google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Lācis

Dzīvesgājums

Dzimis 1897. gada 20. februārī Jaunpiebalgas pagastā zemnieka Jāņa Lāča ģimenē.
Pirmā pasaules kara laikā Lācis 1916. gadā tika iesaukts 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulkā, kur uzdienējās līdz apakšvirsnieka pakāpei. Pēc Februāra revolūcijas pieslējās Latvijas sociāldemokrātijai, kļuva par 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulka komisāru. 1918. gada martā komandēja Maskavas Kremļa apsardzes vienību. No 1918. gada 10. maija līdz 29. jūlijam bija 4. latviešu strēlnieku pulka komandiera palīgs, pēc tam Sarkanās armijas 15. (Inzas) strēlnieku divīzijas komandieris. Piedalījās Krievijas pilsoņu kara cīņās Austrumu, Dienvidu un Dienvidrietumu frontēs. No 1920. gada 4. līdz 15. jūlijam Lācis īslaicīgi pildīja Latviešu sarkano strēlnieku divīzijas komandiera pienākumus.
Pēc pilsoņu kara beigām Lācis bija Harkovas divīzijas (1921-1922) un 4. strēlnieku divīzijas (1923) komandieris. Mācījās Sarkanās armijas Komandējošā sastāva augstākajos kursos (1924). Bija Kijevas apvienotās kara skolas priekšnieks un kara komisārs (1923—1927), Ļeningradas kara apgabala (1926-1932) un 16. strēlnieku korpusa (1930—1932) komandieris. No 1932. gada Sarkanās armijas dzelzceļa karaspēka īpašā korpusa komandieris Sibīrija un Tālajos austrumos, no 1935. gada Viskrievijas Centrālās izpildkomitejas (VCIK) loceklis.
Lielā terora laikā pēkšņi miris 1937. gada 10. martā Habarovskā, apglabāts Maskavas Novodevičes (Новодевичье) kapsētā.
HD 147513 b

HD 147513 b ir citplanēta, kas riņķo ap zvaigzni HD 147513, kura atrodas 12,87 pc attālumā no Zemes Skorpiona zvaigznājā. Planētas orbītas tuvākā punkta attālums no zvaigznes ir 0,939 AU, bet tālākā — 1,591 AU. Šīs attālumu atšķirības ir skaidrojamas ar planētas ekscentrisko (elipsveida) orbītu ar ekscentricitāti 0,2577. Tas nozīmē to, ka šī ir planēta, kas pēc katra apriņķojuma ļoti nopietni skar zonu, kur cilvēkam valda komforta apstākļi un varētu riņķot Zemei līdzīgi pavadoņi, bet lielā ekscentriskuma dēļ pēc katra apriņķojuma valda ziema, kas temperatūras ziņā pielīdzināma Sibīrijas ziemai.
Planētas masa ir 403 reižu lielāka par Zemi. Šāda planēta ir milzīga gāzu lode (gāzu gigants) bez cietas virsmas. Planētu atklāja 2002. gada 19. jūnijā.
Ja mūsu planēta, kā tās pavadonis apriņķotu šo planētu, tad temperatūra uz Zemes, kad šī planēta atrastos vistuvāk savai zvaigznei, būtu +33 °C, bet, kad planēta attālinātos līdz vistālākajam punktam uz savas orbītas, tā noslīdētu līdz pat –38 °C. Ekvatora rajonā (liels attālums līdz zvaigznei) vasaras būtu ļoti karstas, sausas un ilgas, bet ziemas — stipri aukstas ar lielu sniega apjomu (mitrums no okeāniem) un, protams, ilgas, jo gads uz šīs planētas ilgst 540,361 zemes dienas. Temperatūras starpība starp ziemu un vasaru būtu 71 °C, bet šīs temperatūras ir spēkā pie tāda siltumnīcefekta, kāds ir Zemei, līdz ar to šīs planētas hipotētiskie, Zemei līdzīgie pavadoņi būs ar ļoti zemu siltumnīcefekta gāzu koncentrāciju.
Herolds Lommers

Dzīves gājums

Lommers dzimis 1904. gadā Londonā. Viņa vecāki bijuši vācieši. Kad viņam bija četri gadi, ģimene pārcēlās dzīvot uz Ženēvu. Pēc studijām Vācijā viņš 1926. gadā atgriezās Anglijā, bet 1959. gadā pārbrauca uz dzīvi Spānijā. Miris Valensijā 1980. gadā.

