google/wiki40b huggingface dataset:
Vaives pagasts

Daba

Vaives pagasts atrodas Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē. Zemes virsmas augstums 150—200 m v.j.l., vairāki pauguri augstāki par 200 metriem: Ziedu kalns — 201,2 m, Lazdukalns — 225,2 m, Spilvas kalns — 236 m. Uz pagasta rietumu robežas atrodas Jurģu kalns 211,3 m v.j.l. 
Pagasta kopējā platība 15354,8 ha, no tiem lauksaimniecībā izmantojamā zeme 5384,0 ha (35%), meži — 86030 ha (56%).

Upes

Amata, Dzirnupe, Kaķupīte, Krīvupīte, Ķauķupīte, Mellupe, Mellužupīte, Meļļupe, Raganiņa, Raunis, Vaive, Vilkate.

Ezeri

Vaives pagastā atrodas apmēram 20 ezeru: Dziļūksnis (Dziļūkstis, Dziļūksnietis, Dziļūksnes) — 1,2 ha. Klebēķētis (Klabēķītis, Klabeku, Klebeķu) — 1,8 ha. Kalnītis — aizaudzis. Kapainītis — mazāks par 1 ha. Kūlūnu (Kuļānu) — 1,7 ha. Lambardu — mazāks par 1 ha. Lazdiņš (ietilpst arī Drabešu pagastā) — 8,9 ha, Gala — 1 ha. Gaucis (Gauču) — 11,2 ha. Lejas dzirnavu ezers uz Vaives upes — 2,1 ha. Mazuma — 25,9 ha. Rāmuļu (Raganiņas) — 2,8 ha. Raunis (Rauņa) — 2,2 ha, Vidusezers — mazāks par 1 ha.

Vēsture

Cēsu apriņķa Veismaņu pagasta teritoriju veidoja Veismaņu, Ruckas un Zeklermuiža, kurām vēlāk pievienoja daļu Cēsu mācītāja muižas. 1925. gadā pagastu pārdēvēja par Vaives pagastu. 1935. gadā pagasta platība bija 56 km² un tajā bija 920 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Vaives un Rīdzenes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Vaives ciemam pievienoja Rīdzenes ciemu. 1960. gadā Vaives ciemu pievienoja Priekuļu ciemam, bet 1975. gadā izveidoja no jauna, iekļaujot tajā daļu Priekuļu ciema un Rāmuļu ciemu. 1977. gadā daļu Vaives ciema iekļāva Drabešu ciemā, bet pievienoja vēl daļu Priekuļu ciema, savukārt 1987. gadā pievienoja daļu Skujenes ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vaives pagastu kā administratīvu teritoriju apvieno ar Cēsu pilsētu Cēsu novadā.

Apdzīvotās vietas

Ģūģeri, Eicēni, Kaupēni, Krīvi, Lielmaņi, Mežmaļi, Pinderes, Pūtēji, Rāmuļi, Rāmuļu muiža, Rīdzene, Vaive, Veismaņi.
Jangšao kultūra

Jangšao kultūra, agrīnā neolīta laika kultūra, tagadējās Ķīnas teritorijā, kuras paliekas atklāja 1921. gadā. Kļuvusi par zināmāko no vismaz astoņām neatkarīgi pastāvējušām neolīta laika Ķīnas kultūrām, jo pastāvēja centrālo līdzenumu rajonā ap Huanhe upi, kas vēlāk kļuva par ķīniešu civilizācijas centru. Attiecīgi Jangšao kultūrā mēģina saskatīt ķīniešu civilizācijas pirmsākumus.
Jangšao kultūra attīstījās no senākas Peiliganas kultūras un pastāvēja no 5000. līdz 3000.g.p.m.ē. Cilvēki nodarbojās ar lauksaimniecību, galvenokārt kultivējot prosu un papildinot uzturu ar medījumu. Uzturā lietoja arī mājdzīvniekus - cūkas un suņus, daudz retāk aitas un kazas. Audzēja kaņepes un zīdtārpus audumu iegūšanai. Pamatā lietoja akmens priekšmetus un darbarīkus; bronzas priekšmeti atrasti ļoti reti. Laukus mēsloja ar izdedzināšanas metodi, tāpēc pēc augsnes auglības zaudēšanas ciemati pārcēlās citur, lai atsāktu jaunu lauku apstrādi.
Spriežot pēc kapavietā atrastajām paliekām, sabiedrība bija vienlīdzīga, tikai retos kapos atklāti vairāki aizsaulē līdzdoti priekšmeti, kas norāda uz lielāku turību vai ietekmi. Iespējams, ka Jangšao kultūra piekopa šamanismu. Māla podiem izmantots sarkanais māls ar melniem ornamentiem.
Rīgas pilsētas apgabals

