google/wiki40b huggingface dataset:
LituanicaSAT-1

Konstrukcija

LituanicaSAT-1 veidots pēc CubeSat 1U standarta kuba formā ar malām 10 cm un masu 1,09 kg. Tajā ievietots primārais (ARM Cortex-M4F) un sekundārais (Arduino ATMega 2560) borta dators. Galvenā derīgā krava bija Lietuvas radioamatieru izgatavots FM balss retranslators, kas nodrošina sakaru seansu starp diviem korespondentiem. Pavadonim bija četras antenas (3 UHF un 1 VHF)
Pavadonī iemontēta VGA fotokamera
Saules bateriju paneļi, kas izgatavoti Lietuvas uzņēmumā Precizika-MET SC, uzklāti uz kuba skaldnēm.
Kosmiskā aparāta stāvokļa noteikšanai un kontrolei izmantota pasīvā magnētiskā stāvokļa kontroles sistēma, kas sastāv no diviem kustības sensoriem, žiroskopa un magnetometra.

Priekšvēsture

Darbs pie LituanicaSAT-1 projekta sākts 2012. gada jūlijā, kad definēti projekta mērķi. Pirmie aparatūras prototipi izgatavoti 2012. gada decembrī. Pavadoņa aparatūra izgatavota 2013. gada jūlijā. Pavadoņa integrācija un testēšana veikta 2013. gada septembrī un oktobrī.

Lidojuma gaita

LituanicaSAT-1 līdz ar citiem 32 nanopavadoņiem tika palaists 2014. gada 9. janvārī plkst. 18:07:05 UTC kosmosa kuģa Cygnus Orb-1 kravas telpā ar nesējraķeti Antares 120 no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (MARS) starta laukuma LP-0A. 12. janvārī Cygnus ieradās Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS).
LituanicaSAT-1 brīvā lidojumā palaists no stacijas Kibo moduļa īpašas nanopavadoņu palaišanas ierīces 28. februārī 07:30 UTC. Reizē ar to palaisti pavadoņi LitSat-1, SkyCube-1, ArduSat-2 un UAPSAT.
2014. gada 28. jūlijā paziņots, ka LituanicaSAT-1 misija ir pabeigta.
Jūras žagatas

Izskats un īpašības

Jūras žagatu sugas savstarpēji ir ļoti līdzīgas un grūti atšķiramas. Kopumā, ņemot vērā apspalvojuma krāsu, tās var iedalīt divās lielākās grupās: melnajās jūras žagatās, kurām apspalvojums ir melns vai tumši brūns, un melnbaltajās jūras žagatās, kurām apspalvojums ķermeņa virspusē ir melns (vai tumši brūns), bet apakšpusē balts. Vēl nesenā pagātnē visas melnbaltās jūras žagatas tika uzskatītas par vienu sugu.
Jūras žagatas ir vidēji lieli bridējputni. To ķermeņa garums ir apmēram 39–50 cm, spārnu izplētums 72–91 cm. Visvieglākā no visām ir jūras žagata, tā sver apmēram 525 g, toties vissmagākā ir  tumšā jūras žagata (Haematopus fuliginosus), kas sver apmēram 820 g. Jūras žagatām mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi, arī to knābji ir garāki un masīvāki.
Visām sugām ir liels, spēcīgs knābis, kas ir koši sarkanā vai oranžā krāsā. Atkarībā no sugas pamatbarības veida, viegli variējas knābja forma. Dažām sugām knābis piemērots gliemeņu saspiešanai kā spīlēs, citām knābja gals ir izteikti smails, piemērots augsnes pārbaudīšanai un tārpu uzlasīšanai. Kājas garas un, atkarībā no sugas, ir košāk vai blāvāk rozīgas.

