google/wiki40b huggingface dataset:
Mežciems (Daugavpils)

Vēsture

Poguļanka radās un attīstījās kā balneoloģiskais kūrorts un vasarnīcu ciems Līksnas pagasta teritorijā. 
Pirmo sanatoriju 1883. gada vasarā dibināja Līksnas muižas īpašnieks grāfs Plāters-Zībergs. Ārstnieciskos dubļus ņēma no Trikartu ezeriem. 1915. gadā Poguļankā bija 117 vasarnīcas, kā arī sanatorija, pansionāti un liels parks. Pirmā pasaules kara laikā kūrorts tika izpostīts.
1925. gadā Līksnas pagasta Poguļankai tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1929. gadā privāts uzņēmums „Līksna” atjaunoja Poguļankas sanatoriju. 1935. gadā Poguļankā atradās 92 vasarnīcas, kurās dzīvoja 306 cilvēki.
1937. gadā Poguļanku pārdēvēja par Mežciemu. 1938. gadā sanatoriju atpirka Latvijas kredītu banka par 250 tūkstošiem latu un paplašināja to līdz 356 ha zemes ar pieciem ezeriem.
Pēc Otrā pasaules kara 1946. gadā Mežciemu pievienoja Daugavpilij.
1990. gadu sākumā daudzu iemeslu dēļ sanatorija „Mežciems” beidza savu darbību. Pēc Latvijas Republikas Ministru kabineta rīkojuma 1995. gada 31. jūlijā valsts īpašums tika atdots privatizācijai un to nopirka Daugavpils SIA „Guron”.
Grigorijs Jeļisejevs

Biogrāfija

Grigorijs Jeļisejevs piedzima 1896. gada 23. februārī Kapiņu pagastā zemnieku ģimenē. Mācījās Ilūkstes skolotāju seminārā.
Sākot ar 1915. gadu piedalījās Pirmajā pasaules karā, bija Krievijas armijas virsnieks. Pēc kara iestājās Anatola Līvena vienībā, piedalījās Neatkarības karā. 1920. gadā Jeļisejevs tika ievēlēts Daugavpils pilsētas domē. 1925. gadā kļuva par domes priekšsēdētāja biedru. 1928. gadā kļuva par 3. Saeimas deputātu, pārstāvot Vecticībnieku partiju. Parlamentā darbojās līdz 1931. gadam.
Latvijas okupācijas laikā 1940. gadā arestēts sakarā ar dalību Baltajā kustībā. 1941. gada jūnijā Jeļisejevam tika piespriests 10 gadu cietumsods un tam sekojošu tiesību ierobežošanu uz 5 gadiem. Pēc cietumsoda izciešanas 1950. gadā izsūtīts uz Krasnojarskas novada Bogučanu rajonu. Hruščova atkušņa laikā atgriezies Rīgā.
Miris Rīgā 1967. gada 14. februārī.
Mērane

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1174. gadā. Vēsturisks tekstilrūpniecibas centrs.
Lauderu pagasts

Daba

Pagasta reljefu veido latgales augstienes Rāznavas pauguraines austrumu mala. Augstākie pauguri atrodas pagasta rietumos - Rudovas (Lītovu) kalns atrodas 243,4 m virs jūras līmeņa.

Hidrogrāfija

Lauderu pagasta upes ietilpst Veļikajas baseinā. Pagasta austrumu malā plūst Zilupes pieteka Istra, kas no pagasta teritorijas uzņem Gumineicas, Koņovkas un Lauderu upīšu ūdeņus. Pagasta teritorijā atrodas divi lielāki ezeri - Sološu ezers (85,5 ha) un Lauderu ezers (55,3 ha, stipri aizaudzis, jo 1960.gadā ūdens līmenis pazemināts par 1 metru). Pagasta teritorijā atrodas daudzi sīki (zem 1 ha lieli) ezeriņi - Beļaju (Mazezers), Mīlestības (Dubiņu), Koņevas, Torfenes (Zubru), Lielais un Mazais Žlobnovas, Cucuru, Morozu.

