google/wiki40b huggingface dataset:
Duresi amfiteātris

Duresi amfiteātris (albāņu: Amfiteatri i Durrësit) ir viens no lielākajiem zināmajiem romiešu amfiteātriem, tas atrodas Duresi pilsētā mūsdienu Albānijā. Celts 1. gs. beigās, pēc citām ziņām 2. gs., un ir viens no ievērojamākiem Senās Romas pieminekļiem Balkānu reģionā.
Duresi amfiteātris atrodas Albānijas kultūras pieminekļu aizsardzības institūta uzraudzībā un kopš 1996.gada ir iekļauts  UNESCO pasaules mantojuma kandidātu sarakstā.
Amfiteātris atrodas Duresi pilsētas centrā, 350 metrus no Adrijas jūras krasta. Tas ir celts elipses formā, garums 132,4 m, platums 113,4 m, augstums 20 m. Arēnas garums 61,4 m un platums 42,2 m.
Amfiteātra rietumu siena balstās kalna nogāzē, austrumu siena atrodas līdzenumā. Celtnes tribīnēs varēja ietilpt 15 līdz 20 tūkstoši skatītāju. Skatītāju rindas bija klātas ar balto mālu. Amfiteātris tika aktīvi lietots līdz 4. gs.-5. gs., tajā notika gladiatoru cīņu uzvedumi. Amfiteātra darbības izbeigšana saistāma ar 345.-346. gadu zemestrīcēm vai pēdējā vienotās Romas impērijas imperatora Teodosija I 391. gada rīkojumu aizvērt visas romiešu pagānisko kultu ēkas.
4. gs. otrajā pusē amfiteātra daļā tika izveidota agrīno kristiešu kapela, tās sienas tika dekorētas ar freskām, kas daļēji ir saglabājušās un apskatāmas mūsdienās.
16. gs., pēc Osmaņu impērijas iebrukuma, pilsētas sienas būvniecības laikā amfiteātris tika aizbērts.
Aptuveni trešdaļu pieminekļa 20. gs. 60. gados atklāja Vangjela Toci vadītajos izrakumos, pārējais tika atbrīvots no zemes 80. gados Lidas Miraj vadībā. Pēc izrakumu pabeigšanas amfiteātra stāvoklis pamazām pasliktinājās, jo netika veikta drupu konservācija. 2004. gadā Parmas universitātes zinātnieki uzsāka pieminekļa saglabāšanas darbus.
2013. gadā starptautiskā nevalstiskā organizācija Europa Nostra iekļāva Duresi amfiteātri Eiropas apdraudētāko vēstures pieminekļu sarakstā.
Chang'e 3

Lidojuma gaita

Chang'e 3 tika palaista 2013. gada 1. decembrī 17:30 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 3B no Sičanas kosmodroma.
2. decembrī 07:50 UTC tika veikts pirmais lidojuma trajektorijas korekcijas manevrs. Veikts arī otrs manevrs, bet trešais plānotais nebija vajadzīgs, jo kosmiskais aparāts bija precīzi ievadīts nepieciešamajā trajektorijā.
6. decembrī 09:53 UTC Chang'e 3 iegāja Mēness orbītā.
10. decembrī veikts orbītas korekcijas manevrs, mainot apļveida orbītu ar augstumu aptuveni 100 km uz eliptisku orbītu ar periselēniju 15 km.

Uz Mēness virsmas

Nolaišanās uz Mēness virsmas notika 14. decembrī 13:11:18 UTC. Chang'e 3 nosēdās Varavīksnes līcī punktā ar koordinātām 44,12° ziemeļu platuma un 19,51° austrumu garuma. 14. decembrī 20:35 UTC no nolaižamā aparāta uz Mēness virsmas nobrauca mobilis Yutu.
Mobilis pārtrauca raidīt 2015. gada martā. 
Nolaižamais aparāts 2018. gada jūnijā vēl joprojām darbojās.

