google/wiki40b huggingface dataset:
Pēteris Ozoliņš (režisors)

Dzīves gājums

Dzimis 1864. gada 30. augustā Vidrižu pagasta Langžu māju saimnieka ģimenē. 1885. gadā iestājās Rīgas latviešu biedrības teātrī, ko vadīja Hermanis Rode-Ēbelings (1846-1906). No 1889. līdz 1891. gadam viņš mācījās Drēzdenes konservatorijas dramatiskajā nodaļā, pēc tam no 1891. līdz 1893. gadam strādāja par aktieri Vācijā.
Pēc atgriešanās dzimtenē no 1893. līdz 1903. gadam P. Ozoliņš bija Rīgas Latviešu teātra direktors un galvenais režisors pie Rīgas Latviešu biedrības. Ar lieliem panākumiem inscenēja Rūdolfa Blaumaņa "Pazudušo dēlu" (1893) un Aspazijas "Vaideloti" un "Zaudētās tiesības" (abas 1894), kā arī Viljama Šekspīra, Henrika Ibsena un Gerharta Hauptmaņa lugas. 1903.—1905. gadā viņš darbojās par "Rīgas Avīzes" teātra kritiķi. Atkārtoti vadīja Rīgas Latviešu biedrības teātri no 1905. līdz 1913. gadam. 1908. gadā Rīgas Latviešu biedrības ēka nodega, iznīcinot arī teātra rekvizītus, tomēr P. Ozoliņš spēja teātra darbību ātri atjaunot. Viņa vadības laikā Rīgas Latviešu biedrības teātris katru sezonu nospēlēja ar 200 teātra izrāžu.
Pēc Pirmā pasaules kara P. Ozoliņš bija bankas direktors, pēc tam — uzņēmējs un namsaimnieks. Miris 1938. gada 24. decembrī Rīgā.

Dalība sabiedriskās organizācijās

1927. gadā pēc RLB priekšnieka Andreja Krastkalna ieteikuma uzņemts Rīgas ložā Jāņuguns.
Jaunsaules pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Jaunsaules un Ramiķenu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Bauskas rajonā. Mūsdienās Jaunsaules pagasta teritorija iekļauta Bauskas novada Vecsaules un Skaistkalnes pagastos.
Tarpāns

Izskats

Tarpāni sadalījās divos veidos: meža tarpāns (Equus ferus sylvaticus) un stepes tarpāns (Equus ferus ferus). Meža tarpāns apdzīvoja Eirāzijas mežainos apvidus, bet stepes tarpāns - Eiropas stepes. 
Zirgiem ziemas periodā bija gara vilna ar biezu pūkainu pavilnu. Kažoks bija peļu pelēkā krāsā ar platu tumšu svītru pāri mugurai visā tās garumā. Stepes tarpāna augstums skaustā bija apmēram 1,36 m, meža tarpāni bija augumā mazāki. Krēpes paīsas un vertikāli stāvošas.

Tarpānu sistemātika

Pirmās rakstiskās liecības par tarpānu ir no 1774. gada. Tarpānu aprakstīja vācu zinātnieks Johans Fridrihs Gmelins . Viņš 1769. gadā zirgus bija redzējis Bobrovkas reģionā, Voroņežas tuvumā. 1784. gadā flāmu dabas pētnieks Pīters Bodderts nosauca tarpānu par Equus ferus ferus, balstoties uz Gmelina aprakstiem. 1912. gadā Vīnes Šonbrunnas zoodārza direktors, zoologs Otto Antonius, pētīdams Gmelina tarpāna aprakstus un nebūdams pārliecināts par Bodderta lēmumu, nosauca tarpānu par Equus gmelini, līdz ar to tarpānam ir divi latīniskie nosaukumi.
Mūsdienās zinātnieki uzskata, ka mājas zirgs Equus caballus ir cēlies tieši no tarpāna, un līdz ar to abi pieder pie vienas sugas. Saskaņā ar Internacionālo Zooloģisko nomenklatūras kodu tarpāna pareizais latīniskais nosaukums ir Equus caballus ferus. Tomēr biologi kopumā ignorē šo zinātniski pareizo nosaukumu un turpina tarpānu saukt par Equus ferus ferus, lai nesajauktu savvaļas zirgu ar tā pieradinātajiem brālēniem.

