google/wiki40b huggingface dataset:
Valērijs Žuravļovs

Šahista karjera

Valērijs Žuravļovs ir uzvarējis Latvijas čempionātā šahā 1980., 1992. un 1994. gadā. Tāpat divas reizes šajās sacensībās viņš ir bijis otrais (1968, 1993) un trešais (1984, 1988). 1967. gadā Valērijs Žuravļovs uzvarēja PSRS sporta biedrības "Dinamo" šaha čempionātā un tā paša gada PSRS čempionātā ieņēma augsto 8. vietu. Septiņdesmitajos gados Valērijs Žuravļovs dzīvoja Kaļiņingradā un 1977. gadā kļuva par Krievijas čempionu šahā. Valērijs Žuravļovs ir piedalījies Latvijas komandu sastāvos gan PSRS Tautu spartakiādēs (1962, 1969), gan PSRS komandu kausā 1990. gadā, gan Pasaules šaha olimpiādē (1994), gan Eiropas šaha komandu čempionātā (1992). Pašlaik Valērijs Žuravļovs dzīvo Rēzeknes novadā un joprojām aktīvi piedalās šaha sacensībās.
Dubno

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1100. gadā, Hipatija hronikā. 1240. gadā to nopostīja mongoļi. 1340. gadā tā iekļāvās Lietuvas lielkņazistē. 1492. gadā Konstantins Ostrožskis šeit uzcēla pili. Iekļāvusies Krievijā pēc Polijas Trešas dalīšanas 1795. gadā. 1917. gadā iesākuma ietilpa Ukrainas Tautas republikas sastāvā. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Dubno iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. Cietoksnī tika ierīkots liels cietums. 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada 25. jūnija līdz 1944. gada 17. martam atradās vācu okupācijā. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Pērnavas iela (Rīga)

Vēsture

Senākais ielas nosaukums bija Lauvas iela (vācu: Löwen Strasse), kas sākās no Aleksandra (Brīvības) ielas un stiepās līdz pat Ebreju kapiem Maskavas forštatē. Pēc Rīgas—Orlas un Rīgas—Mīlgrāvja dzelzceļa līniju izbūves Lauvas iela sadalījās trīs daļās, tās garāko posmu 1885. gadā pārdēvēja par Pērnavas ielu.
Rayo Vallecano

Vēsture

Rayo Vallecano tika dibināts 1924. gada 29. maijā, kluba pirmais prezidents bija Hulians Uerta. Sākotnēji komanda spēlēja dažādos amatieru turnīros. 1949. gadā, iedvesmojoties no Argentīnas kluba River Plate, komandas formastērpu dizainā parādījās sarkana diagonāla svītra, kas kļuva par kluba atpazīstamības zīmi. Tajā gadā komanda arī pirmo reizi iekļuva Spānijas Trešajā divīzijā. 1956. gadā pēc uzvaras Trešajā divīzijā komanda pirmo reizi iekļuva Spānijas futbola čempionāta Otrajā divīzijā.
1976.–1977. gada sezonā Rayo Vallecano ierindojās trešajā vietā Otrajā divīzijā un pirmoreiz kluba vēsturē iekļuva Pirmajā divīzijā. Debijas sezonā tika izcīnīta 10. vieta, taču jau pēc neveiksmīgas sezonas 1980. gadā Pirmā divīzija bija jāatstāj. Vēlāk vairākas reizes izdevās atgriezties augstākajā līgā, taču atkal klubs drīz tika pazemināts.   
2010.–2011. gada sezonā klubs izcīnīja otro vietu Otrajā divīzijā un pēc astoņu gadu pārtraukuma atgriezās Pirmajā divīzijā. 2012.–2013. gada sezonā klubs sasniedza savu visu laiku labāko rezultātu, ierindojoties 8. vietā Pirmās divīzijas noslēguma tabulā.
Dombrovska 1. Ministru kabinets

Valda Dombrovska vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās no 2009. gada 12. marta līdz 2010. gada 3. novembrim.
Mežonīgais Lauks

Mežonīgais Lauks (ukraiņu: Дике Поле, krievu: Дикое Поле, poļu: Dzikie Pola, lietuviešu: Dykra, latīņu: Loca Deserta) ir vēsturisks apzīmējums mazapdzīvotajai Pontijas stepes daļai ziemeļos no Melnās un Azovas jūras. Lietots galvenokārt 16.—18. gadsimta poļu un lietuviešu dokumentos un bieži vien apzīmē teritoriju no Donas austrumos līdz Kijevai ziemeļos un Dņestrai un tās pietekām Siņuhai un Kodimai rietumos.

