google/wiki40b huggingface dataset:
Viljams Rivjērs

Biogrāfija

1925. gadā simultānspēles seansā konsultācijas partijā uzvarējis Aleksandru Aļehinu. 
Pārstāvējis Šveices komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 2 reizes (1928, 1931). 1928. gadā individuālajā vērtējumā izcīnījis 6. vietu starp visiem olimpiādes dalībniekiem.
1932. gadā Bernē dalījis 9.-12. vietu starptautiskā šaha turnīrā, kurā uzvarēja toreizējais Pasaules čempions šahā Aleksandrs Aļehins.
Kenterberijas skatuve

Kenterberijas skatuve (angļu: Canterbury scene) jeb Kenterberijas roks ir termins, ar ko apzīmē vairākas progresīvā roka, džeza un avangarda mūzikas grupas, kas pārsvarā radās 1960. gadu beigās Anglijas pilsētā Kenterberijā. Ar laiku, mainoties Kenterberijas grupu sastāvam un radoties jaunām grupām, Kenterberijas skatuve kā reģionāls apzīmējums noteiktai mūzikai attīstījās vairāk kā mūzikas apakšžanrs.
Kenterberijas mūziku var raksturot kā rokmūziku ar lielu ietekmi no psihodēlijas un džeza mūzikai raksturīgām improvizācijām, tomēr ne vienmēr rokmūzikas elementi būs Kenterberijas mūzikā sastopami. Dažkārt Kenterberijas mūzika var būt tipiski džeza skaņdarbi, un tāpat arī raksturīgā eksperimentēšana ar skaņu var būt par pamatu cita veida mūzikai.
Par galvenajām un svarīgākajām Kenterberijas skautuves grupām tiek uzskatītas grupas The Wilde Flowers, Soft Machine, Caravan, Gong, Hatfield and the North, National Health.
Juris Švēde

Dzīves gājums

Dzimis kā Juris Puriņš 1940. gada 20. novembrī, Rīgā. Otrā pasaules kara beigās kopā ar māti un patēvu devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1947. gadā uz Kanādu. 1950. gadā pārcēlās uz Vankūveru, kur mācījās skolā, vēlāk studēja Britu Kolumbijas universitātē, ko 1964. gadā beidza ar psiholoģijas bakalaura grādu. Strādāja par psiholoģijas instruktoru Vankūveras pilsētas koledžā (1966-1967), pēc tam Raiersona universitātē Toronto (Ryerson University, 1968-2006), bija psiholoģijas departamenta vadītājs (1998-2006). Pensionējās 2006. gadā, pašlaik dzīvo Toronto.
Purvmalas pagasts

Vēsture

Pagasta teritorija ietilpa Pleskavas guberņas Ostrovas apriņķa Tolkovas pagastā, daļā, ko saskaņā ar Latvijas-Krievijas miera līgumu 1920. gadā pievienoja Latvijas teritorijai. 1922. gadā izveidoja patstāvīgu Bokovas pagastu, atdalot teritoriju no Tolkovas pagasta. 1925. gadā Bokovas pagastu pārdēvēja par Purvmalas pagastu un iekļāva jaunizveidotajā Jaunlatgales (vēlāk Abrenes) apriņķī. 1944. gada 23. augustā Purvmalas pagastu kopā ar pārējo bijušās Pleskavas guberņas teritoriju atdalīja no Latvijas PSR teritorijas un iekļāva jaundibinātajā Krievijas PFSR Pleskavas apgabalā. Šobrīd bijusī Purvmalas pagasta teritorija ietilpst Pitalovas rajona Nosovas un Žogovas pagastos.
Cauri bijušā Purvmalas pagasta teritorijai tek Kuhvas upe, kuras krastos atrodas skaisti dolomīta atsegumi — tā sauktās Kuhvas klintis.
Alfrēds Rubiks

