google/wiki40b huggingface dataset:
Regīna Ločmele-Luņova

Biogrāfija

Dzimusi 1966. gadā Sevastopolē PSRS flotes virsnieka Jāņa Ločmeļa un viņa sievas Larisas ģimenē. 1970. gadā kopā ar vecākiem un jaunāko māsu Jūliju pārcēlās uz dzīvi Rīgā.
Mācījās Rīgas 67. vidusskolā, Liepājas A. Puškina 2. vidusskolā, 1983. gadā beidza mācības Rīgas 78. vidusskolā, studēja Latvijas Universitātē, 1988. gadā ieguva žurnālista specialitāti un 1994. gadā starptautisko attiecību specialitāti.
Strādāja par Latvijas Televīzijas ziņu dienesta programmu vadītāju, radio žurnālisti.
No 1997. gada nodarbojas ar uzņēmējdarbību: bija koncertfirmas "VIP Promotion" izpilddirektore (līdz 2007), darbojās apsardzes centra "Jaguārs" valdē (2003—2008), bija Latvijas Drošības biznesa asociācijas valdes locekle.
Strādāja arī par "Rīgas namu pārvaldnieka" klientu apkalpošanas nodaļas vadītāju. 2007. gadā Regīna aizstāvēja sociālo zinātņu maģistra grādu vadības zinātnē.
2007. gadā Sočos piedalījās pasaules precēto sieviešu konkursā Mrs. World, viesojās Ramzana Kadirova rezidencē Gudermesā Čečenijā.

Politiskā darbība

2014. gadā viņu ievēlēja 12. Saeimā no partijas "Saskaņa" saraksta. 2015. gadā prokuratūra uzsāka kriminālprocesu pret Regīnu Ločmelu-Luņovu kopā ar citiem aizdomās turētajiem par izvairīšanos no nodokļu nomaksas lielā apmērā organizētā grupā un noziedzīgi iegūto līdzekļu legalizēšanu. Viņa paziņoja, ka viņai inkriminētais noziegums ir meli, tomēr nolēma nolikt Saeimas deputātes mandātu.
2017. gadā R. Ločmele-Luņova tika ievēlēta Rīgas Domē no "Saskaņas" un "Gods kalpot Rīgai!" apvienotā saraksta.
2018. gadā kriminālprocesu pret viņu izbeidza, nekonstatējot nozieguma sastāvu.
2018. gada oktobra Saeimas vēlēšanās viņa tika ievēlēta par 13. Saeimas deputāti un kļuva par Valsts pārvaldes un pašvaldības komisijas Mājokļa jautājumu apakškomisijas priekšsēdētāju. 2019. gada maijā kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēta.

Sabiedriskā aktivitāte

2013. gadā pēc lielveikala "Maxima" sagrūšanas Rīgā aktīvi iesaistījās palīdzībā cietušiem un viņu ģimeņu locekļiem. Kļuva par biedrības "Zolitūde 21 11" locekli un vadītāju. Sagatavoja un izdeva atmiņas grāmatu par traģēdiju "Atceries Zolitūdi, 21/11".
2017. gadā tika ievēlēta Dzīvokļu īpašnieku un īrnieku biedrības "Tauta pret zemes baroniem" valdē, lai palīdzēt Rīgas daudzdzīvokļu māju iedzīvotājiem aizsargāt savas tiesības piespiedu zemes nomas apmaksā. Biedrība sagatavoja vairākas prasības tiesām par nesamērīgu zemes nomas apmēru un 2017. gada 28. jūnijā uzvarēja pirmo procesu, kad Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa atzina, ka skandalozās uzņēmuma Pilsētas zemes dienests komercdarbība ir zemju zem daudzdzīvokļu mājām uzpirkšana un prasījuma tiesību tālākā pārdošana. Tāpēc zemes īpašnieks nav tiesīgs no dzīvokļu īpašniekiem piedzīt parādu par nesamaksāto nomu desmit gadu garumā, bet tikai par trim gadiem, jo šī uzņēmuma darbību regulē nevis Civillikums, bet Komerclikums, kurā noteikts, ka parādu piedzīšanas termiņš ir trīs gadi.
Edvīns Bitte

