google/wiki40b huggingface dataset:
Benevento

Vēsture

Līdz romiešu atnākšanai, kuri pārsauca to par Beneventumu, šeit atradās samnītu apdzīvota vieta Maleventuma. Caur šo pilsētu tika izveidots Apija ceļš, kas ļāva romiešiem izmantot to kā placdarmu savas ietekmes paplašināšanai uz Itālijas dienvidiem. Pie Benevento 275. gadā pr.Kr. cieta sakāvi savā beidzamajā kaujā pret romiešiem Epīras ķēniņš Pirrs.
Impērijas beidzamajos gados Benevento sagrāva gotu vadonis Totila. Pilsētu atjaunoja langobardi, kas izvēlējās Benevento par savas varas centru Itālijas dienvidos. Viņu 571. gadā izveidotā Benevento hercogiste palika par nozīmīgāko politisko veidojumu uz dienvidiem no Romas līdz pat 9. gadsimta beigām, kad tā iekšējo konfliktu rezultātā zaudēja savu nozīmi. 11. gadsimtā pilsētu pārņēma bizantieši, bet pēc tam, līdz pat Itālijas apvienošanai, Romas pāvests.
860. gadā Benevento ķēniņš Adelhizs deva patvērumu no saviem valdījumiem atbēgušajam Lambertam un Hildebertam, Kamerino grāfam, kas bija sazvērestībā pret Itālijas karali Ludviķi II. Nedaudz vēlāk Adelhizs kopā ar Salerno ķēniņu Gveferu un Neapoles hercogu Sergiju II vadīja Dienviditālijas aristokrātu sacelšanos. 871. gadā tiem pievienojās Lamberts, kurš kļuva par Spoleto hercogu, un Lamberts Plikpauris, jaunais Kamerino grāfs. Benevento ķēniņš sagūstīja Ludviķi II un noturēja to gūstā vairāk par mēnesi, no 871. gada 13. augusta līdz 17. septembrim. Imperators tika atlaists pēc tam, kad deva zvērestu neatriebties dumpiniekiem, taču uzreiz pēc atbrīvošanas Spoleto un Kamerino viņš konfiscēja. Lamberts II atkal atrada patvērumu Benevento pie Adelhiza, un šoreiz ar Lambertu Plikpauri. 872. gadā viņi karoja ar saracēņiem, sakaujot viņu karaspēku, kas turēja aplenkumā Salerno.
Nākamā gadā Romas pāvests Jānis VIII atbrīvoja Ludviķi II no zvēresta, kuru tas bija devis Adelhizam, un pēc tam imperators aplenca Benevento, taču cieta neveiksmi.
1266. gadā pie Benevento mūriem karalis Anžujas Kārlis sakāva pēdējo Štaufenu monarhu Sicīlijas Manfredu, un iekaroja viņa valsti.
Gada dramatiskā teātra izrāde (Spēlmaņu nakts)

Gada dramatiskā teātra izrāde ir viena no nominācijām Spēlmaņu nakts ceremonijā. To pasniedz par gada labāko izrādi Latvijā. Balva līdz šim ir pasniegta visās Spēlmaņu nakts ceremonijās.
Tirozīns

Atrašanās dabā

Tirozīns ietilpst daudzu dabisko olbaltumvielu, tai skaitā fermentu, sastāvā. Organismā tirozīns sintezējas no fenilalanīna ar fermenta fenilalanīn-4-hidroksilāzes palīdzību. Parasti tirozīns pietiekamā daudzumā tiek uzņemts ar pārtiku, tādēļ šis process vairāk nepieciešams fenilalanīna pārpalikuma likvidēšanai. Ja fenilalanīn-4-hidroksilāze nav pietiekami aktīva, attīstās smaga slimība - fenilketonūrija.
Ņerīga virsla

