austrumos (tagadējais Jegevas apriņķis) starp Ugaunijas un Viruzemes teritorijām. Galvenais pilskalns atradās Riolē, ko identificē ar Punameģa kalnu pie Ripukas.

Kristīšana

Indriķa hronikas tekstā minēts, ka 1220. gadā Līvzemes bīskaps Alberts norīkoja Pēteri Kaikevaldi no Somijas un letu priesteri Indriķi no Imeras tagadējās Igaunijas austrumu daļas kristīšanai. Viņi izgāja cauri jau agrāk kristītajai Ugaunijas dienvidu daļai un aiz Emajegi upes sāka savu misionāru darbu, kristījot Ugaunijas ziemeļu daļu, Vaigu un Viruzemi.

Pievienošana Tērbatas bīskapijai

1223.-1224. gada igauņu sacelšanās laikā Vaigu mēģināja pakļaut savai varai Tērbatas kņazs Vjačko, bet pēc uzvaras Tērbatas kaujā tās teritoriju pēc 1224.gada 23.jūlija līguma uz pusēm sadalīja Igaunijas bīskaps Hermanis fon Bukshēvdens (ieguva austrumu daļu) un Zobenbrāļu ordenis (ieguva rietumu daļu līdz ar Normegundi un Mehu). Igaunijas bīskapija vēlāk pazīstama kā Tērbatas bīskapija.
Flavonoīdi

Flavonoīdi ir apjomīga (ar daudzām apakšklasēm) augu polifenolu klase. Flavonoīdi organismā sintezējas no šikīmskābes, pirovīnogskābes, malonskābes. No tiem vairāki atrodas šūnās savienojumā ar cukuriem (glikozīdu veidā). Flavonoīdu vairākums ir pigmenti, kas veido nokrāsu dažādiem augu organismiem; antociāni dod sarkanu, zilu, violetu un to toņu nokrāsu; flavoni, auroni, halkoni dod dzeltenu un oranžu nokrāsu. Citi flavonoīdi (katehīni, leikoantociāni) ir kondensēto miecvielu prekursori.
Dažiem flavonoīdiem piemīt vitamīnu aktivitāte, piemēram rutīnam jeb P vitamīnam; antiseptiska darbība. Tie tiek izmantoti farmaceitiskā nozarē, kā arī ražojot krāsvielas, barības antioksidantus.
Latvijas kultūras kanons

Latvijas kultūras kanons ir izcilāko un ievērojamāko Latvijas mākslas darbu un kultūras vērtību apkopojums. Tajā iekļauti darbi septiņās kultūras nozarēs: arhitektūra un dizains, kino, literatūra, mūzika, skatuves māksla, tautas tradīcijas, vizuālā māksla. Šobrīd Latvijas Kultūras ministrijas veidotajā kanonā iekļautas 99 Latvijas kultūras vērtības, tiek plānots to papildināt. Darbs pie kanona veidošanas tika uzsākts 2007. gada nogalē Latvijas Nacionālā mākslas muzeja direktores Māras Lāces vadībā. Pie katras kultūras nozares vērtību atlases strādāja atsevišķa darba grupa. Kā paraugi tika izmantoti citu valstu — Dānijas un Nīderlandes kultūras kanoni. Kanons ir saņēmis gan atzinību kā mācību materiāls, gan kritiku par metodoloģijas trūkumu un nedemokrātisku pieeju tā izveidē.
Henriks Kasparjans

