Džeronimo

Apaču ciltis

Sešas atapasku grupai piederošās apaču ciltis dzīvoja mūsdienu Arizonas, Ņūmeksikas, Teksasas, dienvidaustrumu Kolorādo un rietumu Oklahomas štatos ASV un pierobežas štatos Meksikā. Pie apaču ciltīm piederēja hikarili, meskaleri, lipani, kaiova-apači, rietumu apači un čirikavi.
Čirikavus veidoja četras grupas: čirikavi, čehini (Chininne jeb "sarkanās sejas"), nedni (Nednhi) un bedonkohi (Bedonkohes), kuras savukārt sadalījās vēl sīkākās lokālās grupās. Bedonkohi kā atsevišķs atzars pastāvēja līdz ievērojamā virsaiša Mangasa Koloradasa (Dasoda-hae) nāvei 1863. gadā. Pēc tam bedonkohus asimilēja citas čirikavu grupas: Kočiza čokoneni, Viktorio čiheni un Juha nedni.
Atsevišķu apaču grupu sadursmes ar spāņiem konstatētas kopš 17. gadsimta sākuma. Atšķirībā no miermīlīgajām pueblu tautām, kas piekopa nometnieku dzīvesveidu un tika atkārtoti pakļautas 1692. gadā, apači bija mobili un daudz sīvāki pretinieki. Briesmu gadījumā viņi devās dziļi kalnos un veica savus pārdrošos uzbrukumus no turienes. Pēdējās spāņu valdīšanas desmitgadēs naidīgajām pusēm dažkārt izdevās noslēgt mieru, taču tas nebija pastāvīgs. 1823. gadā nodibināja Meksikas republiku, taču pamiers starp čirikaviem un meksikāņiem pastāvēja neilgu laiku. Līdz 1835. gadam vien apaču sirojumu rezutātā tika nogalināti ap 5000 meksikāņu, savukārt meksikāņi maksāja par nogalināto apaču skalpiem. 1846. gadā ASV un Meksikas karā apači apsolīja amerikāņiem drošu pārvietošanos caur savām zemēm. Čirikavu līderis Mangas Koloradas noslēdza mieru ar amerikāņiem, cienot tos kā uzvarētājus pār meksikāņiem. Nedrošais miers beidzās pēc 1851. gada, kad apaču zemēs Ņūmeksikā ieplūda zelta meklētāji. Apaču kari pret Savienoto Valstu armiju noslēdzās 1886. gadā, kad padevās Džeronimo vadītā grupa.

Dzīvesgājums

Džeronimo vecāki, — māte Huanja un tēvs Taklišims — bija bedonkohu apači, bet vectēvs no tēva puses Mako — bedonkohu virsaitis. Pēc tēva nāves 1840. gadā ģimene pārcēlās pie čihennu-čirikahu apačiem. Džeronimo apprecējās ar Alopi, un viņiem piedzima trīs bērni. Ciemata virsaitis bija Džeronimo māsīcas vīrs nedni-čirikavs Juhs (Tan-Din-Bil-Jui, Kas Atnes Daudz Mantas). Viņu uzskata par vienu no labākajiem čirikavu stratēģiem, viltīgu un neparasti drosmīgu karotāju. 1851. gada 6. martā pamiera laikā 400 meksikāņu zaldāti uzbruka Juha nometnei, kamēr vīrieši tirgojās tuvējā pilsētā. Starp nogalinātajiem bija arī Goijakles (Džeronimo) sieva un bērni. Visu turpmāko dzīvi viņš meksikāņiem atrieba ģimenes nāvi. Mūža nogalē Džeronimo teica, ka 'ir nogalinājis daudz meksikāņu'. "Tas bija sen", viņš turpināja, "bet es joprojām nejūtu patiku pret viņiem. Priekš manis viņi vienmēr paliks viltīgi un ļaunprātīgi".
Apaču tradīcijas pieļāva daudzsievību, un pēc pirmās ģimenes nāves viņam bija vairākas sievas un trīs bērni.

Pēdējie gadi Sila fortā

1894. gadā Džeronimo kopā ar citiem 341 čirikavu ieslodzītajiem tika pārvietoti uz Sila fortu Oklahomā, kur viņi dzīvoja apkārtējos izkaisītajos ciematos. Šajā laikā sabiedrībā bija radusies ļoti liela interese par padzīvojušo Džeronimo. Katrā stacijā sirmgalvi sagaidīja lielu cilvēku pūļi, kas vēlējās viņu ieraudzīt. Daudzi gribēja iegūt no virsaiša kādu suvenīru, un viņš sāka nogriezt no savas žaketes pogas un pārdot par 25 centiem. Līdz nākamajai stacijai Džeronimo piešuva jaunas pogas un tās no jauna pārdeva. Vecais virsaitis atklāja, ka ļoti pieprasīti ir arī viņa izgatavotie nieciņi. Vēlāk Džeronimo sāka pārdot citu čirikavu izgatavos nieciņus, dēvējot tos par savējiem. Ienākumus indiāņi sadalīja savā starpā. Viņš arī parakstīja atklātnes ar savu attēlu, par katru saņemot 2 dolārus. 1906. gadā iznāca Džeronimo "autobiogrāfija", ko pierakstīja Stefans Barets. Par tulku kalpoja virsaiša Juha dēls Asa Daklugi.