Vēsture

Līdz 13. gadsimtam šīs teritorijas bija daļa no Polovciešu stepes, kad to iekaroja Zelta Ordas karaspēks. 1362. gadā, kad lietuviešu kņaza Aļģirda karaspēks sakāva Zelta Ordas karaspēku, Mežonīgā Lauka rietumu daļa nonāca Lietuvas Lielkņazistes varā. 1399. gadā Vītauts Dižais zaudēja šīs teritorijas Zelta Ordai, bet 1441. gadā tās kā Jedisana nonāca Krimas Hanistes varā. Vairāku gadsimtu garumā šīs teritorijas bija Krimas, Nogaju Ordas, Maskavas Lielkņazistes un Lietuvas Lielkņazistes cīņu objekts, kas veicināja šo teritoriju depopulāciju.
Dņepras vidustecē 15. gadsimtā izveidojās Zaporožjes Seča. Pēc Bogdana Hmeļņicka vadītās sacelšanās un Hetmanāta izveidošanās lielākā daļa Mežonīgā Lauka ziemeļu daļas nonāca kazaku valsts sastāvā. Vēlākos gadsimtos kazaku zemes un pēc krievu-turku kariem arī Melnās un Azovas jūru piekrastes kā Jaunkrievija nonāca Krievijas Impērijas sastāvā. Mūsdienās Mežonīgā Lauka teritorijas sadalītas starp Ukrainu, Krieviju un Moldovu.
Šaha olimpiāde

Šaha olimpiāde ir Starptautiskās Šaha federācijas organizētas valstu un teritoriju komandu sacensības, kas notiek ik pēc diviem gadiem.

Vēsture

Pirmā šaha olimpiāde bija neoficiāla. Tika mēģināts iekļaut šahu 1924. gada olimpiskajās spēlēs Parīzē, bet tas neizdevās, jo bija grūtības nošķirt amatierus no profesionāliem sportistiem. Sacensības tomēr notika, turklāt arī Parīzē un vienlaikus ar Olimpiskajām spēlēm. Pirmās šaha olimpiādes noslēguma dienā 1924. gada 20. jūlijā tika nodibināta Starptautiskā Šaha federācija. Latvijas šahisti Hermanis Matisons un Fricis Apšenieks šajās sacensībās izcīnīja attiecīgi pirmo un otro vietu, labi startēja arī Kārlis Bētiņš.
Otrā neoficiālā šaha olimpiāde notika 1926. gadā Budapeštā.
Pirmā oficiālā šaha olimpiāde notika 1927. gadā Londonā. Līdz 1939. gadam sacensības notika neregulāri ik pēc gada vai diviem, bet kopš 1950. gada - regulāri ik pēc diviem gadiem.
Latvijas šahisti pirms Otrā pasaules kara aktīvi piedalījās šaha olimpiādēs. Lielākais panākums bija Prāgā izcīnītā 6. vieta. PSRS izlases sastāvā Mihails Tāls ir 8 reizes kļuvis par olimpiādes uzvarētāju komandu vērtējumā (1958-1962, 1966, 1972-1974, 1980-1982), kā arī izcīnījis 5 zelta un 2 sudraba individuālās medaļas. Pēc neatkarības atjaunošanas Latvija regulāri piedalās šaha olimpiādēs. Lielākie panākumi tika izcīnīti Manilā 1992. gadā, kad vīriešu komanda ieņēma 5. vietu, bet sievietes bija 12. vietā.
Pokaiņu mežs

Pokaiņu mežs ir mežu masīvs Dobeles novada Naudītes pagastā, aptuveni 14 km uz rietumiem no Dobeles. Pokaiņu mežā atrodami akmeņu krāvumi, vaļņi un īpatnēji savrupakmeņi, kādēļ tas tiek uzskatīts arī par senu svētvietu un kopš 1990. gadu vidus ir kļuvis par pazīstamu tūrisma objektu.
Pokaiņu mežā atrodas arī tādi ģeogrāfiski un kultūrvēsturiski objekti kā Naudas kalni un Ogānu pilskalns. Tāpat arī netālu Vīļu kalni, Spārnukalns un Maskaļķu kapi.