Šaha kompozīcija

Ar šaha kompozīciju, pētot Saavedras etīdi, Lommers "saslima" 12 gadu vecumā. 1938. gadā kopā ar M. A. Suterlandu viņš publicēja moderno etīžu antoloģiju: 1234 Modern Endgames Studies. 1974. gadā viņš izdeva vēl vienu etīžu apkopojumu. Paralēli darbam šaha žurnalistikā, Lommer arī pats sastādījis daudzas šaha kompozīcijas, galvenokārt, etīdes un palīgmatus. Viņš bijis viens no pirmajiem, kas etīdē realizējis bandinieka pārvēršanos visās četrās figūrās.
No 1958. gada viņš bija starptautiskais tiesnesis un no 1974. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Sidrabene (zeme)

Vēsture

Vienīgo reizi pieminēta Atskaņu hronikas tekstā par Livonijas ordeņa mestra Kūno karagājienu pret zemgaļiem 1289./1290. gada ziemā. Mūsdienās Sidrabenes zemes teritorijā atrodas Lietuvas pilsēta Jonišķi. 
Atskaņu hronikā aprakstīts, ka Sidrabes pils tikusi nodedzināta kopā ar Dobeles un Raktes pilīm un zemgaļi devās uz Lietuvai pakļautajām zemēm. Hronikas autora ziņas papildina Romas pāvesta Klementa V rakstā minētie fakti, ka Livonijas ordeņa vardarbības rezultātā vairāk nekā 100 000 abu dzimumu zemgaļu aizbēguši pie pagāniem. 
Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā to iekļāva Žemaitijas sastāvā.

Lokalizācija

Tās galvenais pilskalns bija Sidrabenes pilskalns. Ņemdams vērā toponīmus, kuri minēti 1426.gada robežlīgumā starp Livonijas un Lietuvas valstīm (ein geberg Sydobber, Suddoberschen bergh), J. Dērings izvirzīja hipotēzi, ka pils atradusies pie Jonišķiem, kur divu upju - Sidabres (Sidrabes) un Vilkaušes - satekā bijis sens nocietinājums. Tagad šis pilskalns, saukts Kalnelis, norakts grantī .
Rjasofors

Rjasofors (krievu: рясофор) ir zemākā mūku hierarhijas pakāpe pareizticīgo baznīcā. Grieķijā rjasoforus nepieskaita pie mūkiem, tie tiek uzskatīti par paklausībniekiem, iesācējiem, kas vēl tikai gatavojas garīgajai kalpošanai.  
Rjasofora apģērba elementi ir rjasa — melns garīdznieka virstērps, kas sniedzas līdz papēžiem, kamilavka (melnas krāsas galvassega, kas augšdaļā paplašināta) un lūgšanu krelles. 
Mūsdienās Krievijas pareizticīgo baznīcās un vīriešu klosteros rjasoforus bieži dēvē par inokiem. Vārds "inoks" ir analoģisks sengrieķu vārdam μοναχός. Rjasofors jeb inoks ir mūks iesācējs.
No paklausībnieka (послушник) rjasofors atšķiras ar to, ka viņam tiek dots jauns vārds.
Daudzas mūķenes pēc kļūšanas par rjasoforēm necenšas iegūt augstākas mūku hierarhijas pakāpes un visu savu dzīvi klosterī pavada šajā pakāpē.
Jaunbērzes pagasts

Upes

Pienava, Vecslampe.

