google/wiki40b huggingface dataset:
29. septembris

29. septembris ir gada 272. diena pēc Gregora kalendāra (273. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 93 dienas.
Anatolijs Kuzņecovs

Šaha kompozīcija

No 1948. gada publicējis vairāk nekā 250 šaha kompozīcijas, galvenokārt etīdes un arī retrogrādās analīzes uzdevumus. Sešu PSRS individuālo čempionātu dalībnieks (1955—1969) un daudzu konkursu dalībnieks, kuros ieguvis apmēram 50 pirmās godalgas. Viņa ilggadējais līdzautors bija Boriss Saharovs.
No 1965. gada starptautiskais tiesnesis, no 1980. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
1991. gada UCI šosejas riteņbraukšanas Pasaules kauss

1991. gada UCI šosejas riteņbraukšanas Pasaules kauss bija trešā UCI Pasaules kausa sezona. Salīdzinot ar iepriekšējo sezonu, tika saglabātas visas sacensības. Pēdējās sacensības bija individuālais brauciens Bergamo, Itālijā un tajās tika izcīnītas Grand Prix des Nations un Trofeo Baracchi balvas. Sacensību kopvērtējumā uzvarēja Itālijas pārstāvis Maurīsio Fondrīsts no Panasonic-Sportlife komandas.
Antons Volčenkovs

Spēlētāja karjera

Volčenkovs savu profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 1999.—00. sezonā, kad debitēja Krievijas Augstākās līgas kluba Maskavas CSKA sastāvā. Nākamās divas sezonas aizsargs aizvadīja Maskavas "Krylia Sovetov" sastāvā, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2002.—03. sezonā Volčenkovs debitēja NHL, spēlējot Otavas "Senators" sastāvā. "Senators" rindās Volčenkovs spēlēja līdz pat 2010. gada vasarai, kad noslēdza līgumu ar Ņūdžersijas "Devils" vienību. "Devils" spēlēja līdz pat 2014. gada vasarai, kad tika ievietots neaizsargāto spēlētāju sarakstā. Volčenkovs noslēdza līgumu ar Našvilas "Predators", tās sastāvā aizvadot nākamo sezonu.
2015.—16. gada sezonu izlaida, taču 2016. gada maija sākumā noslēdza līgumu ar KHL klubu Vladivostokas "Admiral". Vēlāk pievienojās Ņižņijnovgorodas "Torpedo".
Krievijas izlases rindās kļuvis par 2009. gada Pasaules čempionu, spēlējis arī 2006. un 2010. gada olimpiskajās spēlēs.
Kūdraine

Vēsture

Šis pieturas punkts tika atklāts 1932. gadā. Pēc piepilsētas vilciena Rēzekne—Daugavpils atcelšanas 1999. gadā pieturas punkts ir neizmantots.
Hanko pussala

Hanko pussala (somu: Hankoniemi, zviedru: Hangö udde) ir Somu jūras līča pussala Somijas dienvidos. Tā ir apmēram 30 km gara un 10 km plata. Līnija starp Hanko ragu Somijā un Pēzaspea ragu Igaunijā tiek uzskatīta par Somu jūras līča rietumu robežu.

Vēsture

1714. gadā pie Hanko pussalas notika Hangutas kauja (Гангу́тское сраже́ние, Sjöslaget vid Hangö udd), kurā krievu flote uzvarēja zviedru floti. Somijas pilsoņu kara laikā 1918. gada martā pussalā izsēdās vācu Baltijas jūras divīzija (Ostsee-Division) un no turienes izvērsa uzbrukumu uz Helsinkiem.
Pēc Ziemas kara miera līguma noslēgšanas 1940. gada 13. martā Hanko pussala uz 30 gadiem tika iznomāta PSRS jūras kara bāzes izveidošanai. Pēc karadarbības atsākšanās kara bāze tika evakuēta 1941. gada decembrī. Pēc Turpinājuma kara beigām 1944. gadā PSRS attiecās no Hanko pussalas, tās vietā pieprasot Porkalanniemi pussalu tuvāk Helsinkiem.
Kiprians Berbatovs

