google/wiki40b huggingface dataset:
Kārļumuiža

Vēsture

No 1747. līdz 1755. gadam tā piederēja grāfam Aleksejam Bestuževam-Rjuminam (Бестужев-Рюмин, 1693–1766). 1755. gadā to iegādājās Johans Gotlībs fon Volfs, bet 1777. gadā majors Karls Eberhards fon Zīverss (Karl Eberhard von Sievers). Šajā laikā Kārļu muižā tika izveidots vienreizējs ainavu parks un mežaparks, kas iekļāva tuvējās apkārtnes gravas, smilšakmens atsegumus un Ainavu krauju pie Amatas. 1795. gadā Karls Eberhards fon Zīverss pusmuižu atdalīja no Cēsu pilsmuižas un pārdeva angļu tirgotāja Džeimsa Pīrsona (James Pierson of Balmadis, 1741–1804) sievai Andžela Marijai fon Trompovskai. Pēc Džeimsa Pīrsona iniciatīvas muiža ieguva reprezentatīvu arhitektūru un funkcijas. Pīrsonu ģimenes īpašumā muiža bija no 1795. līdz 1804. gadam.
1819. gada 17. novembrī Kārļumuižu iegādājās grāfs Josefs fon Koškuls (Joseph von Koskull). 1847. gadā grāfa fon Koškula vienīgā meita Elīza apprecējās ar Cēsu pilsmuižas īpašnieka grāfa Karla Gustava fon Zīversa (1772–1856) un grāfienes Helēnas Duņinas vecāko dēlu grāfu Emanuelu fon Zīversu (1817–1909). 1855. gada marta beigās grāfs Jozefs fon Koškuls nomira un muižu mantoja meita. Zīversu ģimenes īpašumā muiža bija no 1855. līdz 1936. gadam. 1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu māja tika nodedzināta. 1909. gadā Zīversi to atjaunoja, tomēr 1919. gadā kungu māja tika nopostīta atkārtoti. Pēc 1920. gada agrārās reformas muižas teritoriju ar ēkām sadalīja vairākās jaunsaimniecībās, bijušajam īpašniekam grāfam Aleksandram Zīversam atstāja vienīgi neatsavināmo daļu un 69 ha zemes. Viņš Kārļos saimniekoja ap piecpadsmit gadu, bet 1930. gadu vidū nolēma pārcelties uz dzīvi Francijā. Viņa mantinieki saimniecību sākotnēji iznomāja, bet 1937. gadā par 68 200 latiem pārdeva Zemkopības ministrijai. Tālaika Latvijas Zemkopības ministrs Jānis Birznieks rakstīja: „Kārļumuižas pomoliģiskais dārzs bija plaši pazīstams agrākajā Krievijā un arī tagad Kārļos ir plašākā koku audzētava Latvijā šķirņu dažādības un skaita ziņā. Būtu vēlams to iegūt valsts īpašumā, uzlabot un atdzīvināt agrāko slavu, kas pavērstu iespējas augļu koku eksportam.”
1938. gadā izremontēja agrāko muižas pārvaldnieka māju, kurā iekārtoja saimniecības pārziņa dzīvokli un kantora telpas.

Parks

Kārļumuižas parks ir brīva plānojuma romantisks ainavu parks, kas aptver teritoriju līdz pat Amatas upei. Skaistā apkārtne ar krāšņajiem Amatas krastiem kopš 18. gadsimta beigām bija iemīļota apmeklējuma vieta ceļotājiem. 19. gadsimta beigās Kārļos izveidoja dārznieku meistaru skolu, kas bija pirmā dārzkopības skola Baltijas guberņās.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Surinamā

Sarakstā apkopotas tās vietas Surinamā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā ir iekļautas 2 vietas (1 — kultūras objekts un 1 — dabas objekts), savukārt 1 vieta ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Surinama Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1997. gada 23. oktobrī.
Gijs Leflērs