Rīgas pilsētas apgabals (Kreisgebiet Riga-Stadt) bija administratīvi teritoriālā vienība Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala (1941-1944) sastāvā.

Vēsture

1941. gada 25. jūlijā tika dibināts Rīgas apgabals, kas 1941. gada 1. septembrī tika sadalīts Rīgas zemes apgabalā un Rīgas pilsētas apgabalā. Rīgas pilsētas apgabala komisārs (Gebietskommissar Riga–Stadt) bija I. V. Altemeijers (Altemeyer), Rīgas pilsētas lielvecākais (oberbirģermeistars) bija Hugo Vitroks. Pēc viņa aizbraukšanas 1944. gada 4. oktobrī komisāra birģermeistara (kommissarischer Bürgermeister) pienākumus pildīja Hanss Vindgasens (Windgassen). Apgabals tika likvidēts pēc tam, kad Rīgu 1944. gada 13. oktobrī iekaroja Sarkanā armija.
Mārtiņš Šics

Izglītība

1969. gadā pabeidzis Rīgas 2. medicīnas skolu, iegūstot feldšera kvalifikāciju. 1977. gadā pabeidzis Rīgas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultāti, iegūstot ārsta kvalifikāciju. 2007. gadā ieguvis profesionālo maģistra grādu personāla vadībā Rīgas Starptautiskajā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolā.

Darba gaitas

1977. gadā sācis strādāt Viesītes ambulancē, te nostrādājis līdz 1980. gadam, kad uzsāka darbu Rīgas pilsētas 7. slimnīcā (līdz 1982. gadam), no 1982. līdz 1985. gadam strādāja Rīgas pilsētas veselības aizsardzības nodaļā.
1985. gadā kļuva par Latvijas PSR Ministru padomes Lietu pārvaldes referentu (līdz 1988. gadam), no 1988. līdz 1990. gadam bija pārvaldes galvenais speciālists. No 1990. līdz 1992. gadam Šics bija galvenais speciālists Latvijas Valdības administrācijā, pēc tam līdz 1993. gadam — Latvijas Ministru padomes priekšsēdētāja Ivara Godmaņa padomnieks, no 1993. līdz 1999. gadam — Latvijas Ministru kabineta padomnieks. No 1994. līdz 1997. gadam vadījis Valsts kancelejas direktora sekretariātu. No 1998. līdz 1999. gadam vadījis Latvijas finanšu ministra biroju.
1998. gadā kļuva par Katastrofu medicīnas centra direktoru. Vēlāk kļuvis par Neatliekamās medicīniskās palīdzības dienesta direktora vietnieku katastrofu medicīnas jautājumos.
Pēc lielveikala "Maxima" sagrūšanas Rīgā 2013. gada 21. novembrī Šics bija nosūtījis tīmekļa vietnes nekropole.info vadībai sagrūšanā bojāgājušo sarakstu. Pēc tam tikta uzsākta dienesta izmeklēšana un Šics un tās laiku atstādināts no Neatliekamās medicīniskās palīdzības dienesta direktora vietnieka amata, kurā tika atjaunots 2014. gada februārī.
Kopš 1992. gada ir Latvijas Olimpiskās komitejas loceklis, 2002. gadā kļuva par Latvijas Dzīvības glābšanas asociācijas valdes loceklis.
2003. gadā Šics tika apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 2007. gadā — trešās šķiras Viestura ordeni.