Dzīves gājums

Dzimis celtnieka ģimenē. 1917. gadā sācis mācīties Tiflisas (tagad Tbilisi) reālskolā. Šahu spēlēt iemācījies no vecākā brāļa 13 gadu vecumā. Pēc skolas beigšanas studējis Tiflisas Politehniskā institūtā (1926-1931). To beidzot, ieguvis būvinženiera specialitāti. Šai specialitātē viņš strādājis visu pirmskara posmu, sākumā Tiflisā, bet no 1936. gada — Erevānā. Pēc Vācijas iebrukuma Padomju Savienībā viņu 1941. gada jūlija sākumā iesauca armijā. No militārā dienesta demobilizēts 1945. gada novembrī. Par piedalīšanos karā viņš apbalvots ar vairākām medaļām. Pēc kara viņa turpmākā mūža daļa galvenokārt bija saistīta ar šahu, gan piedaloties turnīros, gan vadot šaha apmācību Erevānā un Tbilisi. 1970. gadā viņš pensionējās. Miris 1995. gada 27. decembrī Erevānā.
Kasparjans bija precējies divas reizes. Pirmā laulībā (1937-1947) bērnu nebija. Otrā laulība devusi viņam dēlu, šaha problēmistu Sergeju Kasparjanu un meitu.

Sasniegumi šahā

1936. gadā, uzvarot kvalifikācijas mačā pret V. Čehoveru, ieguvis PSRS sporta meistara titulu. Bijis trīskārtīgs Tiflisas čempions, desmitkārtīgs Armēnijas čempions. 1935. gadā kļuvis par Aizkaukāza čempionāta uzvarētāju. Bijis četru PSRS čempionātu dalībnieks.

Sasniegumi šaha kompozīcija

Pirmo etīdi publicējis 1928. gadā. Kopš tā laika sastādījis ap 545 korektu etīžu, apmēram 300 no tām saņēmušas atzinības, tai skaitā vairāk nekā 70 pirmās godalgas. Viņš 13 reizes piedalījies PSRS čempionātos un sešas reizes uzvarējis etīžu grupā. 1956. gadā viņam piešķirts PSRS Nopelniem bagātā  sporta meistara nosaukums.
1956. gadā FIDE viņam piešķīra starptautiskā tiesneša kategoriju, 1960. gadā starptautiskā meistara un 1972. gadā lielmeistara titulu šaha kompozīcijā.
Kasparjans ir ieguvis 175,83 FIDE albumu punktus.

Papildu literatūra

Гарик Акопян. Волшебник шахмат (krievu). Ереван : Айастан, 1981.
Dietilēteris

Vēsture

Dietilēteri atklājis alķīmiķis Lullijs XIII gadsimtā.

Iegūšana

Ēteri var iegūt, dehidratējot etanolu ar sērskābi paaugstinātā temperatūrā. Tādēļ dietilēteri dažkārt dēvē par sēra ēteri.

Īpašības

Reaģējot ar gaisa skābekli, dietilēteris veido peroksīdus ar augstāku viršanas temperatūru. Tie ir sprāgstvielas, tādēļ ilgi stāvējuša ētera destilācija ir bīstama (nedrīkst destilēt ēteri līdz beigām). No šādiem nevēlamiem peroksīdiem var atbrīvoties, pievienojot ēterim reducētājus.
Tilžas pagasts

Upes

Ķeiba, Mežupe, Raicene, Siļtine, Tilža.

