Lustrācija

Lustrācija ir valsts līmeņa process, kurš regulē agrāko  komunistu, it sevišķi čekas ziņotāju un darbinieku, atrašanos politiskos vai ierēdņu amatos Eiropas valstīs pēc komunistu varas sabrukuma tajās. Plašākā nozīmē tas attiecas arī uz valstīm, kas izvērtē pagātnē notikušos cilvēktiesību pārkāpumus un netaisnības. Termins ir pārņemts no Senās Romas jēdziena lustrum. Tas nozīmēja piecu gadu periodu, kurā notika šķīstīšanās jeb attīrīšanās. Mūsdienās tā notiek caur  valsts regulētas lustrācijas – izgaismošanās procedūru. Lustrētu personu vārdus nepublicē. Lustrācija paredz nožēlu par sadarbību ar represīviem padomju varas orgāniem.

Ierobežojumi pašvaldībās

1994. gada 13. janvārī Saeima  pieņēma Pilsētas domes, rajona padomes un pagasta padomes  vēlēšanu likumu, kura 9. panta 4. punkts noteica aizliegumu vēlēšanām pieteikt par kandidātiem un  ievēlēt personas, "kuras ir vai ir bijušas PSRS VDK  vai Latvijas PSR Drošības komitejas, PSRS Aizsardzības  ministrijas, Krievijas un citu valstu drošības dienestu, armijas,  izlūkdienesta vai pretizlūkošanas štata vai ārštata darbinieki,  minēto iestāžu rezidenti vai konspiratīvā dzīvokļa turētāji."
Šo likumu Saeima  grozīja 1996. gada 6. novembrī, izmainot nosaukumu uz "Pilsētas domes un pagasta padomes vēlēšanu  likums" un papildinot ar jaunu 5. punktu par personam, "kuras pēc 1991. gada 13.  janvāra darbojušās PSKP (LKP), Latvijas PSR Darbaļaužu internacionālajā frontē, Darba kolektīvu apvienotajā padomē, Kara un darba veterānu organizācijā, Vislatvijas Sabiedrības glābšanas  komitejā vai tās reģionālajās komitejās." Izmaiņas šajā likumā, kurus Saeima  pieņēma 2000. gada 4. aprīlī, paredzēja aizliegumu  pieteikt tikai bijušas PSRS,  Latvijas PSR vai ārvalstu valsts drošības dienestu, izlūkdienestu vai pretizlūkošanas dienestu štata darbiniekus.

Ierobežojumi Saeimā

1995. gada 25.maijā LR Saeima pieņēma Saeimas vēlēšanu  likumu, kuras 5. un 6.punkti noteic aizliegumu parlamenta vēlēšanām pieteikt  par kandidātiem un ievēlēt personas, kuras "ir vai ir bijušas PSRS,  Latvijas PSR vai ārvalstu valsts drošības dienestu, izlūkdienestu  vai pretizlūkošanas dienestu štata darbinieki" vai "pēc 1991. gada 13. janvāra  darbojušās PSKP (LKP), Latvijas PSR Darbaļaužu internacionālajā  frontē, Darba kolektīvu apvienotajā padomē, Kara un darba  veterānu organizācijā, Vislatvijas Sabiedrības glābšanas komitejā  vai tās reģionālajās komitejās."

Lustrācijas apspriešana Latvijā

Latvijā lustrācija Ir nokavēta un īsti nav notikusi, jo pārsvarā to saistīja ar Čekas maisu atvēršanu. 1994. gada likumā "Par bijušās Valsts drošības komitejas dokumentu saglabāšanu, izmantošanu un personu sadarbības fakta ar VDK konstatēšanu" tika noteikts 10 gadu termiņš VDK kartotēkas izpētei, bet ik pēc desmit gadiem tiek dots pagarinājums (2004. gads un 2014. gads). Sabiedrības uzmanība saasinājas vēlēšanas laikos, kad nāk gaismā kādi "čekas maisos" esoši cilvēki. 8. Saeima trīs reizes lēma atvērt "čekas maisus", bet katru reizē valsts prezidente Vīķe-Freiberga uzlika veto. Galu galā kartotēka tika publiskota 2018.g. decembrī. 
Vēsturnieks Jānis Taurēns uzskata, ka runājot par komunistu funkcionāru lustrāciju, "jāpatur prātā, ka laiki mainās – līdz deviņdesmito gadu vidum bijušais Latvijas kompartijas sekretārs Anatolijs Gorbunovs bija nacionālais varonis. Līdzīgi bija arī ar citiem partijas "gaišajiem tēliem"." Juridiski atteikšana no lustrācijas ir prokuratūras paziņojumā, ka par disidentu tiesāšanu nevienu pie atbildības nevar saukt, teica vēsturnieks.

Satversmes tiesas lēmums par lustrācijas laika ierobežojumiem

Izskatot 20 Saeimas deputātu un Jura Bojāra prasību par Saeimas vēlēšanu likuma 5. panta 5. un 6.punkta un Pilsētas domes, novada domes un pagasta padomes vēlēšanu likuma 9. panta pirmās daļas 5. un 6. punkta atbilstību Latvijas Republikas Satversmes 1., 9., 91. un 101. pantam un Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām 25. un 26. pantam, Satversmes tiesa 2006.g. 15. jūnijā norādīja uz Eiropas Padomes Parlamentārās  asamblejas rezolūciju Nr.1096 (1996) "Par pasākumiem bijušo  komunistisko totalitāro sistēmu mantojuma likvidēšanā"  [Resolution 1096 (1996) on measures to dismantle the heritage  of former communist totalitarian systems], kas apkopoja postsociālistisko valstu pieredzi lustrācijā. Dokumentā tika uzsvērts, ka  "diskvalifikācija lustrācijas procesa rezultātā nedrīkst  pārsniegt piecu gadu laika limitu, jo nevajag novērtēt par zemu  iespējamību, ka cilvēku attieksmē un paradumos var rasties  pozitīvas izmaiņas; būtu vēlam lustrācijas procesu pabeigt līdz  1999. gada 31.decembrim, jo līdz tam laikam demokrātiskajai  sistēmai bijušajās komunistiskajās totalitārajās valstīs  vajadzētu būt stabilai".
Tomēr "Satversmes tiesa, analizējusi šo  dokumentu 2000. gada 30. augusta spriedumā līdzīgā lietā, norādīja, ka  sabiedriski politiskā situācija katrā valstī būtu jāvērtē  individuāli, jo šajā rezolūcijā tiek izteiktas bažas, ka pārejas  process, kura mērķis ir bijušo komunistisko totalitāro sistēmu  mantojuma likvidācija, var ciest neveiksmi un var izrādīties, ka  tā rezultāts ir "samtaina" totalitāra režīma atjaunošana."