Politiskā darbība

2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās M. Šics tika ievēlēts Rīgas domē no "Pilsoniskās savienības" saraksta. 2011. gada jūlijā izstājies no partijas, pievienojies biedrībai "Demokrātiskie patrioti" un tās Rīgas domes frakcijai.
2014. gada martā pievienojies partijai "Reģionu alianse" un Latvijas Reģionu apvienības sastāvā neveiksmīgi kandidējis 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās. Tā paša gada rudenī ievēlēts 12. Saeimā no Latvijas Reģionu apvienības saraksta. No šī paša saraksta kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gada rudenī, taču apvienība Saeimā neiekļuva.
Katapultkuģis

Katapultkuģis ir kopējs apzīmējums civiliem vai kara kuģiem, kas aprīkoti ar hidraulisko vai tvaika katapultu lidaparātu (parasti hidroplānu) palaišanai. Tie var būt kā hidroplānu bāzes kuģi, tā arī transporta, preču vai izpētes kuģi, kas spēj nodrošināt lidaparātu transportēšanu un apkopi. Katapultkuģi tika plaši lietoti 20. gadsimta pirmajā pusē. Vēlākos gados, sakarā ar lidaparātu tāldarbības palielināšanos, vajadzība pēc katapultkuģiem izzuda. Kara flotē tiek lietoti citi risinājumi — lidmašīnu bāzes kuģi, lidaparāti ar vertikālo pacelšanos, helikopteri u.c.
Atšķirībā no lidmašīnu bāzes kuģiem, kas nodrošina arī lidaparātu nolaišanos uz to klāja, katapultkuģi nodrošina tikai lidaparātu pacelšanos. Nolaižas lidmašīnas uz ūdens un ar krāna palīdzību tiek paceltas uz klāja un novietotas uz katapultas.
Pirmo veiksmīgo katapultēšanos no noenkurota kuģa veica amerikāņu aviators Teodors Elisons 1912. gadā. Pirmā katapultēšanās no kuģa gaitā tika veikta 1915. gadā. 1920. gados katapultas tika izmantotas uz kompānijas Norddeutscher Lloyd kuģiem Europa un Bremen lai nodrošinātu pasta piegādes transatlantiskajās līnijās. 1920. un 1930. gados hidroplānus un katapultas to palaišanai plaši izmantoja vairāku valstu kara flotes izlūkošanai. Hidroplānus apvidus apsekošanai izmantoja arī pirmskara (Jalmars Rīsers-Larsens) un pirmajās pēckara antarktiskajās ekspedīcijās (Operācija “Highjump”). Otrā pasaules kara gados katapultkuģus izmantoja Japānas armija kamikadzu lidaparātu palaišanai.
Bužumbura

Bužumbura ir Burundi lielākā pilsēta un bijusī valsts galvaspilsēta (līdz 2018. gada 24. decembrim). Pilsēta atrodas Tangaņikas ezera ziemeļrietumu krastā. Bužumbura ir ne tikai administratīvais, bet arī ekonomiskais Burundi centrs. Bužumburā dzīvo aptuveni 324 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta ir slavena ar tekstilizstrādājumu un ziepju ražošanu. Šī pilsēta ir arī nozīmīgākā Burundi osta. Caur šo ostu eksportē galvenokārt kafiju, kā arī kokvilnu, kažokādas un alvas rūdu.
Perts Ūsbergs