Biogrāfija

Tēvs kritis karā Sarkanajā armijā, patēvs dienēja Latviešu leģionā. 1954. gadā iestājies LVU Enerģētikas fakultātē. 1954. gadā, kā arī no 1957. līdz 1961. gadam strādāja Rīgas Energomašīnbūves rūpnīcā, pārtraukumā dienējis armijā.
1959. gadā kļuvis par PSKP biedru. 1963. gadā absolvējis RPI Mehānikas fakultāti, inženieris. No 1962. līdz 1982. gadam komjaunatnes, PSKP darbā. No 1976. līdz 1982. gadam Rīgas pilsētas Ļeņingradas rajona (tagadējās Kurzemes rajona) izpildkomitejas loceklis. 1980. gadā beidzis Ļeņingradas Augstāko partijas skolu.
No 1980. līdz 1992. gadam LPSR, vēlāk LR Augstākās Padomes deputāts (izslēgts no AP pirms termiņa, ar kolēģu balsojumu). No 1981. līdz 1991. gadam LKP CK loceklis. No 1982. līdz 1984. gadam LPSR Vietējās rūpniecības ministrs. No 1984. līdz 1990. gadam Rīgas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētājs. No 1989. līdz 1991. gadam PSRS Tautas deputāts.
No 1990. līdz 1991. gadam PSKP centrālās komitejas un tās politbiroja loceklis, LKP pirmais sekretārs, LPSR un PSRS Konstitūcijas un pilsoņu tiesību komitejas un Sabiedrības glābšanas komitejas priekšsedētājs. 1991. gada augustā — Latvijas Ārkārtas stāvokļa valsts komitejas priekšsēdētājs. 23. augustā tiek aizturēts, izvirzīta apsūdzība apvērsuma organizēšanā. 1993. gadā tiek ievēlēts Saeimā no kustības "Līdztiesība" saraksta, kuras biedrs Rubiks ir līdz 1996. gadam.
1995. gadā notiesāts, sodīts ar brīvības atņemšanu uz 8 gadiem par darbībām, kas vērstas uz valsts varas gāšanu. Svītrots no Latvijas Sociālistiskās partijas Saeimas vēlēšanu saraksta. 1996. gadā izvirzīts Valsts prezidenta amatam, 1996. gada Latvijas prezidenta vēlēšanās ieguva 5 balsis no 100. 1997. gada novembrī pirms termiņa atbrīvots no cietuma. 1998. gadā piedalījās PCTVL izveidošanā.
1999. gadā ievēlēts par Latvijas Sociālistiskās partijas priekšsēdētāju. Automātiski kļuva par PCTVL līdzpriekšsēdētāju (līdz 2003. gadam, kad LSP izstājās no apvienības). No 2003. līdz 2006. gadam mēnešrakstu "Latvijas Sociālists" un "Социалист Латвии" apvienotās redakcijas vadītājs. Līdz 2004. gadam žurnāla "Марксизм и современность" redakcijas padomes loceklis.
Kopš 2005. gada "Saskaņas Centra" priekšsēdētāja vietnieks. 2009. gadā ievēlēts Eiropas Parlamentā, kur darbojās kā Eiropas Apvienoto kreiso un Ziemeļvalstu Zaļo kreiso spēku konfederālo grupas prezidija loceklis.
2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās A. Rubiks neguva vēlētāju atbalstu. 2015. gadā pameta Latvijas Sociālistiskās partijas priekšsēdētāja amatu (viņa vietā stājās Rīgas domes deputāts Vladimirs Frolovs).
Tjerī Butsēns