Uzvedība un barība

Jūras žagatas ir skaļi putni, kas enerģiski skraida pa jūras krastu un meklē barību. Atkarībā no sugas izplatības areālā nomainās barības veids. Jūras žagtas, kas piemērojušās dzīvei arī iekšzemē, galvenokārt barojas ar sliekām un kukaiņu kāpuriem. Sugas, kas uzturas tiekai piekrastē, barojas ar dažādiem jūras bezmugurkaulniekiem, moluskus un vežveidīgos ieskaitot, kā arī jūras žagata barojas ar nelielām zivtiņām.

Ligzdošana

Gandrīz visas jūras žagatu sugas veido monogāmus pārus, lai gan dažām sugām novērota arī poligāmija, piemēram, jūras žagatai. Ligzdošanas laikā putni ir agresīvi un teritoriāli, tomēr dažas sugas ir teritoriālas visu gadu. Pārim ir raksturīgi ligzdot vienā un tajā pašā vietā vairākus gadus. Ligzda ir ļoti vienkārša, smiltīs izskrāpēta iedobe, kas var būt arī izklāta ar zāli. Ligzda vienmēr atrodas vietā, no kurienes labi pārredzama apkārtne. Olas ir smilšu krāsā ar sīkiem, tumšākiem raibumiņiem. Dējumā ir 1—4 olas, visbiežāk tās ir trīs olas ziemeļu populācijām un divas dienvidos dzīvojošiem putniem.  Perē abi vecāki, tomēr mātītes maiņas ir garākas un ilgstošākas. Atkarībā no sugas inkubācijas periods ir apmēram 24—39 dienas. Jūras žagatas, līdzīgi kā dzeguzes, mēdz arī iedēt olas citu putnu ligzdās, piemēram, kaijām.
Marianna Štofelsa

Biogrāfija

1930. un 1940. gados bijusi viena no vadošajām Beļģijas šahistēm. Piecas reizes uzvarējusi Beļģijas sieviešu šaha čempionātos (1938, 1939, 1940, 1942, 1944). Vairākas reizes piedalījusies Antverpenes starpklubu šaha turnīrā De Zilveren toren, kurā pārstāvējusi Antverpenes šaha klubu Het schaakbord (1929-1934). 1939. gadā Buenosairesā piedalījusies Pasaules čempionātā šahā sievietēm, kurā ieņēmusi 16. vietu.
Žanis Bahs

Dzīvesgājums

Dzimis 1885. gada 6. oktobrī Gaiķu pagastā Lielsatiķu muižas Bērzukrogā krodzinieka Kārļa Baha ģimenē. Mācījās Rīgas Mironova komercskolā, pēc tam studēja metalurģiju Pēterburgas politehniskajā institūtā.
1912. gadā viņu iesauca Krievijas impērijas armijas 170. kājnieku pulkā, mācījās praporščiku skolā (1912-1913). Piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās, bija podporučiks (1915) 174. kājnieku un 540. kājnieku pulkos. 1916. decembrī viņu pārcēla uz 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulku. Pēc Ziemassvētku kaujām Bahu 1917. gada februārī pārcēla atpakaļ uz 540. kājnieku pulku.
1917. gada augustā Ž.Bahs iestājās Ģenerālštāba akadēmijā un kā poručiks dienēja 37. armijas korpusa štābā, 1917. gada oktobrī viņu paaugstināja par štābkapteini. 1918. gada februārī atvaļināts no Sarkanās armijas. 1918. gada 13. decembrī iestājās Latvijas armijā, no 1919. aprīļa piedalījās Ziemeļlatvijas brigādes kaujas operācijās. Pēc Cēsu kaujām bija Latvijas militārais pārstāvis igauņu ieņemtajā Pleskavā. 1919. jūlijā viņu iecēla par Latvijas armijas virspavēlnieka štāba Operatīvās daļas Operatīvās nodaļas priekšnieku. Bermontiādes laikā pulkvežleitnants Bahs Armijas virspavēlnieka štābā vadīja Pārdaugavas atbrīvošanas kaujas operāciju plānošanu.
Pēc atbrīvošanas kara beigām bija Latvijas militārais pārstāvis Padomju Krievijā (1921-1922). 1922. gadā 27.novembrī viņu iecēla par 2. Vidzemes divīzijas štāba priekšnieku un 1924. gada 18. novembrī paaugstināja pulkveža dienesta pakāpē. 1931. gadā jūnijā Bahu iecēla par 4. Valmieras kājnieku pulka komandieri, bet 1934. gadā par 5. Cēsu kājnieku pulka komandieri. 1936. gada septembrī viņu paaugstināja par ģenerāli un iecēla par 4. Zemgales divīzijas komandieri un Daugavpils garnizona priekšnieku.
Pēc Latvijas okupācijas ģenerāli Bahu 1940. gada 20. decembrī apcietināja un deportēja uz Maskavu. Pēc ilgstošām pratināšanām 1941. gada 18. jūlijā PSRS Augstākās tiesas kara kolēģija (ВКВС СССР) viņam piesprieda nāves sodu, ko izpildīja 1941. gada 16. oktobrī Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.
Visvaris Millers