Nolaižamais aparāts

Chang'e 3 nolaižamais aparāts ir apgādāts ar nepieciešamajām sistēmām lidojumam uz Mēnesi. Tā masa bez degvielas ir 1200 kg; pilna masa — 3780 kg. Nolaižamais aparāts izveidots astoņstūra formā ar četrām atbalsta kājām.
Elektroenerģijas ražošanai paredzētas saules baterijas un radioizotopiskais termoelektroģenerators (RTG), kas nodrošinās ar enerģiju Mēness nakts laikā.
Chang'e 3 paredzēts ne tikai mobiļa transportēšanai, bet tam arī ir zinātniskā pakete ar septiņiem instrumentiem un kamerām.
Nolaižamajā aparātā uzstādīts ultravioletais teleskops. Tā būs pirmā ilgtermiņa astronomiskā observatorija uz Mēness. 
Ir arī kamera Zemes plazmasfēras novērošanai ekstrēmi ultravioletā starojumā. 
Bez primārajiem instrumentiem Chang'e 3 nolaižamajā aparātā iemontētas vairākas redzamās gaismas kameras. Trīs panorāmas kameras nodrošinās nolaišanās vietas apskati no dažādām pusēm. Bez tam ir arī kamera, kura paredzēta attēlu uzņemšanai nolaišanās laikā. 
Nolaižamajā aparātā ir arī grunts paraugu analizators.
Boriss Henrihsons

Dzīvesgājums

Dzimis 1899. gadā Alūksnē ierēdņa ģimenē. No 1909. gada mācījās Pērnavas ģimnāzijā, kas Pirmā pasaules kara laikā tika evakuēta uz Novgorodu. 1918. gadā sāka mācības Rīgas pilsētas ģimnāzijā, turpinot mācības Tartu. No 1919. līdz 1944. gadam Tartu strādāja kā matemātikas privātskolotājs. 
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā pārcēlās uz Viljandi. 1955. gadā beidza Tallinas pedagoģisko institūtu. No 1945. līdz 1970. gadam Viljandi strādāja par vidusskolas matemātikas skolotāju.
Skorpioni

Morfoloģija

Skorpionus klāj cieta, stipri hitinizēta ķermeņa sega. Pēc ārējās formas un pēc funkcijas var izšķirt trīs ķermeņa daļas: galvkrūtis, priekšējo vēdera daļu - priekšvēderu un asti; aste un priekšvēders kopā veido vēderu. Galvkrūtis sedz kopējs muguras vairogs; abiem pirmajiem galvkrūšu ekstremitāšu pāriem, helicerām un pedipalpām ir spīles. Priekšvēderā koncentrējas elpošanas un vairošanās orgāni, kā arī zarnu trakta svarīgākās daļas. Priekšvēdera pirmajā seg­mentā atrodas nepāra dzimumatvere, pie otrā ir viens pāris rudimentāru vēdera kāju, tā sauktie ķemmveida piedēkļi. Aste jeb postabdomens ir sašaurināta, visai lokana un kustīga ķermeņa daļa, kas noder uzbrukumam un aizsardzībai. Pēdējam, postanālajam posmam ir nagveida dzelknis - indes dzelonis ar divu indes dziedzeru pāra atverēm; indes dziedzeri atrodas posma paplašinājumā. Skorpioni elpo ar četriem pāriem lapveida plaušu, kas atveras uz priekšvēdera 3.—6. segmenta sternītiem.