Upes

Istra

Ezeri

Lielais Lauderu ezers, Mazais Lauderu ezers, Sološu ezers.

Vēsture

1863.gadā Lauderu muižas teritorija kopā ar Istras, Annapoles, Konecpoles, Soboļinas muižu teritorijām tika iekļauta Istras pagastā. 1927.gadā sādžas tika sadalītas viensētās izveidojot skrajciemus.
Pēc Otrā pasaules kara 1945.gada 9. oktobrī izveidoja ciemu padomes (Annapoles, Cucurku, Istras, Koņecpoles, Lauderu, Plepļu, Soboļinas), kuru skaits un lielums laika gaitā mainījās, to skaitā Ludzas apriņķa Istras pagastā izveidoja Lauderu ciema padomi. Lauderu ciems ietilpis Zilupes (1949-1959) un Ludzas (pēc 1959. g.) rajonos. 1954. gadā Lauderu ciemam pievienoja likvidēto Plepļu ciemu, bet 1960.gada 7.jūlijā – Rundānu ciema kolhoza "Maija rīts" teritoriju. Teritorijā darbojās kolhozs "Zaveti Ļeņina", kas 1970. gadā tika pārveidots par Lauderu padomju saimniecību (sovhozu), tika ierīkotas liellopu un putnu fermas, Lauderus attīstīja kā sovhoza centru. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Lauderu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Zilupes novadā.

Iedzīvotāji

Lauderu pagasts ir viens no pagastiem Latvijā, kurā absolūts vairākums iedzīvotāju ir krievi (krievu ir 72,32% 2011. gada skaitīšanā, latvieši - 21,70%, baltkrievi - 2,99%).

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Lauderi (pagasta centrs), Turovka, Staraja Meļņica, Cucuri.
Vilnis Eglājs

Izglītība

1956. gadā V. Eglājs absolvējis Kuldīgas vidusskolu. No 1956. līdz 1961. gadam studējis Rīgas Politehniskā institūta Mehānikas fakultātē un ieguvis grādu inženierijā. 1973. gadā V. Eglājs ir aizstāvējis fizikas un matemātikas zinātņu kandidāta disertāciju. 1992. gadā ieguvis Latvijas inženierzinātņu doktora grādu.

Zinātniskā darbība

Visu mūžu (no RPI absolvēšanas līdz nāvei) strādājis Rīgas Politehniskajā institūtā (vēlāk — Rīgas Tehniskajā universitātē). Bijis asistents, vecākais pasniedzējs, zinātniskais līdzstrādnieks un, visbeidzot, docents. Būdams AP deputāts, uz laiku pametis institūtu, tomēr pēc savu pilnvaru beigām atgriezies RTU un turpinājis iesākto darbu. Viņa pētījumu virzieni bija saistīti ar mašīnu un mehānismu dinamiku, kā arī optimizācijas teoriju, darbā plaši pielietojot datortehniku, eksperimentu plānošanas metodes un sistēmu optimizācija. 1977. gadā izstrādājis principāli jaunu, oriģinālu optimālās projektēšanas metodi, kas balstās uz eksperimentu plānošanas teoriju. Viņa darbos tika piedāvāts eksperimentu plānošanas princips, kas pasaulē plaši pazīstams kā Latīņu Hiperkuba Plāns (Latin Hypercube Sampling).
Savā darbā īpaši pievērsies daudzkorpusu jahtu izpētei, projektēšanai un būvei, bijis katamarānu būves aizsācējs Latvijā. Izstrādātās teorijas un izgudrojumi radīja iespēju Latvijas PSR 1982. gadā pārsniegt jahtu pasaules ātruma rekordu un pirmajai padomju gados piedalīties lielākajās jahtu izstādēs un uzsākt jahtu eksportu.