Biogrāfija

Dzimis Raplā Urves un Valtera Ūsbergu ģimenē — māte ir diriģente, psiholoģe un mūzikas skolotāja, tēvs darbojas teātru jomā. Viens no brāļiem, Uku Ūsbergs, ir aktieris un režisors, bet otrs, Andero Ūsbergs, ir psihologs, Tartu universitātes lektors.
Ūsbergs absolvējis Georga Otsa vārdā nosauktās mūzikas skolas (Tallinā) Heli Jirgensones diriģēšanas klasi, ieguvis bakalaura grādu Igaunijas Mūzikas un teātra akadēmijā ar specializāciju komponēšanā Tenu Kervitsa kompozīcijas klasē.
Daudzus gadus dziedājis dažādos koros, tostarp viņa mātes vadītā korī Raplā. Kopš 2006. gada bijis diriģents Raplā, 2008. gadā dibinājis kamerkori Head Ööd, Vend (Arlabunakti, brāl), kuru vada joprojām.
Kā komponists guvis atzinību kā Igaunijā, tā ārvalstīs. 2009. gadā viņa komponētā dziesma "Ilus ta ei ole" ("Skaista tā nav", Juhana Līva vārdi) ieguva pirmo vietu Tallinas centrālās bibliotēkas patriotisko dziesmu konkursā "Mu isamaa on minu arm" (Mana tēvzeme ir mana mīla), savukārt 2010. gadā ar skaņdarbu "Taaveti psalm nr 121" ("Dāvida psalms nr. 121") ieguva pirmo vietu Igaunijas Komponistu savienības un Piritas klostera organizētā kompozīciju konkursā. 2012. gadā Eiropas Koru asociācijas Europa Cantat rīkotā Eiropas Koru komponistu apbalvošanas ceremonijā Perta Ūsberga komponētā dziesma "Kuula mu palve häält" ("Klausies manu lūgšanu") tika īpaši izcelta A kategorijā (a capella dziesmas). Tai pašā gadā arī Igaunijas Koru asociācija kopā ar Igaunijas Komponistu savienību piešķīra viņam balvu 2012. gada koru komponists.
Ūsberga komponētie skaņdarbi iekļauti vairāku dziesmu svētku repertuāros — 2010. gadā Raplas apriņķa dziesmu svētku repertuārā tika iekļauta bērnu korim komponētā dziesma "Omanäoline" ("Īpašs"), bet Jauniešu dziesmu svētkos Tallinā 2011. gadā apvienotais jauno vīru koris izpildīja viņa dziesmu "Nad vaatavad üksteise otsa" ("Viņi skatās viens uz otru"), un šajos dziesmu svētkos viņam tika pasniegta Veljo Tormisa fonda stipendija.
2014. gada vispārējo igauņu dziesmu svētku repertuārā iekļautas trīs Perta Ūsberga dziesmas.
Filmējies galvenajā lomā igauņu režisora Ilmara Rāga 2007. gadā uzņemtajā filmā "Klass" (Klase).
Ganukrogs

Ciema rašanās

Ciems izveidojās padomju varas gados, kad tuvumā uzcēla liellopu novietni, kas mūsdienās nav saglabājusies un divas mājas lopkopēju dzīvokļiem.
2009. gadā Ganukrogā dzīvojuši 10 iedzīvotāji un bija mājas: Ganukrogs, Gundegas, Ganukrogs. Ciema atrodas arī mājas Stepes, kas nav iekļautas Adrešu reģistrā.
Miljons

Miljons jeb 1000000 ir naturāls skaitlis, kas seko aiz 999999. Nākamais naturālais skaitlis pēc miljona ir 1000001. Romiešu skaitļu sistēmā miljonu apzīmē ar M. Binārajā skaitīšanas sistēmā miljons ir 11110100001001000000.
Normālformā miljonu pieraksta šādi: 10⁶. SI sistēmā miljona daudzkārtnis ir mega-, piemēram, megavats, megadžouls, megabaits un tamlīdzīgi.
Kādas mērvienības miljono daļu raksta kā 10⁻⁶ un tās apzīmēšanai lieto prievārdu mikro-, piemēram, metra miljonā daļa ir mikrometrs (jeb mikrons), grama miljonā daļa ir mikrograms (µg).
Jēkabpils vakara vidusskola

Darbība

Skola īsteno sekojošas izglītības programmas: vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programmu; vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programmu; vispārējās pamatizglītības pedagoģiskās korekcijas (izlīdzinošā izglītības programma 9 klasei) programmu; vispārējās pamatizglītības pedagoģiskās korekcijas izglītības programmu; pamatizglītības pedagoģiskās korekcijas mazākumtautību izglītības programmu. Mācību valoda skolā ir latviešu valoda un krievu valoda. 2011./2012. mācību gadā skolā mācās 289 skolnieki, no kuriem 81 skolēni mācās 7. — 9. klasēs un 208 skolēni mācās 10. — 12. klasēs. Izglītības iestādē strādā 24 skolotāji, no kuriem 13 pedagogiem ir maģistra grāds.