Ezeri

Iudrines ezers, Raicinis

Vēsture

Pagasts izveidojies Ruskulovas muižas teritorijā. Ap 1883. gadu muižas īpašnieks O. fon Lēvenšterns izziņoja, ka uz 6 gadiem par brīvu dos zemi, kas pēc tam būs no viņa jānomā, tādēļ šajā laikā ieceļoja daudz luterticīgo latviešu zemnieku no Vidzemes guberņas un Kurzemes guberņas.  
Pēc 1920. gada agrārās reformas Ruskulovas muiža tika sadalīta 1588 vienībās 15 949 ha kopplatībā, Vecpils muiža sadalīta 33 vienībās 251 ha kopplatībā.
Līdz 1925. gadam tas saucās par Kokorevas pagastu. 1935. gadā Jaunlatgales apriņķa Tilžas pagasta platība bija 317,8 km² un tajā dzīvoja 6640 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Krampiņu, Krišjāņu, Ruskulovas, Skubiņu, Tilžas un Vectilžas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 
Tilžas ciems ietilpa Viļakas apriņķī (1945-1949) un Balvu rajonā (pēc 1949. g.). 1954. gadā Tilžas ciemam pievienoja likvidēto Skubiņu ciemu, 1955. gadā - Krišjāņu ciema kolhoza «Plēsums» teritoriju. 1958. gadā kolhoza «Sarkanais oktobris» teritoriju pievienoja Vectilžas ciemam, bet Vectilžas ciema padomju saimniecības «Sarkanais partizāns» teritoriju pievienoja Tilžas ciemam. 1965. gadā pievienoja Vectilžas ciema padomju saimniecības «Tilža» teritoriju. 1975. gadā pievienoja likvidētā Vectilžas ciema teritoriju, 1977. gadā - daļu Rugāju ciema teritorijas. 1989. gadā no Tilžas ciema atdalīja no jauna izveidotā Vectilžas ciema teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Tilžas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Balvu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Tilža (pagasta centrs), Akmeņrūči, Baltiņi, Barbāni, Degumnieki, Dievžeikari, Eglīši, Jaujas, Kadiševa, Kāpessils, Keibinieki, Kļavusala, Kuģenieki, Mežarijas, Petrovka, Raicene, Siliņi, Siltene, Spirģi, Stangas, Toki, Zvaigznes.
Austrumu ielejas olings

Sistemātikas izmaiņas

2013. gadā, balstoties uz jaunākajiem morfoloģiskajiem un ģenētiskajiem pētījumiem, tika veiktas izmaiņas olingu ģintī. Allena olings (Bassaricyon alleni) tika apvienots ar Bedarda olingu (Bassaricyon beddardi) un sugai tika dots jauns nosaukums - austrumu ielejas olings. Tuvākais radinieks austrumu ielejas olingam ir rietumu ielejas olings (Bassaricyon medius), abām sugām sadaloties apmēram pirms 1,3 miljoniem gadu.

Izskats un īpašības

Austrumu ielejas olings ir nedaudz mazāks par ziemeļu olingu, bet tas ir lielāks par mazo olingu. Salīdzinot ar rietumu ielejas olingu, austrumu olings ir lielāks par rietumu olinga nominālpasugu (Bassaricyon medius medius), kas dzīvo Dienvidamerikā uz rietumiem no Andu kalniem, un apmēram vienā lielumā ar Panamā dzīvojošo rietumu olinga pasugu (B. m. orinomus). Arī brūnpelēkais kažoks ir nedaudz tumšāks nekā rietumu ielejas olingam. Tam ir slaids ķermenis, īsas kājas, ļoti gara aste, kas ir garāka par ķermeni. Galvas forma nedaudz saplacināta, ausis nelielas, noapaļotas un novietotas plati. Ķermeņa garums ir apmēram 30—45 cm, aste nedaudz garāka par ķermeni (40—53 cm), svars apmēram 1,1—1,5 kg.

Uzvedība

Austrumu ielejas olings ir vientuļnieks un visu dzīvi pamatā pavada kokā. Pa dienu guļ koka dobumā, pa nakti dodas barības meklējumos, bet no rīta atgriežas savā migā. Lai arī olings ir visēdājs, tas pamatā barojas ar augļiem, nektāru un ziediem. Retas reizes tas barojas arī ar kukaiņiem un sīkiem dzīvniekiem. Par vairošanos savvaļā šai sugai trūkst datu, bet kā visiem olingiem arī austrumu olingiem nav izteiktas pārošanās sezonas.
Lidosta "Ventspils"