Politiskā darbība

Studiju gados rakstījis protesta vēstuli pret Pļaviņu HES celtniecību, par ko ticis pratināts Valsts Drošības komitejā. 1968. gadā sakarā ar diskusiju par PSRS iebrukumu Čehoslovākijā tika atlaists no pasniedzēja amata un bija atļauts strādāt tikai par zinātnisko līdzstrādnieku, lai nebūtu kontakta ar studentiem. Bijis viens no Latvijas Tautas frontes RPI atbalsta grupas dibinātājiem (1988), LTF 1. un 2. kongresa delegāts. Darbojies Rīgas pilsētas Centra rajona LTF nodaļā.
1990. gadā ticis ievēlēts Augstākajā Padomē. Eglājs bija viens no Neatkarības deklarācijas darba grupas locekļiem, darbojies Likumdošanas jautājumu komisijā. Strādājis pie vairākiem likumiem, kas saistīti ar iedzīvotāju tiesiskā statusa noregulēšanu, kā arī pie 5. Saeimas vēlēšanu likuma. 1992. gada 26. novembrī bijis viens no AP deputātu frakcijas "Satversme" dibinātājiem.
Kandidējis 5. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Zaļās partijas saraksta, nav ievēlēts.

Nāve

Vilnis Eglājs gāja bojā 1993. gada 3. oktobrī autoavārijā.

Privātā dzīve

Vilnis Eglājs piedzima 1938. gada 19. maijā Rīgā, agronoma ģimenē. Izgudrotāja Alda Eglāja brālis. Precēts ar Valitu Eglāju. Pārim bija divi bērni: dēls Ritvars (arī politiķis, bijis partijas Tēvzemei un Brīvībai/LNNK valdes loceklis) un meita Iveta.
Vilhelms Frīdrihs fon Ungerns-Šternbergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1752. gada 13. jūnijā tagadējā Braslavas pagasta Urgas muižas (Orgishof) īpašnieka Johana Ādolfa fon Ungerna-Šternberga un viņa sievas Šarlotes (dzim. de la Barre) ģimenē. Studēja tieslietas Leipcigas universitātē (1770). Strādāja Vidzemes galma tiesā (1773), bija Vidzemes bruņniecības notārs (1775). 
No 1780. gada bija Rīgas Zemes tiesas (Rigasche Landgericht) loceklis, tiesnesis (1782), Vidzemes Zemes virstiesas (Oberlandesgericht) loceklis (no 1783), galma padomnieks (1790).
No 1797. gada Vidzemes  landrāts un galma tiesas (Hofgericht) loceklis. 
Miris Rīgā 1832. gada 23. martā.

Sabiedriskā darbība

Vilhelms Frīdrihs fon Ungerns-Šternbergs bija Rīgas ložas „Apollo” krēsla meistars (1784-1794), kapitula loceklis ar 6.grādu (1785). Vidzemes ložu provinciālais lielmeistars (1787-94) Anglijas lielložas savienības sastāvā.Kurzemes literatūras un mākslas biedrības loceklis (1818). 
Vidzemes Likumu komisijas (Gesetzkommission) prezidents (1819-1824). Veicinājis Baltijas provinču dokumentu pētniecību Kēnigsbergas Vācu ordeņa arhīvā, ko veica E. Henings.
Progress M-25M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2351 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela 1400 kg, skābeklis (22 kg), gaiss (26 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1283 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, to skaitā 68 kg amerikāņu segmentam.