Analoģijas citās valodās

Jau 1863. gada decembrī Lūiss Kerols pēc amatierteātra izrādes "Alfrēds Lielais" viesiem nolasīja četrrindi, pilnibā sastāvošu tikai no neesošiem vārdiem, izņemot  galvenos vārdus (service words), kuru vēlāk izmantoja kā pirmo un pēdējo pantu balādē "Rifkarīlis" (Jabberwocky) savā grāmatā "Alise Aizspogulijā". Tulkojot šo darbu, pēc tā paša principa veidoti atdzejojumi citās valodās: latviešu un krievu. Grāmatas 2018. gada krievu tulkojumā, ko veica Jevgeņijs Kļujevs, pirmajā pantā izmantoti Ščerbas veidotie vārdi.
"Rifkarīlis", iespējams, ir vispazīstamākais mēģinājums iekļaut valodā neeksistējošus vārdus, kuri tai pašā laikā pakļaujas visiem valodas likumiem. Līdzīgu mēģinājumu veica Nobela prēmijas laureāts Ričards Fainmens kādā bērniem domātā pasākumā, nolasot "dzejoli" no izdomātiem vārdiem. Kad skolotājs pēc tam viņam jautāja, vai tā bijusi latīņu vai itāļu valoda, zinātnieks atbildēja: "Pajautājiet bērniem! Viņi jums pateiks".
2018. gadā kādā 5. klases matemātikas grāmatā bija publicēts uzdevums, kurā līdzīgā veidā bija izmantoti latviešu valodā neeksistējoši vārdi. Sociālajos tīklos par to izcēlās dzīvas diskusijas.
Filips Žilbērs

FDJeux.com

Profesionālajā riteņbraukšanā F. Žilbērs nonāca 2003. gadā, pārstāvot Francijas komandu Française des Jeux. Jau debijas sezonā viņš izcīnīja uzvaru prestižā velobrauciena Tour de l'Avenir posmā.

Silence-Lotto

No 2008. līdz 2012. gadam pārstāvēja Beļģijas komandu Silence-Lotto (Omega Pharma-Lotto), kurai atnesis virkni uzvaru prestižos velobraucienos, kā arī izcīnījis uzvaras lielo daudzdienu velobraucienu atsevišķos posmos. 2009. gadā nosaukts par Beļģijas gada sportistu.
Sevišķi iespaidīgi F. Žilbērs aizvadīja 2011. gada sezonu, kad uzvarēja Beļģijas daudzdienu velobraucienā un trīs klasiskajās viendienās Giro di Lombardia, Amstel Gold Race un Ljēža-Bastoņa-Ljēža. Šādā veidā viņš kļuva par tikai otro riteņbraucēju (pēc Dāvida Rebellina), kas uzvarējis trīs klasiskajās Ardēnu viendienās. Panākumus F. Žilbērs turpināja arī 2011. gada Tor de France, kur uzvarēja pirmajā posmā, kā rezultātā kļuva arī par līderi sprinteru konkurencē un negaidīti spēja labākā sprintera zaļo kreklu saglabāt pusi daudzdienu velobrauciena. F. Žilbērs tika atzīts par 2011. gada labāko riteņbraucēju pasaulē un saņēma Vélo d'Or balvu.

BMC Racing Team

2012. gada Pasaules čempionātā F. Žilbērs kļuva par čempionu grupas braucienā.
2013. gada sezona Pasaules čempiona kreklā Žilbēram bija samērā neveiksmīga — viņam izdevās izcīnīt tikai vienu uzvaru — Vuelta a España 12. posmā.
2014. gadā Žilbērs sezonu uzsāka ar savu otro uzvaru Brabantse Pijl un trešo Amstel Gold Race.
2015. gada Giro d'Italia Žilbērs uzvarēja 12. un 18. posmā.

Quick-Step Floors

2017. gadā Žilbērs uzvarēja Flandrijas tūrē un Amstel Gold Race sacensībās. Tas padarīja viņu par trešo braucēju, kurš šajās divās sacensībās uzvarējis viena gada laikā; bez viņa to paveicis Edijs Merkss un Jans Rāss.
2019. gadā Žilbērs guva savu piekto uzvaru klasiku pieminekļos, triumfējot Parīze—Rubē sacensībās. Līdz ar to no piecām nozīmīgākajām klasiku sacensībām viņam pietrūka tikai uzvara Milāna—Sanremo, kur divreiz gūta trešā vieta (2008, 2011).
2019. gada Vuelta a España Žilbērs uzvarēja sacensību 12. un 17. posmā.