Vēsture

Ventspils lidlauks izveidots pirms Otrā pasaules kara, līdz 1939. gadam ticis plānots atklāt gaisa satiksmes līniju Rīga - Ventspils - Liepāja, kas tomēr netika realizēta. Pēc bāzu līguma nosacījumiem 1940. gadā to pārņēma PSRS karaspēka kontingents. 1941. gada jūnijā šeit bija stacionēti 54 padomju bumbvedēji СБ, kas bija 40. ātrā bumbvedēju aviācijas pulka (40-й скоростной бомбардировочный авиационный полк) sastāvā.
Civilā lidosta tika uzbūvēta 1975. gadā un tā piedāvāja lidojumus uz divām pilsētām (Ļeņingradu, Rīgu). Tika izbūvēts asfaltbetona seguma skrejceļš 1300 m x 35 m, kā arī lidlaukā atradās vadības dispečeru punkts. Lidlauku izmantoja gaisa kuģi AN-24, AN-2, YAK-40, MI-2. Bez regulārajiem reisiem tika veikti lidojumi dažādu resoru uzdevumā: valsts robežas aizsardzība, naftas vada uzraudzības aplidojumi, mežu patrulēšana, satiksmes uzraudzība, zivju inspekcija u.c. Lidostas darbība tika pārtraukta 1983. gadā. 
1997. gadā lidostas darbība tika atsākta. 
2008. gadā Ventspils lidosta nodrošināja gaisa savienojumus, un no Ventspils bija iespējams aizlidot uz Rīgu. Lidostas pakalpojumus izmantoja airBaltic un lidojumiem uz Rīgu izmantoja Fokker 50 tipa lidmašīnu. Pašlaik (2016) regulāri lidojumi netiek veikti.

Tehniskā informācija

Lidostas ICAO kods ir EVVA, bet IATA kods ir VNT. Tā atrodas 5 metrus virs jūras līmeņa. Sertificēta (2016) vizuālajiem lidojumiem diennakts gaišajā un tumšajā laikā. Lidostas teritorija aizņem 43,96 ha platību, tai ir viens 1298 m garš un 32 m plats betona/asfalta seguma skrejceļš. Lidosta aprīkota ar modernu meteoroloģijas (ATIS) un gaismas sistēmām.

Taksometrs

No Ventspils lidostas ir iespējams izsaukt taksometru.

Lidostas autostāvvieta

Pie pašas lidostas ir pieejama bezmaksas sagaidītāju un pavadītāju automašīnu stāvvieta.

Lidostas attīstība

2014. gadā bija plānots veikt lidostas rekonstrukciju un skrejceļu paplašināšanu, taču joprojām darbi nav sākušies.
2012. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm

2012. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts notika no 10. novembra līdz 1. decembrim Krievijas pilsētā Hantimansijskā.
Finālistes, tāpat kā iepriekš, noskaidroja 64 spēlētāju izslēgšanas turnīrā.
Titulu, kā pirmā Ukrainas šahiste, ieguva Anna Ušeņina, kas finālmačā uzvarēja Bulgārijas šahisti Antoaneti Stefanovu. Līdzšinējā čempione Hou Jifaņa zaudēja jau otrajā kārtā.

Formāts

Divu dienu laikā katrs pāris, savstarpēji mainot figūru krāsu, izspēlēja klasiskā šaha divas partijas. Laika kontrole klasiskajās partijās bija 90 minūtes pirmajiem 40 gājieniem ar 30 minūšu pieskaitījumu partijas pabeigšanai. Ja pēc šīm divām partijām rezultāts bija neizšķirts, nākamajā dienā pāris spēlēja taibreiku ar šādu formātu: [1]
Vispirms spēlēja divas ātrā šaha(rapid) partijas ar laika kontroli: katrai spēlētājai 25 minūtes plus 10 sekunžu pieskaitījums pēc katra gājiena.
Ja rezultāts joprojām bija neizšķirts, spēlēja divas ātrā šaha partijas šoreiz ar laika kontroli 10 minūtes plus 10 sekunžu pieskaitījums pēc katra gājiena.
Ja arī pēc šīm divām partijām rezultāts bija neizšķirts, pretinieces spēlēja divas ātrspēles partijas (5 minūtes plus 3 sekunžu pieskaitījums).
Ja rezultāts joprojām bija neizšķirts, spēlēja Armagedona (pēkšņās nāves) partiju (baltajiem jāuzvar, melniem pietiek arī ar neizšķirtu). Apdomas laiks baltajiem — 5 minūtes, melnajiem — 4 minūtes, plus abiem spēlētājiem trīs sekunžu pieskaitījums sākot ar 61. gājienu.
Vestienas pagasts