Spēlētāja karjera

1984.—85. gada sezonā pēc 20 nospēlētām spēlēm viņš paziņoja par aiziešanu no hokeja, jo sezonā tobrīd bija guvis tikai divus vārtus. 1988. gadā, pēc viņa iekļaušanas Hokeja slavas zālē, viņš atgriezās NHL, līgā aizvadot vēl trīs sezonas.
Savas NHL karjeras laikā laukumā devies 1126 spēlēs, tajās atzīmējoties ar 1353 (560+793) rezultativitātes punktiem.
Kanādas hokeja izlases rindās spēlējis 1981. gada Pasaules čempionātā, kā arī 1976. un 1981. gada Kanādas kausa izcīņās.
1998. gadā žurnāla The Hockey News veiktajā balsojumā viņš ierindots 11. vietā 100 visu laiku labāko hokejistu vidū.
Čeļabinskas "Traktor"

Vēsture

Komanda tika dibināta 1947. gadā, taču PSRS hokeja līgā tā spēlēja kopš 1948. gada. Līdz pat 1953. gadam komandas nosaukums bija Čeļabinskas "Dzeržinets". No 1954. līdz 1958. gadam komanda bija pazīstama kā Čeļabinskas "Avangard", bet tad pieņēma pašreizējo nosaukumu. 1965. gadā komanda izkrita uz PSRS Otro hokeja līgu, taču 1968. gadā spēja atgriezties PSRS čempionāta augstākajā divīzijā. 1973. gadā klubs sasniedza PSRS kausa finālu, kurā gan ar 2—5 piekāpās Maskavas "CSKA" vienībai.
Komandas sniegums krietni uzlabojās, kad pie trenera stūres stājās Anatolijs Kostrjukovs. 1976.—77. sezonā "Traktor" izcīnīja PSRS čempionāta bronzas medaļas, kas ir augstākais komandas sasniegums PSRS hokeja līgas laikā. Tieši Kostrjukova laikā "Traktor" rindās savas pirmās spēles aizvadīja tādi spēlētāji kā Sergejs Makarovs, Vjačeslavs Bikovs un Sergejs Starikovs, kas visi kļuva par stabilām gan PSRS, gan Krievijas izlases vērtībām.
Deviņdesmitajos gados "Traktor" divreiz izcīnīja trešo vietu Starptautiskajā hokeja līgā, kas bija tieša PSRS līgas pēctece. Tiesa, deviņdesmito gadu otrajā pusē komandas sniegums kritās, līdz 1998. gadā komanda izkrita uz Krievijas Augstāko līgu, kurā klubs spēlēja līdz pat 2006. gadam. Sākot ar 2008.—09. sezonu klubs spēlē Kontinentālajā hokeja līgā. 2012.—13. gada sezonā komanda pirmo reizi sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan ar 2—4 zaudējot Maskavas "OHK Dinamo".
Jurijs Babenko

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Babenko uzsāka 1995.—96. sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "Krilia Sovetov" sastāvā, komandas sastāvā aizvadot pāris spēles arī 1996.—97. sezonā.
1997. gada vasarā Babenko pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur aizvadīja rezultatīvu sezonu OHL junioru līgā. No 1998. līdz 2002. gadam Babenko spēlēja AHL kluba Heršijas "Bears" sastāvā, 2000.—01. sezonā aizvadot arī trīs spēles NHL kluba Kolorādo "Avalanche" sastāvā.
No 2002. līdz 2005. gadam Babenko spēlēja Maskavas "Dinamo" sastāvā, tad īsu brīdi Voskresenskas "Khimik" rindās, bet nākamās divas sezonas - Balašihas "HK MVD" sastāvā. No 2007. līdz 2009. gadam uzbrucējs spēlēja Magņitogorskas "Metallurg" rindās, īsu brīdi arī Sanktpēterburgas SKA.
2009. gada vasarā Babenko atgriezās "HK MVD" rindās, kas gan pēc 2009.—10. sezonas apvienojās ar Maskavas "Dinamo". "Dinamo" rindās 2011.—12. un 2012.—13. gada sezonās Jurijs izcīnīja Gagarina kausu. No 2013. līdz 2016. gadam Babenko bija "Dinamo" kapteinis, taču tad noslēdza profesionāļa karjeru.
2011. gada ASV atklātais čempionāts tenisā