Dzīvesgājums

Dzimis 1897. gada 11. augustā Skultes pagastā. Mācījās Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā. Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gadā Bitte beidza Petrogradas Konstantīna artilērijas karaskolu. 1916. gadā viņu kā aviācijas novērotāju pārcēla uz Krievijas impērijas 22. aviācijas divīziju. Piedalījies kaujās pret Austroungārijas un Vācijas karaspēkiem. No 1917. gada februāra līdz augustam viņš Sevastopoles aviācijas skolā ieguva kara pilota kvalifikāciju, bet oktobrī beidza padziļināto (iznīcinātāju) aviācijas kursu.
Pēc Oktobra revolūcijas viņš 1917. gada 27. oktobrī (pēc VS) ar savu lidmašīnu pārbēga pie "balto" karaspēka un 1. Donas aviācijas grupas sastāvā piedalījās kaujās pret lieliniekiem, paaugstināts kapteiņa pakāpē.
Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām kapteinis Bitte devās uz Parīzi, 1922. gadā atgriezās Latvijā un iestājās Aviācijas Divīzijā, bija Kara aviācijas skolas pilotu nodaļas komandieris (1923-1924). Darbojās arī Latvijas aeroklubā.
Miris 1924. gada 29. februārī no galvas traumas pēc aviokatastrofas Spilves lidlaukā Rīgā.  1924. gada 5. martā apglabāts Rīgas Brāļu kapos.
Pauropodi

Raksturojums

Ļoti sīki (0,5—2 mm), balti daudzkāji, kuriem tāpat kā tūkstoškājiem ir tikai 2 žokļu pāri, proti, augšžokļi un apakšlūpa, kas atgādina gnatohilāriju. Taustekļi trijžuburu vicas veidā. Viduklis, ieskaitot anālo segmentu, sastāv no 12 segmentiem; pirmais segments ar kāju rudimentiem, katram no nākamajiem 9 segmentiem ir pāris attīstītu kāju, pēdējiem diviem to nav. Tergītu mazāk nekā segmentu, proti, 6—10. Acu nav. Dzimumatvere atrodas starp otrā pāra kājām. Attīstība ar anamorfozi: pazīstami kāpuri ar 3, 5, 6 un 8 kāju pāriem.

Ekoloģija

Pauropodi sastopami augsnē (līdz 10—20 cm. dziļumā), trūdošos celmos un lapās, kā arī zem sūnām. Pārvietojoties veic straujas kustības. Baidās no Saules gaismas. Pārtiek, acīmredzot, no augsnes barības vielām vai izsūc sēņu hifas.
Kristiāns Nēmets

"MTK"

Par futbolista pirmo profesionālo komandu kļuva Budapeštas "MTK", ar ko līgums tika parakstīts 2005. gadā. Spēlējot šajā komandā, viņš 37 līgas spēļu laikā guva 16 vārtus un 2006./2007. gada sezonā palīdzēja vienībai ieņemt otro pozīciju nacionālajā čempionātā.

"Liverpool"

2007. gada vasarā uzbrucējs parakstīja trīs gadu līgumu ar "Liverpool". Klubs uz spēlētāju lika lielas cerības, kas saistītas ar nākotni. 2007. gada 27. novembrī viņš debitēja Liverpūles kluba rezervistu sastāvā un guva divus vārtus pret Mančestras "City" dublieriem. Nedēļu vēlāk viņš izcēlās ar vēl diviem vārtu guvumiem pret "Everton" rezervistiem. Arī savā trešajā mačā, pret "Middlesborough", Nemets guva vārtus.
2008. gada 2. augustā futbolists tika iekļauts galvenās komandas sastāvā draudzības spēlei pret "Villarreal" un izgāja laukumā otrā puslaika sākumā. 2. augustā viņš izgāja laukumāvēl vienā pārbaudes mačā - pret Glāzgovas "Rangers".
2009. gada 26. janvārī Nemets uz vienu mēnesi tika izīrēts "Blackpool".