Vēsture

Jau 1868. gadā Īles muižas īpašnieks Otokars fon Herners organizēja arheoloģiskos izrakumus Pokaiņu un Vecpokaiņu senkapos, kuros piedalījās Dobeles luterāņu mācītājs Augusts Bīlenšteins, gleznotājs Jūlijs Dērings un prāvests Augusts fon Rozens. Neatradis arheoloģiskus pierādījumus vietas apdzīvotībai, Bīlenšteins nosprieda, ka akmeņu krājumi
izveidojušies ģeoloģisku procesu rezultātā. 
1930. gadā Latvijas Pieminekļu valde atzina Pokaiņu akmeņu kaudzes par akmens krāvuma senkapiem un reģistrēja kā arheoloģisku pieminekli. 1937. gadā arheologs Ādolfs Karnups veica izrakumus Pokaiņu senkapos un apsekoja Pokaiņu mežu, taču noteiktu spriedumu par tur esošo krāvumu arheoloģisko raksturu neizteica. 
Pirmajos gados pēc Latvijas neatkarības atgūšanas dabas pētnieks Guntis Eniņš secināja, ka akmeņi visticamāk vākti viduslaikos kādai būvei vai ielu bruģēšanai un nav tikuši izmantoti. 1995. gadā Pokaiņu izpētē iesaistījās inženieris un senatnes pētnieks Ivars Vīks, kas par Pokaiņiem kā paleolīta laikmeta svētvietu publicēja vairāk nekā divdesmit rakstu vietējos laikrakstos, ko izvērsa 2001. gadā iznākušajā grāmatā "Trejdeviņi Latvijas brīnumi". Savukārt arheologs Jānis Graudonis 1996. gadā izteica viedokli, ka akmeņu krāvumi izveidojušies, zemkopjiem atbrīvojot laukus no akmeņiem. 
1996. un 1997. gadā arheologs Māris Atgāzis veica izrakumus, kuros atrada pierādījumus, ka pirms 1500-2000 gadiem Pokaiņu meža vietā bijuši iekopti lauki, kas pēc tam pamesti un zeme apaugusi ar mežu.
Ģeologi Ojārs Āboltiņš un Ivars Strautnieks rakstīja, ka Pokaiņu paugurmasīvs izveidojies ledāja radītā sprieguma rezultātā pēdējā ledus laikmeta beigu posmā pirms apmēram 16-17 tūkstošiem gadu.

Maģiskais skaidrojums

Pokaiņu mežam un tajā esošajiem akmeņiem mūsdienās daudzi cilvēki, it sevišķi zintnieki un dziednieki, piedēvē maģiskas spējas, uzskatot to par spēcīgu enerģētisku vietu, apgalvojot, ka Pokaiņu mežs atrodas Zemes bioenerģētiskās plūsmas (āderu) krustpunktos. Tāpat daudzi Pokaiņu meža apmeklētāji ir stāstījuši, ka tur novērojuši anomālas dabas parādības, redzējuši vīzijas vai uztvēruši kādu informācijas plūsmu.
Grimšova aizsegšanās

Grimšova aizsegšanās ir tēma šaha kompozīcijā. Tās būtība — aizsargājoties no drauda vai gājiena spaida dēļ, divas pretinieka dažādā virzienā ejošas tālšāvēja figūras (viena no tām var būt bandinieks) spiestas iet uz kritisko lauciņu, kur tās savstarpēji aizsedzās divos variantos. Divvilcī šī aizsegšanās nekavējoties noved pie mata.
Tēma nosaukta amerikāņu problēmista V. Grimšova vārdā, kurš 1850. gadā publicēja uzdevumu ar šāda tipa aizsegšanos.
Svētupe