Vēsture

Vēsturiski mūsdienu Jaunbērzes pagasta teritorijā atradās Apšupes muiža (Apschuppen, Apšupe), Ērzeļu (Ersel) muiža, Lustes muiža (Friedrichslust), Meža muiža (Klein-Buschhof), Kazupes muiža (Kasuppen, Kazupe), Sprigauļu muiža (Wilhelminenhof).
1920. gada agrārās reformas rezultātā Bērzu muižu 348 ha platībā sadalīja 26 vienībās, Meža muižu 317 ha platībā sadalīja 22 vienībās, Udzes muižu 241 ha platībā sadalīja 23 vienībās, Sīpeles mežkunga muižu 139 ha platībā sadalīja 13 vienībās.
1927. gadā pagastā dzīvoja 2229 iedzīvotāji, tajā bija 111 vecsaimniecības, 63 jaunsaimniecības un 127 sīksaimniecības.  
1935. gadā Jelgavas apriņķa Bērzmuižas pagasta platība bija 133,3 km² un tajā dzīvoja 2009 iedzīvotāji. 1939. gadā pagastu pārdēvēja par Bērzes pagastu. 1945. gadā pagastā izveidoja Bērzes un Mežinieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1962. gadā Dobeles rajona Bērzes ciemam tika pievienota Džūkstes ciema padomju saimniecības «Bērze» teritorija un daļa likvidētā Pienavas ciema teritorijas. 1971. gadā Bērzes ciemam pievienoja vēl daļu Džūkstes ciema teritorijas, bet daļu Bērzes ciema pievienoja Kalnciema ciemam. 1977. gadā daļa teritorijas pievienota Austrumu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu un vienlaicīgi pārdēvēja par Jaunbērzes pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dobeles novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Jaunbērze (pagasta centrs), Apšupe, Kazupe, Sīpele, Mežinieki.
2007.—2008. gada LHL sezona

Samsung Premjerlīga 2007-08 bija 17. Latvijas hokeja līgas sezona pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas. Tāpāt kā iepriekšējā sezonā, arī šajā līgas galvenais sponsors bija Samsung, kas šosezon līgai piešķīra 110 000 latu. 
Regulārajā sezonā, kas sākās 2007. gada 8. septembrī un beidzās 2008. gada 27. februārī, pārliecinoši uzvarēja HK Liepājas Metalurgs. Otrajā vietā, tikai par vienu punktu priekšā HK Rīga 2000, ierindojās ASK/Ogre, tādējādi, tāpat kā Metalurgs, panākot automātisku iekļūšanu izslēgšanas kārtas pusfinālos. SC Energija, ar 3 punktiem ierindojoties pēdējā vietā, izslēgšanas kārtai nekvalificējās.
2008. gada 1. martā, Vidzemes ledus hallē, norisinājās Latvijas hokeja līgas zvaigžņu spēle, kurā savā starpā tikās Latvijas un Ārzemju zvaigznes. Spēle noslēdzās neizšķirti 9-9.
3. martā sākās izslēgšanas kārta, kur ceturdaļfinālos savā starpā tikās SK LSPA/Rīga ar DHK Latgale, kā arī HK Rīga 2000 ar Tartu Big Diamonds. HK Rīga 2000 sērijā uzvarēja abās spēlēs, kamēr otrā pārī DHK Latgale uzvarēja sērijā ar 2-1. Pirmajā pusfināla pārī pārliecinošu uzvaru svinēja HK Liepājas Metalurgs, kurš pārspēja DHK Latgales klubu. Otrā pāri noritēja sīvs duelis. Lai gan sērija noslēdzās ar 3:1 ASK/Ogres labā, divas no uzvarām tā guva vienīgi papildlaikā. Līdz ar šo pusfināla zaudējumu HK Rīga 2000 ir pārtraukusi savu čempionu titulu sēriju(četras reizes pēc kārtas). Pirmā spēle finālsērijā notika 19. martā, Liepājā. Spēlē ar 6-1 uzvarēja ASK/Ogri pārspēja HK Liepājas Metalurgs. Sērija turpinājās 21. martā, kad Metalurgs pārspēja Ogri ar 5-3. Trešajā finālsērijas mačā, kas notika 23. martā, Metalurgs savā laukumā atkal uzvarēja ar 5-3, bet 25. martā komanda izcīnīja čempionu titulu, Ogrē uzvarot ar 1-0.
20. martā sākās cīņa arī par Latvijas hokeja līgas bronzas medaļām un pirmajā mačā, ar 2-1, DHK Latgale pārspēja HK Rīga 2000 klubs. HK Rīga 2000 uzvaru izcīnīja arī otrajā spēlē, tādējādi izcīnot Latvijas hokeja līgas bronzas medaļas.