Biogrāfija

Bulgārijas izlases futbolista Dimitara Berbatova brālēns.
Vairākkārt pārstāvējis Bulgāriju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās, kurās izcīnījis divas medaļas: zeltu (2008. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā) un bronzu (2005. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā).
Vairāku starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmās vietas Spānijas pilsētās Arteikso un Ferolā (abas 2008), Sautronā (Francija, 2009), Toredembarā (Spānija, 2009), Seviljā (2010). 2010. gadā Hantimansijskā pārstāvējis Bulgārijas komandu Pasaules šaha olimpiādē.
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Berbatovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
2011. gada novembrī paziņojis, ka pārtrauc piedalīties šaha turnīros, lai vairāk laika veltītu matemātikas studijām.
Aleksandrs Ozols

Dzīvesgājums

Dzimis Dzērbenes pagastā skolotāja ģimenē. Iesaukts Krievijas Impērijas armijā, mācījies junkuru skolā. Kā kadets piedalījies Ziemas pils aizstāvēšanā. 1917. gadā atgriezies Latvijā. 1919. gadā brīvprātīgi iestājies Latvijas armijā, piedalījies brīvības cīņās.
1919. gada 10. novembrī Šampētera rajonā, būdams vada komandieris, neskatoties uz ienaidnieka stipro ugunī, pacēla vadu uzbrukumam un piespieda ienaidnieku bēgt uz Zasulauka staciju, tā dodams iespēju rotai ielauzties Šampētera priedēs un ieņemt Volguntes ielu. Neskatoties uz smago ievainojumu galvā, palika ierindā līdz uzdevuma izpildei. Miris 1919. gada 23. decembrī kaujā gūtā ievainojuma dēļ. Par kauju nopelniem piešķirta leitnanta pakāpe (pēc nāves). Apbedīts Rīgā, Lielajos kapos.
Viļakas apriņķis

Vēsture

Pēc 1629. gada Altmarkas pamiera noslēgšanas ar Zviedriju Inflantijas vaivadijas sastāvā izveidoja Viļakas traktu (poļu: trakt marienhauski). Par Viļakas stārasta rezidenci kļuva Marienhauzenas pils, tomēr viņš tajā pastāvīgi neuzturējās. Pils kalpoja galvenokārt kā garnizona apmetne. 1683. gadā pieminēta Viļakas katoļu baznīca.
Lielā Ziemeļu kara laikā Marienhauzenas pils tika pilnīgi nopostīta un pamesta. Baznīca pēc nopostīšanas atjaunota 1716. gadā.
Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts pirmās dalīšanas Viļakas stārastija 1772. gadā tika inkorporēta Krievijas impērijas sastāvā. Inflantijas vaivadija tika pārdēvēta par Daugavas provinci un iekļauta Pleskavas guberņas sastāvā. 1776. gada 4. septembrī Daugavas province tika sadalīta trīs daļās un tās ziemeļaustrumu daļā izveidots Ludzas apriņķis (Люцинский уезд), kurā bija apvienoti Ludzas trakts ar Viļakas traktu. Pēc Otrā Latgales kongresa iniciatīvas Krievijas PSFR Tautas komisāru padome 1917. gada 14. decembrī izdeva rīkojumu Nr. 93. par Ludzas apriņķa atdalīšanu no Vitebskas guberņas un pievienošanu Vidzemes guberņai. Jau 1917. gada 31. decembrī Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomju II kongresā tika apstiprināta Ludzas apriņķa pievienošana Iskolata pārvaldē esošajai Vidzemes guberņas daļai. Saskaņā ar 1920. gada 11. augustā parakstīto Latvijas-Krievijas miera līgumu Vitebskas guberņas Ludzas apriņķa ziemeļu daļa un Pleskavas guberņas Ostrovas apriņķa rietumu daļa ar Pitalovas dzelzceļa staciju nonāca Latvijas Republikas sastāvā. 1925. gadā bijušo Viļakas trakta daļu atdalīja no Ludzas apriņķa un iekļāva jaunizveidotajā Jaunlatgales apriņķī, ko 1938. gadā pārdēvēja par Abrenes apriņķi.
1944. gada 23. augustā Abreni kopā ar Purvmalas, Linavas, Kacēnu, Upmales, Gauru un Augšpils pagastu pievienoja Krievijas PFSR jaunizveidotajam Pleskavas apgabalam.
Atlikušajā Abrenes apriņķa rietumu daļā 1945. gada 11. oktobrī izveidoja Viļakas apriņķi.
Pasaules izstāde Parīzē (1937)