Lidojuma gaita

Progress M-25M tika palaists 2014. gada 29. oktobrī 07:09:43 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Baikonuras kosmodroma starta laukuma 31 palaišanas iekārtas 6. Aptuveni pēc sešām stundām kosmosa kuģis pietuvojās stacijai. Saslēgšanās automātiskā režīmā notika 13:08:20 UTC pie Pirs moduļa.
2015. gada 25. aprīlī 06:41:14 UTC Progress M-25M atvienojās no SKS. 26. aprīlī Progress M-25M tika novadīts no orbītas. Nesadegušās daļas aptuveni 09:57 UTC iekrita Klusā okeāna dienviddaļā.
Jeļena Prokopčuka

Privātā dzīve

J. Čelnova-Prokopčuka ir dzimusi 1976. gada 21. septembrī Rīgā. Precējusies ar vieglatlētu, garo distanču skrējēju Aleksandru Prokopčuku. A. Prokopčuks ir viņas treneris un vairāku Latvijas rekordu autors. 2011. gada aprīlī viņai piedzima dēls.
Froma gambīts

Vēsture

Atklātnes nosaukums veltīts dāņu šahistam M. Fromam, kas pirmais to ieviesis turnīru praksē, 1862. gadā Kopenhāgenas turnīrā to spēlējot pret M. Mollenstromu. 1874. gadā atklātnes analīzes publicējuši dāņu šahisti G. Nilsens un S. Sērensens. Mūsdienu vadošo šahistu praksē Froma gambīts reti sastopams.

Stratēģiskā ideja

Ar savu pirmo gājienu baltie cenšas iegūt kontroli par lauciņu e5. Upurējot bandinieku melnie cenšas apsteigt baltos attīstībā un izmantot novājināto balto karaļa pozīciju.
Kārlis Plūksne

Dzīvesgājums

Dzimis 1906. gada 23. februārī Tukumā Jāņa Plūksnes ģimenē, viņa brālis bija vēlākais operdziedātājs Edgars Plūksna. 
Studēja arhitektūru Latvijas Universitātē (1926—1942), līdztekus strādāja par tehniķi Latvijas Dzelzeļa valdē, vēlāk Izglītības ministrijā (1926—1931), piedalījās Rīgas Jūrmalas (Mellužu sākumskola, Dubultu vidusskola) un Madonas ēku projektēšanā.
Piedalījās Armijas Ekonomiskā veikala projektēšanā un celtniecībā kā arhitekta Artūra Galindoma vietnieks (1936—1940). Pēc Otrā pasaules kara strādāja Latvijas PSR Ministru padomes Arhitektūras pārvaldes pilsētprojektēšanas institūtā (Латгипрогорстрой, 1945—1968), no 1953. gada bija šī institūta galvenais projektu arhitekts.
Projektēja dzīvojamo ēku Kr. Valdemāra un Mālpils ielas sūrī, Mākslinieku savienības namu Daugavmalā un Rīgas 3. vidusskolas ēku Vecrīgā.
PPTP

Specifikācija

Protokola specifikācija tika publicēta kā „informējoša” 1999.gadā kā RFC 2637. IETF to nebija ratificējusi. Protokols tiek uzskatīts par mazāk drošu nekā protokols IPSec. PPTP darbojas, izveidojot savienojuma PPP sesiju ar pretējo pusi, izmantojot Generic Routing Encapsulation protokolu. Otrs savienojums uz 1723 TCP portu tiek izmantots, lai iniciētu un kontrolētu GRE savienojumu. PPTP ir grūti novirzīt aiz ugunsmūra (angliski: firewall), jo tas prasa vienlaicīgu divu tīkla sesiju izveidi.
PPTP datplūsma var tikt šifrēta izmantojot MPPE. Klienta autentifikācijai var tikt izmantoti dažādi mehānismi, no kuriem visdrošākie ir MS-CHAPv2 un EAP-TLS.