2011. gada ASV atklātais čempionāts bija 2011. gada ceturtais un pēdējais Grand Slam turnīrs. Tas norisinājās uz cietā seguma kortiem ārpus telpām. Šis bija 130. ASV atklātais čempionāts. Tas no 2011. gada 29. augusta līdz 12. septembrim notika Ņujorkā, ASV.
Čārlija leduskupols

Vide

Čārlija kupols ir viena no aukstākajām vietām uz planētas. Temperatūra reti paceļas virs −25 °C vasarā un var nokrist zem −80 °C ziemā. Vidējā gada gaisa temperatūra ir −54,5 °C. Raksturīgs ir zems mitrums (60-75% vasarā un 30-40% ziemā), kā arī niecīgs nokrišņu daudzums (5 g/cm² sniega gadā). Tā kā kupols veido paaugstinājumu virs apkārtējā plato, kā arī apvidus atrodas tālu no piekrastes, ir zema katabatisko vēju ietekme. Tipisks vēja ātrums ziemā ir 2,8 m/s. Ledus segas biezums ir 3250 ± 25 m.
Kupols atrodas pasaulē lielākā tuksneša Polārā plato vidū. Vienīgie augu un dzīvnieku valsts pārstāvji ir klijkaijas, kas retumis novērotas pārlidojam polārstaciju, domājams, šķērsojot kontinentu tā vietā, lai to aplidotu.

Vēsture

Kopš 1970. gadiem uz Čārlija ledus kupola tiek veiktas vairāku valstu ledus vairoga dziļurbumu programmas. Pirmā nometne tika ierīkota 1974./1975. gada vasarā (29. decembris - 15. janvāris). Jaukta franču - amerikāņu ekspedīcija izpētīja apstākļus dziļurbumu veikšanas piemērotībai. Pametot nometni, paceļoties avarēja lidmašīna LC-130 Hercules. Cilvēki necieta un tika evakuēti. Nākamajā vasarā tika atsūtīta ekspertu komanda, lai novērtētu iespēju avarējušo lidmašīnu izremontēt. Šīs komandas LC-130 lidmašīna arī pacelšanās laikā avarēja (cilvēki necieta).
1976. gadā ASV Jūras spēki ierīkoja speciālu nometne (septiņas saliekamās mājas un lidlauks) avarējušo lidmašīnu remontam (Dome C Camp; koordinātas 74°39'S, 124°10'E). Lidmašīnas izremontēja un nogādāja atpakaļ Makmerdo stacijā. Remontdarbu laikā avāriju cieta trešā LC-130 lidmašīna. Divu speciāli ar sliecēm aprīkotu LC-130 cena tajā laikā bija 19 miljoni USD (šādas lidmašīnas lietoja tikai ASV Jūras spēki un tās netika pārdotas citām valstīm), bet glābšanas misija izmaksāja tikai 3 miljonus.
1977. gadā amerikāņu pamestajā stacijā ieradās 13 cilvēku franču ekspedīcija un veica ledus vairoga dziļurbumu līdz 980 m dziļumam, iegūstot 45 līdz 50 tūkstošus gadu vecus paraugus.
1979. gadā turpinājās dziļurbumu programma, nometne tika paplašināta. Tika uzstādīta ar radioizotopiem darbināma automātiska meteostacija. Nometne pēdējo reizi tika izmantota 1981./1982. gada sezonā.
1992. gadā Francijas institūcijas pieņēma lēmumu par vissezonas stacijas būvniecību uz Čārlija ledus kupola 40 km no amerikāņu vasaras nometnes. 2004. gadā Konkordija tika nodota ekspluatācijā.
Pasuga

