google/wiki40b huggingface dataset:
Oto Lācis

Dzīvesgājums

Dzimis 1934. gada 22. jūnijā Maskavā latviešu boļševika un Spānijas pilsoņu kara dalībnieka Rūdolfa Lāča un viņa sievas Esteres, dzimušas Vulfsones, ģimenē. Pēc Otrā pasaules kara beigām kopā ar vecākiem ieradās Rīgā, mācījās Rīgas 22. vidusskolā. Studēja Maskavas Valsts Universitātes Ekonomikas fakultātē, ko beidza 1956. gadā, strādāja Sahalīnas laikrakstā, vēlāk "Экономическая Газета" (1960—1964), iestājās par politiskās cenzūras mīkstināšanu.
Pēc "Hruščova atkušņa" beigām strādāja PSRS centrālajā laikrakstā "Izvestija" (1964—1971) un Prāgas avīzē "Miera un sociālisma problēmas" (Проблемы мира и социализма, 1971—1975). 1975. gadā atbrīvots no darba laikrakstos par nelegālas grāmatas par Staļinu rakstīšanu, strādāja Maskavas Ekonomikas institūtā (Институт экономики мировой системы социализма АН СССР, 1975—1986).
Gorbačova pārbūves kustības laikā bija viens no žurnāla "Коммунист" vadītājiem (1987—1991) un PSKP Centrālās komitejas loceklis. 1988. gada 1.-2. jūnijā uzstājās Latvijas PSR Rakstnieku savienības un citu radošo savienību plēnumā Rīgā.
Vēlāk strādāja laikrakstā "Izvestija", bija prezidenta Jeļcina konsultatīvās padomes loceklis (1993—1996). Pēc 1997. gada, pēc konflikta ar "izvestija" vadību, vadīja laikrakstus Новые Известия, Русский курьер (no 2003), Московские новости (no 2005). 
Pēc prezidenta Putina nākšanas pie varas 2000. gadā krievu uzņēmējs Boriss Berezovskis paziņoja, ka nodod savas televīzijas kanāla ORT akcijas žurnālistiem, tostarp Oto Lācim.
2003. gada septembrī viņš izdzīvoja pēc uzbrukuma savas mājas kāpņu telpā. 
Miris 2005. gada 3. novembrī pēc autokatastrofas tā paša gada 10. septembrī, kad mīklainos apstākļos viņa vadītajā automašīnā lielā ātrumā no sānu ceļa ietriecās apvidus mašīna.
Aizputes pilskalns

Raksturojums

Pilskalns izveidots ap 10 metrus augstajā Tebras upes stāvkrastā, tā reljefs stipri pārveidots 13. gadsimta beigās, kuršu pils vietā te uzcelta Kurzemes bīskapa pils un baznīca. Baznīca ir pārbūvēta 1773. un 1887. gadā. 1922. gadā pilskalnā izdarīti arheoloģiskie izrakumi, kuru laikā upes stāvkrasta pusē atklāts pils aizsargmūra fragments.
Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, apstiprināts ar Kultūras Ministrijas 29.10.1998 rīkojumu Nr.128 kā Valsts aizsardzības objekts Nr.: 1276. "Baznīcas kalns — pilskalns".