1937. gada Pasaules izstāde Parīzē (franču: Exposition Internationale des Arts et Techniques dans la Vie Moderne) bija Pasaules izstāde, kas notika Francijas galvaspilsētā no 1937. gada 25. maija līdz 25. novembrim. Izstādes uzsvars bija uz mākslas un tehnikas nozīmi modernajā dzīvē, tajā piedalījās 44 valstis, īpaša sacensība izvērtās starp pretī stāvošajiem PSRS un Trešā Reiha paviljoniem. Izstādes halles bija izvietotas ap Eifeļa torni Marsa laukā (Champ-de-Mars), Trokadero pils (palais du Trocadéro) dārzā un Sēnas krastos, kopumā aizņemot 101 hektāru. To apmeklēja 34 miljoni skatītāju, ieejas biļete dienā maksāja 6 frankus.

Baltijas valstu paviljons

Igauņu arhitekta Aleksandra Nirnberga (Nürnberg) funkcionālisma stilā projektētais Baltijas valstu kopīgais paviljons atradās nelielā pakalniņā pie Trokadero pils pa kreisi no ieejas izstādē, starp Norvēģijas un Dienvidslāvijas paviljoniem. Visu trīs valstu oficiālas delegācijas to plašai publikai atvēra 1937. gada 17. jūnijā.
16 m platas kāpnes veda uz ieeju paviljonā, ko veidoja 14 m plata un 9,5 m augsta stikla siena ar trīs stikla durvīm, virs kurām bija novietoti trīs Baltijas valstu ģerboņi. Tumši zaļos toņos ieturētajā priekštelpā atradās latviešu tēlnieka G. Kaņepa veidota 4,5 m augsta skulptūra ar trīs karavīriem, kas uzlikuši rokas uz viena zobena.
No priekštelpas pa labi veda durvis uz Igaunijas telpu ar nacionālā karoga krāsās dekorētām sienām. Tajā bija eksponēti Lietišķās mākslas asociālijas sagatavoti tepiķi, keramika, ādas izstrādājumi, audumi un gleznas. Igaunija sevi pozicionēja kā tūrismam pievilcīgu zemi, tomēr īpaša vieta bija ierādīta arī degakmens rūpniecībai. Izstādes Zelta diplomus saņēma fotoiztāde, gobelēni, stikla gravīras, keramika, juvelierizstrādājumi, bet Lielo balvu ieguva arhitekts A. Nirnbergs par paviljona projektu, dizaineris E. Taska par ādas dekoru, gleznotājs O. Raunams par paviljona halles gleznojumu. Vidū esošajā Latvijas telpā ar sarkanbaltsarkanām sienām bija eksponēti latviešu tautas mākslas priekšmeti. Īpašu uzmanību peisaistīja VEF ekspozīcija ar minikameru VEF Minox un 16 mm projektoru. Lielo balvu saņēma radioaparāts VEF Super Lux MD/37 un Romāns Suta par skicēm uz kristāla, bet Zelta medaļas tā dizaineris Ādolfs Irbītis, grafiķis Ansis Cīrulis. Pa kreisi izvietotajā Lietuvas telpā dominējošo vietu ieņēma tēlnieka J. Mikēna no milzu ozola veidota Kristus statuja ar ēršķu kroni galvā. Vitrīnās izvietotas lelles lietuviešu tautas tērpos, fotogrāfijas, kokgriezumi, tautiski audumi un rotas lietas.
Līgsmošana