Ekoloģija

Skorpioni ir mazkustīgi. Dzīvdzemdētāji.Tie apdzīvo klajas, sausas, bieži vien tuksnešainas smilšainas un mālainas platības. Visu dienu tie pavada slēptuvēs zem akmeņu šķembām, zemes alās, zem koku mizas utt. Ja vienā akmeņu kaudzē apmetušies ļoti daudzi skorpioni, tie turas atstatu viens no otra. Naktī skorpioni atstāj slēptuvi un dodas meklēt laupījumu. Tie ēd tikai dzīvu laupījumu, galvenokārt kukaiņus, zirnekļus, mitrenes, daudzkājus. Skorpioni var ļoti ilgu laiku badoties, bet ūdeni tiem nevajag nemaz. Noķerto laupījumu tie paceļ ar spīlēm un nonāvē ar indes dzeloni, pārliekdami asti pāri mugurai. Taču sīku laupījumu skorpioni apēd dzīvu, nenogalinot ar indes dzeloni. Barību sagrauž ar helicerām un izsūc, bet cietās ķermeņa segas pamet.
Skorpionu inde atkarībā no skorpionu un to upuru sugas iedarbojas dažādi. Buthidae dzimtas sugām inde ir stiprāka nekā citu dzimtu sugām. Cilvēkam indes dzeloņa dūriens ar retiem izņēmumiem nav nāvīgs: rodas tikai stipras sāpes, sadzeltās vietas satūkums, miegainība, drudzis. Pēc divām trim dienām slimais izveseļojas. Posmkājiem indes iedarbība var atnest momentānu nāvi. Taču dažu vaboļu un tauriņu kāpuri nemaz nereaģē uz skorpiona dzēlienu.

Filoģenēze

Augšējā silūra jūru nogulās atrastie skorpioni stipri atšķiras no tagad dzīvojošajiem: kāju posmi tiem gandrīz vienāda garuma, kājas tikai ar vienu nadziņu, nevis ar diviem; galvkrūšu sternālais vairogs aiz trešā un ceturtā kāju pāra gūžām, nevis starp tām; ķemmveida piedēkļi netipiski; arī lapveida plaušas nav bijušas. Silūra skorpioni bijuši jūras dzīvnieki un dzīvojuši seklos ūdeņos. Minēto īpatnību dēļ skorpionus var tuvināt Merostomata klasei. Karbona periodā skorpioni pēc uzbūves jau līdzinās mūsdienu formām.
Advente

Advente jeb advents (latīņu: adventus — ‘atnākšana’) ir Ziemassvētku gaidīšanas laiks, kas sākas no ceturtās svētdienas pirms Ziemassvētkiem. Advente ir kristiešu liturģiskā gada sākums. Advente tiek saistīta ar gavēni, mieru, klusumu un pārdomām. Šajā laikā no egļu zariem pītajā adventes vainagā tiek dedzinātas četras sveces, kuras tiek pakāpeniski iedegtas gaidīšanas nedēļas svētdienās. Adventes laika liturģiskā krāsa ir violeta vai zila.
Latviešu valodnieks Jānis Endzelīns piedāvājis adventes laiku dēvēt vīriešu dzimtē, proti, par adventu, bet katru tās svētdienu sieviešu dzimtē — par adventi. Tomēr mūsdienās galvenokārt ieteiktā pamatforma ir advente.
Līgatnes pārceltuve

Līgatnes pārceltuve ir pārceltuve pāri Gaujai Līgatnē, vienīgā šāda veida (ar straumes spēku darbināta) pārceltuve Latvijā un Baltijā. 
Pārceltuve ir iekļauta tehnikas vēstures pieminekļu sarakstā. 
To veido divas pēc katamarāna principa paralēli novietotas tērauda laivas, kuras savieno dēļu klājs. Trose, kas nostiepta pāri upei, neļauj straumei aiznest prāmi, bet no krasta uz otru krastu to pārvieto straumes spēks. Prāmnieks tikai ievirza to straumē.
Pirms kara pārceltuves vietā atradās tilts, kas kara laikā tika iznīcināts. Prāmi pēc Otrā pasaules kara par saviem līdzekļiem izveidoja Līgatnes papīrfabrika, lai nodrošinātu strādniekiem un skolniekiem no Gaujas pretējā krasta iespēju nokļūt Līgatnē.