Vēsture

Aizputes pilskalns atradās senajā kuršu Bandavas zemē. Pirmo reizi kā Hasepotten pieminēts 1253. gada 4. aprīļa līgumā, ko noslēdza Kurzemes bīskaps Heinrihs un Livonijas ordeņa mestra vietnieks Seinas Eberhards. Durbes kaujas laikā kuršu karavīri pārgāja žemaišu pusē un 1260. gada kuršu sacelšanās laikā atteicās no Kurzemes bīskapa kundzības. 
Atskaņu hronikā vēstīts par 1261. gada krustnešu karagājienu uz Kursu un Dzintares kauju. Pēc Dzintares pils nodedzināšanas un tās aizstāvju nogalināšanas Livonijas ordeņa karaspēks aplenca Aizputes pili (hronikas tekstā Asseboten). Pilī patvērušies kurši nolēma pārstāt draudēt krustnešiem un slēdza mieru, kā ķīlu atdodami labiešu bērnus.
Tikai pēc prūšu un zemgaļu sacelšanās pilnīgas apspiešanas Aizputes pilskalnā laikā no 1290. līdz 1295. gadam apmetās Kurzemes bīskapijas domkapitula locekļi. Viņu vajadzībām kuršu pilskalnā tika uzmūrēta jauna pils, kas pirmo reizi rakstos pieminēta 1338. gadā. Pili apjoza mūra sienas un tā aizņēma ap 120х50 metru lielu platību. Pils dienvidaustrumu stūrī atradās domkapitula sanāksmju un dzīvojamās telpas un Svētā Jāņa baznīca, kura gadsimtu laikā vairākkārt pārbūvēta. 
1513. gadā Kurzemes domkapituls pameta Aizputes pili un tā zaudēja savu politisko nozīmi. Pēc Kurzemes bīskapijas likvidēšanas un poļu—dāņu Piltenes mantojuma kara 1585. gadā pils tika pamesta un tās akmeņi tika izmantoti baznīcas paplašināšanai.
Džordžs Herisons

The Beatles

Grupā The Beatles Džordžs spēlēja vadošo ģitāru un iemācīja spēlēt ģitāru Makartnijam un Lenonam. Viņš kopš albuma Rubber Soul katram albumam sarakstīja vismaz vienu dziesmu. Viņa mājaslapā fani par vislabāko nosauca Here Comes The Sun, kura kopā ar Something tikai iekļauta bītlu priekšpēdējā albumā Abbey Road. Džordžu iesauca par "kluso bītlu" viņa klusēšanas intervijās dēļ.

Solokarjera

Pēc bītlu izjukšanas 1970. gadā Herisons, tāpat kā pārējie viņa grupas biedri uzsāka solokarjeru. Viņš bija pirmais bītls, kurš pēc grupas izjukšanas ar savu dziesmu My Sweet Lord iekļuva Billboard Hot 100 pirmajā vietā. Viņš bieži sadarbojās ar bijušo grupas biedru Džonu Lenonu, Herisona ģitāras solo dzirdams tādās Lenona dziesmās kā Gimme Some Truth. Herisona pirmais un vislabāk novērtētais albums bija All Things Must Pass, kas saturēja ļoti daudzas no viņa zināmākajām kompozīcijām - tas bija arī pirmais roka albums, kurš izdots trijās vinila platēs. Pēc viņa nākamā, 1973. gadā izdotā, albuma Living in the Material World, Herisona solokarjera kļuva neviennozīmīga, taču astoņdesmitajos gados viņš vēl paspēja sadarboties ar Bobu Dilanu, Roju Orbisonu, Džefu Linnu un Tomu Petiju muzikālajā projektā The Travelling Wilburys. Džordža Herisona pēdējais soloalbums Brainwashed tika izdots 2002. gadā, gandrīz gadu pēc viņa nāves.
Fricis Bergs

Biogrāfija

Fricis Bergs dzimis 1900. gada 8. aprīlī. 1920. gadā kļuvis par Latvijas Komunistiskās partijas biedru. 1931. gadā piedalījies 4. Saeimas vēlēšanās, sākotnēji nav ievēlēts, bet mandātu saņēmis 1932. gada oktobrī, pēc tam, kad no mandāta atteicies Oskars Jankus. 1933. gadā oktobrī izslēgts no Saeimas sēdes par to, ka iekšlietu ministru Gotfrīdu Milbergu nosaucis par nodevēju, bijušo cara slepenpolicijas aģentu un provokatoru, kā arī traucējis runātāju. Par to nevarējis piedalīties vēl vairākās sēdēs, pēc tam no parlamenta ticis izslēgts (https://web.archive.org/web/20160307025519/https://www.diena.lv/arhivs/saeima-septito-reizi-sava-vesture-no-sedes-izsledz-deputatu-12012395)
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuvis par nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas deputātu.
Bija LKP Valkas apriņķa komitejas pirmais sekretārs.
1978. gadā par Bergu tika izveidota dokumentālā filma "Fricis Bergs" Leonīda Brušteina režijā. 1981. gadā izdevis atmiņu grāmatu "Kopsolī ar gadsimtu". 1993. gadā, pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas, presē atbalstījis partiju "Līdztiesība".
Miris 1994. gada beigās, apbedīts Jaunciema kapos 1995. gada 4. janvārī.
Jenotu dzimta