Diskvalifikācijas

Pagājušās sezonas beigās diskvalifikācijas saņēma vairāki spēlētāji. Līdz 2007. gada 15. oktobrim diskvalificēti HK Rīgas 2000 spēlētāji Ronalds Ozoliņš, Renārs Valters un Edijs Brahmanis, kā arī ASK/Ogres spēlētājs Māris Grāvītis. Uz visu sezonu diskvalificēti ASK/Ogres spēlētāji Aleksandrs Terjohins un Dmitrijs Korņilovs, bet vēlviens ogrēnietis Andrejs Lavrenovs diskvalificēts uz divām sezonām. Vēlāk sodi tika ievērojami mīkstināti.
Mariner 7

Lidojuma gaita

Mariner 7 tika palaists 1969. gada 27. martā 22:22:01 UTC ar nesējraķeti Atlas SLV-3C Centaur-D (lidojums AC-19) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta_laukuma LC-36A. Tāpat kā Mariner 6, arī Mariner 7 tika ievadīts tiešā trajektorijā uz Marsu.
8. aprīlī tika veikts trajektorijas korekcijas manevrs, hidrazīnas dzinēju iedarbinot 7,6 sekundes.
31. jūlijā nezināmu iemeslu dēļ pēkšņi pazuda telemtrijas dati no Mariner 7. Zonde tika veiksmīgi pārslēgta uz zema pastiprinājuma raidītāju, vēlāk sakari tika pārslēgti atpakaļ uz galveno raidītāju. iespējams, ka šo kļūmi izraisīja no bojāta akumulatora izplūstošas gāzes.
2. augustā 09:32:33 UTC pret Marsu tika notēmēta skenējošā platforma un ieslēgta visa pētnieciskā tehnika. Nākamo 57 stundu laikā, kas beidzās aptuveni 5 stundas pirms satuvošanās, ar šaurleņķa kameru tika iegūti 93 attēli. Pēc Mariner 6 iegūto attēlu analīzes Mariner 7 kurss tika pārprogrammēts. Tas ļāva Mariner 7 Marsu pārlidot vairāk uz dienvidiem nekā sākotnēji plānots, iegūt vairāk planētas tuvplānu un iegūt vairāk Marsa apgaismotās puses zinātniesko datu. 5. augustā 05:00:49 UTC Mariner 7 bija vistuvāk Marsam - 3430 kilometri. Šajā laikā tika iegūti 33 attēli. 19 minūtes vēlāk Mariner 7 aizvirzījās aiz Marsa, un atkal parādījās pēc 30 minūtēm. Ieiešanas un iziešanas fāzēs tika iegūti radiofrekvences X joslas aizklāšanās dati. Dažu nākamo dienu laikā uz Zemi tika pārraidīti zinātniskie un attēlu dati. Pēc tam kosmiskais aparāts tika atgriezts brauciena režīmā, kas ietvēra inženierijas un sakaru testus, zvaigžņu fotografēšanas televīzijas testus, kā arī Piena Ceļa un komētas 1969-B apkārtnes skenējumus ultrasarkanajā diapazonā.
Karloss Maderna