Vēsture

Kādreiz tarpāni apdzīvoja plašas teritorijas no Francijas un Spānijas dienvidiem līdz Krievijas austrumiem. Ir uzskats, ka senie cilvēki Francijas un Spānijas alu zīmējumos ir attēlojuši tieši tarpānus. Krievijas dienvidu rajonos, kur skiti 3 000 gadus pirms mūsu ēras pieradināja pirmos zirgus, ir atrasti fosilie zirgu kauli, zinātnieki uzskata, ka tie ir tarpāna kauli. 
Tarpāns izmira 19. gadsimta beigās. Pēdējais indivīds nomira Ukrainas Askanja nova zvēru rezervātā 1876. gadā. Polija Belovežas gāršā izveidoja liegumu, lai saglabātu tur mītošos zirgus, kas bija ļoti līdzīgi izmirušajiem tarpāniem. Mūsdienās šos zirgus sauc par poļu primitīvajiem zirgiem.
Tarpāna populācijas atjaunošanai savvaļā līdz mūsdienām ir bijušas trīs programas. 1930.
gados Berlīnes zoodārza direktors Luts Heks un Minhenes zoodārza direktors Heins Heks uzsāka zirgu šķirnes izveidi, kas atgādinātu tarpānu. Tā 1960.
gados bija izveidota jauna šķirne - heka zirgs. Apmēram tajā pašā laikā 1936. gadā poļu zinātnieks Tadeušs Vetulani uzsāka koniku programu, selekcionējot konikus tarpāna virzienā. 1960.
gadu vidū ASV Harijs Hegards uzsāka trešo programu, selekcionējot tarpāna tipa zirgus no savvaļas mustangiem un vietējiem darba zirgiem. Pēc vairākiem gadiem tika iegūta šķirne - hegarda zirgs jeb strobela zirgs. Lai arī visām trim šķirnēm ir liela līdzība ar tarpānu, nevienu no programām nevar uzskatīt par pilnīgi izdevušos, tas tomēr joprojām nav tarpāns.
Ina Strazdiņa

Biogrāfija

I. Strazdiņa ir dzimusi Talsos, mācījusies Talsu 1. vidusskolā un Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātes Komunikācijas zinātņu katedrā. Pirmā darbavieta bijusi laikrakstā "Talsu Vēstis", kopš 2004. gada viņa strādā Latvijas Radio, kopš 2006. gada – kā korespondente Briselē, turklāt jau vairākus gadus viņa ir vienīgais Latvijas mediju pārstāvis, kas pastāvīgi strādā Briselē.
2001. gadā saņēmusi Latvijas Žurnālistu savienības balvu "Žurnālistikas cerība", 2009. gadā saņēmusi titulu Eiropas Gada cilvēks Latvijā, apliecinot "tā ieguvēja ticību Eiropas idejām un vēlmi paplašināt sabiedrības zināšanas par Eiropas jautājumiem". Kopš 2009. gada gatavo reportāžas arī laikrakstam "Latvijas Avīze" un Latvijas Televīzijai.
2012. gadā saņēmusi Cicerona balvu "par mērķtiecīgu ieguldījumu žurnālistikā".
No 2018. gada 2. janvāra strādā VSIA "Latvijas Televīzija" Ziņu dienestā par Ārzemju ziņu redaktori.
Kristaps Nikolajs Radvils