Karjera

1977. gadā Butsēns sāka piedalīties Beļģijas Formula Ford 1600 čempionātā. Nākamajā sezonā viņš kļuva par čempionu. 1979. gadā viņš sāka piedalīties Formula 3 sacīkstēs. 1980. gadā viņš ieguva 2. vietu Eiropas Formula 3 čempionātā. 1981. gadā viņš piedalījās Formula 2 čempionātā un atkal kļuva par Eiropas vicečempionu. Tajā pašā gadā Butsēns pirmoreiz piedalījās Lemānas 24 stundu sacīkstēs, kurās piedzīvoja smagu avāriju. Lai gan Butsēns bija neskarts, atlūzas smagi ievainoja divus trases darbiniekus un nogalināja vēl vienu.
1983. gadā beļģis piedalījās Eiropas Salonautomobiļu čempionātā. Tajā pašā gadā viņš samaksāja pusmiljonu ASV dolāru Arrows komandai, lai varētu piedalīties visās sezonas sacīkstēs, sākot ar Beļģijas Grand Prix. 1984. gadā Butsēns pirmoreiz guva punktus sacīkstēs, bet gadu vēlāk, Sanmarīno Grand Prix, finišēja 2. vietā. 1987. gadā Butsēns pārcēlās uz Benetton komandu. Viņš sāka regulāri gūt punktus un kopvērtējumā bija 8. vietā ar 16 punktiem. Butsēna veiksmīgākā sezona bija 1988. gadā, kad viņš kopvērtējumā bija ceturtais. Viņu pamanīja Frenks Viljamss un Butsēns parakstīja divu gadu līgumu ar Williams komandu. Divu gadu laikā Butsēns izcīnīja trīs uzvaras un abās sezonās izcīnīja vairāk punktu nekā 1988. gadā, tomēr ierindojās attiecīgi 5. un 6. vietā kopvērtējumā. Kad izbeidzās beļģu pilota un Williams komandas līgums, viņš pārcēlās uz Ligier komandu. Pirmajā sezonā viņš ne reizi neguva punktus, bet 1992. gadā viņš vienīgos punktus izcīnīja Austrālijas Grand Prix. Butsēns nolēma pamest F1, tomēr pieņēma piedāvājumu pussezonu aizstāt lēno Ivanu Kapelli 1993. gadā, Jordan komandā.
Pēc Formula 1 pamešanas Butsēns pievērsās salonautomobiļu čempionātiem ASV. Pēc avārijas Lemānas sacīkstēs 1999. gadā Butsēns beidza savu sportista karjeru pavisam. Tagad viņš ir kļuvis par biznesmeni un viņam pieder aviokompānija Boutsen Aviation. Tāpat viņam pieder Mégane Trophy čempionāta sacīkšu komanda.
Sentpola (sala)

Vēsture

Senpolas atklāšanas vēsture neskaidra. Pirmoreiz salu 16.gs. portugāļu navigācijas kartēs atzīmējis ģeogrāfs Everts Gīserts (Evert Gysaerths) ar nosaukumu "T.Q. descrobio o nao S. Paulo".
Aldis Drēģeris

Bērnība un jaunība

Bērnību pavadījis Rīgā, kur beidzis Rīgas 50.vidusskolu, kā arī ģimenes mājā Saulkrastos. Vidusskolas laikā apguvis akordeona spēli pie pasniedzēja VEF kultūras pilī.

Muzikālā darbība

Muzikālo karjeru uzsācis 1987. gadā ar muzicēšanu kāzās, 1988. gadā jau iznāk pirmā Alda Drēģera audiokasete, kā arī sākas aktīva koncertdarbība ar programmu "Latvju brīvības cīņu dziesmas". Nodibinājis mūzikas izdevniecību "AD Show and Rec.", karjeras laikā izdevis vairāk nekā 30 audiokasetes un kompaktdiskus. Aktīvi koncertējis visā Latvijas teritorijā, 2004. gadā trīs mēnešu laikā uzstājies 68 kultūras namos. Tematiski savā mūzikā aptvēris dažādus tematus, taču īpaši pazīstams ar dziesmām par alkoholu un sievietēm. Visvērtīgākais ieguldījums ir albumi "Veltījums Rīgai" un "Manas dvēseles caureja" - dziesmas ar Aleksandra Čaka, Austras Skujiņas, Imanta Ziedoņa vārdiem.

Nāve

2005. gada janvārī ievietots Madonas slimnīcā ar iekaisušu, plīsušu apendiksu un smagu asins saindēšanos. Pārvests uz Rīgas 1. slimnīcu, miris 2005. gada 20. janvārī.
Pīlādžu iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Pīlādžu iela ir īsa, daļēji asfaltēta iela Imantas apkaimes dienvidu daļā (iela vairāk atgādina iekšpagalmu pievadceļu nekā patstāvīgu ielu). Tā aizsākas savienojumā ar Anniņmuižas bulvāri un virzās rietumu virzienā. Iela virzās cauri 9 stāvu ēkai (Anniņmuižas bulvāris 84) un tālāk gar privātmājām vienā pusē un autostāvvietu otrā pusē. Krustojas ar Dubultu ielu, nelielu posmu turpinās kā zemes ceļs un beidzas kā strupceļš iepretīm 5 stāvu dzīvojamai ēkai (Jūrmalas gatve 91 un 91/1).
Dvietes apmetne

Dvietes senleja

Dvietes apmetne atrodas Dvietes upes senlejā, kur ir atklātas aptuveni 15 senas apmetnes, kas tika apdzīvotas no akmens laikmeta līdz pat viduslaikiem. Dvietes, Munču, Dzenīšu, Berezovkas, Grīvas, Slobodas, Putnu salas un Vecaines apmetnē ir atrastas senlietas, kas attiecas uz akmens laikmetu.