Nominālās pasugas un pasugu autonīmi

Ja zooloģiskajā nomenklatūrā suga tiek dalīta pasugās, sākotnēji aprakstītā populācija paliek kā "nominālā pasuga", kas atkārto to pašu savas sugas nosaukumu. Piemēram, baltā cielava Motacilla alba alba (Bieži tiek saīsināta kā Motacilla a. alba) ir baltās cielavas Motacilla alba sugas nominālā pasuga. Sugas nosaukuma atkārtošana botāniskajā nomenklatūrā tiek minēts kā pasugu autonīms, bet pasugas kļūst par "autonīmām pasugām".
2015. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

2015. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Ričmondā, ASV, no 19. līdz 27. septembrim. Tas bija 82. Pasaules čempionāts un otrā reize, kad tas notika ASV. Čempionāts sastāvēja no 12 sacensībām — grupas un individuālā brauciena vīriešiem, sievietēm, vīriešiem līdz 23 gadu vecumam, jauniešiem un jaunietēm, kā arī komandu brauciena vīriešu un sieviešu profesionālajām komandām.
Tomass Stērnss Eliots

Biogrāfija

Eliots dzimis Sentluisā ASV, studējis Hārvarda universitātē, tad pārcēlies uz Eiropu. Studējis matemātiku, filozofiju un dažādas Eiropas valodas Sorbonnas universitātē, tad 1911. gadā atgriezies ASV un studējis doktorantūrā Hārvardā. 1914. gadā Eliots atkal devās uz Eiropu — vispirms uz Marburgu, tad Oksfordu. 1927. gadā viņš pieņēma Lielbritānijas pilsonību. Šajā gadā viņš kļuvis par anglikāņu baznīcas locekli.
Eliota pazīstamākie darbi ir poēmas "Alfreda Prūfroka mīlas dziesma" (The Love Song of J. Alfred Prufrock, 1917), "Nīkā zeme" (The Waste Land, 1922) un "Četri kvarteti" (Four Quartets, 1943).
Libor

Definīcija

LIBOR jeb Londonas starpbanku piedāvājuma likme ir globālā atsauces likme nenodrošinātajiem īstermiņa aizņēmumiem starpbanku tirgū. Tas darbojas kā īstermiņa procentu likmju kritērijs. To izmanto procentu likmju mijmaiņas darījumu, valūtas maiņas darījumu, kā arī hipotēku cenu noteikšanai. Tas ir finanšu sistēmas veselības rādītājs un sniedz priekšstatu par gaidāmo centrālo banku politikas likmju trajektoriju.
Banka, kura vēlas aizņemties līdzekļus vai pieņemt noguldījumus no citas bankas, noteiks procentu likmi (Libid) no Londonas starpbankas, bet Londonas starpbanku vidējā likme (Limean) ir vidējā summa no abām. Libor ir galvenais standarta līmenis, kas atspoguļo to, cik daudz izmaksās vienai bankai, aizņemoties no otras.
Čolpino bāka

Čolpino bāka (poļu: Latarnia Morska Czołpino) atrodas Polijā, Pomožes vojevodistes Slupskas apriņķa Čolpino, apmēram 1 km no Baltijas jūras krasta.
 54°43′12.00″N 17°14′37.00″E

Raksturojums

Bākas augstums ir 25,2 m. Bāku veido apaļš sarkanu ķieģeļu tornis ar galeriju un laternu. Tornis nav krāsots, laternas jumts melns. Gaismas elements atrodas 75 m virs jūras līmeņa. Gaismas elementu veido lēcas un 1 kW spuldze maiņas aparātā. Lēcas izgatavotas Francijā 1926. gadā un tiek uzskatītas par lielākajām lēcām Baltijas jūras bākās. Gaisma balta (3 s deg, 2 s pārtraukums, 1 s deg, 2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 21 jūras jūdžu attālumā.
Orbīta (tekstgrupa)

Vēsture

Grupa radās 1999. gadā, un kopš tā laika publicē dzejas un mākslas izdevumus, kā arī sniedz dzejas lasījumus dažādās valstīs.
Grupa sadarbojas ar dizaineru Vladimiru Leibgamu, latviešu jaunās paaudzes dzejniekiem, māksliniekiem, mūziķiem un citiem dažādu mākslu pārstāvjiem. 
Grupa saņēmusi Literatūras gada balvu dzejā (2005) par almanaha „Orbīta” 4. numuru DVD un CD formātā.
Frenks Borzeigi