"AEK"

"Liverpool" 2009. gada 25. augustā paziņoja, ka ungāru uzbrucējs 2009./2010. gada sezonu pavadīs grieķu klubā Atēnu "AEK". 30. augustā viņš debitēja vienībā, izejot laukumā uz maiņu pret "Atromitos". Spēles vienīgajos vārtos rezultatīvu piespēli iedeva tieši Nemets. Tajā nedēļā viņu atzina par līgas vērtīgāko spēlētāju.
20. septembrī viņš guva pirmos vārtus "AEK" labā, kad komanda nospēlēja neizķširti 1:1 ar "PAS Giannina". Tuvojoties 2010. gadam, futbolists mocījās ar ceļgala savainojumu, kura dēļ nācās izlaist vairākus mēnešus. Viņš atgriezās ierindā vien uz pēdējām sezonas spēlēm.
Katānija

Vēsture

Tiek uzskatīts, kas pilsētu ir nodibinājuši sengrieķu kolonisti, nosaucot to par Katānu (Κατάνη). Nav noteikts datums, kad pilsēta ir nodibināta, bet pēc Tukidīda datiem, pilsēta ir dibināta neilgu laiku pēc Lentinas, tātad pēc 729. gada pirms mūsu ēras. 476. gadā pirms mūsu ēras pilsētu ieņēma Sirakūzu despots Herons I. Viņš nomainija pilsētas nosaukumu uz Αἴτνη jeb Etnu, un uzskatija sevi par pilsētas dibinātāju. Pēc Herona I nāves Katānijai izdevās atbrīvoties no sirakūziešien, tomēr 403. gadā pirms mūsu ēras tā atkal nonāca Sirakūzu pakļautībā.
Pirmā Pūniešu kara laikā pilsētu ieņēma Senā Roma un tā palika Romas sastāvā turpmākos septiņus gadsimtus. Pēc Rietumromas impērijas krišanas, 535. gadā Katāniju ieņēma Bizantijas karavadonis Belizārijs un tā bija Bizantijas sastāvā līdz 827. gadam, kad to ieņēma arābi.
1071. gadā Katāniju ieņēma normāņi, Rožēra I vadībā. 1434. gadā, aragoniešu valdīšanas laikā, Katānijā tika nodibināta pirmā universitāte Sicīlijā - Siculorum Gymnasium.Īpaši traģiska Katānijai bija 17. gadsimta otrā puse. Vispirms 1669. gadā Etnas izvirdumā pilsēta tika gandrīz pilnīgi sagrauta, bet 1693. gadā spēcīga zemestrrīce nopostīja atlikušo. Pilsēta tika atjaunota baroka stilā.
19. gadsimtā tā kļuva par Katānijas provinces centru. 2.pasaules kara laikā to bombardēja Sabiedroto aviācija.
Rozalinda (pavadonis)

Atklāšana un nosaukums

Pavadonis tika atklāts 1986. gada 13. janvārī, Voyager programmas zinātniekiem izpētot starpplanētu zondes „Voyager 2” attēlus. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/1986 U4.
Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim vēlāk piešķīra nosaukumu Rozalinda. Rozalinda ir tēls Viljama Šekspīra komēdijā „Kā jums tīk”.

Orbīta un fizikālie parametri

Rozalindas diametrs ir apmēram 72 ± 12 km. Rozalinda pieder Porcijas grupai, kurā vēl atrodas Bjanka, Kresīda, Dezdemona, Džuljeta, Porcija, Kupidons, Belinda un Perita. Visiem šiem pavadoņiem ir līdzīgas orbītas un fotometriskās īpašības. Rozalinda ir mazizpētīts pavadonis. „Voyager 2” attēlos tas izskatās kā gandrīz apaļš objekts. Pavadoņa garuma pret platumu attiecība ir 0,8 – 1,0. Rozalindas virsma izskatās pelēka. 
Starp Rozalindu un Kordēliju pastāv gandrīz pilnīga 3:5 orbitālā rezonanse.
Hibiscus liliiflorus

Kultivēšana

Rodrigesa un citas Maskarēnu salas 18. un 19. gadsimtā bija nozīmīga pieturas vieta kuģiem, kas burāja gar Dienvidāfriku ceļā uz Indiju un Ķīnu vai no tās. 1800. gados Maurīciju kontrolēja Apvienotā Karaliste, un šajā laikā Hibiscus liliflorus varēja tikt izmantota kā viena no sugām, kas apputeksnēja un veidoja jaunu, dīgtspējīgu hibrīdu Hibiscus rosa-sinensis jeb Ķīnas rozi.
Hibiscus liliiflorus sastopams botāniskajos dārzos arī ārpus Maurīcijas, kā Sandjego botāniskajā dārzā Kalifornijā.