Biogrāfija

No 1930. gadu sākuma līdz 1950. gadu sākumam bijis viens no vadošajiem Argentīnas šahistiem. Divas reizes bijis Argentīnas čempions šahā. 1940. gadā uzvarējis mačā par čempiona nosaukumu Luisu Piacini ar 8:6, bet 1941. gadā mačā par čempiona nosaukumu cietis sagrāvi pret Karlosu Gimaru ar 1:8. 1951. gadā atkārtoti uzvarējis Argentīnas šaha čempionātā pēc papildu turnīra pret Hakobo Bolbočanu un Heinrihu Reinhartu.
1928. gadā Mara del Platas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 4.-5. vietu (uzvarējis Roberto Gravs). 1931. gadā uzvarējis Buenosairesas starptautiskajā šaha turnīrā, apsteidzot Saveliju Tartakoveru. 1934. gadā Buenosairesā Dienvidamerikas šaha čempionātā palicis 16. vietā (uzvarējis Luiss Piacini); 1938. gadā Montevideo starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 5.-6. vietu (uzvarējis Aleksandrs Aļehins). 1948. gadā uzvarējis Santafē starptautiskajā šaha turnīrā.
Piedalījies pirmajos divos Pasaules šaha čempiona izcīņas ciklu Dienvidamerikas zonas turnīros. 1951. gadā Mara del Platas — Buenosairesas turnīrā bijis 3. vietā aiz uzvarētājiem un starpzonu turnīram iekļuvušiem Eriha Eliskazesa un Hulio Bolbočana, bet 1951. gadā Mara del Platas — Buenosairesas turnīrā dalījis 11.-12. vietu (uzvarējis Oskars Panno).
Pārstāvējis Argentīnas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 2 reizes (1928, 1935).
Tomāšs Peperle

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Peperle uzsāka 2003.—04. gada sezonā, kad debitēja Čehijas Ekstralīgas vienībā Prāgas "Sparta". Nākamo sezonu hokejists jau noslēdza kā viens no vadošajiem līgas vārtsargiem.
2005.—06. gada sezonu Peperle aizvadīja Vācijas hokeja līgas klubā Berlīnes "Eisbaren", taču 2006. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku. Ja 2006.—07. gada sezonā Peperle debitēja NHL, aizvadot divas spēles Kolumbusas "Blue Jackets" rindās, 2007.—08. gada sezonu hokejists pilnībā aizvadīja AHL vienībā Sirakūzas "Crunch".
2008.—09. gada sezonu Peperle aizvadīja Prāgas "Sparta" rindās, nākamajā sezonā spēlējot HC Plzen, taču no 2010. līdz 2012. gadam atkal spēlēja "Sparta" sastāvā. 2012.—13. gada sezonu aizvadīja KHL klubā Prāgas "Lev", taču tad atgriezās "Sparta" rindās. 2014.—15. gada sezonā spēlēja KHL klubā HK Soči, taču vēlāk vēl uz divām sezonās atgriezās Prāgas "Sparta" rindās.
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis 2006. gada Pasaules čempionātā, nevienā spēlē uz laukuma neizejot, bet kopā ar izlasi izcīnot sudraba medaļas.
Olga Ignatjeva

Biogrāfija

Olga Ignatjeva bija viena no spēcīgākajām padomju šahistēm piecdesmitajos gados. Viņa ir 17 reizes piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionāta finālos. Labākie rezultāts šajā turnīrā bija izcīnītā 2. vieta 1951. gadā. Tāpat Olga Ignatjeva ir sekmīgi piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionāta pretendentu turnīra 1952. gadā, dalot tur 2. vietu. Par šo panākumu viņai tika piešķirts starptautiskās meistares tituls šahā 1952. gadā. Nākamajā pasaules čempiones nosaukuma izcīņas ciklā gan šo rezultātu neizdevās atkārtot un nācās samierināties ar 10. vietu.
Olga Ignatjeva ir trīs reizes uzvarējusi Ļeņingradas sieviešu šaha čempionātā un 2 reizes Maskavas sieviešu šaha čempionātā.
1972. gadā Olga Ignatjeva kļuva par starptautiskās kategorijas šaha tiesnesi, bet 1978. gadā FIDE viņai piešķīra starptautiskās lielmeistares goda nosaukumu par sasniegumiem šahā. No 1948. līdz 1957. gadam bijusi precējusies ar starptautisko lielmeistaru šahā Dāvidu Bronšteinu (1924 - 2006), laulībā piedzimis dēls Ļevs Ignatjevs (12.12.1947).
Lagūna