Daba

Augstākie pauguri: Dravēnu kalns (282,7 m), Boķu kalns (276,8 m), Rizgu kalns (262,9 m), Brantu Egļu kalns (262,1 m), Spirukalns (260 m) un Silakalns (254,9 m).

Upes

Veseta, Skaldupīte, Ļaudonīte, Lubeja, Aronīte, Miltupīte, Savīte, Virdzīte un Ilzīte.

Ezeri

Kāla ezers (407 ha), Viešūrs (176 ha), Talejas ezers (79,7 ha), Salājs (44,4 ha), Sietnieku ezers (26,5 ha), Ilziņš (21,9 ha) un Sudzārdiņš (12,8 ha).

Vēsture

Vestienas pagasts izveidots apvienojot Vestienas, Tolkas, Devēnas un Viesienas muižu pagastus (1922. gadā Viesienas teritoriju atdalīja). 1935. gadā Madonas apriņķa Vestienas pagasta teritorija bija 102 km² un tajā dzīvoja 1772 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Vesetas un Vestienas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Vestienas ciems ietilpis Ērgļu (1949—1959) un Madonas (pēc 1959. gada) rajonos. Vestienas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Vējavas ciemu, 1968. gadā — Sausnējas ciema padomju saimniecības Vestiena teritoriju, 1977. gadā — daļu Bērzaunes ciema un daļu likvidētā Viesienas ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vestienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Madonas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotas vietas ir Vestiena (pagasta centrs), Krasti un Tolka.
Augstā dziesma (filma)

Sižets

Galvenās filmā apskatītās tēmas ir mīlestība un tas, kā rodas jauna dzīvība.
Lidija Semjonova

Biogrāfija

1971. gadā uzvarējusi Ukrainas sieviešu šaha čempionātā. 1978. gadā kļuvusi par PSRS sieviešu šaha čempioni. Ukrainas izlases sastāvā uzvarējusi PSRS komandu čempionātos šahā 1979. un 1981. gadā. 1978. gadā uzvarējusi PSRS komandu kausa izcīņā šahā «Avangard» komandas sastāvā, bet 1982. gadā atkārtojusi šo panākumu «Trud» komandas sastāvā. 1984. gadā PSRS izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules šaha olimpiādē Salonikos (Grieķija), parādot sacensību labāko rezultātu — 9½ punktus no 10.
1980. gadu vidū sekmīgi spēlējusi Pasaules šaha čempionāta izcīņas ciklos. 1982. gadā izcīnījusi 2. vietu starpzonu turnīrā Badkisingenā (Vācija) un iekļuvusi pretendentu mačos. 1983. gadā pretendentu maču ceturtdaļfinālā uzvarējusi Margaretu Murešanu ar 5½ : 4½ (+4 −3 =3), pusfinālā - Nanu Joseliani ar 5½ :4½ (+5 −4 =1), bet 1984. gadā finālā piekāpusies Irinai Levitinai ar 5 : 7 (+2 −4 =6). Vēlāk šo panākumu vairs nav izdevies atkārtot. 1986. gadā pretendentu turnīrā Malmē Semjonova palika 5. vietā. Pēc gada starpzonu turnīrā Tuzlā dalījusi 3.-4. vietu, taču papildmačā par iekļūšanu pretendentu turnīrā zaudējusi Agneškai Brustmanei ar 1 : 4 (+0 =2 -3).
Pēc Ukrainas neatkarības iegūšanas 1992. gadā palīdzējusi savas valsts izlasei iegūt sudraba medaļas Pasaules šaha olimpiādē Manilā.
Latvijas—Vācijas robeža

Latvijas—Vācijas robeža bija starpvalstu robeža, kas pēc Pirmā pasaules kara beigām atdalīja Latviju un Vāciju (1918—1921). Tā bija īsākā no Latvijas robežām — tikai 6,4 km gara.  Starptautiska arbitrāžas komisija Dž. J. Simpsona vadībā 1921. gadā nolēma piešķirt Palangas apkārtni Lietuvas Republikai un pārnest Latvijas—Lietuvas robežu uz ziemeļiem.