Tradīcijas

Skolā ir izveidojušās tradīcijas ik gadu organizēt sekojošus pasākumus: Zinību diena, Klašu iepazīšanas pasākums, Skolotāju diena, Pilsonības nedēļa, Ziemassvētku koncerts, Mācību priekšmetu nedēļas, skolas apkārtnes un pilsētas sakopšanas talkas, Pēdējā zvana diena, Absolventu tikšanās un Žetonu vakars.

Vēsture

1946. gadā blakus Tautas izglītības nodaļai, Jēkabpilī, Brīvības ielā 157, tika atvērta pirmā vakarskola Jēkabpils pilsētā, kas 1956. gadā tika pārdēvēta par Jēkabpils vakarskolu. 1952. gadā tika atvērta Krustpils vakarskola Krustpils pilsētā, skola tika izvietota Krustpils Valsts nepilnās vidusskolas telpās Rīgas ielā 198. 1971. gadā tika izveidota un atklāta Jēkabpils rajona neklātienes vidusskola. 1976. gadā tika visas trīs iepriekšizveidotās skolas tika apvienotas, izveidojot Jēkabpils rajona vakara (maiņu) un neklātienes vidusskolu, kas atradās ēkā Rīgas ielā 198. No 1970.— 1987. gadam skolai bija vairāki konsultpunkti (kopskaitā 14), kas atradās Jēkabpils rajona pamatskolās un vidusskolās, kā arī Jēkabpils cietumā, kur mācības notiek joprojām. 2002. gadā vakara vidusskolu pārceļ uz ēku Meža ielā 9 (Daugavas kreisajā krastā), bet uz ēku Palejas ielā 32 (Daugavas labajā krastā), kur skola atrodas no 2009. gada 1. jūlija.

Skolas direktori

Skolā strādājuši sekojoši direktori: Veronika Nagle, Olga Tuča, Juzefa Grigule, Nikolajs Lavrentjevs, Rita Plikša,Dace Bērziņa. Pašreizējā skolas direktore ir Aelita Bērziņa.
S.P.I. Group

Vēsture

1997. gadā Krievijas uzņēmējs Jurijs Šeflers ieguva tiesības uz bijušās Padomju Savienības privatizētajiem alkoholisko dzērienu zīmoliem Stolichnaya, Moskovskaya un citiem. Tajā pašā gadā Luksemburgā dibināts uzņēmums S.P.I. Group
2003. gadā S.P.I. Group Nīderlandē reģistrētais meitas uzņēmums SPI Distilleries B.V. ieguva 87,98 % Latvijas alkoholisko dzērienu ražotāja Latvijas balzams akciju.
2014. gada oktobrī SPI Group Baltijas uzņēmumus apvienoja holdinga uzņēmumā Amber Beverage Group. 23. oktobrī noliktavu kompleksā Dreiliņos Balt Cargo Solutions atklāts SPI Group loģistikas centrs Amber Logistics, kurā izvietojās Latvijas balzams vietējā tirgus preču noliktava, kā arī dzērienu izplatītāja SPI Distribution Latvia vairumtirdzniecības preču noliktava un birojs. Tas aizņem 12 000 kvadrātmetrus — gandrīz pusi no visa kompleksa.
2004. gada Latvijas čempionāts šahā

2004. gada Latvijas šaha čempionāts - 2. starptautiskais šaha turnīrs "Rīga - 2004", kas vienlaicīgi bija Latvijas šaha čempionāts vīriešiem un sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas 2004. gada šaha čempionāts vīriešiem un sievietēm notika no 15. līdz 21. augustam 2. starptautiskā šaha turnīrs "Rīga - 2004" ietvaros. Turnīrs noritēja pēc Šveices sistēmas 9 kārtās, tajā piedalījās 112 dalībnieki, kuru starpā bija viesi no Islandes, ASV, Baltkrievijas, Krievijas, Lietuvas, Igaunijas, Paragvajas, Ukrainas, Norvēģijas, Vācijas, Anglijas, Luksemburgas, Nīderlandes. Apdomas laika kontrole turnīrā bija 2 stundas pirmajiem 40 gājieniem un pusstunda līdz atlikušās partijas beigām. Edvīns Ķeņģis pēc zaudējuma 1. kārtā pret Egonu Lavendeli guva 7 uzvaras pēc kārtas un nodrošināja sev pirmo vietu turnīrā. Otro vietu dalīja Hanness Stefansons (Islande), Mihails Ričagovs (Igaunija) un Ilmārs Starostīts (Latvija). Ķeņģim tā bija septītā uzvara Latvijas čempionātos.
Latvijas 2004. gada šaha čempionātā sievietēm uzvarēja Ilze Bērziņa, kas bija labākā no 15 Latvijas dalībniecēm 2. starptautiskajā šaha turnīrā "Rīga - 2004". Otro vietu izcīnīja pagājušā gada čempione Laura Rogule, bet trešā bija Katrīna Šķiņķe.