Lotto-Soudal

2019. gada augustā tika ziņots, ka pēc sezonas beigām Žilbērs 37 gadu vecumā pievienosies Lotto-Soudal komandai, parakstot triju gadu līgumu.
Arnolds Denkers

Biogrāfija

Jaunībā trenējies boksā, taču vēlāk nopietni aizrāvies ar šahu. 1929. gadā uzvarējis Ņujorkas starpskolu šaha čempionātā. 1934. gadā piedalījies savā pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā Sirakjūsā, kurā pārliecinoši uzvarējis Semjuels Reševskis. 1940. gados kļuvis par vienu no vadošajiem ASV šahistiem. Sešas reizes uzvarējis Manhetenas šaha kluba čempionātā (1940, 1944, 1950, 1950-51, 1954, 1969-70). 1944. gadā uzvarējis ASV šaha čempionātā, izšķirošajā partijā pārspējot Rubenu Fainu. 1946. gadā aizstāvējis savu ASV šaha čempiona titulu, pieveicot mačā Hermanu Steineru ar 6½:3½. Pēc Otrā pasaules kara piedalījies šaha turnīros Eiropā. 1946. gada Londonas šaha turnīrā izcīnījis 3. vietu (uzvarējis Makss Eive), bet 1946. gada Hastingsas šaha turnīrā dalījis 3. vietu (uzvarējis Savelijs Tartakovers).
Vēlākajos gados šaha turnīros spēlējis retāk. Divu šaha grāmatu autors. Mūža nogalē organizējis savu šaha skolu. Beidzis Ņujorkas universitāti. Bijis precējies, triju bērnu tēvs. 
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Denkeram kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1981. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) goda nosaukumu. 1992. gadā Denkers ticis uzņemts ASV šaha slavas zālē.
Eģiptoloģija

Eģiptoloģija (Ēģipte + grieķu: λόγος, logos — ‘jēdziens, mācība’) ir zinātne, kas pēta Senās Ēģiptes vēsturi, valodu, literatūru, reliģiju, arhitektūru un mākslu laikā no 5. gadu tūkstoša p.m.ē. līdz 4. gadsimtam m.ē. Eiropā eģiptoloģija tiek uzskatīta par filoloģisku disciplīnu, savukārt Ziemeļamerikā — par arheoloģijas nozari. Eģiptoloģijas speciālisti tiek saukti par eģiptologiem.
Par eģiptoloģijas pirmsākumu tiek uzskatīts 1822. gads, kad francūzis Žans Fransuā Šampolions atklāja paņēmienu, ar kuru atšifrējami ēģiptiešu hieroglifi. Šampolions ir arī pirmās ēģiptiešu valodas gramatikas un vārdnīcas sastādītājs.
Dioksāns

Iegūšana

Dioksānu var iegūt no etilēnglikola (1), hloreksa (2), vai etilēna oksīda (3).
Vera Menčika

Biogrāfija

Dzimusi Maskavā čeha un anglietes ģimenē. Deviņu gadu vecumā iemācījusies spēlēt šahu.
1921. gadā kopā ar vecākiem pārcēlusies uz Lielbritāniju, kur kļuvusi par Hastingsas šaha kluba biedri. 1925. gadā uzvarējusi divos mačos toreizējo Lielbritānijas čempioni šahā Edīti Praisu ar vienādu rezultātu 3:2. Pēc tam divus gadus pēc kārtas (1926, 1927) bijusi Lielbritānijas atklātā jauniešu šaha čempionāta uzvarētāja.
1927. gadā pārliecinoši uzvarējusi pirmajā FIDE rīkotājā Pasaules sieviešu šaha čempionātā (+10 −0 =1). Vēlākajos gados sekmīgi aizstāvējusi savu titulu turnīros Hamburgā (1930), Prāgā (1931), Folkstonā (1933), Varšavā (1935), Stokholmā (1937), Buenosairesā (1939), un mačos ar Soņu Grafu Roterdamā (1934) 3:1 (+3 −1 =0) un Zemeringā (1937) 11,5:4,5 (+9 −2 =5). Pasaules čempiones nosaukumu saglabājusi līdz savai nāvei.
No 1929. gada piedalījusies arī vīriešu šaha turnīros. Labāko rezultātu uzrādījusi 1929. gadā Ramsgeitā, kur kopā ar Akibu Rubinšteinu dalījusi 2.-3. vietu, tikai par puspunktu atpaliekot no uzvarētāja Hosē Raula Kapablankas, bet apsteidzot savu šaha skolotāju Gēzu Maroci. 1934. gadā Menčika ieņēma 3. vietu Mariboras šaha turnīrā, apsteidzot Rūdolfu Špīlmanu un Milanu Vidmaru. No vīriešu turnīros spēlētajām 487 partijām Menčikai izdevās uzvarēt 147, tikpat partijās viņai izdevās panākt neizšķirtu. Tā laika šahistu vidū Menčikai zaudējušos vīriešus dēvēja par «Veras Menčikas kluba» biedriem, un to starpā bija arī nākamais Pasaules čempions Makss Eive.
Otrā Pasaules kara laikā 1944. gada jūnijā Vera Menčika kopā ar māti un māsu Olgu gāja bojā vācu uzlidojumā no raķetes Fau-1.
Veras Menčikas vārdā ir nosaukts kauss, kurš tiek pasniegts Pasaules šaha olimpiādes uzvarētājām sieviešu komandu turnīrā (izcīna kopš 1957. gada).
Serhijs Varlamovs