Biogrāfija

Frenka Borzeigi tēvs Luidži Borzeigi piedzima 1859. gadā Ronconē, Austroungārijā, mūsdienu Itālijā. Kā mūrnieks viņš dažreiz strādāja Šveicē, kur arī satika savu nākamo sievu Mariju Ruegu, kura strādāja zīda rūpnīcā. 1880. gadu sākumā Borzeigi emigrēja uz ASV pilsētu Hezletonu Pensilvānijas štatā, kur strādāja ogļraktuvēs. Viņš atveda savu līgavu uz ASV un 1883. gadā Hezletonā viņi apprecējās.
Viņu pirmais dēls Henrijs piedzima 1885. gadā. Borzeigi ģimene pārcēlās uz Soltleiksitiju, kur 1894. gadā piedzima Frenks Borzeigi. Borzeigi ģimenē bija četrpadsmit bērni, no kuriem izdzīvoja tikai astoņi: Henrijs (1885–1971), Merija Emma (1886–1906), Bils (1892–1973), Frenks, Daniels (1896–1975), Lū (1898–1974), Dolija (1901–2002) un Sjū (1905–1998). Luidži Borzeigi 1934. gadā gāja bojā autoavārijā Losandželosā, viņa sieva Marija (Frenka māte) 1947. gadā mira no vēža.
1912. gadā Frenks Borzeigi sāka strādāt par aktieri Holivudā, šajā profesijā viņš darbojās līdz 1917. gadam. Viņa kinorežisora debija bija 1915. gadā filmai The Pitch o' Chance.
1916. gada 7. jūnijā, Borzeigi Losandželosā apprecējās ar vodeviļas un filmu aktrisi Lorēnu Rodžersu, kopā viņi nodzīvoja līdz 1941. gadam. 1945. gadā viņš apprecēja Ednu Stilvelu Skiltoni, komiķa Reda Skiltona bijušo sievu, viņi izšķīrās 1949. gadā. Borzeigi 1962. gadā nomira no vēža. Viņu apglabāja Forestlaunas memoriālā parka kapos Glendeilā. Par viņa ieguldījumu filmu industrijas attīstībā, Borzeigi tika apbalvots ar zvaigzni Holivudas Slavas alejā.

Karjera

Borzeigi bija atzīts 20. gadsimta 20. gadu kinorežisors, bet savas daiļrades augstāko punktu viņš sasniedza mēmā kino norieta un skaņu kino sākuma laikā. Iespaidojoties no vācu kinorežisora F. V. Murnava darbiem, kas arī toreiz bija studijas Fox rezidents, viņš izveidoja pats savu krāšņo vizuālā romantisma stilu, ko atainoja ļoti veiksmīgi vairākās filmās ar Dženetu Geinori un Čarlzu Farelu galvenajās lomās, tajā skaitā arī Seventh Heaven (1927), par kuru viņš ieguva pirmo Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā "labākais režisors", Street Angel (1928) un Lucky Star (1929). Otro Kinoakadēmijas balvu viņš ieguva 1931. gadā par filmu Bad Girl.
Borzeigi preču zīme bija jauno mīlnieku jūtas grūtos laikos, mīlestība viņa filmās uzveica Pirmo pasaules karu (Seventh Heaven un A Farewell to Arms (1932)), invaliditāti (Lucky Star), Lielo depresiju (Man's Castle (1933)), Titānika katastrofas netiešs atspoguļojumu (History Is Made at Night (1937)), un nacisma laikus (Little Man, What Now? (1933), Three Comrades (1938) un The Mortal Storm (1940)).
1940. gados Frenka Borzeigi popularitāte bija zudusi, vienīgā filma, ko kritiķi atzinīgi novērtēja bija film noir stila Moonrise (1948).
Kaporeto kauja