Sistemātika

Hibiscus liliiflorus ir viena no aptuveni desmit hibisku ģints sugām, kas veido atsevišķu Lilibiscus grupu. Pārējās šīs grupas sugas ir Hibiscus arnottianus, Hibiscus boryanus, Hibiscus denisonii, Hibiscus fragilis, Hibiscus genevii, Hibiscus kokio, Hibiscus rosa-sinensis, Hibiscus schizopetalus, Hibiscus storckii.
Ostins Pauerss: Slepenais starptautiskais aģents

Sižets

Slepeno aģentu sieviešu mīluli Ostinu Pauersu iesaldēja 1967. gadā, lai viņš varētu cīnīties ar savu niknāko pretinieku Doktoru Ļaunumu, kad tas atgriezīsies. Ostinu Pauersu atsaldēja 1997. gadā, kad bija beidzies hipiju laikmets un pasaulē atkal sācies mantkārības laiks. Ostins strādā kopā ar viņa 60. gadu asistentes meitu - Vanesu. Ostinam ir jāmēģina iejusties laikā, kad nevar vienlaikus uzturēt attiecības ar vairākām sievietēm.
Voyager 1

Misijas apraksts

Voyager 1 sākotnēji tika plānots kā Mariner 12 un ietilpa Mariner programmā. Aparāts tika palaists pēc Voyager 2 (Mariner 11). Voyager 1 tika veidots tā, lai varētu izmantot tolaik jauno metodi — gravitācijas manevru. Veiksmīgas apstākļu sakritības dēļ Voyager aparāti tika radīti laikā, kad lielās planētas: Jupiters, Saturns, Urāns un Neptūns, atradās pozīcijās, lai sekmīgi veiktu gravitācijas manevrus. Lai gan teorētiski bija iespējams viena lidojuma laikā apmeklēt visas četras planētas, finansējums tolaik tika piešķirts tikai divu planētu (Jupitera un Saturna) izpētei. Veiksmīgais planētu izvietojums ļāva tās sasniegt tikai 12 gados, nevis 30, kā tas būtu parastos apstākļos.
Voyager 1 palaida 1977. gada 5. septembrī no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas, izmantojot Titan IIIE Centaur nesējraķeti. Pirms tam, 1977. gada 20. augustā bija jau palaists Voyager 2. Neskatoties uz to, ka Voyager 1 palaida vēlāk, kā Voyager 2, tas tomēr atradās uz „ātrākas” orbītas un sasniedza planētas pirms Voyager 2.

Starpzvaigžņu misija

Tiek uzskatīts, ka Voyager aparātiem pietiks enerģijas vismaz līdz 2025. gadam. Voyager aparātus darbina radioizotopu termoelektriskie ģeneratori, kuri izmanto plutoniju. Ģeneratoru jauda lēnām sarūk, jo plutonijs sadalās. Sākotnējā jauda bija 420 W, bet 2008. gada sākumā tā bija sarukusi līdz 285 W.
Voyager 1 virzoties uz starpzvaigžņu telpu, aparāts turpina pētīt Saules sistēmu.
2013. gada 21. martā tas atradās 123,684 AU attālumā.
2013. gada 12. septembrī paziņots, ka heliopauze tika sasniegta 2012. gada 25. augustā, kad tika novērotas ievērojama enerģētisko daļiņu blīvuma izmaiņas.
Voyager 1 nelido nevienas konkrētas zvaigznes virzienā, taču pēc apmēram 40 000 gadiem tas atradīsies tikai 1,6 gaismas gadu attālumā no AC+79 3888. Tā ir zvaigzne Žirafes zvaigznājā.
Voyager aparātos atrodas arī vēstījums citplanētiešiem. Katrā aparātā atrodas zelta plate ar fonogrāfiski ierakstītiem attēliem un skaņu, kuri izvēlēti tā, lai attēlotu dzīvības un kultūras dažādību uz Zemes.
Lēvene (upe)