Līgsmošana ir Alfrēda Kalniņa dziesma jauktajam korim ar Jāņa Jaunsudrabiņa vārdiem, kas pirmo reizi atskaņota Sestajos latvju vispārējos dziesmu svētkos 1926. gadā.

Raksturojums

Jēkabs Graubiņš rakstīja, ka "Līgsmošana" ir braša dziesma, bet tās atskaņošanu padara grūtu ritmiskie krikumiņi un sīkumiņi, kuri pie tam nekādu efektu nerada. 
Valentīns Bērzkalns rakstīja, ka dziesma ir koriski pagrūta, bet gaišā noskaņā un rūpīgā homofonā apdarē veidota.
1976. gada vasaras olimpiskās spēles

Spēļu rīkošanas vietas izvēle

Monreāla par 21. vasaras olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 1970. gada 12. maijā Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Amsterdamā, Nīderlandē. Monreāla par spēļu rīkošanas tiesībām apsteidza Maskavu un Losandželosu.
Marvel's Daredevil

Sižets

Jurists Mets Mērdoks jeb Pārgalvis (Čārlijs Kokss) bērnībā pēc nelaimes gadījuma ir kļuvis akls, bet citas viņa maņas ir manāmi uzlabojušās. Viņš izmanto šīs maņas, lai cīnītos pret mafiju, kuru vada Vilsons Fisks (Vinsents D'Onofrio).
Turība (stacija)

Vēsture

Pieturas punkts atklāts 2003. gada 29. augustā plkst. 14:00 un atrodas blakus Biznesa augstskolas "Turība" dienesta viesnīcai. Turība ir jaunākais pieturas punkts līnijā un vienīgā dzelzceļa stacija Latvijā, kas no jauna uzbūvēta pēc neatkarības atgūšanas. Pieturas punkts uzbūvēts par privātās augstskolas līdzekļiem.
2009. gadā biļetes cena līdz Rīgai bija 0,50 Ls jeb 0,70 EUR (ceļā aptuveni 9 minūtes), bet līdz Jelgavai 1,30 Ls jeb 1,85 EUR (ceļā aptuveni 40 minūtes).
Nikolajs Mjaskovskis

Nikolajs Mjaskovskis (Николай Яковлевич Мясковский, * 1881. gada 20. aprīlī [v.s. 8. aprīlī] Novogeorgijevskā, toreiz Krievijas impērijā, tagad Modlinas cietoksnis Polijā, † 1950. gada 8. augustā Maskavā) - krievu (padomju) komponists. Tiek uzskatīts par padomju simfoniskās mūzikas "tēvu". Seškārtējs Staļina prēmijas laureāts.
Dzimis mūsdienu Polijā krievu militārpersonu ģimenē. Nikolaja agrīnā jaunībā ģimene pārcēlās uz Sanktpēterburgu. 1906. gadā iestājās Sanktpēterburgas konservatorijā. Šeit viņš sadraudzējās ar Sergeju Prokofjevu. Mācījās pie Anatolija Ļadova, kaut arī nepiekrita viņa muzikālajai gaumei. Piedalījās Pirmajā pasaules karā, kura laikā kontuzēts.
Pēc kara pasniedza Maskavas konservatorijā. Kaut arī Mjaskovskis bijis ļoti ražens komponists, mūsdienās viņš visbiežāk pazīstams kā daudzu komponistu pedagogs. Viņa audzēkņu vidū citu starpā bijuši: Arams Hačaturjans, Rodions Ščedrins, Dmitrijs Kabaļevskis, Visarions Šebaļins.
The Way of All Flesh