Pirmie izrakumi 1937.-1938. gadā

Arheoloģiskie atradumi Dvietes senlejā sākti 1937. gadā, kad Valsts Vēsturiskā muzeja Jelgavas nodaļas vadītājs Eduards Šturms Dvietes labajā krastā pie iztekas no Dvietes ezera atklāja divas akmens laikmeta zvejnieku-mednieku apmetnes. Lielākā senlietu daļa (krama, raga, kaula rīki) attiecas uz mezolītu un neolītu, bet tika atrastas arī Auklas keramikas kultūrai raksturīgas bronzas laikmeta senlietas (akmens cirvji, švīkātās keramikas lauskas u. c. priekšmeti) un dzelzs laikmeta keramika. Ievērības cienīga ir šeit atrastā vēlā paleolīta harpūna, kas, iespējams, darināta no ziemeļbrieža raga. Dvietes Munču apmetne tika atklāta Dvietes kreisajā krastā pie ietekas Daugavā blakus Dvietes pagasta Munčiem. 1938. gadā šeit tika veikti izrakumi, kuros atrasta neolīta, bronzas laikmeta un dzelzs laikmeta keramika.

Izrakumi 1960.-2002. gadā

Dvietes senlejas izpēte tika turpināta 1960. gados, kad Dvietes krastos tika atklātas vēl dažas iespējamās akmens laikmeta apmetņu vietas (Dzenīšu un Berezovkas apmetnes). 1981. un 1984. gadā arheoloģiskie izrakumi veikti Ilzes Lozes vadībā. Putnu salas apmetne tika atklāta 1990. gados Dvietes senlejas labajā krastā, Bebrenes pagasta Putnu salā, kur atrastas dzelzs laikmetam un viduslaikiem raksturīgu māla trauku lauskas, krama kasīkļi, no māla izgatavotas tīklu gremdes, slānekļa galodas, dzirnakmeņi un dzelzs laikmetam raksturīga bronzas vainaga fragments. Iespējams, ka Putnu salas apmetne ir bijusi apdzīvota arī agrāk. To pierāda īpatnējas formas krama nazis, kas atrasts Putnu salā un attiecas uz vēlo mezolītu, kā arī šeit atrastās švīkātās keramikas lauskas, kas attiecas uz bronzas laikmeta beigām vai agro dzelzs laikmetu. 2000. gadā vidējā neolīta trauku lauskas un krama rīki tika atrasti Skuķu ezera rietumu krastā, ko vecākās paaudzes vietējie iedzīvotāji sauc par Vecaini. Latvijas Vēstures muzeja Arheoloģijas nodaļa 2002. gada pavasarī Egitas Ziediņas vadībā Dvietes senlejā pie Skuķu ezera atklāja divas jaunas neolīta apmetnes ar neizpostītu kultūrslāni.
Niks Keivs

Biogrāfija

Mūziķa karjeru Keivs sāka 70. gadu sākumā, bet atpazīstamību ieguva darbojoties kā solists kopā ar austrāliešu postpankroka grupu The Boys Next Door, kas pēc pārcelšanās uz Londonu tika pārsaukta par The Birthday Party. Grupa pārstāja darboties 1983. gadā Keiva un otra grupas līdera Rolanda S. Hovarda muzikālo domstarpību dēļ.
1983. gadā, kopā ar agrāko The Birthday Party ģitāristu Miku Hārviju Niks Keivs nodibināja grupu Nick Cave and the Bad Seeds, kas sākotnēji The Birthday Party muzikālo virzienu ieveda eksperimentālākā gultnē, bet vēlāk, dažādu ietekmju, ieskaitot blūza, džeza un garāžroka, sajaukuma rezultātā pilnīgi mainīja muzikālo stilu, kas pirmo reizi redzams 1990. gada albumā The Good Son, kurā blakus agrākajam muzicēšanas stilam raksturīgām kompozīcijām atrodamas arī mierīgas klavierbalādes. 1989. gadā iznāca Keiva pirmais romāns "Un ēzelis ieraudzīja eņģeli", kas vēlāk tika izdots arī latviski.
1996. gadā grupa izdeva albumu Murder Ballads, kurā iekļauts arī duets ar Kailiju Minogu Where the Wild Roses Grow. 1997. gadā Nick Cave and the Bad Seeds izdeva ārkārtīgi veiksmīgo ierakstu The Boatman's Call, kas pilnībā sastāvēja no klavierbalādēm; albuma slavenākā dziesma ir Into My Arms, ko Keivs vēlāk izpildīja arī INXS līdera Maika Hačinsa bērēs.
2004. gadā grupa izdeva pagaidām vienīgo dubultalbumu savā karjerā - Abattoir Blues/The Lyre of Orpheus, kas kļuva par vienu no viņu veiksmīgākajiem un kritiķu atzītākajiem ierakstiem.
2006. gadā Keivs nodibināja garāžroka grupu Grinderman, kas izdeva divus veiksmīgus albumus, taču 2010. gadā tika paziņots par grupas izjukšanu. 2009. gadā tika izdota otrais Nika Keiva romāns "Banija Manro nāve", kas arī ticis izdots latviski.
Jaunākais Nick Cave and the Bad Seeds albums Push the Sky Away iznāca 2013. gada 18. februārī.
MAVEN