PPTP Ieviešana

Cisco bija pirmie, kas īstenoja PPTP un vēlāk licencēja šo tehnoloģiju kompānijai Microsoft.
PPTP izdevās iegūt popularitāti pateicoties tam, ka tas bija pirmais tunelēšanas protokols, kuru atbalstīja kompānija Microsoft. Visās Microsoft Windows versijās sākot no „Windows 95 OSR2” bija iekļauti PPTP klienti, taču eksistēja ierobežojumi uz diviem vienlaicīgiem izejošajiem savienojumiem. Bet attālinātās piekļuves serviss priekš Microsoft Windows iekļauj sevī PPTP serveri.
Kādu laiku Linux distributīvos nebija pieejams PPTP pilnīgs atbalsts, jo bija bail no patenta pretenzijām saistībā ar protokola MPPE izmantošanu. Pirmo reizi pilns MPPE atbalsts parādījās 2.6.13 Linux versijā (2005. gads). Oficiāli PPTP atbalsts tika uzsākts ar Linux kodolu 2.6.14. Tomēr fakts, ka PPTP protokolā tiek izmantots MPPE protokols, faktiski nenodrošina protokola PPTP aizsardzību.
Operētājsistēma FreeBSD atbalsta PPTP protokolu kā PPTP serveri portu, izmantojot mpd (/usr/ports/net/mpd), izmantojot apakšsistēmu netgraph. Kā PPTP klients FreeBSD operētājsistēmā var tikt izmantots ports pptpclient (/usr/ports/net/pptpclient) vai mpd ports, kurš darbojas klienta režīmā.
Mac OS X jau tiek piedāvāts ar iebūvētu PPTP klientu. Cisco un Efficient Networks pārdod PPTP klientu risinājumus jau krietni vecākām Mac OS versijām. PDA Palm, kas atbalsta Wi-Fi un tiek piegādāti jau ar PPTP klientu Mergic.
Microsoft Windows Mobile 2003 un jaunākas versijas arī atbalsta PPTP.
Mstislavs I Vladimirovičs (Lielais)

Dzīvesgājums

Dzimis 1076. gadā Smoļenskas kņaza Vladimira un viņa sievas Gitas, Harolda Godvinsona meitas, ģimenē. Jau 12 gadu vecumā viņa vectēvs Kijevas lielkņazs Vsevolods Jaroslavičs (valdīja 1076—1093) iecēla Mstislavu par Novgorodas kņazu. 
Drīz pēc viņa vectēva nāves 1094. gadā konkurējošais Rurikoviču atzars - Čerņigovas kņazi Olgoviči padzina Mstislavu no Novgorodas un viņš vienu gadu valdīja Rostovā.
Pēc atgriešanās Novgorodā viņš 1095. gadā apprecējās ar Zviedrijas karaļa Inges Vecākā meitu Kristīni.
Savas valdīšanas laikā kņazs Mstislavs pievērsās baznīcu celtniecībai Novgorodā un karagājieniem pret polovciešiem (1107, 1111) uz pret Ugaunijas un Adzeles čudiem (1111). Pēc tam, kad viņa tēvs 1113. gadā kļuva par Kijevas lielkņazu Vladimiru Monomahu, viņš 1113. un 1116. gadā atkal devās uz Ugauniju ievākt meslus. Ap 1111. gadu viņš izprecināja savu meitu Malmfrīdu Norvēģijas karalim Sigurdam I, bet ap 1116. gadu meitu Ingeborgu Dānijas karaļa Ērika I dēlam Knudam Lavardam.
1117. gadā tēvs Mstislavu iecēla par Belgorodas kņazu un savu līdzvaldnieku. Par Novgorodas kņazu iecēla viņa dēlu Vsevolodu Mstislaviču. 1222. gada viņa trešā meita Dobrodeja (Добродея), ar kristīto vārdu Eipraksija, tika izprecināta Bizantijas imperatora dēlam.  
Pēc Vladimira Monomaha nāves 1125. gadā Mstislavs kļuva par Kijevas lielkņazu un iesaistījās cīņās par varu ar Čerņigovas Svjatoslavičiem un iecēla savu dēlu Izjaslavu par Kurskas kņazu. 1129. gadā Kijevas lielkņazs Mstislavs uzbruka Polockas kņazistei un izsūtīja kņazu Dāvidu trimdā uz Cargradu, kas ir Konstantinopole vai arī Gerzike. Pēc tam viņš hronikās vairs nav pieminēts.
1130. gadā viņš sūtīja savu dēlu Novgorodas kņazu Vsevolodu meslu ievākšanas karagājienā uz Ugauniju, bet 1131. gadā krievu karaspēks tika sakauts pie Tērbatas. 1132. gadā Kijevas lielkņaza karaspēks uzbruka lietuviešiem, bet tika sakauts atceļā.   
Miris 1132. gada 14. aprīlī Kijevā. Pēc viņa nāves Kijevas Krievzeme saira atsevišķās kņazistēs.
Kārļa Vatsona iela (Rīga)

