google/wiki40b huggingface dataset:
Iekšējās sekrēcijas dziedzeri

Iekšējās sekrēcijas jeb endokrīnie dziedzeri ir endokrīnās sistēmas dziedzeri, kas izdala sekrētu tieši asinīs. Galvenie endokrīnie dziedzeri ir epifīze, hipofīze, aizkuņģa dziedzeris, olnīcas, sēklinieki, vairogdziedzeris, epitēlijķermenīši, hipotalāms un virsnieres. Iekšējās sekrēcijas dziedzerus veido šūnu grupas, starp kurām zarojas asins kapilāri.  To sekrēts jeb inkrēts izdalās no šūnām tieši asinīs. Inkrēta dabisko daļu sauc par hormonu. Iekšējās sekrēcijas dziedzeri regulē cilvēka organisma augšanu, attīstību, vairošanos un pat nosaka garastāvokli.

Galvenie endokrīnie dziedzeri

Zemāk īsi aprakstīti daži no endokrīnajiem dziedzeriem.

Hipofīze

Hipofīze ir iekšējās sekrēcijas dziedzeris. Hipofīze izdala augšanas hormonus. Augšanas hormons veicina olbaltumvielu veidošanos, kas nogulsnējas mīkstos audos, skrimšļos un kaulos, tādējādi veicinot organisma augšanu. Augšanas hormons ir īpaši nepieciešams bērniem, taču arī pieaugušiem tas izdalās nelielā daudzumā un regulē dažādu orgānu darbību. Augšanas hormons arī piedalās procesos, kas regulē glikozes vielmaiņu organismā — tas paaugstina cukura līmeni asinīs. Hipofīze izdala arī hormonus, kas ietekmē citu endokrīno dziedzeru darbību. Hipofīzi iedala sīkāk adenohipofīzē un neirohipofīzē.

Vairogdziedzeris

Vairogdziedzeris atrodas kakla priekšējā virsmā zem balsenes vairogskrimšļa, kas ir labi sataustāms un vīriešiem tiek saukts par “Ādama ābolu”. Vairogdziedzerī ir īpašas šūnas, kas veido vairogdziedzera hormonus - tiroksīnu, trijodtironīnu, kā arī kalcitonīnu. Vairogdziedzera hormonu ražošanai ir nepieciešams jods (izņemot kalcitonīnu), tādēļ tas ir būtisks mikroelements cilvēka organismā. Vairogdziedzera hormoniem ir būtiska nozīme, jo tie pastiprina visus organisma vielmaiņas procesus.

Virsnieres

Virsnieru dziedzeri ir pāra iekšējās sekrēcijas dziedzeri, kas ir novietoti uz abu nieru augšējiem galiem. Virsnierēs galvenie ražotie hormoni ir glikokortikoīdi, dzimumhormoni (androgēni un estrogēni) un minerālkortikoīdi. Minerālkortikoīdi piedalās asinsspiediena un elektrolītu regulēšanā. Glikokortikoīdi atbild par vielmaiņas un imūnās sistēmas regulēšanu. Virsnieru androgēni pēc tam gonādās tiek pārveidoti pilnvērtīgos dzimumhormonos. Bet kateholamīni (adrenalīns un noradrenalīns) tiek pastiprināti izdalīti stresa situācijās un nepieciešami ķermeņa adaptācijai, mainoties ārējiem apstākļiem.

Aizkuņģa dziedzeris

Aizkuņģa dziedzeris izdala hormonu insulīnu. Insulīns ir nepieciešams, lai glikoze iekļūtu šūnās. Tādējādi insulīns nodrošina šūnas ar nepieciešamajām barības vielām un enerģiju. Palīdzot glikozei iekļūt šūnās un pārvēršot lieko glikozi glikogēnā, insulīns uztur normālu cukura līmeni asinīs.

Sēklinieki

Sēklinieki ir vīrišķie dzimumdziedzeri, kuros veidojas vīrišķie dzimumhormoni jeb androgēni (galvenokārt testosterons) un spermatozoīdi. Androgēni izraisa dzimumtieksmi un veicina dzimumorgānu attīstību. Vīriešiem sēklinieki atrodas sēklinieku maisiņā starp dzimumlocekli un anālo atveri.