Evolūcija

Fosilie kauli dzīvniekiem, kas pieder pie jenotu dzimtas, ir 20 miljonus gadu veci, kas liecina, ka tie ir dzīvojuši jau miocēnā. Zinātnieki uzskata, ka senie jenotu dzimtas dzīvnieki bija plēsīgāki, un laika gaitā kļuva par visēdājiem. Pēdējie ģenētiskie pētījumi liecina, ka kinkažu (Potos flavus) ir vissenākā dzimtas suga, kas atdalījusies visagrāk no kopējiem priekštečiem, līdz ar to mūsdienās tai nav tuvas radniecības ar pārējām jenotu dzimtas sugām.

Izskats un uzvedība

Jenotu dzimtas dzīvnieki ir maza vai vidēja auguma; mazākie dzīvnieki sver mazāk par vienu kilogramu, bet lielākie sver apmēram 20 kg. Lielākajai daļai ir slaidi augumi un garas vai vidēji garas astes, lai gan visiem pazīstamais parastais jenots ir masīvi veidots. Izņemot kinkažu, pārējiem astēm ir gredzenveida krāsojums un kontrastaini sejas marķējumi. Tas īpaši labi ir redzams jenotam. Visiem ir nelielas, stāvas ausis, kas var būt gan noapaļotas, gan smailas. Tāpat kā lācis jenotu dzimtas dzīvnieks ir pēdminis, kas nozīmē, ka tas iet uz pilnas pēdas. Kā piederīgi suņveidīgo apakškārtai jenotu dzimtas dzīvnieki nagus neievelk, lai gan ir dažas sugas, kas daļēji nagus var ievilkt. Nagi ir īsi un līki. Asti lielākā daļa jenotu dzimtas dzīvnieku izmanto balansēšanai, rāpjoties kokos, un tā ir ļoti kustīga. Īpaša ir kinkažu aste, tai ir tveršanas funkcija, lai pieturētos, rāpjoties koku zaros. Tikai diviem plēsējiem pasaulē ir tvērējastes: kinkažu un Dienvidaustrumāzijā dzīvojošam binturongam (Arctictis binturong).
Tā kā jenotu dzimtas pārstāvji ir visēdāji, tad tie ir zaudējuši dažas plēsēju pazīmes. Lai arī tiem ir ilkņi, tomēr tie ir ļoti vāji attīstīti lielākajai daļai jenotu dzimtā, īpaši jenotiem. Izņemot degunlācīšus, kas ir dienas dzīvnieki, pārējie jenotu dzimtas dzīvnieki ir nakts dzīvnieki. Lielākā daļa ir vientuļnieki, un mātīte mazuļus audzina viena pati, bet ir sugas, kas veido ģimenes.

Sistemātikas izmaiņas

Kādreiz sarkanā panda tika klasificēta kā jenotu dzimtas dzīvnieks, tomēr ģenētiskie pētījumi ir ieviesuši izmaiņas klasifikācijā, un mazā panda ir ieguvusi savu mazo pandu dzimtu. Šobrīd joprojām ir neskaidrs degunlācīšu statuss: iespējams tie ir ziemeļu olinga (Bassaricyon gabbii) pasugas.
Daugavpils Jēzus Sirds baznīca