Lidojuma gaita

MAVEN tika palaists 2013. gada 18. novembrī 18:28 UTC ar nesējraķeti Atlas V/401 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-41. Zonde no augšējās pakāpes Centaur atdalījās 19:20:42 UTC un iegāja trajektorijā uz Marsu.
Marsa orbītu zonde sasniedza 2014. gada 22. septembrī. Dzinēji tika iedarbināti 01:50 UTC un darbojās 33 minūtes, iejot planētas orbītā.
2015. gada 19. februārī veikts manevrs, "iegremdējoties" atmosfērā līdz 150 km no planētas virsmas, lai varētu veikt precīzākus atmosfēras mērījumus. Pavisam paredzēti pieci šādi manevri.
Franču Indoķīna

Franču Indoķīna bija Francijas kolonija, kas oficiāli pastāvēja no 1887. gada 17. oktobra līdz 1954. gada 21. jūlijam mūsdienu Vjetnamas, Laosas, Kambodžas, kā arī nelielās Taizemes un Ķīnas teritorijas daļās. No 1887. līdz 1947. gadam oficiālais nosaukums bija Indoķīnas Savienība, pēdējos pastāvēšanas gados — Indoķīnas Federācija.
1887. gadā tika apvienota Kambodža un trīs moderno Vjetnamu veidojošās provinces — Tonkina, Annama un Končinķīna. 1893. gadā tika pievienota Laosa. Kolonijas galvaspilsēta sākotnēji atradās Saigonā, 1902. gadā pārcelta uz Hanoju, 1939. gadā uz Dalatu, bet 1945. gadā atpakaļ uz Hanoju.
Franču vadībā tiek izbūvēta apūdeņošanas kanālu sistēma, kas ļauj attīstīt rīsa laukus un palielināt ražas. Sākas gumijas izejvielu vākšana. Sāk iegūt dabīgos izrakteņus – antracīta ogles, cinku un alvu. Uzbūvē vairāk nekā 30 000 km ceļu, no kuriem puse ir asfaltēti vai bruģēti, kā arī 3000 km dzelzceļa. Tas viss nodrošināja Vjetnamas iedzīvotāju skaita dubultošanos līdz Otrā pasaules kara sākumam. Papildus administratīvajai galvaspilsētai Hanojai, franči attīsta dienvidu centru – Saigonu. 1863. gadā pasludinātais franču protektorāts saglabāja Kambodžu no pilnīgas sadalīšanas starp Vjetnamas un Taizemes valdniekiem, kas ilgstošās cīņās bija pakļāvuši khmeru zemes. Franči nodrošināja valsts robežas, nodrošināja mieru un attīstīja Pnompeņu, kuras iedzīvotāju skaits sasniedza pusmiljonu.
Pēc Francijas sakāves karā ar Trešo Reihu, teritoriju pārvaldīja Višī Francijas administrācija, kas atļāva kolonijā ienākt Japānas karaspēkam. 1945. gada 9. martā, lai novērstu Indoķīnas nonākšanu Sabiedroto valstu kontrolē, japāņi gāza franču administrāciju un pilnībā okupēja Indoķīnu. Pēc Japānas kapitulācijas 1945. gada augustā vjetnamiešu brīvības cīnītāji pasludināja Vjetnamas neatkarību un uzsāka bruņotu cīņu pret frančiem, aizsākot pirmo Indoķīnas karu. 1949. gadā franči Saigonā ļāva pasludināt pret Ziemeļvjetnamas komunistiem vērstu Vjetnamas valsti. 1953. gadā neatkarība tika piešķirta arī Laosai un Kambodžai.
Šausmu filma

Šausmu filma (jeb sarunvalodā šausmene; angļu: horror film, horror movie) ir mākslas filmas žanrs. Pie šausmu filmām pieskaitāmas tās filmas, kas mēģina nobiedēt skatītāju, radīt satraukuma un šausmu sajūtas, veidot saspringtu šausmu atmosfēru un mokošas nākamo šausmu gaidas — tā saukto "saspensa" efektu (angļu: suspense — 'neziņa').