Vēsture

Pirms Pirmā pasaules kara Palangas pagasts ietilpa Grobiņas apriņķa sastāvā un dienvidos 6,4 km garumā robežojās ar Vācijas impērijas sastāvā esošo Mēmeles apgabalu. Latvijas brīvības cīņu laikā kaujās pret Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas vācu algotņiem Latvijas armijas vienības līdz 1919. gada 13. decembrim ieņēma Žagari, Mažeiķu staciju un Palangu. 
Jau Parīzes Miera konferences laikā 1919. gada pavasarī sākās Latvijas un Lietuvas delegāciju sarunas par kopējās robežas nospraukšanu, kurās no Latvijas puses piedalījās Jānis Čakste, Zigfrīds Meierovics, Marģers Skujenieks un Fēlikss Cielēns. Latvijas pārstāvji ierosināja ievērot vispirms Kurzemes guberņas un Kauņas guberņas administratīvās robežas, tomēr Lietuvas puse aizrādīja, ka jāņem vērā arī vēsturiskie, reliģijas un kultūras argumenti. Tādēļ ne vien Palangas apvidus, bet arī viss Ilūkstes apriņķis un Daugavpils pienākoties Lietuvai. Tā kā Latvijas puse to nepieņēma, sarunas turpinājās līdz 1920. gada augustam Rīgā, Tallinā, Tartu, Jelgavā un Bulduru konferences laikā, kurās Lietuvas puse vairs neprasīja Daugavpili, bet neatteicās no prasībām pēc Palangas un Ilūkstes. Tādēļ 1920. gada 25. septembrī tika izveidota starptautiska šķīrējtiesa Edinburgas profesora Džeimsa Simpsona (Simpson; 1873—1934) vadībā, loceklis no Latvijas bija A. Bērziņš, bet no Lietuvas Antans Smetona. Tā beidza savu darbu 1921. gada 20. martā un Palangas un Sventājas teritorijas piešķīra Lietuvai, motivējot ar to, ka Lietuvai tajā laikā nebija izejas pie jūras. 1921. gada 14. maijā pieņēma konvenciju par robežas novilkšanu dabā. 1923. gada janvārī Lietuvas armija ieņēma Klaipēdas apgabalu un pievienoja arī to Lietuvas valstij. 
Robežas izbūves darbus pabeidza 1927. gada 15. oktobrī, no Latvijas puses beigu protokolu parakstīja Rucelis, Jansons un Pēteris Mantnieks.
Talas pakalni

Talas pakalni (angļu: Thala Hills) ir polārā oāze Austrumantarktīdā Enderbiju Zemē. Izvietojusies Kosmonautu jūras krastā Alašejeva līča dienvidu piekrastē starp Spūnera līci austrumos un Frīta līci rietumos. Oāze izstiepusies 18 km garumā uz rietumiem no Heisa glečera līdz pat 2,5 km platā joslā. Sastāv no zemiem, sarkanbrūniem klinšu atsegumiem divos galvenajos areālos un vairākās nelielās no ledus brīvās pussalās piekrastē. Oāzi pēc aerofotomateriāliem dešifrēja Austrālijas antarktiskā ekspedīcija 1956. gadā un nosauca par godu kuģim Thala Dan, ar ko ekspedīcija oāzi apmeklēja 1961. gadā.
Oāzē vairāki saldūdens ezeri, lielākais no kuriem ir Glubokojes ezers. Pakalnu rietumos kopš 1962. gada izvietojusies Krievijas polārstacija Molodjožnaja, bet austrumos 2014. gadā uzsākta Baltkrievijas antarktiskās stacijas būve..
Ziloņputni