Vēsture

Dievnams tika uzbūvēts 2006. gadā un 1. oktobrī Rēzeknes-Aglonas diecēzes bīskaps Jānis Bulis to konsekrēja Jēzus Sirds godam. Baznīcu projektējis arhitekts Alfrēds Kokins. Tās celtniecību finansējis Vācijas kristieši, Daugavpils dome, Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes un prāvesti, īpaši Daugavpils dekāns Aleksandrs Madelāns. Līdzekļus dievnama būvniecībai piešķīrušas arī Latvijas politiskās partijas — Latvijas Ceļš, Latvijas Pirmā partija, Zaļo un Zemnieku savienība un Tautas partija, kuras pārstāvētā Ministru prezidenta Aigara Kalvīša valdība baznīcu atbalstījusi ar vairāk nekā 300 000 latu lielu finansējumu. 2009. gadā pie draudzes tika dibināts Mariāņu tēvu klosteris svētīgā Staņislava Papčinska godam, ko iesvētīja Kongregācijas provinces priekšnieks priesteris Pāvils Zeiļa.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Andris Ševels. Svētās Mises tiek noturētas latviešu, krievu un poļu valodās. Pēc baznīcas iesvētīšanas draudze tika nodota Mariāņu Kongregācijas tēvu aprūpē, sākotnēji draudzi apkalpoja viens priesteris, 2008. gadā papildus tika nozīmēti divi priesteri. Draudzē ir aptuveni 4000 ticīgo.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Vissvētākās Jēzus Sirds svētki, Svētās Terēzes no Bērna Jēzus svētki, katra mēneša 11. datumā Lurdas dievkalpojumi, bet 13. datumā Fatimas dievkalpojumi.

Interjers

Baznīcā ir aplūkojams SIA "Tonis" un Jāņa Rapša veidotais altāris.
Artroskopija

Artroskopija jeb ķirurģiskā artroskopija ir locītavu ķirurģiska operācija.
Artroskopijas laikā locītavā pa sīku (apmēram 5 mm) griezienu ievada speciālu mikroskopu (artroskopu), ar kuru locītavu var apskatīt no iekšpuses. Pa otru tikpat sīku griezienu tiek ievadīti speciāli instrumenti, ar kuriem veic ķirurģiskas manipulācijas. Šādas operācijas ilgst apmēram no 10 līdz 40 minūtēm. Pacients pēc artroskopijas parasti mājās var doties jau nākamajā dienā, savukārt pēcoperācijas apskati un šuvju noņemšanu ārsts veic pēc 5 līdz 7 dienām.
Igors Radulovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Igors uzsāka 2000.—01. gada sezonā, debitējot Krievijas Superlīgas kluba Jaroslavļas "Lokomotiv" sastāvā.
Jau nākamajā vasarā hokejists pārcēlās uz Ziemeļameriku, 2001.—02. gada sezonu aizvadot Ontārio hokeja līgā, bet 2002.—03. gada sezonā debitējot NHL, septiņas spēles aizvadot Čikāgas "Blackhawks" rindās. Atlikušo sezonas daļu Radulovs spēlēja AHL vienībā Norfolkas "Admirals".
2003.—04. gada sezonā Radulova spēles laiks "Blackhawks" pieauga, taču 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Igors vispirms daļu sezonas aizvadīja Norfolkā, taču tad pievienojās Maskavas "Spartak" vienībai, tās sastāvā turpinot karjeru arī pēc lokauta noslēgšanās.
2006. gada vasarā Radulovs pievienojās Novokuzņeckas "Metallurg" rindām, sezonas vidū nonākot Čehovas "Vitjaz" sastāvā. 2008.—09. gada sezonas vidū Radulovs tika aizmainīts uz Ufas "Salavat Julajev", taču nākamo sezonu hokejists aizvadīja Magņitogorskas "Metallurg" sastāvā.
2010.—11. gada sezonu Radulovs uzsāka Čerepovecas "Severstal", taču noslēdza jau Čehovas "Vitjaz" rindās. 2011.—12. gada sezonu hokejists aizvadīja "Salavat Julajev" rindās, taču vēl pēc gada spēlēja jau Maskavas CSKA sastāvā.
Daugmale (stacija)