Dzīvesgājums

Dzimis 1547. gadā Viļņā Nikolaja Radvila (Rudā) (1512-1584) un viņa sievas Katarīnas ģimenē. No 1564. gada kopā ar tēvu piedalījās Livonijas karā, 1572. gadā viņu ievēlēja par Lietuvas hetmani. 
1580. gadā viņš vadīja Veļikije Luku aplenkumu un piedalījās Pleskavas aplenkšanā (1581-1582).   
Pēc Livonijas kara beigām kļuva par Viļņas vaivadu (1584), vēlāk par Lietuvas lielhetmani (1589). No 1586. līdz 1589. gadam Kristaps Nikolajs Radvils pie Kurzemes un Zemgales hercogistes robežas uzcēla Biržu pili, kas līdz 18. gadsimta sākumam kalpoja par Radvilu dzimtas rezidenci.
Komandēja Lietuvas karaspēku Polijas-Zviedrijas kara (1600-1629) laikā, uzvarēja zviedrus  Kokneses kaujā 1601. gada 23. jūnijā.    
Miris 1603. gada 20. novembrī Lososnā (Łosośna) tagadējā Sokulkas apriņķī.
Andrē Šerons

Biogrāfija

Trīskārtējs Francijas šaha čempionāta uzvarētājs (1926, 1927, 1929). 1927. gadā Francijas izlases sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādē. 1928. gadā piedalījies Pasaules amatieru šaha čempionātā, kurā ieņēmis 9. vietu 16 dalībnieku konkurencē.
Pēc Otrā Pasaules kara sakarā ar plaušu slimību pārcēlies uz dzīvi Šveicē, kur pārsvarā mitinājies sanatorijā. Šeit daudz laika veltījis šaha galotņu teorijai un publicējis vairākus akadēmiskus pētījumus par šaha galotnēm, tajā skaitā arī 1952. gadā izdoto Lehr- und Handbuch der Endspiele četros sējumos. No 1923. gada publicējis arī savas etīdes un šaha uzdevumus. Bijis arī šaha nodaļu redaktors vairākos Francijas un Šveices preses izdevumos.
FIDE Šeronam 1957. gadā piešķīra starptautiskā arbitra nosaukumu šaha kompozīcijā, bet 1959. gadā - starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Sociālā inženierija

Sociālā inženierija informācijas drošības kontekstā nozīmē cilvēka psiholoģisku manipulēšanu, lai panāktu noteiktu darbību veikšanu vai konfidenciālas informācijas izpaušanu. Tas ir uzticēšanās trika veids ar mērķi savākt informāciju, apkrāpt, vai iegūt piekļuvi sistēmai.
Termins "sociālā inženierija" kā psiholoģiska manipulēšana ir saistīts arī ar sociālajām zinātnēm, taču tas ir izplatīts arī datorspeciālistu un informācijas drošības speciālistu vidū.

Metodes

Visas sociālās inženierijas metodes balstās uz noteiktām cilvēku lēmumu pieņemšanas īpašībām, pazīstamām kā kognitīvie aizspriedumi. Šie aizspriedumi tiek izmantoti dažādās kombinācijās, lai radītu uzbrukuma metodes, no kurām dažas šeit uzskaitītas. Sociālās inženierijas uzbrukumi var tikt lietoti lai nozagtu uzņēmuma darbinieku slepeno informāciju. Visizplatītākā sociālās inženierijas metode ir lietot telefonu.
Viens no sociālās inženierijas piemēriem ir persona, kas ieiet ēkā un ievieto oficiāla izskata paziņojumu, ka uzņēmuma atbalsta dienesta tālruņa numurs ir mainīts. Kad darbinieki zvana uz atbalsta dienestu, persona noskaidro lietotāju vārdus un paroles, šādi iegūstot piekļuvi privātai informācijai.
Cits piemērs: urķis sazinās ar uzbrukuma mērķi sociālajā tīklā un uzsāk sarunu. Pamazām urķis iegūst uzbrukuma mērķa personas uzticību un tad iegūst piekļuvi tādai sensitīvai informācijai kā paroles vai bankas konta detaļas.

Aizbildināšanās

Aizbildināšanās ir izdomāta scenārija radīšana un izmantošana par iemeslu, lai iesaistītu uzbrukuma mērķa personu darbībās, kas liek izpaust informāciju, vai veikt darbības, kas netiktu veiktas parastos apstākļos. Safabricēti meli visbiežāk ietver iepriekšēju izpēti vai sagatavošanos un tēlojumu, lai iegūtu mērķa personas uzticību.