Sižets

Stāsts iesākās 1900. gadu sākumā, Janningss atveido Augustu Šilings, Milvoki bankas klerku, kuram ir veiksmīga karjera un laimīga ģimenes dzīve. Kad bankas vadība palūdz viņam aizvest uz Čikāgu vērtspapīrus 1000 ASV dolāru vērtībā, viņš iepazīstas vilcienā ar blondīni, kura pamana Šilinga vērtspapīrus. Viņa sāk flirtēt ar Augustu, pierunā viņu nopirkt viņai pudeli šampanieša, ko nopērk no iepriekš sarunāta blēža bārā. Nākamajā rītā viņš atmostas viens daļēji izvandītā viesnīcas numuriņā, bez vērtspapīriem. Viņš atrod sievieti, un iesākumā lūdzas, bet pēc tam draud viņai, lai tā atdod nozagtos papīrus. Bāra īpašnieks viņu apdullina un aiznes Šilingu uz netālajām dzelzceļa sliedēm.
Blēdis Augustam atņem jebko, kas varētu pierādīt viņa identitāti, Šilings atgūst samaņu, un cīnoties ar blēdi pagrūž to zem pa blakus sliedēm braucošā vilciena riteņiem. Šilings bēg no notikuma vietas, cīnoties ar izmisumu. Viņš avīzē pamana rakstu, kurā paziņots par Augusta Šilinga nāvi, blēža izkropļoto līķi atpazinuši kā Šilingu.
Filmas darbība turpinās pēc divdesmit gadiem. Šilings ir novecojis un strādā par atkritumu savācēju parkā. Viņš redz kā viņa ģimene iet uz kapiem un uz viņa kapa liek vainagu. Ziemassvētku sniegputenī Šilings dodas uz dzimtajām mājām, kur redz savu pieaugušo dēlu, kurš bērnībā mācījās vijoļspēli, un tagad ir profesionāls mūziķis. Kad Augusts dodas prom, viņš liek kabatā dolāru, ko viņam iedeva dēls, neatpazīstot vecajā klaidonī savu tēvu.

Pazudusī filma

Nav zināma neviena šīs filmas kopija, kas būtu saglabājusies līdz mūsdienām, tādā veidā Janningss ir vienīgais Amerikas Kinoakadēmijas balvas ieguvējs par galvenās lomas atveidi, kas nav apskatāma, jo nav saglabājusies neviena kopija, filmas pozitīvs vai negatīvs jebkādā privātajā kolekcijā vai filmu arhīvā. Šī ir viena no daudzajām pazudušajām Viktora Fleminga 1920. gadu mēmajām filmām.
Akaču iela (Rīga)

Ielu savienojumi

Akaču iela ir savienota ar Jelgavas ielu.
Larsena atklātne

Vēsture

Gājiens 1. b2-b3 ticis spēlēts jau 19. gadsimtā un 20. gadsimta pirmajā pusē. To lietojuši L. Paulsens, G. Maroci, Ā. Nimcovičs, J. Bogoļubovs, V. Ragozins un citi. Tomēr starptautisku atzīšanu atklātne ieguva 1960−70. gados pateicoties dāņu lielmeistara Benta Larsena partijām un analīzēm.

Stratēģiskā ideja

Baltie izdara spiedienu uz centru, piedāvājot pretiniekam plašu tālāko turpinājumu izvēli un pārnesot cīņas smagumu no atklātnes uz vidusspēli.
Deivs Kings