Nosaukums

Svētupes nosaukums pirmo reizi parādās 18. gadsimta kartēs. Tā Vilhelma Kristiana Frībes 1798. gadā veidotajā Livonijas kartē minēta 'Sweet fluss', Ludviga Augusta Mellina kartē — 'Swet uppe' (1798). Vidzemes guberņas pārskata kartē 1839. gadā — 'Sweht uppe'.
Upes lībiskais nosaukums nav zināms. Iespējams, līvu valodas vārdsakni ar nozīmi 'svēt-' var atrast 19. gadsimtā minētajā apdzīvotas vietas paralēlajā nosaukumā 'Püög'. Tādā gadījumā latvieši burtiski pārtulkoja grūti izrunājamo (Püög joug) upes lībisko nosaukumu.
Nemšova

Vēsture

Pirmoreiz rakstos minēta 1246. gadā. Pilsētas tiesības apdzīvotā vieta ieguva Čehoslovākijas laikā 1989. gadā, apvienojot Nemšovas (Nemšová), Ļuborčas (Ľuborča), Kļučoves (Kľúčové) un Trenčanska Zāvadas (Trenčianska Závada) ciemus. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (98,1 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (92,9 %), nereliģiozi (4,6 %).
Elfrīda Rapa

Dzīvesgājums

1919. gadā beigusi Rīgas 3. vidusskolu, 1922. gadā — Izglītības ministrijas pirmsskolas skolotāju kursus. No 1922. gada 1. septembra bija audzinātāja Rīgas Parauga pamatskolas bērnudārzā. Pēc apprecēšanās ar Jāni Rapu 1934. gadā darbojās a/s "Valters un Rapa", bija valdes locekle, atbildīga par bērnu literatūras izdošanu. 
Pēc Otrā pasaules kara strādāja Rīgas 49. pamatskolā un vidusskolā. Mūža nogalē vadīja Annas Brigaderes muzeju "Sprīdīši" Tērvetē.
Aira Birziņa

Izglītība

Aira Birziņa mācījusies Lubānas vidusskolā un Madonas bērnu mūzikas skolā (1975—1983), tad mācības turpinājusi Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas vidusskolas Kordiriģēšanas nodaļā (1983—1987). Studējusi Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā Kordiriģēšanas nodaļā, ar bakalaura grādu absolvējusi Ivara Bērziņa klasi (1992), ar mūzikas maģistra grādu — Imanta Kokara klasi (1995). Vēlāk zināšanas papildinājusi gan Enshedes Mūzikas augstskolā, Nīderlandē (1995), gan Erki Pohjola (Somija), Boba Čilkota (Lielbritānija) Čifuru Matsubaras (Japāna) meistarklasēs (2001—2008). Apguvusi projektu vadības iemaņas un saņēmusi Latvijas Universitātes sertifikātu projektu vadībā; studējusi pieaugušo pedagoģijas aktīvās metodes Ziemeļvalstu Tautas akadēmijas kursos.