Olnīcas

Olnīca  ir sieviešu reproduktīvās sistēmas dzimumdziedzeris, kurā norisinās olšūnu un dzimumhormonu veidošanās.
Shenzhou 9

Lidojuma gaita

Kosmosa kauģis tika palaists 2012. gada 16. jūnijā 10:37:24 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 2F/G no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra.
18. jūnijā 06:07:05 UTC Shenzhou 9 saslēdzās ar orbitālo staciju Tiangong 1. Tuvošanās un saslēgšanās notika automātiskā režīmā. Aptuveni 09:22 apkalpe iegāja Tiangong modulī.
24. jūnijā 03:09 UTC kosmosa kuģis atvienojās no Tiangong 1 un attālinājās 300 m attālumā. Tad tad tuvinājās stacijai. 140 m attālumā kuģa vadību pārņēma Liu Vans un tālāka kosmiskā aparāta vadīšana notika rokas režīmā. 04:48 UTC Shenzhou 9 atkārtoti saslēdzās ar Tiangong 1.
Otrreiz kosmosa kuģis no Tiangong 1 atvienojās 28. jūnijā 01:22 UTC. 29. jūnijā 01:15 UTC tika atdalīts orbitālais nodalījums un 01:16 UTC tika iedarbināti dzinēji bremzēšanas manevrm. Servisa modulis atdalījās 01:38 UTC. 02:01 UTC nolaižamais aparāts nolaidās Iekšējā Mongolijā.
Apollons

Mīts

Gaismas dievs zeltmatis Apollons dzimis Dēlas salā. Viņa māte ir Lēto un tēvs Zevs. Lēto vajāja sadusmotā Zeva sieva Hēra. Hēras uzsūtītā drakona Pitona vajāta, viņa klīda pa visu pasauli, kamēr beidzot patvērās Dēlas salā, kas šai laikā klejoja pa vētrainās jūras viļņiem.
Apollonam bija deviņas mūzas — Kalliope (episkā dzeja un daiļruna), Klio (mūza, kas dara slavenu, vēstures mūza), Melpomene (traģēdija), Eiterpe (poēzijas un mūzikas), Erato (liriskā un mīlestības poēzija), Terpsihora (dejas un kora dziedāšanas), Talija (komēdija), Polihimnija (himnas), Urānija (astronomija), kā arī māsa Artemīda — medību un mēness dieviete.
Apollonam bija dēls Asklēpijs, ārstniecības dievs. To izskoloja kentaurs Hīrons, bet Apollona dēls drīz pārspēja to, jo ne tikai prata ārstēt slimības, bet arī atdzīvināt mirušos. Par to sadusmojās Aīds un Zevs, kurš Asklēpiju nogalināja. Lai mierinātu Apollonu, Zevs to uznesis debesīs un padarījis par Čūskneša zvaigznāju.

Kulta vietas

Visā senajā pasaulē bija pazīstama Apollona svētnīca Delfos, kur svētceļniekiem pareģoja priesteriene Pītija. Līdz mūsdienām ir saglabājušies tikai Apollona tempļa pamati, tomēr arī tie ir ļoti iespaidīgi. Tempļa celtniecība tika sākta 370. gadā p.m.ē., un tā ilgusi 30 gadus.
Sarkandaugavas parks

Sarkandaugavas parks ir parks, kas atrodas Rīgas Vidzemes priekšpilsētā (Ziemeļu rajonā), starp Sarkandaugavas un Ceļinieku ielām un Kalna kapsētu. Mikrorajona centrs un iedzīvotāju iemīļota pastaigu un atpūtas vieta. Platība: 1,7 ha. Parka teritorijā atrodas Svētās Trīsvienības baznīca.