Vēsture

13. gadsimtā Lēvenes upes baseinā atradās Upītes un Sēlijas zemes.  
Pēc Mindauga kristīšanās viņš 1255. gadā atteicās no sēļu zemēm par labu Rīgas arhibīskapam. Dāvinātās teritorijas dienvidu robeža gāja pa Sventas (tagad Šventojas) upi, Latuvas upi, Lavenas upi līdz Mūsas upei.
Gustavs VI Ādolfs

Dzimšana

Viņš piedzima 1882. gada 11. novembrī Karaliskajā pilī, kas atrodas Stokholmā. Viņš ir Bernadotu dinastijas pārstāvis. Pa mātes līniju Gustavs ir Vāsas nama pēctecis.

Zviedrijas kroņprincis (1907—1950)

Gustavs Ādolfs kļuva par Zviedrijas kroņprinci 1907. gada 8. decembrī, pēc sava vectēva, karaļa Oskara II nāves.

Valsts vadonis (1950—1973)

1950. gada 29. oktobrī kroņprincis Gustavs Ādolfs kļuva par karali 67 gadu vecumā, pēc tam, kad nomira viņa tēvs Gustavs V. Viņa devīze bija Plikten framför Allt.
Gustava VI Ādolfa valdīšanas laikā tika mēģināts izveidot jaunu valdības instrumentu, lai nomainītu 1809. gada konstitūciju.
Gustava VI Ādolfa personīgās vērtības padarīja viņu populāru tautā. Šī popularitāte veicināja sabiedrības atbalstu monarhijai. Karaļa pieredze un interese arhitektūrā un botānikā lika tautai viņu cienīt. 1975. gadā tika veikta konstitūcijas reforma, kas atcēla lielāko daļu no monarhu tiesībām. Var uzskatīt, ka Gustavs Ādolfs bija pēdējais īstais Zviedrijas monarhs.
Karalis nomira 1973. gadā, dažas nedēļas pirms savas 91. jubilejas, par viņa nāves cēloni tiek uzskatīta pneimonija. Par nākamo Zviedrijas valdnieku kļuva 27 gadus vecais Kārlis XVI Gustavs.
Pataņdžali

Dzīvesgājums

Pataņdžali biogrāfija ir neskaidra, nepārbaudāma un mītiska. Iespējams, ka viņš dzīvojis  "Gonardā" (vieta Šrilankā) jo pats esot sevi saucis par "Gonardieti".
Tradicionāli pieņem, ka viņš dzīvojis Dienvidindijā ap 200. gadu pirms mūsu ēras, bet ne vēlāk par 5. gadsimtu m. ē., kad Vjāsa viņa jogas sūtras komentējis savā darbā Yogasutrabhasya.
Āda

Ādas imūnfunkcijas

Āda ir pirmā aizsargbarjera, kādā veidā cilvēks pasargājas no citiem ārējiem, bīstamiem faktoriem. Ādā esošā blīvā keratīna dēļ baktērijām un sēnītēm ir grūti izkļūt caur to. Epidermas šūnas nepārtraukti zvīņojas un atjaunojas no zemāk esošajiem slāņiem, tāpēc mikroorganismi, kas iekļuvuši starp ādas slāņiem, atdalās kopā ar mirušo ādu.  
Ādā ir imūnās šūnas (Langerhansa šūnas, tuklās šūnas u.c.), kas cīnās ar mikroorganismiem, tos noārdot vai piesaistot vēl citas iekaisuma šūnas un veicinot to migrāciju uz ādu. No ārējo faktoru iedarbības pasargā arī dziedzeru sekrēti, piemēram, sviedros atrodams antibakteriāls peptīds - dermcidīns.
Daļai indivīdu, kuriem ādas barjera ir bojāta, tā var būt viegli pārvarams šķērslis alergēniem, kairinātājiem un ādas patogēniem un izraisīt vairākas dermatoloģiskas saslimšanas, piemēram, atopisko dermatītu.