Dzīvesgājums

Dzimis 1927. gada 31. oktobrī Krasnojarskā uz Sibīriju izceļojušā latvieša Oto Millera ģimenē. Otrā pasaules kara beigās viņš 1944. gadā ieradās Latvijā, studēja tieslietas LVU (1944-1949). 1951. gadā iestājās PSKP un 1952. gadā sāka strādāt LVU par docētāju. Līdztekus bija LKP Rīgas pilsētas komitejas Propagandas un aģitācijas nodaļas vadītāja vietnieks (1953-1956). 1954. gadā aizstāvēja juridisko zinātņu kandidāta disertāciju Создание конституции Латвийской ССР (Latvijas PSR konstitūcijas izveide). 1962. gadā viņu iecēla par LVU prorektoru, tad par LPSR Valsts augstākās un vidējās speciālās izglītības komitejas priekšsēdētāju (1965-1966) un Augstākās un vidējās speciālās izglītības ministru (1966-1970). 1966. gadā Maskavas universitātē aizstāvēja juridisko zinātņu doktora disertāciju "Создание советской государственности в Латвии" (Padomju valstiskuma izveide Latvijā) par Iskolata periodu Latvijā, bija LKP CK locekļa kandidāts (1966) un LPSR Augstākās padomes deputāts (1967). 1970. gadā V. Millers kļuva par LVU rektoru, paralēli vadīja Valsts un tiesību zinātņu katedru (1974). 1972. gadā V. Milleru ievēlēja par Rostokas Universitātes Goda doktoru. 1988. gadā V. Millers kā Latvijas PSR Augstākās Padomes likumdošanas ierosinājumu komisijas priekšsēdētāja vietnieks vadīja Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija darba grupu Latvijas PSR Konstitūcijas un citu republikas likumdošanas aktu pilnveidošanai. Miris 1992. gadā Rīgā.
Kārlis Valentīns Emīls Hūgenbergers

Dzīves gājums

Dzimis Ārlavā mācītāja ģimenē. Izglītojās tēva mājās, no 1834. līdz 1837. gadam mācījās Mītavas ģimnāzijā, no 1837. līdz 1942. gadam studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. No 1842. līdz 1945. gadam strādāja par mājskolotāju Piltenes draudzē. No 1946. gada bija mācītājs Tukumā, Priekulē un Alūksnē. 1865. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur vispirms bija mācītājs Jēzus baznīcā, bet no 1868. gada skolotājs Aleksandra un Lomonosova ģimnāzijās.
Ap 1870. gadu bijis viens no Rīgas labākiem šahistiem, amatniecības biedrības šaha pulciņa biedrs.
Anoreksija