Dendroloģiskais materiāls

Parkā aug 7 vietējās un 16 introducētās koku un krūmu sugas: priede, kļava, egle, ozols, liepa, bērzs, pīlādzis; Ledebūras lapegle, parastā zirgkastaņa, baltā apse, piramidālais ozols, Holandes liepa, spožā klintene. parastā ligustra, Vanhutas spireja, Ķīnas ceriņi u.c.
Georgs Bisenieks

Dzīvesgājums

Dzimis 1885. gada 19. decembrī Kroņvircavas pagastā. Mācījās Jelgavas reālskolā, 1902. gadā iestājās nelegālā sociāldemokrātu organizācijā.  
Pēc 1905. gada revolūcijas vairākkārt apcietināts, 1907. gadā notiesāts uz diviem gadiem un astoņiem mēnešiem katorgā. Sodu izcieta Rīgas centrālcietumā, pēc tam nometinājumā Irkutskas guberņā. 1911. gadā aizbēga uz Beļģiju un no 1913. gada dzīvoja Anglijā, kur organizēja nelegālās literatūras transportu uz Latviju. Līdztekus strādāja par kantoristu (1914) un kooperatīvu vadītāju (1915).  Pirmā pasaules kara sākumā bija Kārļa Marksa nodibinātā Komunistu kluba politiskais sekretārs Londonā. 
1916. gadā bija Krievijas jūrnieku arodbiedrības valdes loceklis un laikraksta "Morjak" redakcijas loceklis, strādāja par ierēdni (1917) un galdnieku (1918). 
No 1918. gada decembra bija Latvijas sūtniecības Londonā vadītājs, piedalījās Latvijas pagaidu valdības ārlietu ministra Z. A. Meierovica sarunās par Latvijas valsts de iure atzīšanu (1920—1921). Bija pirmais Latvijas sūtnis Anglijā (1921-1924).
Pēc brāļa Jāņa Bisenieka (1864-1923) nāves nolēma atgriezties Latvijā. 1924. - 1933. gadā bija Latvijas lauksaimnieku ekonomiskās sabiedrības valdes priekšsēdētājs, darbojās Latvijas Privātbankā, Latvijas Linu centrālē, A/S Daugava. Biedrības Piektais gads valdes priekšsēdētājs. 
1933. gada oktobrī iecelts par Latvijas konsulu Ļeningradā. Viņa sieva Lotija Haneja (Lotty Honey) esot bijusi labos draugos ar Sergeja Kirova slepkavas Leonīda Nikolajeva sievu latvieti Mildu Drauli. Tādēļ 25. decembrī sastādītajā pirmajā apsūdzībā kā viens no vaininiekiem tika minēts Latvijas konsuls Bisenieks − viņš esot bijis sakarnieks starp Kirova slepkavības organizētāju Ļeningradas grupu un šī atentāta īsteno plānotāju, no Padomju Savienības izraidīto Ļevu Trocki. 31. decembrī arī G. Bisenieks tika izraidīts no Padomju Savienības. No 1935. gada bija Hipotēku bankas direktors un valdes loceklis.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 3. oktobrī viņš tika apcietināts un pēc pratināšanām 1941. gada februārī pārvests uz NKVD cietumu Maskavā. Apsūdzēts, ka "būdams Latvijas konsuls Ļeņingradā, bijis saistīts ar VK(b)P CK un Ļeņingradas apgabala komitejas sekretāra S. Kirova slepkavību 1934. gada decembrī; angļu spiegs". 1941. gada 7. jūlijā viņam piesprieda nāvessodu, kas izpildīts 1941. gada 27. jūlijā.
Česki Tešīna

Vēsture

Līdz 1918. gadam Češki Tešina bija viens Cešinas rajoniem. Vēsturiski, gluži kā mūsu Valka/Valga, abas pilsētas bija vienotas. Tās tika atdalītas pēc Pirmā pasaules kara 1920. gadā, pamatojoties uz Versaļas līgumu. Pirms tam bija notikušas bruņotas sadursmes starp čehu un poļu karaspēkiem. Pēc 1938. gada Minhenes vienošanās, pilsētu ieņēma poļu karaspēks, bet pēc Otrā pasaules kara sākuma - vācieši. Pēc kara, pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.