Vēsture

Kārļa Vatsona iela pirmo reizi Rīgas ielu sarakstā ir minēta 1911. gadā ar nosaukumu Elbingas iela. Laika posmā no 1915. līdz 1917. gadam ielas nosaukums tika mainīts uz Eltonas ielu, bet jau 1917. gadā tā atguva savu pirmo nosaukumu Elbingas iela. 1923. gadā iela ieguva Vatsona ielas vārdu, bet 1950. gadā tā tika pārsaukta par Arāja-Bērces ielu, 1987. gadā – Augusta Arāja Bērces iela (Augusta Arāja-Bērces vārdā). Savu tagadējo nosaukumu iela ieguva 1990. gadā.
Krustpils novads

Vēsture

Līdz 13. gadsimtam tagadējā Krustpils novada teritorijā atradās Asotes pilsnovads, kas pakļāvās Jersikas ķēniņam. Līgumā par Letijas zemju sadalīšanu starp ordeni un bīskapu minēts novads Aszute, kuru pētnieki viennozīmīgi saista ar Asoti. 1211. gadā Asotes pilsnovads iekļauts Livonijas bīskapijas sastāvā. 1237. gadā Rīgas bīskaps netālu no Asotes pilskalna Daugavas labajā krastā uzcēla Krusta pili (Kreutzburg). 1511. gadā arhibīskapa lēņu grāmatā pieminēts Krustpils miests. 1585. gadā Polijas-Lietuvas kopvalsts karalis Stefans Batorijs Krustpils novadu atdāvināja Korfu dzimtai, kuras īpašumā tas bija līdz 1920. gada agrārajai reformai.
Pēteris Pauls Jozuus

Biogrāfija

1895. gadā Jozuus beidza studijas Pēterburgas konservatorijas Luija Homiliusa ērģeļu klasē. Laikā no 1897. līdz 1903. gadam bija ērģelnieks Pēterburgas Jēzus baznīcā, 1906. gadā kļuva par ērģelnieku Rīgas Jaunajā Svētās Ģertrūdes baznīcā. Laikā no 1903. līdz 1907. gadam Jozuus diriģēja Rīgas Latviešu teātrī.
No 1903. līdz 1936. gadam vadīja Rīgas Latviešu biedrības kori. 
1919. gadā Jozuus bija viens no Latvijas Konservatorijas dibinātājiem. 
No 1919. līdz 1937. gadam vadīja konservatorijas Ērgļu un Kora klases, no 1935. līdz 1937. gadam bija konservatorijas rektors.
1919. gadā kļuva par Latvijas Nacionālās operas kormeistaru (līdz 1935. gadam), no 1927. līdz 1929. gadam bija tās direktors.

Apbalvojumi un pagodinājumi

1926. gadā Jozuus tika apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1928. gadā — trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Studentu korporācijas "Vendia" goda filistrs.
1994. gada ziemas olimpiskās spēles

Spēļu rīkošanas vietas izvēle

Lillehammere par 17. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 1988. gada septembrī Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Seulā, Dienvidkorejā. Lillehammere par spēļu rīkošanu apsteidza Ankoridžu (ASV), Estešundu un Ori (Zviedrija) un Sofiju (Bulgārija).