Profesionālā darbība

Jau vidusskolas laikā Aira Birziņa uzsākusi kormeistares darbu sieviešu korī „Sakta” (1986—1987), studiju laikā praktizējusies jauktajā korī Ogrē (1987—1988) un strādājusi par diriģenti sieviešu korī „Ausma” (1988—1997) un Dobeles rajona skolotāju korī „Sidrabe” (1993—1997). Pēc studijām Aira Birziņa diriģēja Ādažu pagasta jaukto kori „Juma” (1997—2003); dibinājusi (1997) un turpina strādāt ar Ogres Kultūras centra sieviešu kori „Rasa”. Kopš 2000. gada ir sieviešu kora „Dzintars” un Rīgas Doma kora skolas meiteņu kora mākslinieciskā vadītāja un galvenā diriģente. Kopā ar koriem „Ausma”, „Dzintars” un Rīgas Doma kora skolas meiteņu kori guvusi uzvaras vairākos nozīmīgos starptautiskos koru konkursos.
Kā dziedātāja un soliste Aira Birziņa piedalījusies daudzos profesionālo koru projektos, vokāli instrumentālo darbu koncertos un ieskaņojumos Latvijā, Vācijā, Zviedrijā, Beļģijā un Francijā (1988—1996), dziedājusi profesionālajā kamerkorī „Sacrum” (1990—1992) un kamerkorī „Versija” (1996—1997).
Aira Birziņa strādājusi par pedagoģi Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas vidusskolas Kordiriģēšanas nodaļā (1990—1993), Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības akadēmijas Diriģēšanas un vokālās pedagoģijas katedrā (2004—2006). No 2006. gada viņa ir Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas docente, bet kopš 2011. gada — asociētā profesore kora diriģēšanā. Kā lektore vadījusi seminārus, kursus, meistarklases, kā eksperte darbojusies dažādās Latvijas koru, vokālo ansambļu un jaundarbu konkursu žūrijās, kā arī starptautisku koru konkursu žūrijās. Kultūras un nemateriālā mantojuma centrā darbojas koru nozares padomē jau vairākus gadus.
Rimants Stankevičs

Biogrāfija

Rimants Stankevičs dzimis Marijampolē. 1962. gadā viņš pabeidza vidusskolu un sāka dienestu Padomju Armijā. 1966. gadā viņš pabeidza Čerņigovas augstāko kara aviācijas lidotāju skolu un sāka dienēt par lidotāju. 1969. gadā Stankeviču nosūtīja uz VDR, kur Padomju karaspēka grupas iznīcinātāju aviācijas pulkā bija vecākais lidotājs. 1970. gadā sāka dienēt Turkmēnijas PSR. 1971. un 1972. gadā Stankevičs dienēja Ēģiptē padomju spēku atsevišķajā aviācijas nodaļā par vecāko lidotāju. Piedalījās kaujas izlidojumos pret Izraēlu. 1972. gada 27. jūnijā apbalvots ar Sarkanās Zvaigznes ordeni. 1972. gadā viņš kā posma komandieris turpināja dienestu Turkmēnijas PSR. 1973. gadā atvaļināts no bruņotajiem spēkiem rezervē.
1975. gadā Rimants Stankevičs pabeidza Aviācijas rūpniecības ministrijas Lidojumu pētnieciskā institūta (LII) Izmēģinātājpilotu skolu. Pēc tam strādāja par izmēģinātājpilotu LII Lidojumu pētnieciskajā centrā, veicot iznīcinātāju izmēģinājumus.
Rimants Stankevičs 1977. gada 12. jūlijā ieskaitīts LII speciālajā grupā programmā Buran. No 1979. gada aprīļa līdz 1980. gada decembrim viņš Kosmonautu sagatavošanas centrā izgāja kosmonautu vispārējās sagatavošanas kursus. 1980. gada 26. septembrī Stankevičs ieskaitīts kosmonautu pētnieku grupā. 1982. gada 12. februārī viņam piešķirta kvalifikācija "kosmonauts izmēģinātājs".
No 1982. gada septembra līdz 1983. gada maijam Stankevičs kopā ar Aleksandru Viktorenko un Vitāliju Sevastjanovu gatavojās kosmiskajam lidojumam rezerves apkalpē. Viņu apkalpe tika izformēta līdz ar orbitālās stacijas Saljut-7 lidojumu programmas maiņu.
1984. gadā Rimants Stankevičs sāka Buran rokas vadības un automātiskās nosēšanās sistēmas izmēģinājumus lidojošajās laboratorijās Tu-154 un MiG-25. 1985. gadā viņš sāka izmēģinājumu lidojumus ar Buran lidmašīnas analogu atmosfēras lidojumiem. Pēc sākotnējā plāna Stankevičs būtu Buran pirmā kosmiskā lidojuma otrais pilots. Vēlāk plāni mainījās, un Buran kosmosā devās 1988. gada 15. novembrī bez apkalpes.
1987. gada februārī Stankevičs kļuva par LII kosmonautu grupas komandieri. No 1989. gada februāra viņš kopā ar Viktoru Afanasjevu un Vitāliju Sevastjanovu gatavojās viesekspedīcijai uz staciju Mir. 1989. gada septembrī Mir lidojumu plāni tika mainīti, un Stankevičs uz laiku pārtrauca gatavošanos lidojumam uz Mir.
1990. gadā Rimants Stankevičs ASV piedalījās Evereta aviācijas šovā kā Su-27 pilots. Pēc tam viņš devās uz Itāliju, lai Salgaredā piedalītos aviācijas šovā. 1990. gada 9. septembrī viņa vadītais Su-27 izpildīja vertikālu figūru. Viņš cilpā bija ielidojis nedaudz par zemu, un, izejot no cilpas, lidmašīna bija pārāk zemu un ietriecās zemē. Notika sprādziens, Rimants Stankevičs un viens aviācijas šova drošības dienesta dalībnieks gāja bojā. Rimants Stankevičs apglabāts Kauņā.
Skoda