Izpausmes

Sākumā šīm meitenēm parasti ir patiešām neliels liekais svars. Bet pat tad, kad ir sasniegts ideālais svars, slimnieces turpina badoties, jo viņu priekšstats par savu svaru ir kļuvuši nepareizi un viņas joprojām uzskata, ka ir par resnu. Nereti slimnieces nodarbojas arī ar intensīvu vingrošanu, vai lieto medikamentus, kuri samazina svaru.
Pirms pamanāms liels svara zudums, anoreksijas sākumu var arī nepamanīt. Bieži meitenes gatavo pat visai savai ģimenei, ir izdomājušas atrunu sistēmu, lai nebūtu jāēd („Es jau paēdu skolā/darbā” utml.), ilgstoši knibinās ap savu porciju, taču beigās to arī neapēd vai kaut kur noslēpj un pēc tam izspļauj vai izmet.
Sarunās ar citiem cilvēkiem meitenes sevi apzīmē kā resnas, neglītas, pastāvīgi meklē dažādas nepilnības savā izskatā, lai arī objektīvi šādām domām pamata nav un no malas jau ir redzams, ka meitenes svars nav pietiekams. Parasti šīm meitenēm ir izdomāti „mērķi”, uz ko viņas tiecas, lai būtu skaistas, vēlamas un mīlētas - cik kg jānomet, cik cm apkārtmēra jāzaudē.
Meitenes, kas sirgst ar anoreksiju, parasti ir pedantiskas, pastiprināti tīrīgas, skrupulozi skaita uzņemtās un patērētās kalorijas, bet arī fiksē apkārtējo attieksmi un vērtējumu pret sevi. Parasti šie slimnieki ļoti labi zina, cik katrā produktā kaloriju, cik kaloriju tiks patērēts, izdarot kādu darbiņu. Anorektiķes skaita kalorijas pat ūdenī, tējā, rēķina, cik daudz kaloriju tiks notērēts, vienkārši guļot vai sēžot.
Daļa meiteņu, lai paātrinātu svara zudumu, pievēršas pastiprinātām fiziskajām aktivitātēm, lai zaudētu vēl vairāk svara un kaloriju. Cita daļa pievēršas svaru samazinošiem medikamentiem, caurejas zālēm, arī vemšanas izraisīšanai, kā jau tā novārdzināto organismu novājina vēl vairāk.
Spēcīgā, nepamatotā diēta noved līdz straujam svara zudumam un stipri novājina organismu. Ķermenis sāk izskatīties pēc skeleta, redzami izspiežas kauli, kājas atgādina sērkociņus un krūtis samazinās. Anoreksija var ilgt vairākus gadus un izraisīt dažādas veselības problēmas, pastiprinātu apmatojumu uz sejas, sirds slimības un krūts vēzi.
Cilvēki, kas slimo ar anoreksiju, daudz biežāk saaukstējas un cieš no aizcietējumiem. Anoreksija izraisa arī depresiju un nemieru. Tomēr visredzamākais simptoms ir svara zaudēšana.
Lisabonas līgums

Lisabonas līgums (zināms arī kā Reformu līgums) ir starptautiska vienošanās, kuru parakstīja 2007. gada 13. decembrī Lisabonā ar mērķi mainīt Eiropas Savienības (ES) pārvaldes kārtību. Līgumu ratificēja visas Eiropas Savienības dalībvalstis un tas stājās spēkā 2009. gada 1. decembrī. Tas papildināja Līgumu par Eiropas Savienību (TEU, Maastricht; 1992) un Eiropas Kopienas izveides līgumu (TEC, Rome; 1957). Procesa gaitā TEC tika pārsaukts par Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD, angļu: Treaty on the Functioning of the European Union, TFEU).
Gelousy