Latvijas sieviešu šaha čempionāta pirmo vietu rezultāti

1. (17.) Bērziņa I. - 6, 2. (30.) Rogule L. - 5,5, 3. (48.) Šķiņķe (Amerika) K. - 5, 4. (53) Vilerte T. - 4,5, 5. (63.) Ni V. - 4,5, 6. (73.) Krūmiņa L. - 4, 7. (75) Voronova T. - 4, 8. (76.) Ratke A. - 4, 9. (81.) Rogule (Zemzare) A. - 4, 10. (91.) Orlovska M. - 3,5.
Arnis Mednis

Biogrāfija

Mācījies Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā un Latvijas Valsts Konservatorijā.
Mūziķa karjeru uzsāka 1986. gadā ar grupu Odis. 1990. gadā ar grupu tika svinēta uzvara festivālā "Liepājas dzintars", kā arī 1993. gada konkursos "Jūrmala" un "Sopota". 2008. gadā piedalījies TV3 šovā "Koru kari" kā Rīgas Dzeltenā kora vadītājs, šovā netika gūti lieli panākumi. Paralēli muzicēšanai rakstījis dziesmas vairākiem Latvijas māksliniekiem, tai skaitā 4. elements, Cafee. Bijis mūzikas autors teātra izrādēm "Pepija" un "Superdetektīvs Blumkvists". 2008. gadā atvēra džeza klubu Rīgā. Par sasniegumiem Latvijas mūzikā viņš saņēmis Lielo mūzikas balvu. 
2011. gadā atsāka darbību mūzikā ar divu jaunu projektu dibināšanu, tāpat 2011. gadā bija viens no 2010. gada Muzikālās bankas žūrijas locekļiem. Kopumā izdevis sešus studijas albumus.
Romans Polaņskis

Biogrāfija

Dzimis Parīzē, ebreju ģimenē, kas nepraktizēja jūdaismu, Polaņskis savu izcelsmi sāka apzināties tikai vēlāk. Viņa tēvs bija dzimis Polijā, bet māte — Krievijā. 1937. gadā ģimene atgriezās Polijā. Otrā Pasaules kara laikā ģimene tika ieslodzīta Krakovas geto, māte gāja bojā, bet Romanam izdevās palikt dzīvam, izbēgot no geto un slēpjoties pie poļu zemnieka.
Pēc kara Romans Polaņskis iestājās Lodzas kinoskolā, kuru beidza 1959. gadā. 1962. gadā uzņēma filmu "Nazis ūdenī" (Nóż w wodzie), par kuru ieguva starptautisku atpazīstamību un pirmo Oskara nomināciju ārzemju filmu kategorijā. Sešdesmito gadu vidū uzņēma vairākas filmas Lielbritānijā. 1968. gadā "Paramount Pictures" izlaida Polaņska režisēto filmu "Rozmarijas bērns" (Rosemary's Baby).
1969. gada 9. augustā slepkavu banda, kam norādījumus bija devis Čārlzs Mensons, iebruka Polaņska mājā Losandželosā un zvēriski nogalināja visus, kuri tobrīd bija mājās, arī toreizējo Polaņska sievu Šāronu Teitu, kura bija grūtniecības astotajā mēnesī. Polaņskis pats mājās neatradās, jo nebija vēl atgriezies no brauciena uz Londonu.
1977. gadā Polaņskis tika apsūdzēts 13 gadu vecas modeles izvarošanā, tāpēc 1978. gada 1. februārī viņš aizbēga no ASV uz Franciju. Tā kā viņš ir Francijas pilsonis, un likums neparedz Francijas pilsoņu izdošanu citām valstīm, kopš 1978. gada Polaņskis lielākoties uzturas Francijā, kā arī citās zemēs, kur viņš netiktu izdots ASV varas iestādēm. Neskatoties uz to, 75. Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremonijā 2003. gadā, pašam klāt neesot, Polaņskis tika apbalvots ar Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais režisors par filmu "Pianists" (The Pianist, 2002).
Mountain Dew