Spēlētāja karjera

Ilgāku laiku spēlējot Rietumu hokeja līgā, profesionāļa karjeru Varlamovs uzsāka Ziemeļamerikā, 1996.—97. gada sezonā debitējot Amerikas hokeja līgā. Jau nākamajā sezonā uzbrucējs aizvadīja vienu spēli NHL kluba Kalgari "Flames" rindās. "Flames" sastāvā gan Varlamovs tā arī nenostiprinājās.
2001. gada vasarā Varlamovs tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues" rindām, tās sastāvā aizvadot pilnu 2001.—02. gada sezonu, taču 2002.—03. gada sezonā kluba sastāvā aizvadot vien trīs spēlēs, pārējo laiku pavadot AHL. 2003.—04. gada sezonu uzbrucējs aizvadīja Vankūveras "Canucks" sistēmā, NHL gan neaizvadot ne spēli.
Sākoties 2004.—05. gada NHL sezonas lokautam, Varlamovs pievienojās Krievijas Superlīgas klubam Kazaņas "Ak Bars". Pēc divām "Ak Bars" aizvadītām spēlēm hokejists pārcēlās uz Novosibirskas "Sibir" rindām, tā rindās aizvadot nākamās četras sezonas.
2008.—09. gada sezonu Varlamovs uzsāka jau Čerepovecas "Severstal" rindās, sezonas gaitā gan tiekot aizmainītam uz Sanktpēterburgas SKA. Nākamo sezonu Varlamovs dalīja uz pusēm starp spēlēšanu Minskas "Dinamo" un Baltkrievijas Ekstralīgas kluba Kijevas "Sokil" sastāvā, taču 2010.—11. gada sezonu pilnībā aizvadīja Minskā.
2011. gada vasarā hokejists pievienojās tobrīd Krievijas Augstākās līgas kluba Doņeckas "Donbass" rindām. No 2012. līdz 2014. gadam "Donbass" sastāvā spēlēja KHL. Pēc 2015.—16. gada sezonas noslēdza karjeru.
Ukrainas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2002. gada olimpiskajās spēlēs, kā arī desmit Pasaules čempionātos.
Kārlis Būmeisters (politiķis)