Pikšķerēšana

Pikšķerēšana ir krāpšanas metode privātas informācijas ieguvei. Parasti uzbrucējs sūta epastu, kas izskatās kā saņemts no īsta uzņēmuma, piemēram, no bankas, pieprasot informācijas apstiprināšanu un brīdinot par sekām, ja apstiprinājums netiks saņemts. Epasts parasti satur saiti uz krāpniecisku tīmekļa lapu, kas izskatās īsta, un satur laukus tādas informācijas ievadei kā mājas adrese vai bankas karšu PIN kodi.

Citas metodes

Plaši izplatītas metodes ietver: pikšķerēšanu pa telefonu; ēsmu izlikšanu; Quid pro quo jeb kaut kas pret kaut ko; sekošanu cilvēkam, kuram ir piekļuve u.c.

Kevins Mitniks

Vispirms datornoziedznieks un pēc tam datordrošības konsultants Kevins Mitniks norāda, ka ir daudz vieglāk apmuļķot kādu, lai uzzinātu paroli, nekā pūlēties un uzlauzt sistēmu.

Christopher Hadnagy

Kristofers Hednegijs (Christopher Hadnagy) ir datordrošības profesionālis, kurš uzrakstīja pirmo ietvaru nosakot fiziskus un psiholoģiskus sociālās inženierijas principus. Viņš ir pazīstams kā grāmatu autors un firmas "Social engineer" dibinātājs.

Citi

Citi sociālie inženieri ir, piemēram, Frenks Abagneils (Frank Abagnale), Deivds Bennons (David Bannon), Pīters Fosters (Peter foster) un Stīvens Džejs Rassels (Steven Jay Russel).
Ivans Jeropovs

Biogrāfija

Šahu sācis spēlēt sešpadsmit gadu vecumā. Bijis Padomju armijas virsnieks. 1950. gados dienējis Latvijā. Vairākkārt uzvarējis Daugavpils pilsētas šaha čempionātos un divas reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos. 1960. un 1970. gados dienējis Kirgizstānā. PSRS sporta meistarkandidāta normu izpildījis 1964. gadā, bet PSRS sporta meistara normu izpildījis 1971. gadā. Divas reizes uzvarējis Kirgizstānas šaha čempionātos (1967, 1972), bet 1968. gadā dalījis šajā turnīrā 3.-4. vietu. 1971. gadā Frunzes šaha turnīrā dalījis 3.-4. vietu, bet Beļcos izcīnījis 2. vietu PSRS meistarkandidātu turnīrā. Divas reizes pārstāvējis Kirgīzijas PSR komandu PSRS komandu šaha čempionātos (1967, 1972).
1970. gadu otrajā pusē atvaļinājies no armijas un pārcēlies uz Rīgu. Strādājis par treneri Rīgas šaha skolā, ticis piesaistīts darbam ar Latvijas jauniešu šaha izlasēm. Pēc Valdemāra Zemīša enciklopēdijas Encyclopedia of Latvian Chessplayers ("Latvijas šahistu enciklopēdija") datiem miris 1980. gados.
Aorta

Aorta (latīņu: aorta) ir lielākā artērija cilvēka ķermenī, kas iznāk no kreisā sirds kambara un turpinās vēdera virzienā, iesākot lielo asinsrites loku, sadaloties divās iegurņa kopējās artērijās un krustu kaula vidējā artērijā. Aortai izšķir trīs daļas: augšupejošo aortu, aortas loku un lejupejošo aortu. Lejupejošā aorta savukārt iedalās krūšu un vēdera aortā.
Semītu pirmvaloda

Semītu pirmvaloda ir hipotētiska semītu valodu saimes pirmvaloda. Agrīnākie semītu valodu iezīmju apliecinājumi datējami ap 23. gadsimtu p.m.ē. akadiešu valodā. Iespējami semītu valodas lietotāju agrīnie pieraksti pirmkanaaniešu alfabētā datējami ap 1800. gadu p.m.ē. Semītu pirmvaloda varētu būt lietota no apmēram 4. gadu tūkstoša p.m.ē., apmēram vienlaicīgi ar indoeiropiešu pirmvalodu.
Par semītu pirmdzimteni pieņemts uzskatīt Tuvos Austrumus un precīzāk Arābijas pussalu. Austrumu un rietumu semītu atzari izplatījās Mezopotāmijā un Levantē bronzas laikmetā, bet dienvidsemīti migrēja uz Āfriku vēl pirms 8. gadsimta p.m.ē. pār tagadējo Bābelmandeba šaurumu.
Pēc citiem scenārijiem pirmsemītu pirmdzimtene atrodas tagadējās Etiopijas teritorijā.
Vladimirs Koroļkovs