Vēsture

Pieturas punkts ierīkots 20. gadsimta 30. gados Šķirotavas lokomotīvju depo strādnieku vajadzībām un sākumā tā arī saukts — par Depo. Vēlāk pārdēvēts par C parku, bet no 1974. gada pieturas nosaukums ir Daugmale.
No 2009. gada 1. augusta biļešu kase slēgta.
Indiana Džonss un kristāla galvaskausa karaļvalsts

Sižets

1957. gads, aukstais karš. Pēc filmas "Pazudušā šķirsta meklējumos" notikumiem pagājis 21 gads. Novecojošo Indianu Džonsu sagūsta komunisti, ar aģenti Irīnu Spaļko vadībā, lai profesors palīdzētu viņiem Rūzvelas notikuma izmeklēšanā. Līdztekus nolaupa arī Merionu Reivenvudu, Indiana Džonsa seno mīlestību, liekot profesoram izvēlēties starp nepalīdzēšanu un Merionas nāvi vai padomju izlūkdienestam palīdzēt kristāla galvaskausa meklējumos apmaiņā pret sievietes brīvību. Naska līnijas un karte atved Indianu un Merionas dēlu pie konkistadora Francisko de Orelāna kapa, Francisko Pisaro līdzgājēja, kurš devās Eldorado meklējumos, un kā tika uzskatīts līdz šim brīdim, kopā ar saviem pavadoņiem bija pazudis Amazones džungļos. Karavīru grupa ar PSRS aģenti, "Staļina putnēnu", fanātisku zinātnieci Irīnu Spaļko vadībā, dodas uz slepeno bāzi, kas atrodas Nevadas štata tuksnesī, "Zonā 51".

Fimēšana

Kaut arī klīda baumas par ceturtās daļas filmēšanu drīz pēc "Indiana Džonss un pēdējais krustakarš" iznākšanas uz ekrāniem, Stīvens Spīlbergs nemaz nebija plānojis filmēt turpinājumu triloģijai par Indianu Džonsu, jo uzskatīja, ka tā ir pabeigta. Pēc vairākiem gadiem tika izteikti piedāvājumi uzņemt filmas ceturto daļu, tomēr Spīlbergs palika pie saviem uzskatiem. Tikai pēc vairākiem gadiem Harisons Fords un Džordžs Lūkass pierunāja viņu uzņemt turpinājumu.
2002. gada maijā tika noslēgts līgums ar Frenku Darabonu par scenārija uzrakstīšanu, viņa uzrakstīto scenāriju apstiprināja Harisons Fords un Stīvens Spīlbergs, bet 2004. gadā to noliedza Džordžs Lūkass. 2005. gada scenārija rakstīšanai tika uzaicināts Džefs Natansons, ar viņa uzrakstītā scenārija pieslīpēšanu nodarbojās Deivids Keps Spīlberga un Lūkasa uzraudzībā.
Filma tika uzņemta nevis ar digitālo kinokameru, bet gan uz kinolentes. Stīvens Spīlbergs atteicās no lielākās daļas datora veidotajiem specefektiem, izmantojot klasiskos trikus. Pie darba ar filmu tika uzaicināti daudzi tie, kas strādāja jau pie iepriekšējām daļām.

Reklāmas kampaņa

Kompānija "Paramount Pictures" iztērēja ap 150 miljoniem dolāru filmas reklāmas kampaņai, pārsvarā kampaņa bija vērsta uz gados jauno skatītāju auditoriju, reklāma tika izvietota uz pārtikas produktiem - Expedia, Dr. Pepper, Burger King, M&M's un Lunchables.
2007. gadā tika nolīgts Džeimss Rolins filmas "Indiana Džonss un kristāla galvaskausa karaļvalsts" grāmatas versijas uzrakstīšanai.
Rubīnbekas

Ekoloģija

Rubīnbekas veido mikorizu gan ar skuju, gan ar lapu kokiem, daudzas šīs ģints sēnes ir parazītiskas. Aug mežos, retāk parkos vai pie atsevišķiem kokiem. Augļķermeņi parasti parādās no jūlija līdz oktobrim, labvēlīgos klimatiskos apstākļos no jūnija līdz novembrim.
Kupravas pagasts

Ezeri

Baltezers, Melnais ezers.