Biogrāfija

Kārlis Būmeisters piedzima Madonas apriņķa Grašu pagastā 1888. gada 13. novembrī. saimniekam Jēkabam Būmeisteram ar sievu Annu Augusti dz. Pakalnieti. Ieguvis vidējo izglītību, zinājis četras valodas. Mūziķa Kārļa Būmeistera vecvectēvs.
1904. gadā notiesāts par sociāldemokrātisku darbību 1905. gadā piedalījies revolūcijā. 1906. gadā pievienojies Latvijas Sociāldemokrātiskajai strādnieku partijai (LSDSP). Par revolucionāru darbību, virzot mazinieku, Trocka idejas un izplatot trockiešu laikrakstu "Dzirkstele", apcietināts Centrālcietumā Rīgā no 1908. līdz 1913. gadam, kad ticis amnestēts par godu Krievijas Impērijas monarhu Romānovu 300 gadu jubilejai.
Vēlāk devies uz Pēterburgu, lai pēc tam Lisvas (Krievija) pilsētas vilnas pārstrādes fabrikā ieņemtu vadošā grāmatveža un padomes locekļa amatu. Tur, 1918. gadā laulībā ar Agnesi Būmeisteri (dz. Bahmane) piedzima dēls Juris Būmeisters, kura vecākais dēls Valentīns Būmeisters piedzima Pēterburgā 1914. gadā.
Pēc Latvijas Republikas dibināšanas divdesmito gadu sākumā ar ģimeni atgriezies Latvijā, sākumā Daugavpilī. 1922. gadā ievēlēts par 1. Saeimas deputātu no Latgales saraksta līdzās ar Raini. Ticis ievēlēts arī 2. Saeimā (1925) un 3. Saeimā (1928).
Dzīvojot Daugavpilī, no 1924. līdz 1931. gadam bijis galvenais redaktors laikrakstam "Latgolas Dorbs" (Latgales Darbs), kā arī vienubrīd pilsētas domes deputāts. Bijis Valsts zemes bankas un no 1932. līdz 1934. gadam — Latvijas Bankas padomes loceklis. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada 28. jūnijā kā vadošais LSDSP darbinieks apcietināts uz sešiem mēnešiem Rīgas centrālcietumā.
Otrā pasaules kara laikā bija pretošanās kustības dalībnieks, kā arī darbojās LSDSP pagrīdes organizācijā. 1951. gadā Čiekurkalna mājā apcietināts kā varai bīstams un izsūtīts uz soda nometni Taišetas pilsētā Sibīrijā. 1956. gadā atgriezies Rīgā, kur turpinājis dzīvot ar ģimeni. Miris 1967. gada 3. aprīlī. 8. aprīlī apglabāts Meža kapos.
Idus

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Idus muižas (Idwen) centru. Līdz 1949. gadam Idus pagasta centrs. Muižas parks ir vietējas nozīmes aizsargājams dabas piemineklis.
Loengrīns no Varka Kru

Sižets

Filma veidota kā kamaniņu braucēja Mārtiņa Rubeņa portrets.
Pateicoties Mārtiņam Rubenim, Latvija 2006. gadā izcīnīja savu pirmo medaļu ziemas olimpiskajās spēlēs. Tāpat Rubenis bez sasniegumiem profesionālajā sportā ir pazīstams arī ar dalību domubiedru apvienībā Varka Kru.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais pop & roka albums

Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā pop & roka dziesma bija viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedza par labāko rokmūzikas vai popmūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā.
Balva tika pasniegta laika periodā no 1997. līdz 2000. gadam, bet pēc tam atsevišķi tika izveidotas nominācijas Labākais pop albums un Labākais roka albums.
Dzūkija

Nosaukums

Dzūkijas nosaukums iegājās apritē tikai 19. gadsimtā, norādot uz vietējo iedzīvotāju lietuviešu valodas īpatnējo "dzūkisko izrunu".

Vēsture

Viduslaikos mūsdienu Dzūkiju apdzīvoja jātvingi, kas dzīvoja arī tagadējās Baltkrievijas un Polijas teritorijās. Uz ziemeļiem mītošie lietuvieši viņu zemes austrumu daļu Nemunas labajā krastā dēvēja par Dainavu (dziesmu zemi), bet prūši tās rietumdaļu Nemunas kreisajā krastā par Sūdavu (purvaino zemi). Ap 1040. gadu Dainavu mēģināja pakļaut Kijevas lielkņazs Jaroslavs Gudrais, bet 1253. gadā Lietuvas karalis Mindaugs Dainavu apsolīja Vācu ordenim. 1281. gadā liels ordeņa karaspēks sakāva sudaviešu ķēniņa Skomanta (Skomanda) karavīrus. Liela daļa jātvingu gāja bojā Ziemeļu krusta karu laikā, bet atlikusī daļa saplūda ar lietuviešiem, baltkrieviem, poļiem un vāciešiem. Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts nodibināšanas 1569. gadā Dainavas rietumu daļu iekļāva Podlēzijas zemē (poļu: Podlasie — 'poļiem (ļahiem) padotā zeme').
Vēsturiski lielākās Dzūkijas pilsētas bija Grodņa, Lida un Alīta, pie kam pēdējā bieži tiek saukta par "Dzūkijas galvaspilsētu", taču tagadējās Dzūkijas vēsturiskā prototipa (līdz 1413. gada pastāvējušās Traķu kņazistes) politiskais centrs atradās citur. Sākumā tā bija Merkine, no 13. gadsimta beigām vai 14. gadsimta sākuma — Vecie Traķi, no 14. gadsimta 8. desmitgades — Jaunie Traķi.
Cūku gripa