Biogrāfija

Gelousy spēlē grandžmūziku kopš 1997. gada. Tās dalībnieki ir spēlējuši tādās grupās kā Nejautā, Huskvarn, Exit, Linga (grupa), Old Soldiers, u.c.
Rīgas "Rock Summer" laikā Jānis Vanags, satiekot Edgaru Ķauķi un Eduardu Ancānu, trijatā nolemj dibināt roka virzienā spēlējošu grupu un spēlēt kopā. Pēc neilga laika viņiem piebiedrojās Daneks Sietiņš (ex.Remains) ar Robertu Kuļenko un tiek uzsākts mēģinājums proces 3 dziesmām no kurām viena tiek atzīta par nederīgu bet pārējās divas ir "Ūdens un vīns" un "Voices". Pēc neilga laika šīs dziesmas tiek ierakstītas ierakstu studijā pie Jāņa Levita un palaistas Radio 2 topā, kur dziesma "Ūdens un vīns " noturas vairākas nedēļas pirmajā vietā. Pēc tam seko vairāki koncerti Rīgā klubā "Mad mix" kā arī festivālā "Survival Festival" Liepājā un citos festivālos. Festivālā Sinepes un Medus tiek saņemta "Medus" balva.
No 2003 gada līdz 2005 gadam grupa nespēlē un neveic ierakstus grupas iekšējo nesaskaņu dēļ.
2005. gada vidū grupa nolemj ierakstīt albumu "Lost & found" kā singlu izlaižot sākumā dziesmu "In my hands", kas vairāk kā piecas nedēļas noturas pirmajā vietā Radio SWH Rock. 
Grupai izdoti divi albumi: "No name", kas ir apkopojums iepriekš ierakstītajām dziesmām un ir par brīvu lejuppielādējams viņu mājas lapā, kā arī 2007. gadā izdotais "Lost & Found".
Veloceliņš Centrs—Dārziņi

Veloceliņš Centrs — Dārziņi ir viens no veloceliņiem Rīgā. Veloceliņu sāka izbūvēt 2005. gadā. Plānots, ka nākotnē celiņš savienos pilsētas centru ar Ķengaragu un Dārziņiem.
Veloceliņš iet gar Daugavas labā krasta malu. Neliels tā posms iet no Vecrīgas līdz Salu tiltam (pa Spīķeru promenādi). No Salu tilta līdz Ķengaragam veloceliņa izbūve tuvākā laikā nav plānota. Veloceliņš atsākas pie Ķengaraga ielas, kur iet gar Ķengaraga promenādi līdz Mazjumpravas muižai un tālāk — gar mazdārziņiem Rumbulas apkaimē, kur notiek tā tālākas izbūves darbi.
Salgalia

Salgalia bija studentu korporācija, kas dibināta 1926. gada 18. jūnijā Rīgā. Salgalias krāsas sarkans-melns-balts, ģerboņa devīze "Draugam sirdi, naidniekam krūtis", krāsu devīze "sirsnība, centība, goda prāts".
Kopīgo korporāciju komanu Salgalia garantēja pie studentu korporācijas Selonija, LU Prezidiju konventā uzņemta 1931. gada 12. maijā. 1939. gadā tajā bija 40 aktīvo locekļu. Korporācijas darbība Latvijā nav atjaunota.
Tilžas katoļu baznīca

Vēsture

Tilžas, sākotnēji Kokorevas katoļu baznīca tika celta 1922. gadā Bēržu prāvesta Jēkaba Kindzuļa un vikāra Aloiza Kalves vadībā. Pirms tam, 1920. gada 15. oktobrī Tilžas kapos notika sapulce, uz kuru bija ieradušies aptuveni 500 cilvēku, kur sprieda par baznīcas būvi. Valsts fonds baznīcas būvniecībai piešķīra 10 desetīnas zemes. Katram draudzes loceklim bija jāmaksā nodoklis 10 rubļu apmērā un vēl 10 rubļu par katru desetīnu izmantojamās zemes. Kamēr cēla baznīcu, dievkalpojumi notika Kokorevas zemkopības skolā. 1925. gada 20. jūnijā baznīcu konsekrēja Rīgas arhibīskaps Antonijs Springovičs Svētā Jāzepa — strādnieku aizbildņa godam. Pirmais Kokorevas prāvests uzbūvēja arī plebāniju.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Pašlaik draudzi apkalpo prāvests Alberts Budže. Draudzei ir septiņas kapsētas — Lutinānu kapi, Tilžas kapi, Kāpessila kapi, Ūdrenes kapi, Pūriņu kapi, Runcīnes kapi un Ranguču kapi. Draudzes lielākie svētki ir Lurdas Dievmātes svētki, Svētā Jāzepa svētki, Svētā Aloiza svētki, Krusta Paaugstināšanas svētki un Dievmātes Upurēšanas svētki.