Lagūna (latīņu: lacuna — ‘ezeriņš’) ir relatīvi sekls līcis, ko no lielākas ūdenstilpes (parasti jūras vai okeāna) atdala ūdens sanesta zemes strēle, sēklis vai koraļļu rifs.
Lara Stoka

Biogrāfija

Viņas tēvs ir vācietis, bet māte - horvātiete. Šahu iemācījusies spēlēt sešu gadu vecumā. 2001. gadā pārstāvējusi Vāciju Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U10 vecuma grupā. Pirms 2002. gada Pasaules jauniešu šaha čempionāta radies konflikts starp Vācijas šaha federāciju un Stokas vecākiem, kā rezultātā viņa nolēmusi pārstāvēt Horvātiju. Pāreja bijusi veiksmīga, jo 2002. gada Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U10 vecuma grupā Stoka kļuvusi par uzvarētāju. 2003. gadā izcīnījusi otro vietu atklātajā Āzijas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2004. gadā izcīnījusi uzvaru Eiropas jauniešu šaha čempionātā meiteņu U12 vecuma grupā. 2006. gadā pārstāvējusi Horvātiju Pasaules šaha olimpiādē Turīnā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2006. gadā Stokai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu, bet 2008. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Kopš 2008. gada šaha turnīros piedalījusies reti. 2011. gadā Stoka un viņas tēvs izraisījuši skandālu Jaunzēlandē, jo, izmantojot svešus vārdus, uzvarējuši amatieru šaha turnīrā Hamilton Rookies Shield.
Skautu iela (Jūrmala)

Objekti

Skautu ielā 2 atrodas Vaivaru pamatskola.
Jagellonu dinastija

Jagellonu dinastija, arī Jagaiļa dinastija, burtiski Jagailieši (lietuviešu: Jogailaičiai, poļu: Jagiellonowie, baltkrievu: Ягелоны, čehu: Jagellonci, ungāru: Jagelló-ház) bija Ģedimina dzimtas Lietuvas dižkunigaitijas valdnieku atzars, kas no 1385. līdz 1596. gadam valdīja arī kā Polijas, Čehijas, Ungārijas un Horvātijas karaļi. Pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas 1561. gadā līdz 1596. gadam pēdējie Jagellonu dinastijas valdnieki — Polijas karalis un Lietuvas dižkunigaitis Sigismunds II Augusts un viņa māsa Anna Jagailiete (Stefana Batorija sieva) bija valdnieki arī Latvijas teritorijā.
Jagellonu dinastijas valdniekiem izdevās stabilizēt viņu pakļautībā esošās Viduseiropas zemes, kas atradās nepārtrauktā Vācu ordeņa, Svētās Romas impērijas, Maskavas lielkņazistes (vēlāk Krievijas caristes) un Osmaņu impērijas interešu sadursmes zonā.
Rīgas Centra Daiļamatniecības pamatskola

Izglītības programmas

Pamatizglītības profesionāli orientētā virziena izglītības programma (21014111)