Cilvēki

16.1% no pilsētas iedzīvotājiem ir poļi.
E.ON

Vēsture

2000. gadā apvienojās Vācijas daudznozaru uzņēmumi VEBA AG un VIAG AG (dibināti 1920. gados), kuri nodarbojās ar enerģētiku, ķīmisko ražošanu, telesakariem u.c.
2001. gadā E.ON iegādājās vairākumu Zviedrijas uzņēmumā Sydkraft AB (tagad E.ON Sverige).
2002. gada janvārī iegādāts Apvienotās Karalsites enerģētikas uzņēmums Powergen (tagad E.ON UK). Līdz ar to E.ON īpašumā nonāca ASV Luisvilā bāzētais uzņēmums LG&E Energy, kurš 2003. gadā pārdēvēts par E.ON US.
2003. gadā E.ON iegāja dabasgāzes tirgū, nopērkot uzņēmumu Ruhrgas (tagad Uniper).
2007. gadā E.ON (34 %) kopā ar Somijas uzņēmumu apvienību Voimaosakeyhtiö SF dibināja kopuzņēmumu Fennovoima, lai būvētu atomelektrostacija Hanhikivi 1.
2008. gadā izveidota tirdzniecības nodaļa E.ON Energy Trading SE.
2000. gados iegādata Krievijas enerģētikas uzņēmuma OGK-4 (Оптовая генерирующая компания № 4; tagad E.ON Russia) kontrolpakete (76 %).
2010. gadā E.ON US pārdots ASV uzņēmumam PPL un pārdēvēts par LG&E and KU Energy.
2011. gada martā Apvienotās Karalistes elektrības sadales tīkls Central Networks pārdots PPL.
2012. gada 15. novembrī akciju sabiedrība E.ON pārveidota par Eiropas komercsabiedrību (Societas Europaea, SE).
2012. gada oktobrī E.ON paziņoja, ka plāno aiziet no Somijas tirgus. 2013. gada februārī visas kopuzņēmuma Fennovoima 34 % kapitāldaļas tika pārdotas partnerim Voimaosakeyhtiö SF.
2014. gada martā E.ON paziņoja, ka plāno aiziet no Latvijas tirgus un pārdos Latvijas Gāze akcijas.
1. jūlijā E.ON Ruhrgas International GmbH tam piederošās Igaunijas gāzes uzņēmuma Eesti Gaas 33,66 % akcijas pārdeva Somijas Fortum.
2014. gada 3. novembrī E.ON tam piederošās Somijas gāzes uzņēmuma Gasum 20 % kapitāldaļas pārdeva Somijas valstij par 200 miljoniem EUR.
2014. gada novembrī E.ON nolēma turpmāk koncentrēties uz atjaunīgās enerģijas ražošanu, enerģijas pārvades tīkliem un patērētāju risinājumiem, bet atsevišķā uzņēmumā atdalīt konvenciālo enerģijas ražošanu (ūdens enerģija, dabasgāze un ogles) un enerģijas tirdzniecību. Jaunais meitas uzņēmums Uniper SE dibināts 2016. gada 1. janvārī. 2016. gada 8. jūnijā E.ON akcionāru sanāksmē apstiprināta Uniper atdalīšana no mātes uzņēmuma. 9. septembrī veikta Uniper atdalīšana, un 12. septembrī Uniper akcijas sāktas kotēt biržā. 53,35 % Uniper kapitāldaļu ieguva esošie E.ON akcionāri, bet 46,65 % paturēja E.ON.
2017. gada septembrī tika paziņots, ka Somijas enerģētikas uzņēmums Fortum no E.ON pirks 46,65 % Vācijas enerģētikas uzņēmuma Uniper kapitāldaļas. darījums pabeigts 2018. gada 26. jūnijā.
2017. gada beigās Somijas Adven tika pārdots Zviedrijas centralizētās siltumapgādes uzņēmums E.ON Värme Lokala Energilösningar AB. 
2018. gada martā E.ON paziņoja, ka no Vācijas RWE AG tiks iegādāts atjaunīgās enerģētikas meitas uzņēmums Innogy SE, savukārt RWE iegūs 16,7 % E.ON kapitāldaļu.
Laidu pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Dzirnavupe (lejtecē), Elkupīte, Lodeskalnupīte, Smiltnieku upīte.
Ezers: Bezdibenis.