Latvijas normatīvais regulējums

Latvijā dzērienu izplata kopš 2016. gada janvāra.
Mountain Dew satur 15,2 mg kofeīna uz 100 ml, līdz ar to pēc Latvijas likumdošanas tas ir uzskatāms par enerģijas dzērienu (dzērieni ar kofeīna saturu virs 15 mg uz 100 ml). Pašlaik gan Mountain Dew iepakojumi neatbilst enerģijas dzērienu aprites likumam, kā arī šos dzērienus var Latvijā nopirkt arī bērni, kas nav sasnieguši 18 gadu vecumu.
Prabhu Deva

Beni Lava

Atazīstamību Rietumos Prabhu Deva ieguva līdz ar videoklipu "Beni Lava" (angļu: Benny Lava), kas tika pubicēts portālā "YouTube". Tā bija Prabhu Devas dziesma "Kalluri Vaanil" no tamilu filmas "Pennin Manathai Thottu" ar pievienotiem subtitriem, kuros "pēc dzirdes" kā joks tamilu vārdu skaņas tika atveidotas angļu valodā. Tādējādi skaņa "-dha nilaavo" kļuva par "Beni Lava".
Marta Skulme

Biogrāfija

Marta Skulme (dzimusi Liepiņa) dzimusi 1890. gadā Mālpils pagastā lauksaimnieka ģimenē. 
1912. gadā iestājusies Kazaņas mākslas skolā, kurā vienu gadu nostrādājusi tēlnieka V. Bogatirjova vadībā. Pēc diviem gadiem pārcēlusies uz Petrogradu, kur mācījusies Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skolā un profesora L. Šervuda (1871-1954) Tēlniecības darbnīcā-studijā. Kādu laiku papildinājusies pie tēlnieka P. Bromirska (1886-1919) Maskavā, kur tolaik bēgļu gaitās atradušies tēlnieces vecāki. 1918. gadā studijas pārtraukusi un atgriezusies Latvijā, kur uzsākusi patstāvīgu radošu darbu. 1920. gadā apprecējusies ar gleznotāju Oto Skulmi. 1922. gadā kļuvusi par Rīgas mākslinieku grupas locekli. Tajā pašā gadā studiju nolūkā apmeklējusi Berlīni un Drēzdeni, kur saskārusies ar konstruktīvismu, taču to, kā arī kubisma stereotipus un to variācijas nav pārņēmusi. 1924. gadā piedalījusies Brīvības pieminekļa konkursā, kurā kopā ar Kārli Zāli dalījusi 1. un 2. vietu. 
Kā rakstīja emigrantu Londonas avīze, Marta Skulme "devusi meslus okupācijas režīmam, bieži veidodama t.s darba sievieti".
Mirusi 1962. gada 3. janvārī Rīgā, apglabāta Meža kapos 7. janvārī.