Vēsture

1971. gadā Kupravā uzcēla drenu cauruļu rūpnīcu, kuras strādniekiem (pārsvarā iebraucējiem no Krievijas PFSR) uzbūvēja sešas piecstāvu dzīvojamās blokmājas. 1974. gadā Balvu rajona Susāju ciema Kupravai tika piešķirts pilsētciemata statuss. 1989. gadā Kupravā bija 1,5 tūkstoši iedzīvotāju. 1992. gadā rūpnīca darbību pārtrauca, bet Kupravai atņēma pilsētciemata statusu un to reorganizēja par pagastu. Mūsdienās rūpnīcas ēkas pārvērtušās bīstamos graustos, bet no daudzdzīvokļu ēkām ir apdzīvota tikai viena. Iedzīvotāju skaits, salīdzinoši ar situāciju pirms Latvijas neatkarības atgūšanas, ir samazinājies trīskārtīgi.

Apdzīvotās vietas

Pagasta lielākā apdzīvotā vieta un tā centrs ir Kuprava.
26. janvāris

26. janvāris ir gada 26. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 339 dienas (340 garajā gadā).

Vārda dienas

Agneta, Agnis, Ansis
Tautas Saeima

Tautas Saeimas darbība

Tautas Saeima savā pirmajā sēdē 21. jūlijā pasludināja, ka tikai iestāšanās Padomju Sociālistisko Republiku Savienības sastāvā nodrošina mūsu valsts īstenu suverenitāti, mūsu rūpniecības, mūsu lauksaimniecības, mūsu nacionālās kultūras patiesu uzplaukumu, spožu un varenu Latvijas tautas materiālās un kulturālās labklājības kāpinājumu, varenu mūsu mīļās dzimtenes attīstību un zelšanu. 2. sesijā 25. augustā tā vienbalsīgi pieņēma PSKP CK Politbirojā apstiprināto Latvijas PSR Konstitūciju, kā arī pārdēvēja sevi par "Latvijas Padomju Savienotās Sociālistiskās Republikas pagaidu Augstāko Padomi". Tautas Saeimas laikā darbojās Kirhenšteina Ministru kabinets.
Tautas Saeimas pirmo sēdi atklāja tās vecākais deputāts — Dāvids Krūza. Par priekšsēdētāju ievēlēja Pēteri Briedi, prezidijā darbojās Pauls Galenieks, Galaktions Iļjins, Oļģerts Krastiņš, Kārlis Žanis Prieže, Sīmanis Simanovičs, Kārlis Šics, Kārlis Šuba un Jānis Vagners.
Jānis Polis (ķīmiķis)

Publikācijas

J. Polis ir vairāk nekā 95 zinātnisko darbu autors, ir saņēmis 36 PSRS autorapliecības, 2 Latvijas patentus un 15 patentus dažādās pasaules valstīs.
Latvijas gada labākais basketbolists

Latvijas gada labākais basketbolists ir gadskārtēja nominācija, ko piešķir Latvijas Basketbola savienība pēc līdzjutēju, Latvijas Basketbola savienības valdes, Latvijas Basketbola savienības Treneru komisijas un žurnālistu rezultātiem. Pirmoreiz šo balvu pasniedza 2012. gadā.
Vjačeslavs Fetisovs