Vēsture

Mūsdienu Laidu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ēnavas muiža (Gut Ehnau), Laidu muiža (Gut Laiden, Laidi), Rudes muiža (Gut Rudden, Rude), Sermītes muiža (Gut Sergemiten, Sermīte), Valtaiķu muiža (Gut Neuhausen, Valtaiķi), Vangas muiža (Gut Wangen, Vanga).
1945. gadā Valtaiķu pagastā izveidoja Valtaiķu un Rudu ciema padomes, kuras 1954. gadā apvienoja Laidu ciemā. 1965. gadā tam pievienoja daļu Induļa ciema, 1977. gadā — daļu Turlavas ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Laidu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kuldīgas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Laidi (pagasta centrs), Sermīte, Rude, Valtaiķi, Vanga.
Eiropas Atomenerģijas kopiena

Eiropas Atomenerģijas kopiena (angļu: European Atomic Energy Community; saīsinājumā EAEC vai Euratom) ir starptautiska organizācija, kas tika dibināta 1958. gadā. Tā tika izveidota, lai būtu kopīgs energoresursu tirgus un tiktu paaugstināts dzīves līmenis. Tika izveidota ar Euratom līgumu, kas tika parakstīts 1957. gada 25. martā un stājās spēkā 1958. gada 1. janvārī. 1967. gadā tā tika apvienota kopā ar Eiropas Ogļu un tērauda kopienu un Eiropas Ekonomikas kopienu.
Lizē Legrāna

Biogrāfija

Ar cīņas sportu Lizē Legrāna sāka nodarboties 1984. gadā. Viņas treneris bija Kristiāns Gollio. 1993. gadā Lizē izcīnīja zelta medaļu Pasaules junioru čempionātā. Divus gadus vēlāk tas francūzietei izdevās arī pieaugušo konkurencē. 1995. gada pasaules čempionātā Maskavā viņā finālā uzvarēja krievu cīkstoni Elmīru Kurbanovu un pirmoreiz kļuva par pasaules čempioni. Šo panākumu pēc diviem gadiem  Legrāna atkārtoja 1997. gada pasaules čempionātā  Klermonferānā. Viņas medaļu pūrā ir arī divas zemāka kaluma pasaules čempionātu medaļas — sudraba no 2002. gada un bronzas no 1996. gada pasaules čempionātā.
Lizē Legrāna ir izcīnījusi arī 10 Eiropas čempionātu medaļas — 4 zelta, 2 sudraba un 4 bronzas.
2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās Lize Legrāna vispirms izcīnīja uzvaru savā kvalifikācijas grupā un iekļuva pusfinālā, kur zaudēja japānietei Kaori Ičo. Cīņā par trešo vietu viņa guva plecu uzvaru pret grieķieti Stavrulu Zigouri un ieguva bronzas medaļu. 2008. gada olimpiskajās spēlēs Pekinā pēc divām uzvarām Legrāna pusfinālā zaudēja Krievijas cīkstonei Aļonai Kartašovai, bet pēc tam cīņā par bronzu arī Jeļenai Šaliginai no Kazahstānas. 
2010. gadā Legrāna beidza savu cīkstones karjeru un kļuva par Francijas cīņas sporta federācijas viceprezidenti.
Pulksten 4.50 no Pedingtonas

Filma

Pēc grāmatas uzņemta filma Murder, She Said (1961) ar Mārgaretu Ruterfordu galvenajā lomā. Murder, She Said ir pirmā pilnmetrāžas filma par Mis Mārplu. Šajā filmā slepkavības aculieciniece ir Mis Mārpla, nevis Makdžilkoldes kundze. Filmā Mis Mārpla sarunājas ar skatītājiem, tādējādi radot sajūtu, ka skatītāji ir viens no filmas tēliem.

BBC seriāls Miss Marple

BBC seriālā galveno lomu spēlē Džoana Hiksone (1987. gada versija), kas bija piedalījusies filmā Murder, She Said kā Kideres kundze. Šajā seriāla sērijā ir ievērojamas atkāpes no oriģinālā stāsta.

Citas adaptācijas

Citas mazāk nozīmīgas adaptācijas ietver ITV seriālu Marple un filmu Le crime est notre affaire. Filmā Le crime est notre affaire ir franču filma, kura balstīta uz grāmatu, bet sižets un tēli ievērojami atšķiras no grāmatas.
Zivju dzenīšu apakšdzimta

Izplatība

Zivju dzenīšu apakšdzimtas putni ir plaši izplatīti Āfrikā, Dienvidaustrumāzijā un Austrālijā. Eiropā un Āzijas ziemeļdaļā dzīvo tikai viena suga — zivju dzenītis (Alcedo atthis). Arī Latvijā mājo zivju dzenītis. Tas ir ietverts Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā.