Vēsture

Skoda pirmo reizi minēta Kursas dalīšanas dokumentā 1253. gadā kā apdzīvota Scoden vieta kuršu apdzīvotā Cekļa zemē. 
1259. gadā pilsētas apkaimē pie tagadējā Luknes ciema notika kauja pie Skodas, kurā žemaiši sakāva Livonijas ordeņa karaspēku. Kaujā krita 33 bruņinieku, ieskaitot Klaipēdas komturu Bernhardu. 1572. gadā Skoda ieguva pilsētas tiesības.
Pasaules Dabas Fonds

Vēsture

WWF vēsture aizsākās 1960.gadā, kad Džulians Hakslijs pēc vizītes Austrumāfrikā, uzraksta rakstu sēriju laikrakstā Observer, kurā izsaka savas bažas par dzīvnieku valsts straujo izzušanu šajā teritorijā medniecības dēļ. Atsaucoties uz Dž. Hakslija rakstiem, uzņēmējs Viktors Stolans ierosināja dibināt starptautiska mēroga fondu, kas vāktu līdzekļus vides aizsardzībai. Ar nolūku dibināt šādu organizāciju, Dž. Hakslijs konsultējās ar ornitologu Maksu Nikolsonu, kas sapulcināja zinātnieku un sabiedrisko attiecību ekspertu kopu, kas bija gatavi strādāt šādas organizācijas izveidei. Viņu starpā bija Pīters Skots, kas kļūst par jaunizveidotās organizācijas vadītāju. Organizācijas darbības sākotnējais kopsaucējs bija "kopīgs darbs pie sabiedrības attieksmes maiņas un pasaules izglītošanas vides aizsardzības labā". Savas pastāvēšanas laikā WWF ir īstenojusi daudzus gan nacionālās, gan globālās nozīmes projektus.

Simbols

Organizācijai bija nepieciešams spēcīgs, viegli atpazīstams simbols, dibinātāju izvēle nosliecās par labu melnbaltajai pandai, kas līdz pat šai dienai simbolizē ne tikai WWF kā organizāciju, bet visā pasaulē izraisa asociācijas ar dabas aizsardzību kopumā.

Latvijā

Pasaules Dabas Fonds ir Latvijā reģistrēta sabiedriskā organizācija, kas darbojas kopš 1991.gada. 2005.gadā organizācija tika reģistrēta kā nodibinājums ar nosaukumu "Pasaules Dabas Fonds". 2005.gadā Pasaules Dabas Fonds noslēdza līgumu ar dabas aizsardzības organizāciju WWF. Vienotu mērķu sasniegšanai Pasaules Dabas Fonds un WWF īsteno kopīgas kampaņas un projektus.
Lai panāktu pozitīvas izmaiņas sabiedrības attieksmē pret dabu un tās resursiem, Pasaules Dabas Fonds ir izstrādājis globālu dabas aizsardzības stratēģiju. Šī stratēģija sastāv no četrām daļām: dabas resursu saglabāšana, ilgtspējīga apsaimniekošana, ekoefektīva izmantošana, lielāks gandarījums no mazāka dabas resursu patēriņa. Šī stratēģija raksturo, kā soli pa solim, sākot no dabas aizsardzības līdz mūsu patēriņam, iespējams saskaņot sabiedrības attīstības un dabas intereses.