Vēsture

Skolas pirmsākumi meklējami 1861. gadā, kad tika izveidota Rīgas Politehniskā skola.
1872. gada rudenī, to apvienojot ar Literāri praktiskās pilsoņu savienības Luterskolu, izveidoja Jauno Rīgas Amatnieku skolu jeb Rīgas Amatnieku biedrības amatu skolu (Gewerbeschule des Rigaer Gewerbe-Vereins). 1876. gadā pēc arhitekta Felsko projekta uzcēla tagadējo skolas ēku. 
1882. gadā par Amatnieku skolas direktora amatā O. Pēlhava vietā stājās arhitekts Heinrihs Baks, kurš pirms tam darbojās kā skolotājs Berlīnes Amatnieku skolā. 1888. gadā Rīgas amatnieku biedrības mācību komisija par nākamo direktoru ievēlēja ilggadējo Amatnieku skolas skolotāju arhitektu M. Šervinski. 1890. gados skolas direktors B. Klarks devās komandējumos uz citām valstīm, lai iepazītos ar Amatnieku skolai radniecīgām mācību iestādēm, mācību programmām, mācību līdzekļiem, mācību pasniegšanu utt. Pamatojoties uz ārzemēs gūtiem novērojumiem, kā arī uz vairāk nekā 40 gadus ilgajā skolas darbā iegūtajām atziņām, B. Klarks izstrādāja Rīgas pilsētas amatnieku skolas programmu un statūtus.
1913. gadā izveidojās jauna amatniecības nodaļa, kas pārtapa par Rīgas Celtniecības tehnikumu.
Pēc Pirmā pasaules kara Aspazijas bulvārī 34 bija meiteņu ģimnāzija, bet pēc Otrā pasaules kara Rīgas 17. vidusskola ar mācībām krievu valodā. 
Rīgas Centra daiļamatniecības pamatskola dibināta 1992. gadā agrākā Skolu jaunatnes mācību kombināta vietā. Skolas direktors bija Leons Alksnis, kopš 2006. gada Aija Neilande. 2011. gadā pārbūves laikā Rīgas Centra daiļamatniecības pamatskola atradās Laimdotas ielā 42.
Vikipēdija varaju valodā

Vikipēdija varaju valodā (valaju: Waray-Waray Wikipedia) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas varaju valodas versija. Tā darbojas kopš 2005. gada 25. septembra. 2014. gada 8. jūnijā tajā bija 1 miljons rakstu, bet pēc 2014. gada oktobra datiem tajā ir vairāk kā 1,193 miljoni rakstu ar 86 aktīviem lietotājiem, lielāko daļu rakstu ir izveidojis robots. 2015. gada martā tā bija sestā lielākā Vikipēdija pēc rakstu skaita. Pilnīgākajiem un kvalitatīvākajiem rakstiem tiek piešķirts vērtīga vai laba raksta statuss.
Pushordaiņi

Morfoloģija

Pushordaiņi ir mīkstmiesīgi, tārpveidīgi dzīvnieki. Ķermeņa garums variē no dažiem milimetriem līdz par 1,5 metriem. Sākumā tie skaitījās kā apakštips vai arī tuvi hordaiņu radinieki, ar kuriem tos vieno hordas orgāns (stomohords), žaunu spraugas un muguras nervu caurule. Tomēr, atšķirībā no hordaiņiem, pushordaiņu ķermenis skaidri dalās trīs nodalījumos: snuķītis (zarnelpotāji) vai galvas plātne (spārnžauņi), apkaklīte un ķermenis.
Stomohords priekšējā ķermeņa daļā ir zarnas izaugums, kas balsta snuķīti. Bez muguras nervu caurulītes ir arī vēdera nervu stiegra. Turklāt no hordaiņiem tie atšķiras ar sirds uzbūvi, nervu sistēmas un citu iekšējo orgānu īpatnībām. Pushordaiņu kāpuru (tornariju) līdzība ar adatādaiņu kāpuriem ļāva uzskatīt pushordaiņus par pārejas posmu starp adatādaiņiem un hordaiņiem.

Ekoloģija

Visi pushordaiņi dzīvo jūrās. Tie ir dūņēdāji vai arī filtrētāji. Viena pushordaiņu daļa veido kolonijas. Pushordaiņi ir šķirtdzimumu dzīvnieki. Dzimumdziedzeri attīstās to ķermenī. Pushordaiņi ir plaši izplatīti no tropu jūrām līdz pat polārajiem apgabaliem. Tie dzīvo gan seklūdenī, gan okeānu dziļumos līdz pat 5000m dziļi.
Aleksandrs Gvaņini