Izskats

Mazākais zivju dzenīšu apakšdzimtā ir Āfrikas pundurdzenītis (Ispidina lecontei), kura ķermeņa garums ir apmēram 10 cm, svars 9—12 g. Toties lielākie ir Blisa zivju dzenītis (Alcedo hercules) un Bismarka zivju dzenītis (Ceyx websteri), abi ir apmēram 22 cm gari.
Visiem zivju dzenīšu apakšdzimtas putniem ir lielas galvas, īsas astes un kompakta ķermeņa uzbūve. Tiem ir gari, smaili knābji. Acīm ir īpaša aizsargplēvīte, kas noklāj radzeni ieniršanas brīdī. Tādējādi atsitoties acīm pret ūdeni, tās netiek traumētas.
Tāpat kā citiem zaļvārnveidīgiem putniem tiem ir košs apspalvojums. Zivju dzenīšu ģints (Alcedo) sugām parasti ir metāliski zilas muguras un galvas, bet pavēderes ir oranžas vai baltas. Knābja krāsa pamatā ir atkarīga no tā, ar ko barojas zivju dzenītis. Tiem zivju dzenīšiem, kas barojas ar kukaiņiem, knābis ir sarkans, bet tiem, kas barojas ar zivīm, melns.
Abi dzimumi var būt pilnīgi vienādi, kā tas ir Bismarka zivju dzenīšiem, vai tiem piemīt neliels dzimumdimorfisms, kā atšķirīga knābja krāsa, piemēram, zivju dzenītim. Ir dažas sugas, kuru dzimumi atšķiras diezgan ievērojami. Piemēram, ziljoslas zivju dzenīša tēviņam ir balta pavēdere un pakakle ar zilu joslu pār krūtīm, toties mātītēm ir oranža pavēdere bez zilās joslas.
Sēžot zivju dzenīšu apakšdzimtas putniem ir samērā stalta, vertikāla stāja. To lidojums spēcīgs, ātrs un taisns.

Uzvedība un barība

Mazie zivju dzenīši (Ceyx) un Āfrikas mazie zivju dzenīši (Ispidina) pamatā barojas tikai ar kukaiņiem un zirnekļiem, bet reizēm seklos ūdeņos nomedī kādu vardi un varžu kurkuļus. To sarkanie knābji ir nedaudz saplacināti, kas ļauj vieglāk noķert kukaiņus lidojumā. Zivju dzenīši (Alcedo) ir tipiski zivjēdāji. Tiem ir melni knābji. Zivju dzenīši medī ne tikai zivis, bet tie barojas arī ar ūdens bezmugurkaulniekiem, zirnekļiem un ķirzakām. Zivis zivju dzenīši medī, ienirstot zem ūdens. Bet medījumu tie noskata, sēžot krastā uz kāda zara un vērojot ūdeni.

Ligzdošana

Zivju dzenīšu apakšdzimtas putni veido monogāmus pārus, un tie ir teritoriāli. Pāris kopīgiem spēkiem ūdenstilpju krastā izrok alu. Dējumā ir 2 vai vairāk olas. Perē un putnēnus baro abi vecāki. Katru dienu tiek izdēta pa vienai olai. Vasarās, ja barības ir maz, izbaroti tiek tikai vecākie putnēni. Izšķiļoties tie ir bez spalvām vai pūkām, akli un bezpalīdzīgi, bet sēž tikpat stalti kā pieaugušie putni.
Ardievu, XX gadsimt!