Spēlētāja karjera

Savu karjeru viņš aizvadījis vairākos klubos gan PSRS, gan NHL. No 1975. līdz 1989. gadam viņš spēlēja Maskavas CSKA, bet tad pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur pievienojās Ņūdžersijas "Devils" vienībai. No 1995. līdz 1998. gadam viņš spēlēja Detroitas "Red Wings" rindās, divas reizes (1997. un 1998. gadā) izcīnot Stenlija kausu. "Red Wings" sastāvā viņš spēlēja tā dēvētajā krievu maiņā kopā ar aizsargu Vladimiru Konstantinovu, kā arī uzbrucējiem Igoru Larionovu, Vjačeslavu Kozlovu un Sergeju Fjodorovu.
Daudzus gadus viņš ir bijis PSRS izlases kapteinis. Trīs reizes ticis pie Olimpisko spēļu medaļām — zelts 1984. un 1988. gadā, sudrabs 1980. gadā. Pasaules čempionātos viņam veicies vēl vairāk, jo tur viņš, kopā ar izlasi, ir izcīnījis 7 zelta, 2 sudraba un 2 bronzas medaļas.
1982. un 1986. gadā atzīts par PSRS hokeja līgas vērtīgāko spēlētāju. Trīs reizes (1984, 1986, 1990) atzīts par Eiropas labāko spēlētāju un saņēmis Zelta hokeja nūju. 2001. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē.
Pēc hokejista karjeras beigām 1999. gadā viņš kļuva par "Devils" trenera palīgu un par tādu nostrādāja līdz pat 2002. gadam, tādējādi 2000. gadā viņa vārds uz Stenlija kausa tika iegravēts trešo reizi, bet 2002. gada Olimpiskajās spēlēs viņš bija Krievijas hokeja izlases galvenais treneris, kopā ar to izcīnot bronzas medaļu.
Dijans Kostadinovs

Dzīves gājums

Šahu viņš spēlē kopš 1997. gada un vēlāk kļūst par pilsētas studentu vicečempionu. Sastādīt šaha uzdevumus sācis 2000. gadā, un viņa pirmais trīsvilcis ieguvis 2. vietu Bulgārijas šaha žurnālā „Шахматна мисъл”". Kopš tā laika sacerējis un publicējis aptuveni 300 visu žanru šaha kompozīcijas un ieguvis lielu skaitu balvu turnīros visā pasaulē, ieskaitot olimpisko sudraba medaļu 2010. gadā (par pašmata uzdevumu), olimpiskā zelta medaļu 2016. gadā (par pašmata uzdevumu), 2.vieta Pasaules kausa 2010. gadā (par pasaku šaha uzdevumiem), 2.vieta Pasaules kausa 2011. un 2013. gadā (par pašmatiem) un bronzas medaļu Pasaules čempionātā (2010-2012) pašmatu grupā. Kostadinovam piešķirts Bulgārijas sporta meistara tituls šaha kompozīcijā. No 2015. gada viņš ir arī FIDE starptautiskais meistars šaha kompozīcijā. Viņš ir ieguvis 28 FIDE Albuma punktus. No 2010. gada viņš ir Starptautiskā tiesnesis šaha kompozīcijā pašmatu un pasaku šaha žanros. Kostadinovs ir autors daudziem rakstiem starptautiskos žurnālos par šaha kompozīciju, 2006.gadā izdevis grāmatā apkopotu savu šaha kompozīciju izlasi.
Dijans Kostadinovs, izmantojot māksliniecisko vārdu "Hektors", ar labiem panākumiem piedalījies profesionālos burvju mākslas festivālos.
Viņš strādā par ģenerālmenedžeri kazino "Hrisantema" (Saulainais Krasts, Bulgārija) un ir arī projekta ChessComposer (operatīvā sistēmā Adroid strādājošs šaha kompozīcijas pielikums mobiliem telefoniem un planšetēm) projekta vadītājs.
Plāns 19