Tehniska informācija

Tilžas baznīca ir koka celtne ar diviem smailiem torņiem un skārda jumtu, 24 metrus gara un 14 metrus plata, aptuveni 10 metrus augsta uz akmens pamata. Koka velvē veidoti griesti, kas balstās uz četriem koka pīlāriem. Pie ieejas baznīcā ir priekštelpas, uz kurām balstās kora telpas un torņu smagums. Apkārt dievnamam ir dārzs, ko ieslēz metāla žogs akmens mūra stabos. Dārza kreisajā pusē pie ieejas ir koka krusts. 1935. gadā draudze ieguva lielo zvanu, kas bija atliets Liepājā.

Interjers

Baznīcā ir lietošanas kārtībā ērģeles, kas tika iegādātas 1940. gadā. Dievnamā ir trīs koka altāri prāvesta K. Kangara gleznotām gleznām. Galvenajā jeb centrālajā altārī ir Svētās Ģimenes glezna — Marija, Jēzus un Jāzeps, Svētā Gara apmirdzēti. Labajā sānu altārī ir novietota Svētā Aloiza glezna, bet kreisajā sānu altārī — Jēzus Sirds glezna.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Baltinavas novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Baltinavas novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Koftrija pussala

Koftrija pussala (angļu: Coughtrey Peninsula), arī Sanavirona pussala (spāņu: Península Sanavirón; Argentīnas avotos) vai Aldunates pussala (spāņu: península Aldunate; Čīles avotos) ir ap 1 km gara un līdz 300 m plata ziemeļu—dienvidu virzienā orientēta galvenokārt ar ledu klāta pussala Antarktīdā. Izvietojusies Danko krastā starp Paradīzes līci ziemeļos un Skontorpa līci dienvidos.
Pussalu atklāja 1913.—1914. gadā skotu ģeologa Deivida Fergusona ekspedīcija, kas to noteica kā salu un nosauca par Koftrija salu (Coughtrey Island). 1949.—1950. gados apvidu apsekoja Argentīnas Antarktiskā ekspedīcija un nokartēja to kā pussalu, nosaucot to hidrogrāfiskā kuģa Sanavirón vārdā. Čīles avotos pussala tiek dēvēta par godu bijušajam valsts ārlietu ministram Roberto Aldunatem (Roberto Aldunate), kas piedalījās 1962.—1963. gadu Čīles Antarktiskajā ekspedīcijā.
Kopš 1951. gada pussalas ziemeļu galā darbojas Argentīnas polārstacija Brauna.
Juris Kulakovs