Kaporeto kauja bija veiksmīgs Austroungārijas un Vācijas impērijas armiju uzbrukums Itālijas karalistes armijai 1917. gada oktobrī. Itāļi Luidži Kadornas vadībā iepriekšējos 2,5 gadus bija šeit 11 reizes veikuši uzbrukumus ar minimāliem panākumiem. 1917. gada augustā itāļiem gandrīz izdevās pārraut austroungāru aizsardzību, apdraudot ostas pilsētu Triesti. Austroungāri lūdza vācu palīdzību, kas uz Itālijas fronti nosūtīja sešas divīzijas. Tās apvienoja ar deviņām austroungāru divīzijām, izveidojot 14. armiju vācu ģenerāļa Oto fon Belova pakļautībā. Viņa izstrādātais uzbrukuma plāns paredzēja ierobežotu uzbrukumu, kas atspiestu itāļus no Triestes apkārtnes. Kalnainais apgabals nozīmēja, ka lielu armijas vienību ātra pārvietošanās nebija iespējama, tāpēc frontes pārraušanai vācieši izmantoja nelielas specvienības. Lai arī itāļu armijai bija skaitliskais pārsvars, viņiem bija vāja morāle un vāji komandieri. Par spīti dezertieru brīdinājumiem par gaidāmo uzbrukumu, itāļi neveica aizsardzības līniju pastiprināšanu.
1917. gada 24. oktobrī sākās uzbrukums, kas ātri pārrāva itāļu aizsardzību. Vienu no nelielajām vienībām komandēja Ervins Rommels, kuru par panākumiem kaujā apbalvoja ar Pour le Mérite ordeni. 30. oktobrī frontes pārrāvums bija tik dziļš, ka apdraudēja blakus esošās itāļu pozīcijas, un tās sāka atkāpties visā frontes garumā. 10 000 itāļu krita kaujās un 30 000 guva ievainojumus. Gūstā krita 300 000 itāļu, 350 000 dezertēja. Itālijas 2. armija bija pilnībā iznīcināta. Ap 10. novembri frontes līnija stabilizējās apmēram 30 kilometru attālumā no Venēcijas.
Smagā Itālijas sakāve mudināja 9. novembrī Antantei izveidot Augstāko kara padomi, kas ātri uz Itāliju nosūtīja sešas franču un piecas britu divīzijas, lai nostiprinātu itāļu fronti. Sakāves dēļ amatu zaudēja Kardona, kura vietā iecēla Armando Diazu.
Klapkalnciems

Vēsture

Pirmā (1916) un Otrā pasaules kara (1944) laikā pie Klapkalnciema notika lielas kaujas.
1957. gadā te uzņemtas filmas "Zvejnieka dēls" epizodes.

Somu jēgeru pieminekļi

1929. gadā vietā, kur apglabāti pieci Pirmajā pasaules karā kritušie somu jēgeri, uzstādīja kapa pieminekli. Padomju okupācijas laikā pieminekli iznīcināja, bet atjaunoja 2004. gada maijā. Savukārt 1997. gadā jūras krasta kapās vietā, kur Pirmā pasaules karā laikā 1916. gadā cīnījās somu jēgeri, uzstādīja piemiņas zīmi. Granīta piemiņas akmens simboliski izveidots no Ziemas kara Mannerheima aizsarglīnijas prettanku nocietinājumos bijuša akmens.
Lapmežciema muzejā apskatāmas fotogrāfijas un iegūstama plašāka informācija par somu jēgeru gaitām.
Ivans Provorovs

Spēlētāja karjera

Juniora vecumā Provorovs spēlēja Ziemeļamerikā, vairākas sezonas pavadot USHL un WHL līgās. 2016. gadā kļuva par WHL čempionu un tika atzīts par līgas labāko aizsargu. 2016. gada oktobrī Provorovs debitēja NHL kluba Filadelfijas "Flyers" sastāvā, savā pirmajā sezonā aizvadot visas 82 regulārās sezonas spēles.
Pieprasījums un piedāvājums