Epiderma

Epiderma ir ādas ārējā kārta, kuru veido daudzkārtains plakans epitēlijs. Tās bazālā (pamata) virsma ir krokota. Šis krokojums palīdz saturēt kopā dermu un epidermu. Visa epidermas slāņa reģenerācija noris 30 dienās. Epidermas derivāti ir mati, nagi, tauku un sviedru dziedzeri.

Derma

Derma ir ādas vidējais slānis jeb ādas saistaudi, kurā atrodas saistaudu kūlīši, dažādas epidermas derivāti (mati, nagi, dziedzeri), asinsvadi un nervi. Dermas biezums ir 0,5-5 mm.

Hipoderma

Hipoderma nav daļa no ādas. Tas ir zemādas tauku slānis, kas atrodas starp dermu un saistaudiem. Galvenās šūnas ir fibroblasti, makrofāgi, tauku šūnas. Tā piešķir ādai zināmu kustību un ir arī organisma tauku depo (50% organisma tauku atrodas zemādā).

Ādas slimības

Zemāk minētas dažas no raksturīgākājām izpausmes uz ādas dažādu slimību gadījumā
Izkliedētā skaitļošana

Izkliedētā skaitļošana jeb izkliedētā datošana (angļu: distributed computing) ir datorzinātnes nozare, kas pēta izkliedētas sistēmas. Izkliedētas sistēmas ir programmatūras sistēmas, kuras komponentes ir atsevišķas sistēmas, kas savienotas tīklā un koordinē savu darbību apmainoties ar ziņojumiem. Komponentes savā starpā sazinās, lai kopīgi sasniegtu kādu vienu konkrētu mērķi. Trīs izkliedētas sistēmas raksturojošas īpašības ir: komponenšu laiksakritība (angļu: concurrency), vienota pulksteņa neesamība un neatkarīga komponenšu atteice.
Turcijas vēsture

Turcijas Republika ir oficiālā mantiniece Osmaņu impērijai un tā izveidojās pēc tam, kad 1922. gadā Turcijas Lielā nacionālā asambleja gāza sultānu Mehmedu VI. Jaunais režīms izbeidza osmaņu valsts pakāpenisko bojāeju (franču: coup de grâce), jo valsts faktiski vairs netika uztverta kā reāls spēks pēc zaudējuma Pirmajā pasaules karā.
Portugāles koloniālā impērija

Portugāles koloniālā impērija (portugāļu: Império Português) bija pirmā globālā impērija, kas apvienoja Portugāles aizjūras īpašumus vairākos kontinentos, 60 mūsdienu valstu teritorijās. Tā pastāvēja no 1415. gada, kad portugāļi iekaroja Seutu Ziemeļāfrikā līdz 1999. gadam, kad Makao atgriezās Ķīnas sastāvā.
Impērijas veidošanās aizsāka Lielo ģeogrāfisko atklājumu laikmetu. Prinča Enrikes organizētajās ekspedīcijās 15. gadsimta sākumā portugāļu kontrolē nonāca Atlantijas okeāna Madeiras (1420) un Azoru salu (1427) arhipelāgi, kā arī nelieli atbalsta punkti Āfrikas piekrastē. 1488. gadā Bartolomeu Diašs mēģinot sasniegt Indiju atklāj Labās Cerības ragu. Indiju 1498. gadā sasniedz Vasko da Gama. 1500. gadā Pedru Alvarišs Kabrals atklāj Brazīliju, kas laika gaitā kļūst par Portugāles lielāko koloniju. 1513. gadā portugāļi sasniedz Ķīnu, bet 1570. gadā izveido tirdzniecības apmetni Nagasaki. Laikā no 1580-1640 Portugāle atrodas Spānijas impērijas pakļautībā un tās kolonijas militāri sāk apdraudēt Spānijas ienaidnieki – Holandes republika, Anglijas Karaliste un Francijas Karaliste. 1822. gadā Brazīlijas Impērija pasludina neatkarību no Portugāles. 19. gadsimtā Portugāles enerģija tiek veltīta koloniālo valdījumu paplašināšanai Angolā un Mozambikā. Portugāļu plānus apvienot abu koloniju teritorijas 1890. gadā bloķē Britu impērija, kas pati vēlas iegūt šo teritoriju.
20. gadsimta vidū savās vēl palikušajās kolonijās Portugāle cenšas apspiest nacionālās atbrīvošanās kustības, 1961. gadā tiek zaudētas kolonijas Indijā. Āfrikā sākas Portugāles koloniālais karš. Pēc 1974. gada Neļķu revolūcijas jaunā valdība ātri sniedz neatkarību visām palikušajām kolonijām izņemot Makao. Dažas no Portugāles bijušajām kolonijām, kurās valdošā joprojām ir portugāļu valoda, ir apvienojušās Portugāļu valodas valstu sadraudzībā.
Žižkovas "Viktoria"