Programmas

Pasaules Dabas Fonds Latvijā atgriezis trīs izzudušas sugas: taurus, sumbrus un savvaļas zirgus, kuri apskatāmi Kurzemē izveidotajā dabas parkā "Pape". Kopā ar partneriem panākts, ka Latvijā no veļas mazgājamiem līdzekļiem izņemts Baltijas jūrai kaitīgais fosfors. Organizē lielāko vides akciju pasaulē "Zemes stunda", kurā piedalījusies nozīmīga daļa Latvijas iedzīvotāju, visas lielākās Latvijas pilsētas un novadi. Organizē dažādas lekcijas un seminārus. Pasaules Dabas Fonds, sadarbībā ar teritoriju īpašniekiem un dažādām institūcijām, privātajos mežos ir izveidojis piecas mežsaimniecības demonstrējumu teritorijas.
Tukuma pilskalns

Tukuma pilskalns, arī Vilkāju pilskalns, atrodas Tukuma pilsētas robežās, Veļķu dzīvojamajā rajonā.
Tukuma pilskalns atrodas Pilskalna ielā 30, uz rietumiem no mūsdienu pilsētas centra. Pilskalna augstums ir 15 m. Plakumam iegareni apaļa forma, tam visapkārt stiepjas nevienāda augstuma valnis. Pilskalna rietumu un ziemeļu nogāzes mākslīgi stāvinātas, kā rezultātā šajās kalna pusēs ir izveidots grāvis.
Pilskalna apdzīvotība tiek saistīta ar vēlo dzelzs laikmetu. Tukuma pilskalns atrodas kādreizējās kuršu Vanemas zemē un visticamāk to apdzīvojuši etniski jaukti (kurši, līvi, vendi) iedzīvotāji. Tukums minēts senrakstos, sākot no 1253. gada, kā Tuckemen.
Pilskalnu pirmais aprakstījis Augusts Bīlenšteins. 1923. gadā savas Kurzemes pilskalnu pētīšanas ekspedīcijas laikā pilskalnu pētījis un uzmērījis Ernests Brastiņš.
Prezmas baznīca

Vēsture

Prezmas pirmā katoļu koka baznīca tika uzcelta 1781. gadā. Tā bija septiņas asis gara un piecas asis plata. Dievnamu uzbūvēja Francis Sokolovskis un tas atradās Soltānu muižā. Baznīcu nojauca 1858. gadā.
Pašreizējā mūra baznīca vecās baznīcas vietā ir uzcelta 1859. gadā par Vladislava un Oktāvijas Soltānu līdzekļiem. 1897. gadā bīskaps F. A. Simons to konsekrēja apustuļu Sīmaņa un Jūdas godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Pāvils Zeile. Prezmas draudze sākotnēji bijusi Feimaņu draudzes filiāle, bet vēlāk kļuvusi par patstāvīgu draudzi. Svētās Mises tiek svinētas svētdienās. Draudzei ir piecas kapsētas — Prezmas kapsēta, Daugaviešu kapsēta, Dzeņu kapsēta, Čaču kapsēta, Silmalas kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Vissvētākās Jaunavas Marijas pasludināšanas diena, Kunga Jēzus debesīs uzkāpšanas diena, Svētā Antona diena, Vissvētākās Jaunavas Marijas skapulāra svētki, Kunga Jēzus pārmainīšanās diena, Svēto apustuļu Sīmaņa un Jūdas svētki (40 stundas).

Tehniska informācija

Asūnes baznīca ir sarkanu ķieģeļu laukakmeņu mūra viennavas celtne ar diviem augstiem torņiem, skārda jumtu un flīžu grīdu. Tā ir 25,60 metrus gara un 15 metrus plata. Apkārt baznīcai ir dārzs, ko ietver sarkanu ķieģeļu mūra žogs.
Paolo Boi