Trenera karjera

Trenera karjeru sāka 1970. gados. 1981.—82. gada sezonā kļuva par Kanādas U-20 hokeja izlases treneri, tāpat bija trenera palīgs Kanādas hokeja izlases startā 1982. gada Pasaules čempionātā.
No 1983. līdz pat 1992. gadam bija Kanādas izlases galvenais treneris, kopā ar komandu piedaloties trīs Olimpisko spēļu turnīros, kā arī piecos Pasaules čempionātos.
1992.—93. gada sezonā sāka darbu kā NHL kluba Kalgari "Flames" galvenais treneris. Kopā ar "Flames" trīs reizes sasniedza Stenlija kausa izcīņas pirmo kārtu. 1997.—98. un 1998.—99. gada sezonās bija Monreālas "Canadiens" galvenā trenera palīgs, taču no 2000.—01. līdz 2002.—03. gada sezonai vadīja Kolumbusas "Blue Jackets".
2003.—04. gada sezonā Kings sāka strādāt Eiropā, nākamajos sešos gadus trenējot gan Vācijas hokeja līgas klubus Hamburgas "Freezers" un Manheimas "Adler", gan arī Krievijas Superlīgas vienību Magņitogorskas "Metallurg". Kings kļuva par pirmo Ziemeļamerikas treneri, kas strādājis kādā no Krievijas Superlīgas klubiem.
2009.—10. un 2010.—11. gada sezonās bija NHL vienības Fīniksas "Coyotes" trenera palīgs.
2013.—14. gada sezonas vidū nomainīja Pjotru Vorobjovu kā Jaroslavļas "Lokomotiv" galvenais treneris. Kopā ar komandu sasniedza Rietumu konferences finālsēriju, kurā ar 1—4 piekāpās Prāgas "Lev". Pēc sezonas beigām savu sadarbību ar klubu Kings pārtrauca. Vasarā par "Lokomotiv" treneri kļuva Šons Simpsons, taču jau septembra nogalē viņš tika atlaists, amatā atgriežoties Kingam.
1965. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm

1965. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts sastāvēja no vairākiem posmiem — zonālie turnīri, pretendentu turnīrs un mačs par pasaules čempiones nosaukumu. Pasaules čempione Nona Gaprindašvili, uzvarot mačā pretendenti Allu Kušniru, saglabāja savu titulu.
Fantastikas pasaulē

Fantastikas pasaulē ir zinātniskās fantastikas grāmatu sērija latviešu valodā, kas izdota Rīgā, izdevniecībā "Zinātne", no 1966. līdz 1982.gadam.
Sērijā izdota 51 grāmata. Formāts "mazais" (izņemot Cilvēcīgais dzīvnieks un Japānas nogrimšana - standarta formāts), gan papīra, gan kartona vākos. Sēriju vienojošs vizuāls elements ir raksturīgs logo: stilizētā burtā "Z" ietverti sērijas nosaukuma iniciāļi (nav uz Cilvēcīgais dzīvnieks).
Ozolaines pagasts

Daba

Atrodas Latgales augstienes vidusdaļā, galvenokārt tās augstākajā daļā - Rāznavas paugurainē. Zemajā un purvainajā pagasta dienvidrietumu malā iesniedzas Maltas pazeminājums. Augstākā vieta - Majaka kalns (204,9 m vjl.).

Purvi

Daļa no Losu purva.

Vēsture

1935. gadā Rēzeknes apriņķa Ozolmuižas pagasta (no 1940. gada — Ozolaines pagasts) platība bija 106,8 km² un tajā dzīvoja 5297 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Bekšu, Bumbišķu, Ozolaines un Slabadas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Rēzeknes rajona Ozolaines ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Bekšu ciemu, 1971. gadā — likvidētā Bumbišķu ciema Matrosova padomju saimniecības teritoriju, bet 1973. gadā daļu ciema teritorijas pievienoja Černajas un Slabadas ciemiem. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ozolaines pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Bora Kostičs