Vēsture

Pirmais Līgatnes – Gaujas kroga tilts uzbūvēts 1896.- 1898. gadā vienlaicīgi ar ceļa Nītaure – Līgatne – Straupe remontu un bruģēšanu ar nekaltiem laukakmeņiem posmā no Līgatnes dzelzceļa stacijas līdz Līgatnes papīrfabrikai. Pirms tilta būvēšanas šai vietai blakus jau pēc 1830. gada darbojusies laivu pārceltuve un pēc 1856. gada baļķu plosta pārceltuve.
Pirmā pasaules kara laikā Krievijas impērijas armijas vadība nolēma izveidot četrus tiltus pāri Gaujai ar pievedceļiem līdz stratēģiski svarīgajai Līgatnes dzelzceļa stacijai, no kuras izbūvēja zirgu vilces kara lauku dzelzceļus frontes (Skrīveru un Kokneses) virzienā. Papildus agrākajam Līgatnes Gaujas kroga tiltam 1915. gadā uzbūvēja vienkāršas konstrukcijas koka tiltus pie Muižniekiem, pie Attakām un Rāmnieku pārceltuves vietā. Pamatīgākais no tiem bijis Muižnieku tilts, kurš būvēts uz biežāk sadzītiem koka pāļiem, kuri vēl tagad gadiem labi redzami Gaujā.
Padomju Latvijas armijai atkāpjoties, 1919. gada 24. maija vakarā Gaujas kroga tiltu, kā arī Muižnieku un Rāmnieku tiltus aplēja ar petroleju un aizdedzināja. Savukārt Cēsu kauju laikā vācu karavīri 1919. gada 24. jūnijā atkāpjoties nodedzināja Attaku tiltu.
Otro Līgatnes – Gaujas kroga tiltu atklāja 1924. gada 10. oktobrī. Tas arī bijis būvēts no koka kā piecu laidumu tilts. Divi krastu laidumi bijuši būvēti kā salikto siju tilts, bet trīs vidējie laidumi kā "Hava kopņu tilts" ar brauktuvi pa apakšu. Tā kā starp kopnēm augšējo „vēja” saišu nav bijis, tad katrā tilta pusē bijušas 12 sapārotas „vēja” stutes, kuras balstījušās pret šķērssiju galu pagarinājumiem. Tiltam bijuši divi balsti krastos un divi balsti upē pirms kuriem atradušies ledgrieži. Balsti sastāvējuši no astoņiem sapārotiem pāļiem. Vēl četri īsāki pāļi bijuši iedzīti priekš balstu „vēja” stutēm. Balsti no abām pusēm apšūti ar koka plankām. 
Otrā Pasaules kara laikā 1941. gada 3. jūlijā to atkal nodedzināja Sarkanās armijas atkāpšanās laikā. Vācijas armija ap 20 m lejpus nodegušā tilta uzbūvēja tā saukto Pagaidu tiltu, kurš bijis 89 m garš un pār kuru varējuši pārvietoties ne tikai gājēji, bet arī pajūgi un vieglais transports. Pagaidu tiltu saspridzināja 1944. gada 23. septembra vakarā Vērmahta atkāpšanās laikā. Pēc kara beigām 1945. gada novembrī to no jauna atklāja satiksmei, bet jau 1949. gadā to „iznesa” pavasara plūdu un ledus iešanas laikā un vairs neatjaunoja.
Laiks, kura nav. Mihails Tāls

Sižets

Filmā tiek apskatīta šahista Mihaila Tāla dzīve. Pēc tam, kad Tāls 23 gadu vecumā izcīna pasaules čempiona titulu šahā, viņam slimnīcā tiek uzstādīta nāvējoša diagnoze. Ārsti apgalvo, ka viņam atlicis dzīvot tikai gadu. Tomēr, neraugoties ne uz ko, Mihails Tāls pēc diagnozes uzstādīšanas nodzīvo vēl 40 gadus.
Dace Reinika