Austrumeiropas zemju apraksts

1578. gadā viņš Krakovā latīņu valodā publicēja apjomīgu grāmatu Sarmatiae Europeae descriptio, quae Regnum Poloniae, Lituaniam, Samogitiam, Russiam, Masoviam, Prussiam, Pomeraniam... complectitur, kas latviski nozīmē "Sarmatijas Eiropas apraksts, kas sastāv no Polijas ķēniņvalsts, Lietuvas, Žemaitijas, Krievijas, Mazovijas, Prūsijas, Pomerānijas... ".
Traktāts satur detalizētu Austrumeiropas (pēc tā laika ģeogrāfu definīcijas - "Sarmatijas Eiropas") un Livonijas zemju detalizētu vēstures, ģeogrāfijas, reliģijas, tradīciju) aprakstu. Tajā ietilpst arī oriģināli Lietuvas valdnieku portreti ar anahroniskiem tērpiem un bruņojumu, kas tomēr netraucē tos vēl lietot mūsdienās.
Aleksandram Gvaņini padotais virsnieks Matejs Strijkovskis apstrīdēja autortiesības uz šo darbu Polijas karaļa priekšā, un viņa taisnība tika atzīta, neraugoties uz to atkārtots un papildināts izdevums 1611. gadā atkal iznāca ar Gvaņini vārdu.
Kukurūzas kampaņa

Kukurūzas kampaņa (krievu: Кукурузная кампания) bija PSRS vadītāja Ņikitas Hruščova 1955. gada janvārī iesākta masu kampaņa kukurūzas audzēšanai. Kampaņas sākotnējais mērķis bija līdz 1960. gadam ar kukurūzu apsēt 28 miljonus hektāru, un 1962. gadā sējumu kopplatība sasniedza 37 miljonus hektāru. Tā kā lielākajā PSRS daļā klimata apstākļi nebija piemēroti pārtikas kukurūzas iegūšanai, to galvenokārt plānoja audzēt kā skābbarības materiālu, ar ko barot mājlopus, tā samazinot graudu patēriņu lopbarībai un palielinot gaļas, piena un sviesta ieguvi. Balstoties uz pārāk optimistiskiem aprēķiniem, Hruščovs paziņoja, ka pateicoties kukurūzai, 1961. gadā PSRS apsteigs ASV piena, sviesta un gaļas ražošanas apjomos. 
Dažādas kukurūzas šķirnes tika sētas gandrīz visā lauksaimniecībai piemērotajā PSRS teritorijā, un tipiski padomju kampaņām, kukurūzas propaganda drīz sasniedza absurdus apjomus, taču plānotos mērķus kampaņa nesasniedza. Atšķirībā no ASV, kur Hruščovs personīgi apmeklēja kukurūzas laukus, PSRS teritorijā kukurūzai vispiemērotākās bija tikai Karpatu, Kaukāza un daļēji Ukrainas un Centrālāzijas teritorijas. Pārējās valsts daļās kukurūzas ražas bija nestabilas, nespējot nodrošināt Hruščova paredzētos 4—5 reizes lielākos skābbarības apjomus.
1955. gadā ar kukurūzu apsēja 17,9 miljonus hektāru, 1956. gadā 23,9 miljonus hektāru. Nelabvēlīgo laika apstākļu dēļ valsts ziemeļu reģionos, 1957. gadā apsēja par 7 miljoniem hektāru mazāk. Kukurūzai nepiemērotajos reģionos atsākās daudz izturīgāko kartupeļu stādīšana. Arī Hruščova ideja, ka kukurūzas laksti būs labs skābbarības avots, neizrādījās patiesa, jo kukurūza ir salīdzinoši mazvērtīga lopbarības piedeva, kuras audzēšana prasa trīs reizes vairāk ieguldītā laika nekā tradicionālie kvieši. Arī cūkgaļas un liellopu gaļas iegūšanai primārā barība ir graudi, nevis kukurūza, tomēr kukurūzas izmantošana nodrošināja piena ieguves pieaugumu. 1962. gadā vēsie un lietainie laika apstākļi iznīcināja 70—80% kukurūzas sējumu. Vienlaikus, kviešu ražas samazinājās no 64 miljoniem tonnu 1953. gadā līdz 47 miljoniem tonnu 1965. gadā. Klimata izraisītā neraža noveda pie pārtikas krīzes 1962.-63. gadā, kas izraisīja iedzīvotāju nemierus, un PSRS bija spiesta iepirkt kviešus ārzemēs.