Plāns 19 (krievu: План-19) bija Krievijas Impērijas militārais plāns kara darbībai pret Centrālajām lielvalstīm. Izstrādāts 1910. gadā, izmainīts 1912. gadā.
"Plāna 19" galvenais autors bija Krievijas impērijas armijas Ģenerālštāba štāba virsnieks Jurijs Daņilovs, kurš izstrādāja to kā kara plānu pesimistiskam scenārijam, kurā Krievijai uzbrūk Centrālās lielvalstis, bet Lielbritānija un varbūt arī Francija paliek neitrālas. Šādā gadījumā Daņilovs sagaidīja, ka vācu armijas centīsies aplenkt un sagrābt Krievijas Poliju, tāpēc krievu armija nedrīkstēja koncentrēties Polijā, bet tā bija jākoncentrē Brestļitovskas-Bjalistokas līnijā. Polija un Varšava būtu jāpamet, un tikai tad sekotu Krievijas prettrieciens. Sākotnējais plāns paredzēja 53 kājnieku divīziju izvēršanu pret Vāciju un 19 pret Austroungāriju.
Attiecību saasināšanās Balkānos ar Austroungārijas impēriju, lika 1912. gadā pārskatīt Plānu 19, galvenos armijas spēkus tagad novirzot pret Austroungāriju, kurai uzbruktu 45 divīzijas, bet 29 divīzijas uzbruktu Vācijai.
Saasinoties situācijai Eiropā, 1912. gada maijā pieņēma laboto "Plānu 19". Francija vēlējās, lai Krievija joprojām armijas lielāko daļu uzturētu Polijā, tādējādi piesaistot Vācijas spēkus austrumu robežai. Franči arī uzstāja uz jaunu dzelzceļu būvēšanu Polijā, lai krievu armija ātrāk varētu sasniegt Vācijas robežas. Ņemot vērā Francijas lūgumu potenciālā kara gadījumā Krievijai 15 dienu laikā uzsākt militārās operācijas, un labi zināmo Austroungārijas militāro vājumu, labotais plāns paredzēja divus darbības variantus.

Varianti

A variants paredzēja, ka Vācijai uzbrūkot Francijai 16 krievu korpusi dos galveno triecienu pret militāri vājāko Austroungāriju, bet 9 korpusi uzbruks Vācijas Austrumprūsijai. Tādējādi 45 divīzijas uzbruktu Austroungārijai un 29 divīzijas Vācijai. Pēc vācu spēku sakaušanas Austrumprūsijai, Krievijas nākamais solis būtu uzbrukuma plānošana Berlīnei.
G variants paredzēja, ka Vācija uzbruks Krievijai, un krievi aizsardzības līniju izveidos Polijas ziemeļos. 43 krievu divīzijām bija jāuzbrūk 9 vācu divīzijām Austrumprūsijā, kamēr 31 divīzija uzbruktu Austroungārijai.
Alfrēds Kons

Biogrāfija

Alfrēds Kons dzimis Frīportā, Ilinoisā, bet vēlāk pārcēlās uz Klīvlendu, Ohaio, kur sāka strādāt par avīžu redaktoru un žurnālistu. Vēlāk viņš pārcēlās uz Galvestonu, Teksasu, kur vadīja avīzes izdošanu.
Sekojot savai žurnālista karjerai, Kons pārcēlās uz Arizonu, kur kā sekretārs piedalījās Arizonas konstitucionālās konvencijas izveidē, kas 1912. gadā ļāva Arizonai kā štatam pievienoties ASV.
1920. gados Alfrēds Kons pārcēlās uz Losadželosu, Kaliforniju, un uzsāka rakstnieka, scenārista karjeru. Iesākumā rakstīja starptitrus mēmajām filmām, bet vēlāk pievērsās scenārijiem un adaptācijām. Viņš bija līdzautors 1926. gada filmai The Cohens and Kellys. Alfrēds Kons adaptēja Samsona Rafaelsona lugu filmai "Džeza dziedātājs", pirmajai pilnmetrāžas mākslas filmai ar skaņu, par ko tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai. Šajā laika posmā viņš sarakstīja apmēram simts scenārijus, no kuriem aptuveni četrdesmit tika ekranizēti.
1930. gados aizgāja no scenāriju rakstīšanas un tika nozīmēts par Losandželosas policijas komisāru, tomēr turpināja rakstīt dažādus stāstus. Alfrēds Kons mira no sirdsslimības 1951. gadā.