Biogrāfija

Izglītību ieguvusi Cēsu mūzikas vidusskolā, Daugavpils Pedagoģiskajā institūtā un Latvijas Lauksaimniecības universitātē. D. Reinika ir bijusi A. Brigaderes pamatskolas direktore Tērvetē, vēl vadījusi vairākus skolas ansambļus un strādājusi par mūzikas skolotāju. 2000. gada Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētkos ar A. Brigaderes pamatskolas 5.—9. klašu kori ieguva Lielo balvu. Ilggadēja jauktā kora "Tērvete" diriģente.

Politiskā darbība

1997. gadā, būdama skolas direktore, D. Reinika tika ievēlēta Tērvetes pagasta padomē no saraksta "Mēs - Tērvetei". No 1999. līdz 2002. gadam viņa bija Tērvetes pagasta padomes priekšsēdētāja vietniece. Laikaposmā no 2004. līdz ievēlēšanai 10. Saeimā strādāja par direktori Labklājības ministrijas Administratīvajā departamentā. 2009. gada pirmajā pusē viņa tika nosaukta kā Kultūras ministres amata kandidāte.
2010. gadā ievēlēta 10. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības. Darbojusies Cilvēktiesību un sabiedrisko lietu komisijā, Pieprasījumu komisijā, kā arī bijusi Bērnu un jaunatnes lietu apakškomisijas priekšsēdētāja. 2011. gada ārkārtas Saeimas vēlēšanās ZZS rezultāti bija sliktāki, un D. Reinika vēlreiz Saeimā netika ievēlēta.
Kopš 2013. gada 1. februāra līdz 20. jūnijam strādāja par Tērvetes pagasta pārvaldes vadītāju. 2013. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēta Tērvetes novada domē un 21. jūnijā ievēlēta par novada domes priekšsēdētāju. 2014. gada sākumā D. Reinika atteicās no iespējas kļūt par 11. Saeimas deputāti uz laiku, kamēr partijas beidrs Uldis Augulis ieņem ministra amatu Laimdotas Straujumas valdībā.

Privātā dzīve

Viņas dēls Lauris Reiniks un meita Rūta Reinika ir mūziķi, tāpat mūziķis ir vīrs Artūrs Reiniks — ansambļa "Tērvete" dalībnieks.
Izgulējums

Izgulējums ir brūce ko veido mīksto audu - ādas un zemādas, smagākos gadījumos arī muskuļaudu - atmirums jeb nekroze. Tās cēlonis ir pastāvīga spiediena radīti asinsrites traucējumi, kad cilvēkam smagas slimības vai traumas gadījumā ilgi jāguļ nekustīgi vai jāsēd riteņkrēslā. Visbiežāk tie attīstās veciem, novājējušiem slimniekiem, slimniekiem pēcoperācijas periodā, kā arī tiem, kam nervu sistēmas bojājumu dēļ ir traucēta audu barošanās. Dažreiz tie rodas ģipša pārsēja vietās. Izgulējumu komplikācijas, tādas kā sepse (asins saindēšanās) vai osteomielīts, var nopietni apdraudēt dzīvību.