Biogrāfija

16. gadsimta spēcīgākais Itālijas šahists. 1549. gadā šaha mačā uzvarējis Romas pāvestu Pāvilu III. Pēc zaudējuma pāvests piedāvājis Boi kļūt par kardinālu, taču saņēmis atteikumu.
1575. gadā viesojies Madridē, lai Spānijas karaļa Felipes II galmā cīnītos šaha turnīrā ar labākajiem tā laika Spānijas šahistiem. Pēc uzvaras pār Ruī Lopesu de Seguru saņēmis dāsnas karaļa balvas, tajā skaitā mūža pensiju. Atceļā uz Itāliju kuģim uzbrukuši Alžīrijas pirāti, taču Boi atguvis sev brīvību pēc vairākām uzvarām šahā pār pirātiem. Miris Neapolē mīklainos apstākļos, iespējams, ka ticis noindēts sāncenša greizsirdības dēļ.
Lata apgrozības naudas zīmes

Lata apgrozības naudas zīmes ir lata banknotes un monētas, kas laistas apgrozībā un izmantotas kā maksāšanas līdzeklis. Bez neierobežotas tirāžas naudas zīmēm, apgrozībā laistas arī Latvijas Republikas 75. jubilejai veltītas monētas un viena lata monētas ar īpašu dizainu ierobežotā tirāžā.
Riebiņu vidusskola

Vēsture

1908. gadā Riebiņos kroga ēkā tiek nodibināta trīsgadīga pamatskola.
1912. gadā skola tiek pārcelta uz Lejas Randariem, Augusta Randara mājām.
1918. gadā Silajāņu pagasta valde pēc agrārās reformas Riebiņu muižas ēkā izvieto skolu.
1924. gadā skolu Riebiņu muižas ēkā reorganizē par sešgadīgo trīsplūsmu (latviešu, krievu, ebreju ) pamatskolu.
1975. gadā Riebiņos durvis ver jaunuzceltā skolas ēka, kura iegūst vidusskolas statusu. Tā ir divplūsmu skola (krievu un latviešu), bet vidusskola ir tikai krievu plūsmā.
No 2000. gada vidusskolā mācībvaloda ir latviešu, un 2003. gadā ir pirmais izlaidums vidusskolā latviešu plūsmā.

Cita svarīga informācija

Latvijas garo distanču skrējēja Anita Kažemāka skolas gaitas uzsākusi un mācījusies Riebiņu vidusskolā.
Panarābisms

Panarābisms ir politiskā kustība arābu valstīs, kuras mērķis ir apvienot visas arābu valstis.
Pēc arābu kalifāta sabrukuma, arābu apdzīvotās teritorijas tika pakļautas dažādiem iekarotājiem un kolonizatoriem.
Pirmajā pasaules karā Lielbritānija un Francija veicināja arābu sacelšanos, lai sakautu Osmaņu impēriju. Arābu plāni pēc kara izveidot savu patstāvīgu valsti neizdevās, jo Lielbritānija un Francija pakļāva lielu daļu Tuvo austrumu. Tikai Saūda Arābijai izdevās iegūt neatkarību. Papildus neapmierinātībai ar ārvalstu uzspiestajām robežām, no 1930. gadiem auga arābu neapmierinātība ar ebreju cionistu vāji slēptajiem centieniem Palestīnā izveidot savu valsti.
Panarābisms savus ziedu laikus piedzīvoja pēc Otrā pasaules kara kad tika izveidota Arābu līga. Pēc Gamāla Abdela Nāsera nākšanas pie varas 1954. gadā, Ēģipte kļuva par panarābisma centru. Šajā laikā panarābisms bija sekulāri sociālistiska kustība.
Neatkarību ieguvušās arābu valstis veica vairākus nesekmīgus mēģinājumus apvienoties. Irāka un Jordānija 1958. gadā izveidoja Arābu federāciju. Ēģipte un Sīrija izveidoja Apvienoto Arābu republiku (1958—1961), kura kopā ar Ziemeļjemenu izveidoja Apvienotās arābu valstis — federāciju kura pastāvēja 1958. — 1961. gados. Vēlāk Lībija mēģināja apvienoties ar Ēģipti. Veiksmīgākais arābu valstu apvienošanās piemērs ir Apvienotie arābu emirāti. Arābu sakāve 1967. gada karā, Nāsera nāve 1970. gadā iezīmē panarābisma norietu.