Pieprasījums un piedāvājums mikroekonomikā ir ekonomisks modelis, kurā tiek atspoguļota cenas noteikšana tirgū. Šis ir galvenais ekonomikā lietotais modelis cenu noteikšanā.
Pieprasījums atspoguļo pircēju vajadzību iegādāties kādu noteiktu preci. Piedāvājums atspoguļo ražotāju spēju piedāvāt preces tirgū. Preces cena tiek noteikta pēc tirgus pieprasījuma un piedāvājuma mijiedarbības. Līdzsvara cena ir tāda cena, par kuru pircēji būs gatavi pirkt un ražotāji izgatavot preces, tātad sakrīt abu pušu intereses. Ja tiek noteikta lielāka cena, tad samazinās pieprasījums un palielinās piedāvājums, taču var rasties pārpalikums. Ja tiek noteikta zemāka cena, pieaug pieprasījums un samazinās piedāvājums, līdz ar to var rasties iztrūkums.
Pilskalnes muiža

Pilskalnes muižas jeb Šlosbergas muižas (vācu: Rittergut Schlossberg) kungu māja atradās Ilūkstes novada Pilskalnes pagasta Pilskalnē pie Ilūkstes—Subates ceļa, apmēram 2 km no Ilūkstes. Līdz 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja Plāteru-Zībergu dzimtai. Mūsdienās saglabājies vienīgi muižas parks ar ieejas vārtu un muižas ēku pamatu atliekām.

Vēsture

1697. gadā grāfs Zībergs muižā licis uzcelt mūra kapelu ar altāri. Pilskalnes muižas kungu māja celta 19. gs. vidū, pārbūvēta 1870. gados itāļu renesanses villu stilā. Tajā saimniekoja grāfs Kazimirs Plāters-Zībergs (1808-1876), vēlāk grāfs Fēlikss Konstantīns Plāters-Zībergs (1847-1928). Pirmā pasaules kara laikā muižas ēkas iznīcināja Krievijas armijas artilērijas apšaudēs. Pārpalikušās drupas laika gaitā tika nojauktas, saglabājušies vārtu stabi.

Piemineklis sunim

Blakus meža ainavu parkam (arī dabas liegumam) „Pilskalnes Siguldiņa” bijušajā muižas pils dārzā atrodas piemineklis ar uzrakstu franču valodā "Mīļajai sunītei, vārdā Folija, 1892 - 1898".
Autoliv

Vēsture

1953. gadā brāļi Stig Lindblad  un Lennart Lindblad dibināja uzņēmumu Lindblads Autoservice AB, kas remontēja automašīnas un traktorus.
1956. gadā sākta drošības jostu ražošana.
1959. gadā Vācija dibināts pirmais meitas uzņēmums Gebrüder Lindblad.
1968. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz Autoliv AB.
1975. gadā uzņēmums pārgāja Gränges Weda AB īpašumā, kurš 1967. gadā izstrādāja Essem drošības jostas savilcēju.
1979. gadā nopirkts Evert Larsson Industri AB, kurš ražoja drošības jostas uzņēmumam Volvo.
1980. gadā Autoliv kļuva par Electrolux meitas uzņēmumu, kad Electrolux iegādājās Gränges AB (Gränges Weda īpašnieku). 1980. gadā sākta drošības spilvenu ražošana.
1983. gadā iegādāti 49 % Spānijas uzņēmumā BKI.
1984. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz Electrolux Autoliv AB.
1985. gadā nopirkts uzņēmums Klippan, kas darbojās Francijā, Vācijā, Itālijā un Spānijā.
1986. gadā iegādāts Somijas Hartwalls.
1987. gadā izveidots kopuzņēmums Japānā; iegādāti Zviedrijas uzņēmumi Akta un Cipro.
1988. gadā nopirkti uzņēmumi Britax-Kolb un Cooldrive.
1992. gadā nopirkts Vācijas Autoflug Fahrszeugtechnik.
1994. gadā Electrolux pārdeva Autoliv akcijas Stokholmas biržā; tā nosaukums mainīts uz Autoliv AB.
1995. gadā kopā ar Somijas Nokia izveidots kopuzņēmums Autoliv Nokia AB drošības spilvenu elektronikas ražošanai.
1997. gadā Autoliv AB apvienojās ar ASV drošības spilvenu ražotāju Mortons Automotive Safety Products, Morton International Inc. meitas uzņēmumu; jaunais uzņēmums nodēvēts par Autoliv Inc.; Autoliv AB akcionāri ieguva 53,5 kapitāldaļu, bet Morton akcionāri — 46,5 %.
1997. gadā iegādāts drošības jostu audumu ražotājs Marling Industries.
1998. gadā pilnībā iegādāti drošības spilvenu elektronikas kopuzņēmumi Autoliv Nokia un Sagem-Autoliv.
2000. gados iegādāts Japānas otrs lielākais stūres ratu ražotājs Izumi. 2000. gados Autoliv paplašinājās Azijā (Ķīnā, Japānā, Korejā), nopērkot uzņēmumus un būvējot jaunas ražotnes.
2008. gadā no Tyco Electronics Ltd. nopirkts radaru sensoru bizness.
2012. gadā izlaists pirmais bērnu drošības spilvens.
Resnkāta beka