Profilakse

Izgulējumu profilaksē  noteicoša loma ir asins piegādes nodrošināšanai ķermeņa mīkstajiem audiem. Ir svarīgi grozīt slimnieku no muguras uz vieniem vai otriem sāniem vismaz ik pēc divām stundām. Lai nenoslogotu virs gūžas kaula atrodošos zonu, neguldīt slimnieku tieši uz sāniem, bet ieslīpi. Lai šajā pozīcijā guļot, potītes un ceļi nesaskartos, starp tiem ievieto mīkstas starplikas. Lai ķermenis paliktu izvēlētajā pozā, zem sāniem paliek spilvenus vai speciālus pozicionēšanas ruļļus un paliktņus. Kad slimnieks guļ uz muguras, zem krustiem novieto gumijas riņķi vai aitas ādu. Zem apakšstilbiem jāpaliek lieli spilveni, papēžus atstājot brīvus, jo tur izgulējumi veidojas visātrāk. Matracim jābūt gludam, palagiem stingri nostieptiem, tie nedrīkst būt piebārstīti ar drupačām. Slimnieka ādai jābūt sausai un tīrai. Slimnieks jāmazgā ne retāk kā reizi nedēļā. Reizi dienā āda jānotīra ar spirta šķīdumu, pēc kā to vai nu iepūderē ar talku vai ieziež ar smiltsērkšķu eļļu vai ar zīdaiņu krēmu.
Kā palīglīdzekļi ir derīgi dinamiskie matrači, kas sadalīti sekcijās, kurās pārmaiņus ieplūst gaiss, mainot ķermeņa atbalsta punktus, statiskie matrači ar putu polimēru pildījumu – tie ir pietiekami cieti, lai ķermenis neiegrimtu pārāk dziļi, un pietiekami mīksti, lai ķermenis iegūtu pusloka formu, tā palielinot atbalsta virsmu un samazinot spiedienu uz mīkstajiem audiem, putu matrači ar "atmiņas efektu", kad ķermeņa radītais iespiedums izlīdzinās pakāpeniski, radot pavisam nelielu spiedienu uz izgulējumiem pakļautajām vietām.
Guloša slimnieka aprūpi atvieglo arī funkcionālā gulta, kuru pēc vajadzības var nolaist zemāk vai pacelt augstāk, mainot ķermeņa pozu.
Slimniekam jānodrošina pietiekami veselīgs ar vitamīniem un mikroelementiem bagāts uzturs, kā arī jāseko lai viņš uzņemtu  1,5- 2 litrus šķidruma katru dienu.
Kizjaks

Kizjaks ir kurināmais, ko sagatavo no kaltētiem liellopu mēsliem. Izplatīts reģionos ar sausu klimatu un attīstītu nomado lopkopību — Vidusāzijā, Mongolijā, Tibetā, Andos. Parasti kizjaku sagatavo no dažādu lielo mājdzīvnieku — liellopu, zirgu, jaku, kamieļu, aitu, kazu, lamu — mēsliem, sajaucot tos ar salmiem un kaltējot saulē.
Guntars Silagailis

Karjeras sākums

Savu karjeru viņš iesāka vietējā Rēzeknes klubā Dižvanagi (vēlāk pārsaukts par SK Blāzma). 2006. gadā uz īres tiesībām viņu iegādājās FK Ventspils, kur vairāku savainojumu dēļ, nospēlēja tikai vienu spēli visas sezonas garumā. 2008. gadā atgriezās dzimtās pilsētas klubā SK Blāzma. 2008. gadā sezonas vidū viņš pārgāja uz FK Rīga.

Cork City

Silagailis parakstīja vienas sezonas līgumu ar Īrijas augstākās līgas futbola klubu Korkas "City" 2009. gada februārī. Taču gūdams vairākus savainojumus, viņam neizdevās atstāt paliekošu iespaidu uz kluba vadību un viņš bija ārā no pirmās komandas uz ilgu laiku. Pēc gada viņam komandu nācās atstāt, jo kluba vadība izvēlējās līgumu nepagarināt.

Baltkrievija

Pēc Īrijas pamešanas, devās uz otru kontinenta pusi un 2010. gada februārī pievienojās Baltkrievijas Premjerlīgas klubam FK Vitebsk. Pēc sešiem mēnešiem, nospēlējot dažas spēles un negūstot nevienus vārtus, Silagailis, ņemot vērā kluba finansiālās problēmas, izlēma lauzt līgumu ar klubu. 2010. gada augustā kļuva par brīvo aģentu un bija jauna kluba meklējumos.
2010. gada sezonas pirmo pusi pavadīja Baltkrievijas klubā FK Vitebsk. Bet septembrī atgriezās Rēzeknes "Blāzmā".
Kanāda olimpiskajās spēlēs

Organizētās spēles

Līdz šim Kanādā kopā ir organizētas 3 olimpiskās spēles, vienreiz vasaras olimpiskās spēles un divas reizes ziemas olimpiskās spēles

Sadalījums pa vasaras olimpiskajiem sporta veidiem

• — startēja viens un tas pats sportists vairākos sporta veidos.