Latvijas komandas sniegums

Lillehammeres ziemas olimpiskajās spēlēs Latvijas komandā startēja 28 sportisti bobslejā, daiļslidošanā, kamaniņu sportā, biatlonā, ātrslidošanā, distanču slēpošanā. Viņi trīs reizes dažādās sporta diciplīnās iekļuva pirmajā desmitniekā, tā daiļslidotāji Jeļena Berežnaja un Oļegs Šļahovs ieguva 8. vietu, bet kamaniņu braucēja Anna Orlova ieguva 9. vietu, Zintis Ekmanis/Aldis Intlers divniekos 10. vietu.
Kas tie tādi, kas dziedāja

Kas tie tādi, kas dziedāja ir populāra latviešu tautasdziesma Dāvida Cimzes apdarē, kas izdota dziesmu krājuma "Dziesmu rota" otrajā burtnīcā ar nosaukumu “Lauka puķes” 1872. gadā.
Šīs klaušu laiku dziesmas harmonizējums ir tik smalki un reizē vienkārši darināts, ka jābrīnās, kā to spēja veikt vienkāršs skolotājs, kas pie profesionāla mūziķa nebij mācījies nevienu dienu.

Vēsture

Skolotājs Dāvids Cimze palīdzēja savam brālim Jānim Cimzem sastādīt un izdot krājumu „Dziesmu rota”, kura divas burtnīcas iznāca neilgi pirms Dāvida Cimzes nāves. Dziesmu dziedāja Pirmo Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku laicīgo dziesmu koncertā, pēc tam arī 1895. gada IV Vispārējos latviešu Dziesmu un Mūzikas svētkos Jelgavā un 1910. gada V Vispārējos latviešu Dziesmu svētkos.
"Kas tie tādi, kas dziedāja" ir iekļauta 1993. gadā iznākušajā postfolkloras grupas "Iļģi albumā "Bāreņu dziesmas".
Zorinska

Vēsture

Par apdzīvotās vietas pirmsākumiem uzskata 1878. gadā uz Debaļceves—Luhanskas dzelzceļa līnijas izbūvēto Manuiļivkas dzelzceļa staciju, pie kuras izveidojās ciemats. 1930. gadā netālu no stacijas tika izbūvētas Nikanoras šahtas un pie tām strādnieku ciemats. 1963. gadā šahtu un stacijas ciemati tika apvienoti, nodibinot pilsētu ar tagadējo nosaukumu.
Nebalsīgs labiodentāls eksplozīvs slēdzenis

Atveidošana latviešu valodā

Latviešu valodā nebalsīgo labiodentālo eksplozīvo slēdzeni atveido ar burtu "p".
1996. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm

1996. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts sastāvēja no vairākiem posmiem — zonālie turnīri, starpzonu turnīri, pretendentu turnīrs un mačs par pasaules čempiones nosaukumu.
Mačā par pasaules šaha čempiones nosaukumu pretendente Žuža Polgāra uzvarēja šī titula īpašnieci Sje Dzjuņu un kļuva par pasaules čempioni.
Zakarija Bakali

PSV Eindhoven

Bakali ir nācis no kluba PSV Eidnhoven jauniešu sistēmas, kurai pievienojās 2008. gadā no Ljēžas "Standard". Viņš spēlē kā labās malas uzbrūkošais pussargs, bieži vien arī kā uzbrucējs.
2013. gada 30. jūlijā Bakali starta sastāvā sāka UEFA Čempionu līgas kvalifikācijas spēli pret Varegemas "Zulte". 80. minūtē viņu nomainīja Florians Jozefzūns. Pirmos vārtus Čempionu līgas kvalifikācijā viņš guva 2013. gada 7. augustā pret Varegemas "Zulte" 2013. gada 11. augustā Eredivisie spēlē pret Neimegenas "NEC", ko PSV uzvarēja ar 5-0, Bakali guva trīs vārtus. Tā viņam bija tikai otrā spēle šajā līgā.