Dzīves gājums

Dzimis dzelzceļnieka ģimenē. Ar šahu iepazinies 1925. gadā. 1928. gadā kļuvis par pilsētas čempionu. Daudz laika veltījis šaha teorijas studijām un sācis interesēties par šaha kompozīciju. 1932. gadā pārcēlies dzīvot uz Ļeņingradu. Ieguvis inženiera elektriķa specialitāti. Vairāk par pusgadsimtu strādājis Kirova rūpnīcā.
V. Koroļkovs sieva bija Olga Semjonova-Tjanšanska, divkārtējā PSRS čempione šahā, pazīstamā ģeogrāfa P. Semjonova-Tjanšanska mazmeita.

Sasniegumi šaha kompozīcija

Pirmo etīdi publicējis 1928. gadā. Kopš tā laika sastādījis vairāk par 300 šaha etīdes un 230 dažādu žanru uzdevumus, priekšroku dodot palīgmatiem, pašmatiem un retrogrādās analīzes uzdevumiem. Apmēram 350 no šīm šaha kompozīcijām apbalvotas, tai skaitā vairāk par 200 ar godalgām (no tām 70 ar pirmo godalgu).
V. Koroļkovs bijis trīskārtīgs PSRS čempions šaha kompozīcijā etīžu grupā (1929., 1948. un 1965. gadā). 1960. gadā viņam piešķirts PSRS Nopelniem bagātā sporta meistara nosaukums.
Apbalvots (kopīgi ar līdzautoru L. Mitrofanovu) ar zelta medaļām 1958., 1960. un 1962. gada FIDE konkursos. 1956. gadā FIDE viņam piešķīra starptautiskā tiesneša kategoriju un 1975. gadā lielmeistara titulu šaha kompozīcijā.
V. Koroļkovs ir ieguvis 105,89 FIDE albumu punktus.

Etīdes Nr. 1 risinājums

1. d7 Ke7 (1. ... f1D 2. d8D+ +-) 2. Tb8! Lxg3 (2. ... f1D? 3. d8D+ Kxd8 4. La6+ Kc7 5. Lxf1 Kxb8 6. gxh4 +-) 3. Ta8! (3. Kxg3?? f1D 4. d8D+ Kxd8 5. La6+ Kc7 6. Tb7+ Kc8 7. Tb6+ Kc7 8. Tb7+ Kc8 9. Txa7+ Kb8 10. Tb7+ Ka8 11. Lxf1 Kxb7 =) 3... f1D 4. d8D+ Kxd8 5. La6+ Lb8!! 6. Lxf1 Kc7 7. La6 e2 8. Lxe2 Kb7 9. Lf3 Kxa8 10. Lxc6#
SK Super Nova