Medaļu sadalījums pa vasaras olimpiskajiem sporta veidiem

• Šajā tabulā nav iekļauta viena medaļa (zelta medaļa), ko Kanādas hokeja izlase izcīnīja 1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kad hokejs bija vasaras olimpisko spēļu sporta veids.

Medaļu sadalījums pa ziemas olimpiskajiem sporta veidiem

• Šajā tabulā ir iekļauta viena medaļa (zelta medaļa), ko Kanādas hokeja izlase izcīnīja 1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kad hokejs bija vasaras olimpisko spēļu sporta veids.
Varis Krūmiņš (režisors)

Biogrāfija

Varis Krūmiņš dzimis Rīgā. 1956. gadā beidza Vissavienības Valsts Kinematogrāfijas institūta režisūras fakultāti. Gadu pirms izlaiduma uzsāka darbu kā otrais režisors Rīgas Kinostudijā filmai "Pēc vētras". 1956. gadā debitē kā režisors īsfilmai "Cēloņi un sekas". 1957. gadā guva panākumus ar filmu "Zvejnieka dēls" (galvenajā lomā Eduards Pāvuls). Kopš 60. gadiem nodarbojās kinodokumentālikas žanrā. Starp dokumentālajām filmām 1971. gadā uzņem arī spēlfilmu "Kara ceļa mantinieki". Nacionālās atmodas laikā veidoja kino pielikumu avīzei "Atmoda", Latvijas Tautas Frontes drukātajam pielikumam (1989).
Kopš 1957. gada bija Latvijas kinematogrāfistu savienības biedrs.
Labirints

Labirints (latīņu: labyrinthus, sengrieķu: λαβύρινθος) ir vēsturiska celtne ar daudzām sarežģītām ejām, kā arī simbolisks, arhetipisks aplis vai taku spirāle rituāliskai ar meditāciju saistītai darbībai. Mūsdienās labirints reizēm kļuvis parka ornaments izklaides vai spēles vajadzībām.

Raksturojums

Apgalvots, ka vārds labirints radies Egejas civilizācijā, Līdijā no līdiešu vārda labrys ar nozīmi "dubultasmeņu āva" un esot lietots Mīnojiešu civilizācijā un Senā Grieķijā, lai apzīmētu Krētas Knosas pili. Plīnijs Vecākais "Dabas Vēsturē" pieminējis četrus aizvēsturiskus vai seno laiku labirintus: Krētas, Ēģiptes, Lemnas un kādu labirintu Itālijā. Latvijā ir iekārtotas spirālveidu takas un vairākas smilšakmeņu alas sauktas par labirintiem.
Rīgas Šaha biedrība

Rīgas Šaha biedrība (RŠB) bija 1890. gadā vācbaltiešu dibināta šaha organizācija.