Vēsture

Komandu 1903. gadā nodibināja studentu grupa no Zižkovas mazpilsētas (kopš 1922. gada daļa no Prāgas). Viktoria lielākie panākumi bija starpkaru periodā — līdz 1948. gadam tas bija trešais panākumiem bagātākais Čehoslovākijas klubs, uzvarot Čehoslovākijas čempionātā 1928. gadā un ieņemot otro vietu 1929. gadā. Pēc Otrā Pasaules kara un komunisma ēras sākuma 1948. gadā tas izkrita no augstākās līgas un līdz 1993. gadam spēlēja zemākajās līgās. Viktoria veiksmīgi spēlēja periodā no 1993. līdz 2003. gadam, četrreiz piedaloties Eiropas kausu sacensībās un divreiz ieņemot trešo vietu vietējā čempionātā (2002., 2003.).
2002. gadā Žižkovas "Viktoria" no UEFA kausa izslēdza Skotijas komandu Glāzgovas "Rangers". 2004. gadā pēc vairāku neveiksmīgu spēļu sērijas un korupcijas skandāla komanda izkrita uz Čehijas 2. līgu, bet 2007. gadā tā veiksmīgi atgriezās, nākamo sezonu noslēdzot tabulas vidū. 2009. gadā klubs atkal pēc neveiksmīgas sezonas izkrita uz otro līgu, bet pēc divām sezonām spēja atkal atgriezties. 2011.–2012. gada sezonā komanda ierindojās pēdējā (16.) vietā 1. līgā un atkal izkrita uz 2. līgu. 2015. gadā ieguva 4. vietu 2. līgā, bet finansiālu problēmu dēļ neieguva licenci un tika pazemināta uz 3. līgu.
Gustavs Terzens

Dzīvesgājums

Terzens mācījās Rīgas Ziemeļvalstu ģimnāzijā, jaunībā darbojās TV5 Latvija rīta raidījumā „AtomTV”. 2000. gadā sāka studēt Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē, kur ieguva maģistra grādu komunikācijas zinātnē.
2003. gadā kā dīdžejs sāka darboties Radio SWH Rock, kur nostrādāja līdz 2009. gadam. No 2007. gada līdz 2009. gadam bija Vides filmu studijas „Vides Fakti” raidījumu sižetu veidotājs un vadītājs. Savukārt no 2008. gada līdz 2013. gada nogalei darbojās raidījumu cikla Ziemeļu puse veidošanā un vadīšanā.
Šajā laika posmā, no 2009. līdz 2010. gadam, savus spēkus izmēģināja kā rokmūzikas kluba Rock'n'Riga muzikālais direktors, kur pēc viņa iniciatīvas krogā notika vairāki gan soloģitāristu, gan grupu muzikālie dueļi. Šajā gadā, aizejot no radio dīdžeja darba Radio SWH, 2010. gadā līdz 2012. gadam sāka darboties kā radio dīdžejs pirmajā Latvijā atvērta tipa radiostacijā „Radio 101”. Rīta programma „Ausīs rīts” komanda sastāvēja no Gustava Terzena, Eduarda Švāna un Zanes Penezes. Pēc radio pastāvēšanas beigām, no 2012. gada līdz 2013 piebiedrojās „Radio Rīga” kolektīvam kopā ar to pašu „Ausīs rīts” komandu. Kā arī tur veidoia un vadīja raidījumu „Rīta vingrošana”.
2013. gadā uzsāka darbu pie „Vides filmu studijas” un „Rīga 2014” veidotā raidījuma ciklā „Dzintara puse”, kur kopā ar Martu Selecku ir raidījuma vadītāji. Līdztekus abi darbojas VFS raidījuma „TE!” komandā, kuru jau 7. sezonu rāda Latvijas Televīzijā.
2013. gadā atgriezās Radio SWH  kā dīdžejs, kur vadīja pārraidi „Dzīvās vakariņas” trešdienās, ceturtdienās no plkst. 20.00 līdz 23.00. Savukārt televīzijā no 2014. līdz 2015. gadam veidoja un vadīja Latvijas Televīzijas raidījuma sižetus „100g kultūras”. 2014. gadā uzņemas arī Radio SWH+ programmas konsultanta amatu. Jaunākais projekts — 2015. gadā Latellecom TV vadīja „Sporta domnīcu ar Gustavu Terzenu”, kur kopā ar sporta ekspertiem apskatīja aktuālākās sporta tēmas Latvijā un pasaulē.