Sižets

Filmā tiek apskatīti vēsturiskie notikumi un cilvēku likteņi, sākot no 1905. gada revolūcijas un beidzot ar Baltijas ceļu un Trešo atmodu.
209. mikroautobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Ķengarags — Purvciems kursē pa šādām ielām: Višķu iela, Maskavas iela, Lubānas iela, A. Saharova iela, Akadēmiķa Mstislava Keldiša iela, Ilūkstes iela, Dzelzavas iela, Stirnu iela un Ieriķu iela.
Purvciems — Ķengarags kursē pa šādām ielām: Dzelzavas iela, Vaidavas iela, Ieriķu iela, Stirnu iela, Dzelzavas iela, Ilūkstes iela, Akadēmiķa Mstislava Keldiša iela, A. Saharova iela, Lubānas iela, Maskavas iela un Višķu iela.
Skriemeļi

Dažādu mugurkaula daļu skriemeļu uzbūve

Dažādu mugurkaula daļu skriemeļu uzbūve ir nedaudz atšķirīga, lai mugurkauls būtu spējīgs izturēt lielāku slodzi.

Jostas skriemeļi

Jostas skriemeļi (lumbal vertebrae) veido mugurkaula jostas daļu un to tipiskākā pazīme ir ribas izaugums (processus costarius), kas veidojas ribas rudimentam saaugot ar šķērsizaugumu.

Krustu kauls

Krustu kauls (os sacrum) veidojas saaugot 5 krustu skriemeļiem, tam ir trīsstūra forma ar virsotni uz leju.

Astes kauls

Astes kaulu (os coccygis) veido 3 - 5 astes skriemeļi, kuriem nav skriemeļu loku.
Jēkabs Poruks

Dzīvesgājums

Dzimis 1895. gada 23. maijā Druvienas pagasta "Lieltrušļu" mājās. Rakstnieka Jāņa Poruka tēva brālēna dēls. Mācījās  Rīgas pilsētas reālskolā (1910-1914). Studēja inženierzinātnes Pēterpils Politehniskajā institūtā (1914-1915) un psiholoģiju Pēterpils Psihoneiroloģiskajā institūtā (1916-1917). Pirmā pasaules kara laikā mācījās karaskolā (1917-1918). Latvijas brīvības cīņu laikā strādāja Rīgas statistikas birojā (1919), pēc tam Dzelzceļu virsvaldē (1919-1922). Līdztekus studēja Latvijas Konservatorijas kompozīcijas teorijas klasē pie profesora J. Vītola (1920-1923), bija dziedāšanas skolotājs Rīgas pilsētas 28. pamatskolā Jumāras ielā 18 (1922-1927) un mūzikas kritiķis laikrakstā "Pēdējā brīdī" (1926-1929). Mūzikas teorijas pasniedzējs 1. Rīgas Mūzikas institūtā. Latvijas Nacionālās operas dramaturgs (1929-1936), direktors (1936-1940). No 1939. gada bija Latvijas Konservatorijas teorētisko priekšmetu docents, līdztekus pasniedzēja darbam veica Skaņražu kopas vicepriekšsēža pienākumus. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūlijā viņu atlaida no darba. Vācu okupācijas laikā pildīja Rīgas operas direktora pienākumus (1941-1944).  
Otrā pasaules kara beigās 1945. gadā devās trimdā uz Vāciju, kur uzturējās Fišbahas latviešu bēgļu nometnē Nirnbergas tuvumā, bija Latviešu Centrālās padomes loceklis, lektors Fišbahas Tautas augstskolā, Fišbahas nometnes latviešu komitejas priekšsēdis, Franku novada (Frankenlandes) latviešu dziesmu dienu rīcības komitejas priekšsēdis (1946). Publicēja eseju par Jāzepu Vītolu "Vientulis burzmā" (1948). 1949. gadā izceļoja uz Čikāgu, ASV, bija ASV vispārējo latviešu dziesmu svētku skaņdarbu žūrijas loceklis (1953, 1958). Mūža nogalē strādāja kādā fabrikā Kalamazū un rakstīja atmiņu stāstus. 1963. gadā iznāca viņa stāstu krājums "Ciemošanās".
Miris 1963. gada 19. augustā Kalamazū, apglabāts Riversaidas kapsētas latviešu nodalījumā.