Vēsture

Klubs dibināts 2000. gadā.
Jānis Niedre

Dzīvesgājums

Dzimis 1909. gada 24. maijā Krustpils pagastā zemnieka ģimenē (pēc citiem datiem Tihvinā, Novgorodas guberņā). Mācījās Štikānu un Līvānu pagasta pamatskolās un Jēkabpils vidusskolā. Pēc tās beigšanas 1927. gadā pārcēlās uz Rīgu un strādāja Latvijas Valsts Vēsturiskajā muzejā par bibliotekāru. Darbojās Strādnieku jaunatnes biedrībā "Darba jaunatne" (1928), Latvijas Sociāldemokrātiskajā Strādnieku partijā (1929). Publicēja grāmatu "Ķeceris Latgalē" (1932) un vairākas citas grāmatas, ieguva Kr. Barona prēmiju par zinātnisku darbu etnogrāfijā (1933).
Pēc Ulmaņa apvērsuma iestājās nelegālajā Latvijas Komunistiskajā partijā, 1934. gada 19. augustā apcietināts par pretvalstisku darbību, nosēdējis cietumā līdz 1937. gada 7. jūnijam.
Pēc atbrīvošanas bija privātbibliotēkas bibliotekārs, privātsekretārs, no 1939. gada darbojās Veselības veicināšanas biedrībā.  
Pēc Latvijas okupācijas iecelts par Preses un biedrību departamenta direktoru un ievēlēts par Tautas Saeimas (1940) un Latvijas PSR Augstākās Padomes deputātu (1940-1941) no Latgales vēlēšanu apgabala.
Pēc departamenta likvidēšanas no 1940. gada 9. augusta līdz 1. septembrim vadīja Latvijas PSR Galveno literatūras pārvaldi, kuras uzdevums bija preses cenzūras ieviešana. 26. augustā parakstīja rīkojumu par "literatūras izņemšanu". Pēc tam viņš tika iecelts Valsts apgādniecību un poligrāfisko uzņēmumu pārvaldes priekšnieka, kā arī LPSR Rakstnieku savienības orgkomitejas priekšsēdētāja amatā.
Pēc Vācijas karaspēka iebrukuma devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Pēc Otrā pasaules kara beigām aizstāvēja filoloģijas zinātņu kandidāta grādu (1948) un nodevās rakstniecībai. Miris 1987. gada 8. decembrī.
Pērkoņkalve (albums)

Vēsture

Albums ierakstīts no 2001. līdz 2003. gadam Phoenix Studios. 2003. gada 26. aprīlī izdevniecība Folter Records albumu izdeva CD versijā, bet 12. jūlijā — skaņuplatēs (500 eksemplāros). Oficiālā albuma prezentācija notika 2003. gada 21. septembrī Rīgā, festivālā Baltijas Saule.
2004. gada februārī Skyforger tiek nominēti Latvijas Mūzikas Ierakstu Gada Balvai nominācijās „Labākais roka albums” (Pērkoņkalve) un „Labākā roka dziesma” (Kad Ūsiņš jāj). Balvas gan grupa neiegūst, taču uzstājās TV tiešraidē, noslēdzot balvu pasniegšanas ceremonijas koncertu.
Elga Īgenberga

Dzīvesgājums

Dzimusi 1921. gada 10. februārī Jelgavā. Mācījās Jelgavas 2. ģimnāzijā, pēc Otrā pasaules kara beigām līdz 1949. gadam studēja Latvijas Konservatorijā klavierspēli pie profesora Valērija Zosta un kompozīciju pie Lūcijas Garūtas. 
Strādāja par muzikālās daļas vadītāju Jelgavas teātrī, koncertmeistari konservatorijā un radio. 
Popularitāti ieguva ar estrādes dziesmām „Rīgas bulvāri” (1956) un „Cauri pilsētai” (1960). 
1963. gadā Operetes teātrī iestudēja viņas opereti „Annele” par studentu dzīvi. 
1971. gadā Īgenbergu uzņēma Latvijas Komponistu savienībā.
1974. gadā sadarbībā ar aktrisi Veru Singajevsku skaņuplatē tika ierakstītas viņas dziesmas bērniem ar Jāzepa Osmaņa un Laimoņa Vāczemnieka tekstiem. 
Līdz 1988. gadam turpināja strādāt kā klavieru improvizāciju atskaņotāja Rīgas radio rīta rosmes raidījumos.
Mirusi 2003. gada 28. novembrī
Vana Dzjue

Biogrāfija

2005. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2011. gadā Ķīnas sieviešu šaha čempionātā ieņēmusi 3. vietu. 2012. gadā Āzijas sieviešu individuālajā šaha čempionātā dalījusi 2.-5. vietu (uzvarējusi Irine Harisma Sukandara). 2012. gadā pārstāvējusi Ķīnas komandu Āzijas komandu šaha čempionātā sievietēm un individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas medaļu. Sekmīgi piedalījusies Āzijas šaha ātrspēles čempionātos sievietēm, kuros izcīnījusi zelta (2013), sudraba (2012) un bronzas (2015) medaļas. 2015. gadā Sočos piedalījusies Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējusi Marijai Sebagai.
Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā Dzjue piešķīra starptautiskās lielmeistares nosaukumu (WGM).
Neatkarības laukums (Rīga)

Neatkarības laukums, agrāk Jēkaba laukums, ir laukums Vecrīgā starp Valdemāra, Torņa, Jēkaba un Noliktavas ielu.