Slešers

Slešers (no angļu: slash — 'cirtiens') ir šausmu filmu apakšžanrs (dažreiz tiek saukts par "pusaudžu šausmu filmām"), kam ir raksturīga slepkavas-psihopāta (dažreiz valkā masku) esamība, kurš izseko un pa vienam nogalina vairākus upurus-pusaudžus.

Filmas par cilvēkēdājiem

Pirmā filma, kas kaut kādā mērā bija veltīta cilvēkēdājiem, ir 1963. gada filma "Asiņainās svinības" (angļu: Blood Feast). Šis savdabīgais apakšžanrs atdalījās no cita apakšžanra — filmām par zombijiem.
Vienas no populārākajām filmām par kanibālismu ir filmu sērija par Hanibālu Lekteru — "Jēru klusēšana", "Sarkanais drakons", "Hanibāls — Atdzimšana". Kā arī nozīmīga ir filma "Cilvēkēdājs".

Filmas par vilkačiem

Pirmā filma, kas bija veltīta vilkačiem, bija mēmā filma "Vilkatis" (1913). Pēc tās sekoja vēl dažas mēmās filmas par vilkačiem. Pirmā filma ar skaņu bija vācu filma "Le Loup Garou". 1935. gadā studija Universal Pictures izlaida filmu "Londonas vilkatis", bet 1941. gadā filmu "Cilvēks-vilks". Šīs filmas iezīmēja daudzus stereotipus turpmākajiem kinematogrāfijas vilkačiem.

Filmas par vampīriem

Ļoti populārs šausmu filmas apakšžanrs ir filmas par vampīriem. Šajās filmās pret cilvēkiem vēršas nemirstīgas būtnes, kuriem nepieciešamas svešas asinis.

Filmas par zombijiem

Šausmu filmu apakšžanrs, kur ļaunuma un šausmu iemiesojums ir augšāmcēlušies miroņi jeb zombiji. Dažādās filmās zombiji ir attēloti pilnīgi dažādi, no tik tikko kustošiem un trūdošiem līdz būtnēm, kas pārspēj cilvēku fiziskās dotības. Ir arī filmas, kurās zombiji ir labie un pozitīvie tēli, bet tāds zombiju paveids vairāk ir raksturīgs komēdijām.

Gotiskās filmas

Pirmās gotiskās filmas (jeb "šausmu filmas") uzņēma vācu kinorežisors Frīdrihs Vilhelms Mūrnavs. Izcilas gotiskās filmas ir uzņēmuši — Frensiss Fords Kopola ("Brema Stokera Drakula"), Verners Hercogs ("Nosferatu: Nakts parādība"), un citi.
Ķiršu lietus

"Ķiršu lietus" ir  Zigmara Liepiņa dziesma ar Alfreda Krūkļa vārdiem.
Dziesmu  1974. gadā blūza stilā sacerēja Raimonda Paula grupas "Modo" taustiņinstrumentālists Zigmars Liepiņš, tā iekļauta viņa 1974. gada albumā "Vēl nav par vēlu". 1975. gadā tā tika pārveidota valša ritmā un Noras Bumbieres izpildījumā piedalījās Latvijas radio rīkotajā dziesmu aptaujā „Melodiju parāde” ("Mikrofona aptauja" bija aizliegta). 1978. gadā dziesma izdota skaņuplatē.
2018. gadā "Ķiršu lietus" ieguva 49. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Rīgas 85. vidusskola

Vēsture

Dibināta 1980. gadā kā divplūsmu skola, 1990. gadā skolu pārveidoja par latviešu mācību valodas skolu. 1991. gadā izveidoja lietuviešu klasi.