Biogrāfija

Šahu iemācījies spēlēt desmit gadu vecumā. Studiju laikā Austrumu tirdzniecības akadēmijā Budapeštā sasniedzis ievērojamu progresu šaha spēlē. Pēc akadēmijas beigšanas daudz laika pavadījis Vīnē, kas 20. gadsimta sākumā bijusi Eiropas šaha galvaspilsēta.
1910. gadā pārcēlies uz Ķelni, bet Pirmā pasaules kara laikā devies uz Ameriku, kur daudz spēlējis ar vietējiem šahistiem, kā arī uzstājies ar simultānspēles seansiem "neskatoties uz galdiņu" - 1916. gadā Ņujorkā spēlējis uzreiz ar 20 pretiniekiem, no kuriem 19 uzvarējis un vienu partiju noslēdzis neizšķirti.
Sekmīgi startējis arī nopietnos šaha turnīros: 1919. un 1920. gadā divas reizes izcīnījis otro vietu Ņujorkas turnīros ar Hosē Raula Kapablankas. 1921. gada Budapeštas šaha turnīrā bijis trešais (uzvarējis Aleksandrs Aļehins). 1919. gadā Havanā piedzīvojis neveiksmi mačā ar Kapablanku - 0:5.
Bijis pazīstams kā šaha spēles popularizators. No 1923. līdz 1926. gadam veicis ceļojumu apkārt pasaulei, kura laikā uzstājies ar lekcijām un simultānspēles seansiem dažādu valstu pilsētās. 1926. gada 11. maijā viesojies arī Rīgas šaha klubā, kur sniedzis simultānspēles seansu 32 šahistiem.
1932. gadā uzvarējis Rumānijas šaha čempionātā. 1935. gadā dalījis pirmo vietu Dienvidslāvijas šaha čempionātā, bet 1938. gadā kļuvis par vienīgo šī čempionāta uzvarētāju.
Pārstāvējis Dienvidslāviju gan oficiālajās (1927, 1931, 1935, 1937), gan neoficiālajās (1926, 1936) Pasaules šaha olimpiādēs. Lielākais panākums izcīnīts 1936. gada neoficiālajā olimpiādē Minhenē, kur Kostičs uzvarējis pie 6. galdiņa.
Otrā pasaules kara laikā atteicies piedalīties nacistiskās Vācijas rīkotajos šaha turnīros, par ko ticis ieslodzīts koncentrācijas nometnē. Pēc atbrīvošanas Kostiča šaha rezultāti vairs neatgriezās pirmskara līmenī.
1950. gadā FIDE piešķīra kā vienam no pirmajiem Kostičam starptautiskā šaha lielmeistara nosaukumu. 1962. gadā viņš guva savu pēdējo panākumu, kad uzvarēja šaha veterānu turnīrā Cīrihē.
Kopš 1964. gada Kostiča dzimtajā pilsētā Vršacā notiek viņa piemiņai veltīti šaha turnīri.
Spišas pils

Vēsture

Spišas pils tika uzcelta 12. gadsimtā, iepriekš bijušās apmetnes vietā. Sākotnēji un līdz 1464. gadam tas bija Ungārijas karalistes politisks, administratīvs, ekonomisks un kultūras centrs, pēc tam pils piederēja dažādām aristokrātu ģimenēm un kopš 1945. gada Čehoslovākijas un vēlāk Slovākijas valstij.
Sākotnējā romānikas stila pils ar nocietinājumiem un trīs jomu romānikas-gotikas stila bazilika tika uzceltas līdz 13. gadsimta pirmajai pusei. 14. gadsimtā tika uzcelta otra ārpusmūra apmetne, līdz ar ko pils platība dubultojās. 15. gadsimtā pils tika pilnībā pārbūvēta, nocietinājuma sienas tika paaugstinātas un izveidota trešā apmetne ārpus mūra. 1470. gadā tika uzbūvēta vēlīnās gotikas stila kapella. 16. un 17. gadsimtā pils tika pārbūvēta par tam laikam komfortablu ģimenes rezidenci. Pēdējie pils īpašnieki Csaky dzimta, pameta pili 18. gadsimta sākumā nepiemēroto dzīvošanas apstākļu dēļ un pārcēlās uz tuvumā jaunuzbūvēto pili Hodkovcē un Spišský Hrhov.
1780. gadā pils nodega. Uguns izcelšanās iemesli nav zināmi, bet pastāv vairākas versijas. Viena no tām, ka toreizējie īpašnieki Csaky dzimta aizdedzināja pili mērķtiecīgi, lai samazinātu nodokļu slogu (ēkām bez jumtiem nebija jāmaksā nodokļi). Citas versija, ka pilī iespēris zibens vai ugunsgrēku izraisījuši vietējie karavīri uzdzīves laikā. Pēc ugunsgrēka pils palika neapdzīvota un palēnām sabruka. Daļēji pils tika atjaunota 20.gs otrajā pusē, pils teritorijā notika plaši arheoloģiski pētījumi. Mūsdienās rekonstruētajās pils daļās izvietots Spišas muzejs.
Pļavas biezlapīte