Vēsture

Līdz 17. gadsimtam teritorijā aiz Jēkaba vārtu torņa atradās neapbūvēts lauks. Pēc Rīgas citadeles nocietinājumu izveides Zviedru Vidzemes laikā te atradās Jēkaba bastions. Ap 1783. gadu Jēkaba bastionu noraka un izveidojušos laukumu dēvēja par Mazo Parādes laukumu, kura dienvidu malā 1828. — 1832. gadā uzbūvēja Arsenāla ēku.
1880. gadā Jēkaba laukumā notika Latviešu otrie vispārīgie  dziedāšanas svētki. Kopkori veidoja 1653 dziedātāji no 70 koriem, svētku virsdiriģenti bija Jānis Bētiņš un Indriķis Zīle.
1905. gadā pēc Georga Kūfalta projekta laukumā iekārtoja parku, kurā notika publiski sarīkojumi, piemēram, Umurkumura (vācu: Hungerkummer) svinēšana augustā.
Pēc Latvijas padomju okupācijas 1950. gadā laukumu Černiševska vārdā pārdēvēja par Černiševska laukumu.
1987. gada 20. novembrī atjaunoja Jēkaba laukuma nosaukumu, bet 2018. gada 25. oktobrī nolēma pārdēvēt par Neatkarības laukumu. Nosaukuma maiņas ierosinātāji bija "4. maija Deklarācijas kluba" biedri – Latvijas Republikas Augstākās padomes deputāti, kas nobalsoja par 1990. gada 4. maija deklarāciju "Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu".
Jānis Alfrēds Kukurs

Biogrāfija

Dzimis 1879. gadā Limbažos amatnieka Jāņa Kukura ģimenē. Mācījās Skultes Aleksandra skolā, beidza pilsētas skolu. 1892. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, strādājis par redaktoru vairākos žurnālos. 1904. gadā atvēra grāmatveikalu Vecmīlgrāvī, 1905. gada revolūcijas laikā 1906. gadā viņš sāka izdot pirmo latviešu humoristisko nedēļas žurnālu "Vārdotājs".
1907. gadā bija spiests emigrēt uz Vāciju, kur studēja Brīvajā augstskolā un Humbolta akadēmijā. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā atvēra grāmatu veikalu un spiestuvi Pēterpilī. Pēc Februāra revolūcijas bija Latviešu demokrātu savienības Pēterpils nodaļas priekšnieks. Vadīja Latviešu pagaidu nacionālās padomes organizācijas komiteju.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada pavasarī atgriezās dzimtenē un 1921. gadā nodibināja un vadīja uzņēmumu "J. A. Kukurs". Bija Latvijas Tirgotāju savienības dibinātājs un žurnāla "Latvijas Tirgotājs" galvenais redaktors. 1939. gadā publicēja autobiogrāfisko romānu "Laimīgais".
1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā viņu apcietināja, iesodzīja PSRS NKVD Juhnovas nometnē, 9. jūlijā izsūtīja uz Vjatlaga nometni, kur miris Jagodnija ciematā pirms sprieduma pasludināšanas 1942. gada 11. aprīlī (personālā lieta arhīvā – Nr. 41505).
Sakaru banka