Izlases karjera

Bakali Beļģijas jauniešu izlasēs ir zināms kā labs vārtu guvējs. Gūstot 7 vārtus 9 spēlēs U-17 izlases sastāvā, Bakali tika izsaukts uz U-21 izlasi.
Pēc Bakali veiksmīgās Čempionu līgas debijas, Beļģijas izlases treneris Marks Vilmots iekļāva viņu sastāvā pārbaudes spēlē pret Francijas izlasi. Dienu pirms spēles Bakali treniņā guva savainojumu, un viņu izņēma no sastāva.
2015. gada Latvijas futbola Virslīgas sezonas komandu sastāvi

Šeit ir apkopoti 2015. gada Latvijas futbola Virslīgas sezonas komandu sastāvi.
Pārejas starp klubiem un papildus spēlētāju pieteikšana ir atļauta tikai pārejas periodos — no 6. janvāra līdz 6. martam un no 19. jūnija līdz 17. jūlijam. Izņēmumi ir gadījumi, ja spēlētājam ir beidzies darba līgums vai tas ir izbeigts pēc savstarpējas vienošanās ar klubu pāreju perioda laikā vai ja pāreju perioda laikā spēlētāja klubs ir ticis likvidēts vai diskvalificēts no Latvijas Futbola federācijas sacensībām — tad šo spēlētāju kāds no Virslīgas klubiem var pieteikt arī 30 dienas pēc pāreju perioda beigām. Spēlētāju jebkurā laikā var pieteikt tad, ja tas ir iekļauts kluba Latvijas Jaunatnes čempionāta pieteikumā vai arī, ja spēlētājs ir 1993. gadā vai vēlāk dzimis vārtsargs, kurš spēlē 1. līgā vai 2. līgā, ja klubam ir pieejami (tas ir, nav traumēti) mazāk kā divi vārtsargi.
Katram klubam ir jāsastāda A pieteikums, kurā var iekļaut līdz 25 spēlētājiem, un B pietekums, kur var iekļaut 1993. gadā dzimušus vai jaunākus spēlētājus. Šajās tabulās ir apkopoti visi A pieteikumā iekļautie spēlētāji, kā arī tie B pieteikuma spēlētāji, kas ir aizvadījuši vismaz vienu spēli šajā Virslīgas sezonā.
Bolīds

Bolīds (grieķu βολίς, βολίδος — metamais šķēps) — ļoti spožs meteors, kura spožums lielāks par −4 (Veneras vidējo zvaigžņlielumu). Spoži bolīdi redzami arī dienā; naktī redzams bolīda apvalks un aste. Bolīdu bieži pavada dzirksteļošana, uzliesmojumi, sprādzieni, pērkonam līdzīgi dārdi, meteorītu krišana.
Marokas administratīvais iedalījums

Marokas administratīvo iedalījumu veido 12 reģioni, ieskaitot Rietumsahāras apstrīdēto teritoriju. Līdz 2015. gadam Maroku veidoja 16 reģioni. Reģioni sīkāk iedalās 13 prefektūrās un 62 provincēs.
Makmerdo šaurums

Makmerdo šaurums (angļu: McMurdo Sound) ir līcis Antarktīdas piekrastē, Rosa jūras dienvidos. Austrumos to norobežo Rosa sala, dienvidos - Makmerdo šelfa ledājs, rietumos - Viktorijas Zemes Skota krasts. Līci 1841. gada februārī atklāja Džeimsa Rosa ekspedīcija un nosauca kuģa Terror leitnanta Arčibalda Makmerdo (Archibald McMurdo) vārdā.
Makmerdo šaurums ir vistālāk uz dienvidiem esošais vasarā no ledus relatīvi brīvais Antarktīdas piekrastes līcis. Līcis ir ap 70 km garš ziemeļu-dienvidu virzienā un 45-75 km plats. Tikai ap 10% no piekrastes ir brīvas no ledus. Līča austrumu krastā Rosa salā izvietojusies kontinenta lielākā polārstacija Makmerdo (ASV) un jaunzēlandiešu polārstacija Skota.