Dibināšana

Lai gan līdz 1890. gadam Rīgā pie amatniecības biedrības un Rīgas Latviešu biedrības bija nelieli šaha pulciņi, kuros apmeklēja toreiz stiprākie Rīgas šahisti skolotāji Hūgenbergers, Ziemelis, firsts Urusovs, zvērinātie advokāti F. Veinbergs, V. Zāmuēls un citi, labi organizēta šaha dzīve sākās tikai pēc Rīgas Šaha biedrības nodibināšanas. Par biedrības dibināšanu galvenokārt jāpateicas žurnālistam, skolotājam un dzejniekam Andrejam Ašarinam, kas 1979. gadā ieradās Rīgā no Pēterburgas. Ašarins, būdams labs šahists un augsti izglītots cilvēks, ātri vien pulcēja ap sevi plašu šaha līdzjutēju grupu, kas kļuva par pamatu jaundibinātai Rīgas Šaha biedrībai. Biedrības dibināšanas sapulce, kas notika 1890. gada 5. aprīlī, Ašarinu ievēlēja par biedrības pirmo priekšsēdētāju. Bez Ašarina pie biedrības stiprākiem spēlētājiem piederēja profesors P. Bols, S. Nimcovičs, brāļi R. un  K. Bētiņi, Baltijas meistari V. fon Štamms un A. Hartmanis, virsskolotājs V. Svensons, P. Kerkoviuss, T. Germans, Dr. T. Vankins, redaktors K. Kupfers, inženieris A. Vaits, zvērināts advokāts V. Zāmuēls, A. Gīze, N. Elisons un citi.

Biedrības darbība līdz 1. pasaules karam (1890—1915)

Rīgas Šaha biedrība īrēja Lielās ģildes nama apakšējo zāli, kur ik gadus notika dažādi turnīri. Pēc biedrības uzaicinājuma Rīgā viesojās un simultanspēles seansus sniedza vairāki pazīstami šahisti Čigorins (1892), Tarašs (1893), Šiffers (1894). 1895. gadā Ašarins sliktās veselības dēļ no biedrības vadības atteicās un par biedrības priekšsēdētāju ievēlēja O. fon Hākenu. Šaha uzplaukums Rīgā turpinājās, 1898. gadā pēc Čigorina ieteikuma Rīgas Šaha biedrība uzņēmās Baltijas Šaha savienības organizatora pienākumus un 1899. gadā 23. aprīlī Rīgā pirms dažiem mēnešiem O. fon Hakena vietā ievēlētais biedrības priekšsēdētājs Pauls Teodors Kerkoviuss atklāja 1. Baltijas Šaha savienības kongresu. 1907. gadā RŠB Liepājas vietā uzņēmās arī 4. Baltijas Šaha savienības kongresa rīkošanu.
Pazīstamu visā šaha pasaulē biedrību un līdz ar to Rīgu darīja korespondencsacīkstes ar pilsētām Orlu, Stokholmu un divreiz ar Berlīni un Maskavu. Rīdzinieki uzvarēja visos sešos mačos ar iespaidīgu rezultātu 10 : 2. Kara gados biedrības darbība apsīka.

Biedrības darbība pēc Latvijas valsts nodibināšanās (1922—1939)

1922. gadā 30. oktobrī biedrība darbību atjaunoja. Par biedrības priekšsēdētāju ievēlēja Augustu Lītu. Biedrības biedru skaits bija samazinājies, vairāki biedrības biedri bija miruši un pēc Latvijas valsts nodibināšanās daudzi latviešu šahisti, ieskaitot K. Bētiņu, H. Matisonu, F. Apšenieku un citus, bija pārgājuši uz latviešu šahistu 1898. gadā dibināto 2. Rīgas Šaha biedrību. 1924. gadā biedrība iestājās jaundibinātājā Latvijas Šaha savienībā. Biedrība regulāri rīkoja savus tradicionālos turnīrus, kuros paretam piedalījās arī vadošie Latvijas šahisti no citām biedrībām. Biedrības preses oficiālais orgāns bija laikraksta Rigasche Rundschau šaha nodaļa.
Sakarā ar vācbaltiešu izceļošanu biedrība 1939. gada 4. novembrī tika slēgta.
Vasara bija tikai vienu dienu

Sižets

Vizma pēc skolas beigšanas, pretēji mātes gribai, apprecējusies ar mežzini, uzņēmusies rūpes par viņa bērnu, un apmetusies uz dzīvi nomaļā meža nostūrī.