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug galvenokārt no augusta līdz oktobrim, reti jūlijā un novembrī, lapu un skuju koku mežos, parkos sausās, skābās un smilšainās augsnēs. Biežāk sastopama Eiropas dienvidos, dižskābaržu un ozolu audzēs.

Līdzīgas sugas

Sēne nedaudz līdzīga raganu bekai, kuras zīmējums uz kātiņa oranžsarkans un mīkstums citrondzeltens, iespiedumu vietās zili melns, kā arī sakņkāta bekai, kuras kātiņš dzeltens, zīmējums uz kātiņa brūns un mīkstuma iespiedumi pēc zilēšanas pamazām atjauno krāsu.

Barības vērtība

Daļa avotu nosauc šo sēni par vāji indīgu.   V. Lūkins un citi to atzīst tikai par neēdamu.  Pret sēnes rūgtumu novārīšana nepalīdz. Ir ziņas, ka sēni tomēr lietojot pārtikā Krievijas Tālajos Austrumos un Ukrainā.
Ūdenszalkši

Sistemātikas izmaiņas

Nesenā pagātnē ūdenszalkšu ģintī tika sistematizēta ceturtā suga — Natrix megalocephala. Balstoties uz ģenētiskajiem pētījumiem, 2013. gadā šī suga tika apvienota ar parasto zalkti.

Izskats

Pieauguši ūdenszalkši ir vidēji lielas čūskas, apmēram 0,6—1 metru garas, tomēr daži īpatņi var sasniegt 2 metru garumu. Augšžokļa zobi virzienā uz mutes iekšpusi kļūst arvien lielāki. Pēdējie zobi ir vislielākie. Acu zīlītes ir apaļas. Ūdenszalkšiem raksturīgas neuzkrītošas krāsas: tumši pelēka, gandrīz melna, pelēkbrūna un olīvzaļa. Uz kakla raksturīgas dzeltenas zīmes, bet uz ķermeņa tumšāku raibumu raksts.

Ieradumi

Ūdenszalkši dzīvo daļēji uz sauszemes un daļēji ūdenī. Vislabāk sauszemes apstākļiem piemērojies parastais zalktis. Visas sugas mīt mitros biotopos kādas ūdenstilpes tuvumā. Ūdenszalkši labi peld un nirst, spējot zem ūdens uzturēties samērā ilgi. Galvenokārt medī vardes un krupjus, bet reizēm arī salamandras, kurkuļus, zivis, nelielus zīdītājus un putnus. Upuri norij dzīvu, veselā veidā. Mātītes trūdošu augu kaudzē dēj 8—40 olas. Briesmu gadījumā ūdenszalkši var izlikties miruši, paņemti rokās tie no anālā dziedzera izdala smirdīgu šķidrumu.