Vēsture

Banka tika dibināta 1991. gada 18. decembrī.
1993. gada 24. septembrī «Sakaru bankai» tika pievienota komercbanka «Dālderis». Lēmums apvienoto banku veidot uz «Sakaru bankas», nevis «Dāldera», bāzes bija saistīts ar to, ka «Sakaru banka» jau bija saņēmusi licenci privatizācijas sertifikātu operācijām. Tā bija pirmā komercbanku apvienošanās Latvijā kopš neatkarības atjaunošanas.
1996. gada jūnijā Latvijas Banka ierobežoja «Sakaru bankas» darbību sakarā ar vairāku prasību nepildīšanu, tai skaitā nepietiekamo pašu kapitālu (700 000 latu nepieciešamo 1 000 000 latu vietā). Šī iemesla dēļ banka septembrī pārdeva savas filiāles «Hipotēku un zemes bankai», līdz ar privātpersonu noguldījumiem 1,3 miljona latu apmērā.
1997. gada 3. aprīlī Latvijas Banka atņēma «Sakaru bankas» darbības licenci un iesniedza tiesā pieteikumu par bankas likvidāciju. Licences atsaukšanas brīdī tās lielākais akcionārs (aptuveni 17% akciju) bija ASV uzņēmums HT Trading, tās prezidents bija Vilnis Edvīns Bresis. 30. maijā Rīgas apgabaltiesa atzina banku par likvidējamu un iecēla zvērinātu advokātu Jāni Briģi par bankas likvidatoru. 15. jūlijā bankas akcionāri ārkārtas pilnsapulcē pieņēma lēmumu uzsākt bankas pašlikvidāciju un iesniedza apelāciju, cerot pašiem iecelt bankas likvidētājus. 30. septembrī LR Augstākās tiesas Civillietu palāta atkārtoti pasludināja «Sakaru banku» par likvidējamu, un iecēla Jāni Briģi par bankas likvidatoru.
2002. gada 9. augustā Finanšu un kapitāla tirgus komisija (FKTK) iesniedza Rīgas apgabaltiesā likvidējamās «Sakaru bankas» pieteikumu atzīt to par maksātnespējīgu. 16. augustā banka tika pasludināta par maksātnespējīgu un tika uzsākta tās bankrota procedūra.
Mikronēzijas administratīvais iedalījums

Mikronēzijas administratīvo iedalījumu veido 4 štati.
Viktors Krasovickis

Biogrāfija

Mācījās Rīgas 22. vidusskolā.
No 1970. līdz 1975. gadam studēja Rīgas Politehniskajā institūtā. Pēc augstskolas absolvēšanas 1975. gadā līdz 1989. gadam strādāja uzņēmumā «Komutators».
1989. gadā kopā ar Valēriju Karginu dibināja uzņēmumu «SV Parex». No 1989. līdz 1992. gadam Krasovickis bija uzņēmuma direktors. 1992. gadā tika dibināta «Parex banka». Kargins kļuva par bankas prezidentu, bet Krasovickis — par viceprezidentu. 1994. gadā līdzās pienākumiem bankā Krasovickis kļuva par «Parekss apdrošināšanas kompānijas» prezidentu, amatā bija līdz 2004. gadam. 1998. gadā tika likvidēts bankas viceprezidenta amats, Krasovickis kļuva par «Parex bankas» padomes priekšsēdētāju. No 2004. gada — bankas prokūrists.
2008. gada novembrī Latvijas Republikai piederošā Hipotēku un zemes banka pārņēma 51% «Parex bankas» akciju no Kargina un Krasovicka par 2 latiem. Līdz pārņemšanai gan Karginam, gan Krasovickim piederēja pa 43% bankas akciju. Līdz ar pārņemšanu Kargins un Krasovickis zaudēja amatus bankā. 2009. gadā Krasovickis izteica nodomu pievērsties konsultāciju biznesam.

Privātā dzīve

Valērijs Krasovickis ir dzimis 1953. gada 10. oktobrī. Viņš 1980. gados apprecējās ar Ņinu Kondratjevu (laulībā nomainīja uzvārdu uz Krasovicka), ir meita un dēls.
1990. gada 11. oktobrī šķīrās no sievas Ņinas un mēnesi vēlāk apprecējās ar Rinu Gerškovu. Gerškova 1991. gada sākumā iesniedza šķiršanās pieteikumu, un Ziemeļu rajona tiesā laulība tika šķira. Tā paša gada nogalē Augstākā tiesa šo lēmumu atcēla. Par spīti tam, 1996. gadā Krasovickis atkal apprecējās ar Ņinu Kondratjevu.