Biogrāfija

Bērnībā mūzikas skolā Kulakovs mācījies akordeona spēli. Viņš vēlāk apguvis taustiņinstrumentus un ir bijis viens no pirmajiem sintezatora īpašniekiem Latvijā. 1979. gadā beidz J. Mediņa mūzikas vidusskolu Rīgā.
1978. gadā pievienojies grupai "Menuets", spēlējis tajā taustiņinstrumentus līdz pat grupas darbības pārtraukšanai 1983. gadā, grupa izpildījusi arī dažas Kulakova kompozīcijas.
1980. gadā kopā ar daļu Menueta dalībnieku izveidojis grupu "Pērkons", ir gandrīz visu tās dziesmu mūzikas autors, taustiņinstrumentālists un grupas vadītājs. 1984. gadā beidzis Latvijas Valsts konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti estrādes un pūtēju orķestra diriģēšanas specialitātē beidzis arī Pētera Plakida kompozīcijas klasi.
1980. gados komponējis dziesmas aktiera Edgara Liepiņa koncertprogrammām "Pasmaidi, sirds gaiša kļūs", "Ārprāc 88" u.c.
Rakstījis mūziku arī teātrim un filmām, 1990. gados pievērsies lielākas formas vokāli instrumentālu skaņdarbu komponēšanai. Rīgas Muzikālajā teātrī iestudēti Kulakova sarakstītie mūzikli "Žilī" (1991) un "Latvijas karalis" (1992), Daugavpils teātrī - rokopera "Čigāns sapnī" (2001). 2001. gadā saņēmis Teātra gada balvu par mūziku A. Sent-Ekziperī "Mazā prinča" izrādei Liepājas teātrī.
Polockas HES

Polockas HES ir Daugavas hidroelektrostacija Baltkrievijā. Tā aizsprosto Daugavu augšup pa straumi no Polockas pilsētas un ir nodota ekspluatācijā 2017. gada 30. jūnijā. Piecu hidroagregātu kopējā jauda ir 21,66 MW, savukārt to plānotais ražošanas apjoms ir 112 mlj. KWh.
Sākotnēji Polockas HES bija paredzēts pabeigt 2008. gadā, taču celtniecību pēc "Vitebskenergo" pasūtījuma uzsāka tikai 2011. gada aprīlī. Būvdarbus veica Krievijas kompānija Технопромэкспорт, būvdarbi uz laiku bija apstādināti. Pirmo hidroagregātu nodeva ekspluatācijā 2017. gada 20. februārī.
Anketēšana

Anketēšana (franču: enquête) ir noteiktā jautājumā izdarīta aptauja. Pretstatā statistiskajai ziņu vākšanai anketēšana dod nevis objektīvus faktus, bet gan iztaujāto lietpratēju subjektīvās domas un iespaidus. Anketēšanu parasti lieto tajās nozarēs, kur statistika nav iespējama vai nevar dot vajadzīgās ziņas.
Fēlikss Ķiģelis