Mākslinieciskā darbība

Marta Skulme veidojusi figurālas kompozīcijas, vispārinātas galvas, portretus, piedalījusies pieminekļu konkursos. Pārdzīvojusi Pirmā Pasaules kara postu, mācīdamās un darbu sākdama grūtos apstākļos, darbos izteikusi laikaposmam raksturīgo skarbo pasaules uztveri. Tēlniecei piemitusi nesadalīta, arhaiskai uztverei tuva pirmatnīguma izjūta, uztveres un stila pilnveidojuma ceļā attīstot līdzsvarotas plastiskas stingrības virzienā. Martas Skulmes veidojumi no agrīnā studiju laika nav saglabājušies. Būdama apveltīta ar dabisku plastiskā rituma izjūtu, vēlākos gados no atkailināti skaldņotas ģeometrizācijas (kubisma stilistikas) pārgājusi uz niansēti noapaļotu apjomu saskaņojumu, saglabājot tektonisku stingrību. 1920. gadu beigas un 1930. gadu sākums bija tēlnieces figurālās kompozīcijās un galvu veidojumos iemiesoto episko vingrinājumu laiks. Ne vienmēr Martai Skulmei savas iecerētās idejas izdevies realizēt lielās kompozīcijās un īstenos materiālos, tāpēc viņas mākslā nozīmīga vieta ir arī neliela izmēra veidojumiem, piemēram, tautumeitu un māmuļu motīva variācijām, kas savā iekšējā būtībā un formā ir monumentāli, liecinot par tēlnieces organisko monumentalitātes izjūtu. 1930. gados, laikā, kad latviešu tēlniecībā notika pavērsiens uz konkrētāku tēlainību, māksliniecei radusies pastiprināta interese par bronzai raksturīgu formu, darbos bija vērojama atbrīvošanās no monolīta noteicošās lomas kompozīcijā, aktīvāka kļuvusi virsmu apdare.
Darbi pirmo reizi parādījušies atklātībā kādā Latvijas Telegrāfa aģentūras Mākslas salona izstādē 1920. gadā. Piemiņas personālizstāde bijusi 1969. gadā, izstāde "Marta Skulme. Tēlniecība. Oto Skulme. Glezniecība." 1989. gadā un tēlnieces darbu izstāde Latvijas Nacionālajā Mākslas muzejā 2009. gadā.

Izmatotā literatūra

Redkolēģija. Latviešu tēlotāja māksla. 1860-1940. Rīga: Zinātne, 1986. 502 lpp.
Johans Leventāls

Biogrāfija

Piedzimis ebreju tirgotāja ģimenē Budapeštā, kur pabeidzis ģimnāziju. 19. gadsimta vidū bijis viens no Ungārijas vadošajiem šahistiem. No 1842. līdz 1845. gadam piedalījies korespondencšaha mačā starp Budapeštu un Parīzi, kurā kopā ar Budapeštas šahistiem Jožefu Sēnu un Vincenzu Grimmu abās partijās izdevies uzvarēt Parīzes šahistus. 1846. gadā Vīnē mačā uzvarējis Kārli Hampi ar 5:4.
Aktīvi atbalstījis Ungārijas 1848. gada revolūciju, iesaistoties Lajoša Košuta vadītās valdības administrācijas darbā. Pēc revolūcijas sakāves bijis spiests emigrēt. 1849. gadā devies uz ASV, kur 1850. gadā nospēlējis nelielu maču ar trīspadsmitgadīgo amerikāņu šahistu Polu Morfiju, kurā zaudējis ar ½:1½. Taču 1851. gadā atgriezies Eiropā un apmeties Londonā. Vēlāk Anglijā nodzīvojis līdz sava mūža beigām. 1857. gadā Mančestrā uzvarējis Lielbritānijas šaha asociācijas turnīrā, apsteidzot Ādolfu Andersenu. 1858. gadā Birmingemā uzvarējis citā šaha turnīrā, apsteidzot Ernestu Kārli Falkbēru, Hovardu Stauntonu un Pjēru Sentamānu.
Nospēlējis vairākus mačus ar sava laika vadošajiem šahistiem: 1851. gadā zaudējis Ādolfam Andersenam ar 2:5, 1852. gadā uzvarējis Bernhardu Horvicu ar 4:1, 1853. gadā zaudējis Danielam Harvicam ar 15:16. 1858. gadā zaudējis maču Polam Morfijam ar 4:10 (+3, −9, =2). Neraugoties uz sagrāvi, tas bijis viens no labākajiem Eiropas šaha meistaru rezultātiem mačos pret Morfiju.
Aktīvs Anglijas šaha dzīves organizators. 1860. gadā izdevis pirmo Pola Morfija partiju apkopojumu grāmatā Morphy’s games. Vairākus gadus bijis britu žurnāla The Chess Player's Magazine redaktors (1863—1867).