Mūziķa karjera

2008. gadā ar Daini Rijkuri, Matīsu Elsbergu, Artūru Mucenieku un Artūru Kupču izveidoja smagā metāla grupu SIA Radikal, kas 2011. gada aprīlī izdeva debijas albumu „Monokarš”, bet 2013. gadā darbību pārtrauca.
Mariāns Gāborīks

Spēlētāja karjera

Karjeru uzsāka Slovākijas Ekstralīgas klubā Trenčīnas "Dukla". Pēc divām sezonām viņu 2000. gada NHL draftā izvēlējās Minesotas "Wild" ar kopējo trešo kārtas numuru. "Wild" viņš pavadīja astoņas sezonas, 2009. gada vasarā pārceļoties uz Ņujorkas "Rangers". M. Gāboriks ir "Wild" kluba visu laiku rezultatīvākais hokejists.
2012.—13. gada sezonā Gāborīks tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets" vienību, taču jau nākamās sezonas vidū uzbrucējs nonāca Losandželosas "Kings" sastāvā. 2013.—14. gada sezonā kopā ar "Kings" izcīnīja Stenlija kausu. 2014.—15. gada sezonā Gāborīks atzīmējās ar 47 rezultativitātes punktiem, taču turpmākajās sezonās viņa rezultativitātes kritās. 2018. gada februāra vidū uzbrucējs tika aizmainīts uz Otavas "Senators".
Slovākijas izlases sastāvā piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs (2006, 2010), četros Pasaules čempionātos (2001, 2004, 2005, 2007), kā arī ir izcīnījis bronzas medaļu 1999. gada Pasaules čempionātā junioriem. Bija iekļauts arī 2014. gada Olimpisko spēļu turnīra izlases sastāvā, taču traumas dēļ uz to nedevās.
Spacehab

Spacehab ir modulis, kas paredzēts kosmosa kuģiem Space Shuttle, un kalpo kā laboratorija vai kravas modulis. Moduli pēc NASA pasūtījuma 1980. gados izstrādāja kompānija Spacehab, Inc.
Spacehab ir cilindra veida ar alumīnija korpusu. Tas ir hermētisks, kurā iebūvētas dzīvības nodrošināšanas sistēmas, lai tajā varētu uzturēties kosmonauti. Tas tiek ievietots Space Shuttle kravas telpā un ar apkalpes kabīni tiek savienots ar tuneli. Pavisam tika izveidotas četras moduļa modifikācijas: kravas vienkāršais modulis (Logistics Single Module, LSM), pētnieciskais vienkāršais modulis (Research Single Module, RSM), kravas dubultais modulis (Logistics Double Module, LDM), pētnieciskais dubultais modulis (Research Double Module, RDM). Dubultais modulis sastāvēja no diviem vienkāršajiem moduļiem.
Ar dubulto kravas moduli var nogādāt 4,5 t kravu. Tukša dubultā moduļa masa ir 4,5 t, garums — 6,1 m, platums — 2,27 m, augstums — 3,4 m, tilpums — 62,3 m³.
Sākotnēji Spacehab modulis tika izstrādāts, lai nogādātu orbītā zinātnisko aparatūru, lai veiktu pētījumus kosmosā. Modulis kosmonautiem bija kā papildus telpa pētījumu veikšanai.