Biogrāfija

1990. gadu sākumā F. Ķiģelis bija viens no grupas Katapults (vēlāk pazīstama kā Tumsa) dibinātājiem un tās solists. 1994. gadā Ķiģelis atstāja grupu, kurā viņa vietā par vadošo vokālistu kļuva Mārtiņš Freimanis. 1996. gadā F. Ķiģelis izveidoja grupu Melnā Princese, ar kuru kopā 1997. gadā uzvarēja festivālā Liepājas Dzintars. Grupa izdeva divus albumus, bet 1998. gadā darbību pārtrauca.
1999. gadā Ķiģelis uzsāka savu solokarjeru. Tajā pašā gadā viņš izdeva tēva piemiņai veltītu albumu Rudens vēju muzikants, kurā apkopotas populārākās Ērika Ķiģeļa dziesmas. 2001. gadā klajā nāca albums Atmiņas, kurā līdzās Fēliksa sacerētajām dziesmām, bija arī divas Ē. Ķiģeļa dziesmas.
2002. gadā iznāca F. Ķiģeļa pirmais īstais soloalbums Rīts lēni nāk. Albums tika nominēts 2002. gada Latvijas mūzikas ierakstu gada balvai kā labākais roka albums, savukārt dziesma no šī albuma Lietus sašuj tika izvirzīta kā labākā roka dziesma. Popularitāti izpelnījās arī šī albuma dziesma Vējā.
2004. gada sākumā F. Ķiģelis atgriezās ar dziesmu Bezmiegs, kas ieguva augstas vietas Latvijas radiostaciju topos, kā arī četras nedēļas noturējās Latvijas Mūzikas topa 1. vietā. 2004. gada oktobrī klajā nāca Ķiģeļa nākamais solo albums Samts. Dziesma Tev ir viss, ko es vēlos arī ieguva 1. vietu Latvijas Mūzikas topā. Albums tika nominēts kā 2004. gada gada labākais roka albums.
2005. gadā F. Ķiģelis izdeva jau otro sava tēva piemiņai veltīto albumu Rudens vēju muzikants Vol.2, kurā Ērika Ķiģeļa dziesmas izpildīja dažādi Latvijas dziedātāji.
2010. gadā Fēlikss Ķiģelis izdod savu pirmo labāko dziesmu izlasi, kurā ir apkopotas populārākās Fēliksa dziesmas.
2012. gada 1. Septembrī, Fēlikss izdod savu ceturto studijas soloalbumu Starp dimantiem un pelniem.
Dziesma Ceļš uz mājām kļūst par vienu no populārākajām 2012. gada Radio SWH dziesmām, bet Sapņu pils kļūst par Latvijas lielākās pop un rok-dziesmu aptaujas Muzikālā Banka 2012 finālistēm.
Fēlikss Ķiģelis ir sarakstījis arī dziesmas prtiekš citiem izpildītājiem, kuras ir kļuvušas par latviešu mūzikas neatņemamu sastāvdaļu. IGO izpildītā dziesma "Cerību laiks", vai Ivo Fomina izpildītā dziesma "Melna saule" ir vieni no spilgtākajiem piemēriem.
2011. gadā Ķiģelis kopā ar Aivaru Brīzi uzsāka sadarbību un gatavoja jaunu albumu, tika izdotas dziesmas "Vēl" un "Pasaule deg", bet albums netika izdots, jo 2013. gada oktobrī Brīze mira.

Privātā dzīve

F. Ķiģelis ir divas reizes precējies un viņam ir trīs bērni:meita Ieva (dzimusi 2008. gadā), dēls Emīls (dzimis 2007. gadā) un dēls Ēriks (dzimis 2001. gadā)
Ūsova

Vēsture

Pilsēta veidojusies ap 13. gadsimtā celto pili. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Mērišausē (vācu: Mährisch Aussee). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Novisada

Vēsture

Kaut arī jau no akmens laikmeta Donavas labajā krastā bija apmetne, no kuras vēlāk izveidojās Petrovaradinas pilsēta, pati Novisada radās 1694. gadā kā pareizticīgo serbu apmetne ārpus Petrovaradinas, jo serbiem bija aizliegts mitināties pilsētā.
1748. gadā pilsēta kļuva par "ķeizarisko brīvpilsētu". 18. un 19. gadsimtā Novisada bija lielākā pilsēta ar etnisko serbu pārsvaru pasaulē un galvenais serbu kultūras centrs. Pēc 1867. gada Novisada tika iekļauta Austroungārijas ungāru daļā un izvērsās stingra maģārizācijas politika.
1918. gada 9. novembrī Novisadu ieņēma Serbijas karaspēks un no 1918. gada 1. decembra Novisada, tāpat kā visa Vojvodina, kļuva par Serbu, horvātu un slovēņu karalistes daļu, bet Novisada - par Donavas Banovinas provinces centru.
Otrā Pasaules kara laikā Novisadu bija okupējušas ungāru daļas, bet 1944. gada 23. oktobrī pilsētu ieņēma Tito partizāni. Pēc kara Novisada ir Vojvodinas Autonomā apgabala galvaspilsēta.
Novisada smagi cieta NATO Dienvidslāvijas bombardēšanas laikā. Tika sagrauti visi tilti pār Donavu. Vairākkārt tika bombardēti dzīvojamie rajoni, kā arī naftas pārstrādes rūpnīca, izraisot smagas sekas apkārtnes ekoloģijai.