Taksonomija

Šai sēņu sugai nācies piedzīvot daudzas klasifikācijas pārmaiņas, kuras noved līdz problēmām ar identifikāciju. Atmatenēs tā tika ieskaitīta pirmajā sugas aprakstā 1774. gadā, kad atmatenes tika uzskatītas praktiski par lapiņu sēņu sinonīmu. Pēc tam sekoja vairākas pārbīdes, jo sēne tīri vizuāli ievērojami atšķīrās no tipiskajām atmatenēm, un 1914. gadā tā rada mājvietu gliemezeņu dzimtas stikleņu ģintī (Hygrocybe). Vienlaikus daži autori to ieskaitīja biezlapīšu ģintī (Camarophyllus), bet vēlāk pēc DNS izpētes tā tika iekļauta gliemezeņu dzimtas Cuphophyllus ģintī. Taču pastāv ne mazums alternatīvu viedokļu. Latvijā 1981. gadā izdotajā V. Lūkina grāmatā "Mušmires un atmatenes" suga Agaricus pratensis nodēvēta par pļavas atmateni, taču viņa dotais sēnes apraksts stipri atšķiras no citos avotos dotā, un acīmredzot notikusi kļūda un viņa aprakstītā pļavas atmatene ir kāda cita atmateņu suga vai tādas varietāte, kurai kļūdaini dots esošas sugas latīniskais nosaukums. Par to pašu liecina sugas 1774. gada aprakstītāja Šēfera zīmējums, kurā redzamā sēne vairāk līdzinās atmatenei kā gliemezenei. Sēnes izskatam no Latvijas avotiem atbilst A. Baloža apraksts ar nosaukumu "pļavu biezlapīte" un ar attiecīgu latīnisku nosaukumu Camarophyllus pratensis, un praktiski to pašu nosaukumu "pļavas biezlapīte" lieto sugu enciklopēdija "Latvijas daba". Tā kā sēņu latvisko nosaukumu pārgrozīšana, pieskaņojot tos sistemātikas izmaiņām, pašlaik Latvijā ir faktiski apstājusies, jo izmaiņas turpinās un tās ir grūti prognozējamas, tad šī sugai pagaidām Latvijā tiek saukta par biezlapīti. Sēņu sistemātikas datu bāze Mycobank raksta, ka dažādu autoru dotie Agaricus pratensis nosaukumi pārklāj vairākas sugas un viena no tām tagad saucas Collybia collina no pūkaiņu dzimtas vērdiņsēņu ģints. Šī datu bāze norāda šai trešajai versijai vēl vairākus iespējamus sinonīmus, ieskaitot Marasmius collinus. Sēņu klasifikators Index Fungorum par Agaricus pratensis vienīgo likumīgo pēcteci atzīst Cuphophyllus pratensis.

Augšanas apstākļi

Ilgstoši tika uzskatīta par humusa saprofīti, taču pašlaik tiek uzskatīts, ka šī suga veido simbiozi ar sūnām. Aug no jūlija līdz oktobrim maz pārveidotās pļavās, reizēm aitu ganībās, mežmalās, ceļmalās.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Viegli "tārpojas".