Darbi

J. Poruks bija vispusīgs mūzikas darbinieks, kritiķis un esejists, kas savā jaunradē izpaudies galvenokārt kora un solo dziesmā, tautasdziesmu apdarē un klaviermūzikā. Sacerējis 30 solo dziesmu, ap 40 kora dziesmu, klavieru miniatūras. Vairums Poruka kordziesmu ir izteiksmē izsmalcinātas, ar filigrāni izstrādātu mūzikas valodu. Apdarēs korim viņš bija Melngaiļa diatonisma sekotājs, taču ar noslieci uz impresionistisku trauslumu un gleznainību. Solodziesmas apkopotas krājumos "Es dziesmu meklēju" (In Search of a Song, 1968, 1974).
Grimma

Vēsture

Grimma dibināta 1170. gadā. Dažkārt bijusi Meisenes markgrāfu un Saksijas kūrfirstu rezidences pilsēta. VDR laikā pie pilsētas atradās Padomju armijas kara bāze. Cietusi 2002. gada Eiropas plūdos, kad tika aizskalots 18. gadsimtā celtais tilts pār Muldi. 2012. gadā tas atjaunots, bet 2013. gada plūdos atkal aizskalots.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Pilsēta atrodas vēsturiskā apbūve - 1442. gadā celtais rātsnams, 1550. gadā dibinātā skola, pils.

Cilvēki

Grimma ir Saksijas hercoga Albrehta Drosmīgā (Albrecht der Beherzte, 1443-1500) un aktiera Ulriha Mīes (Ulrich Mühe, 1953-2007) dzimtā pilsēta.
1523. gada 4. aprīlī no Marietronas klostera, kas atradās pie Grimmas, izbēga grupa mūķeņu, kuru starpā bija Mārtiņa Lutera nākamā sieva Katarīna fon Bora (Katharina von Bora, 1499-1552). 17. gadsimtā vietējā skolā mācījās baznīcas mūzikas autors Pauls Gerharts (Paul Gerhardt, 1607-1676) un jurists Samuels fon Pūfendorfs (Samuel von Pufendorf, 1632-1694), bet 18. gadsimta beigās - Vidzemes garīdznieks un pedagogs Augusts Albanuss (August Albanus, 1765-1839). 1932. gadā dzimtas īpašumā Grosbotenē apglabāta urna ar Vilhelma Ostvalda pelniem.
Krūmu suns

Izskats

Krūmu suņa ķermeņa garums ir 55 - 75 cm, astes garums 13 cm, svars 5 - 7 kg. Krūmu suņa kājas un purns ir relatīvi īsi salīdzinot ar citiem suņu cilts dzīvniekiem. Tā augstums skaustā ir 25 - 30 cm.
Krūmu sunim ir mīksts, pagarš, rudi brūns kažoks, tā galva, kakla augšpuse, mugura un kuplā, bet īsā aste ir iesarkani ruda. Vēders, pakakle, zods ir tumšāks par muguru, dažreiz pakakle ir muguras krāsā. Astes gals un kājas ir tumši brūnas vai melnas.
Krūmu suņa dzerokļi tāpat kā hiēnsuņiem un sarkanajiem suņiem ir veidoti tādā veidā, lai lielā ātrumā un daudzumā varētu sagrauzt kaulus. Krūmu sunim tāpat kā īsausu zorro starp pirkstiem ir peldplēves, tādēļ tie ir labi peldētāji. Tie var arī nirt un peldēt zem ūdens. Krūmu suņiem ir vāja redze.

Ieradumi

Krūmu suns medī dienas laikā, tam patīk mitras pļavas un tropu lietus meži. Tas visbiežāk medī līdzenumu pakas (Cuniculus paca), kas ir palieli grauzēji, sarkanos akuči (Myoprocta acouchis) un agutus (Agouti). Lai arī reizēm krūmu suns medī vienatnē, tas parasti medī barā, kas sastāv no 10 - 12 suņiem. Tādā veidā tie kopīgi var nomedīt lielākus dzīvniekus, kā kapibaras un Nandu strausus. Krūmu suņi ir vissabiedriskākie Dienvidamerikas suņu dzimtas pārstāvji. Savā starpā tie visu laiku sasmilkstās.
Krūmu suns, midzeņa iekārtošanai, izmanto dabiskas alas un padziļinājumus. Grūsnības periods ilgst 63 dienas, parasti piedzimst līdz 6 tumši pelēkiem kucēniem. Māte mazuļus zīda apmēram 8 nedēļas. Pieaudzis krūmu suns ir apmēram viena gada vecumā. Tas dzīvo līdz 10 gadiem.