Izglītības programmas

Vispārējās pirmsskolas izglītības programma (01011111), Pamatizglītības programma (21011111), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (31011013), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (31011011).
Mēris

Nosaukums

Latviešu valodā nāvējošās slimības nosaukums radies no indoeiropiešu pirmvalodas saknes mer-, no kā cēlies arī latviešu vārds 'mirt'. Vārda mēris sākotnējā nozīme bijusi 'miršana', 'nāve'.
Viktors Sultanbajevs

Biogrāfija

1914. gadā uzvarējis dzimtās pilsētas Jekaterinoslavas šaha čempionātā. Pirmā pasaules kara laikā iesaukts Krievijas armijā. Pēc Oktobra revolūcijas un Krievijas pilsoņu kara 1920. gadā kopā ar Pjotra Vrangeļa armiju evakuējies uz Turciju. 1921. gadā pārcēlies uz dzīvi Beļģijā - sākumā neilgi mitinājies Briselē, pēc tām pārvācies uz Ljēžu, kur nodzīvojis līdz mūža beigām.
1923. gadā pirmo reizi piedalījies Beļģijas šaha čempionātā, kurā vēlāk uzvarējis piecas reizes (1932, 1934, 1943, 1957, 1961). Pēdējo reizi Beļģijas šaha čempionātā spēlējis 1969. gadā. Beļģijas izlases sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādē 1933. gadā un pie 1. galdiņa ieguvis 4 punktus no 14 iespējamajiem (+1, =6, -7). Bijis agresīva šaha spēles stila piekritējs. 1964. gadā kļuvis par FIDE starptautisko arbitru.
Ernests Johans Bīnemanis

Dzīvesgājums

Dzimis 1753. gada 27. (16.) janvārī Vilces pagasta Blankenfeldes muižas pavāra Ērmaņa un viņa sievas Līzes ģimenē. Viņa tēvs pēc brīvlaišanas pieņēma Bīnemaņa uzvārdu un pārcēlās uz dzīvi Jelgavā. Ernests Johans Bīnemanis mācījās Jelgavas Svētās Trīsvienības baznīcas skolā, no 1775. līdz 1778. gadam bija viens no pirmajiem Pētera akadēmijas studentiem (imatrikulēts ar kārtas numuru 2). Pēc akadēmijas beigšanas viņš strādāja par profesora Vilhelma Beitlera palīgu, konstruēja astronomijas instrumentus, globusus un mašīnu modeļus. 1779. gadā Londonā papildināja savas zināšanas mehānikā un matemātikā.   
Jau pāris gadu pēc sensacionālajiem brāļu Mongolfjē lidojumiem Francijā 1785. gada 26. jūnijā  notika viņa izgatavotā aerostata pirmā publiskā demonstrēšana Jelgavā. Tas bija apmēram 54 cm diametrā ar uzrakstu Vivat P. et D.! Et Mitavia missus sum die XXVI to mensis Junii MDCCLXXXV (latīniski - "Lai dzīvo Kurzemes un Zemgales hercogs Pēteris Bīrons un viņa sieva hercogiene Doroteja! No Jelgavas esmu palaists 1785. gada 26. jūnijā"). 1785. gada oktobrī viņš palaida gaisa balonu apmēram divu metru diametrā, bet 1786. gada 26. jūnijā ar ūdeņradi pildītu balonu 5,2 m diametrā ar uzrakstu "Tas dodas uz zvaigznēm". 
1786. gada 28. aprīlī viņš veica arī publiskus elektrības demonstrējumus un reklamēja paša izgudrotos zibensnovedējus. 
Sakarā ar apsūdzību nepiedienīgās attiecībās 1788. gadā hercogs Pēteris atlaida Bīnemani no darba akadēmijā un viņš kļuva par Jelgavas pilsētas skolas kantoru (priekšdziedātāju) un baznīcas ērģelnieku. 1792. gadā izdeva Bīnemaņa no angļu valodas tulkoto viņa drauga Jelgavas mehāniķa Džozefa Mēdžera uzrakstīto brošūru par pilsētas ūdensvada modernizēšanas projektu. 
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes inkorporācijas Krievijas impērijā E. J. Bīnemanis pārcēlās uz Pēterburgu, strādāja par uzraugu Petrozavodskas pogu rūpnīcā. 1801. gadā atgriezās Pēterburgā, kur bija mājskolotājs, vēlāk skolotājs Gatčinas pilsētas skolā.
Miris 1806. gada 17. februārī Gatčinā.