Apraksts

Ziloņputni bija milzīgi strausveidīgie, kuri apdzīvoja Madagaskaru. Tie ir izmiruši jau kopš 17. gadsimta. Etjēns de Flakors, franču Madagaskaras gubernators 1640. līdz 1650. gados veica ierakstus par novērotiem ziloņputniem. Madagaskaras ziloņputns bija pasaules lielākais putns, kurš bija vairāk nekā 3 metrus garš un svēra gandrīz 400 kg. Ir atrastas Madagaskaras ziloņputna pieaugušu indivīdu un olu paliekas, no kurām dažas bija ar vairāk nekā 1 m lielu apkārtmēru un 34 cm garumu. Olas apjoms ir apmēram 160 reizes lielāks nekā vistas olai.
Karols Pilcs

Biogrāfija

Pirmā pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās uz Krieviju. 1918. gadā atgriezies Polijā un iestājies Polijas armijā. Piedalījies Polijas–Krievijas karā (1919–1921). Pēc demobilizācijas 1921. gadā uzsācis mācības Varšavas politehniskajā institūtā, kuru beidzis ar inženiera diplomu. Vēlāk mācījies arī Varšavas universitātes filozofijas fakultātē.
No 1920. līdz 1922. gadam sastādījis vairākus šaha uzdevumus, kurus atzinīgi novērtējis Dāvids Pšepjurka, publicēdams tos paša vadītajā šaha slejā nedēļas laikrakstā „Tygodniku Ilustrowanym”. Kopš 1922. gada regulāri piedalījies Polijas šaha turnīros. Pārstāvējis Polijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1924. gadā. 1926. gadā Varšavā piedalījies 1. Polijas šaha čempionātā, kurā dalījis 3.-7. vietu. 1929. gadā Varšavas komandas sastāvā izcīnījis 1. vietu Polijas komandu šaha čempionātā. 1937. gadā Jurātē piedalījies 4. Polijas šaha atklātajā čempionātā, kurā dalījis 17.-18. vietu.
Otrā pasaules kara laikā piedalījies kaujās Varšavas aplenkumā, kurās 1939. gada septembrī gājis bojā.
Valdis Vancovičs

Izglītība

Vidējo izglītību 1986. gadā ieguvis Rīgas 2. vidusskolā. 1996. gadā ieguva Inženierzinātņu maģistra (M.Sc.) grādu telekomunikācijās Rīgas Tehniskajā universitātē. 2003. gadā ar izcilību absolvēja IEDC Bled School of Management, Slovēnijā, iegūstot uzņēmumu augstākās vadības starptautisko MBA grādu.

Karjera

Profesionālās karjeras sākums bija Latvijas Valdības sakaru centrā 1992. gadā. No 1994. gada līdz 2009. gadam ieņēmis dažādus vadošus amatus Lattelecom, tajā skaitā bijis galvenais tehniskais direktors, valdes loceklis un izpilddirektora vietnieks. 2003. un 2004. gadā bijis LMT Padomes loceklis, pārstāvot Lattelecom daļas šajā uzņēmumā.
No 2010. gada ir Tele2 Latvijā valdes priekšsēdētājs. Darbojas sabiedriskajās organizācijās — kā valdes loceklis Latvijas Telekomunikāciju asociācijā un kā valdes priekšsēdētājs sporta burāšanas biedrībā “Rīgas jahtklubs”.
Viņš ir uzstājies un vadījis starptautiskas telekomunikāciju biznesa konferences, kā arī lasījis lekcijas par uzņēmumu vadību un attīstību Direktoru skolā. Ir vairāku nozares publikāciju autors. 2013. gadā laikraksta “Dienas Bizness” aptaujā iekļuvis Latvijas efektīvāko vadītāju topā.