Vakcīna pret cūku gripu

H1N1 cūku gripas vīrusa sastāvdaļas ir klīdušas apkārt nepamanītas gadiem ilgi, bet detalizēta ģenētiskā analīze parāda, ka vīruss apvieno gabaliņus un daļas tādā veidā, kas iepriekš nebija pamanīts. Ļoti precīza analīze parāda katra vīrusa sastāvdaļas izcelsmi. Tas liecina, ka pašreizējās gripas vakcīnas, iespējams nenodrošinās aizsardzību no vīrusa, bet gan ka vīruss ir uzņēmīgs pret dažiem pretvīrusu medikamentiem, līdz ar to ir nepieciešams izstrādāt jaunu vakcīnu. Atsevišķu vīrusa neiraminidāzes proteīnu (N iekš H1N1) pētīšana norāda arīdzan uz to, ka vīruss ir jutīgs pret dažiem medikamentiem, līdz ar to šīs proteīna daļas ir nozīmīgas vakcīnu attīstībai.
Skaitļu teorija

Skaitļu teorija ir matemātikas nozare, kas pēta veselo skaitļu īpašības un to savstarpējās sakarības. Dažreiz šī nozare tiek saukta par “augstāko aritmētiku”. Atsevišķi aprēķini ar konkrētiem skaitļiem, piemēram, , nav īpaši interesanti un parasti neietilpst skaitļu teorijas priekšmetā, tomēr pasniedzot šo piemēru kā Pitagora teorēmu, tas ir, , izteiksme kļūst par skaitļu teorijas apskates objektu. Svarīga veselo skaitļu īpašība, ko apskata skaitļu teorija, ir to dalāmība vienam ar otru. Nozīmīgākās problēmas, kas tiek apskatītas skaitļu teorijā, ir vienādojumu un vienādojumu sistēmu risināšana veselos skaitļos, un naturālo skaitļu sadalīšana pirmreizinātājos. Ilgu laiku skaitļu teorija bija teorētiska matemātikas apakšnozare bez lieliem praktiskiem pielietojumiem, bet līdz ar datoru attīstību, skaitļu teorija tiek pielietota datorgrafikā (jo datora ekrāns sastāv no pikseļiem, kas ir diskrēti objekti, tāpēc uz tiem attiecas skaitļu teorijas sakarības), kriptogrāfijā, informācijas pārvades drošībā un citās jomās. Pēc būtības šajā matemātikas nozarē tiek aplūkotas tikai saskaitīšanas un reizināšanas darbības starp veseliem skaitļiem.

Dalāmība

Svarīga veselo skaitļu īpašība, ko apskata skaitļu teorija, ir to dalāmība vienam ar otru. Saka, ka skaitlis  ir  dalītājs, jeb  dalās ar , un apzīmē ,
jeb , ja eksistē tāds skaitlis , ka . Ja vieninieks un pats skaitlis ir vienīgie kāda skaitļa dalītāji, kur rezultātā iegūst veselu skaitli, tad tādu skaitli sauc par pirmskaitli. Jebkuru citu veselu skaitli var aplūkot kā pirmskaitļu reizinājumu, piemēram,  vai . To var izmantot, lai atrast lielākais kopīgais dalītāju. Lai atrastu lielāko kopīgo dalītāju, efektīvi ir izmantot Eiklīda algoritmu. Skaitļu teorijā apskata arī negatīvos veselos skaitļus.
Saskaņā ar skaitļu teoriju, ir bezgalīgi daudz pirmskaitļu. Pirmskaitļa dalījumā rezultātu iegūst ar atlikumu, ja netiek dalīts ar viens vai ar to pašu pirmskaitli.

Skaitļu teorijas matemātiķi

Skaitļu teorijā lielu ieguldījumu ir devuši dažādu valstu matemātiķi: Kārlis Frīdrihs Gauss, Pafnutijs Čebiševs, Šrīnivāsa Rāmānudžans, Pāls Erdēšs un citi. Ievērojams Latvijas skaitļu teorētiķis bija Ernests Fogels. Viņa zinātniskajā darbībā ietilpa arī Rīmaņa hipotēzes pierādīšanas mēģinājumi.
Viļāni (stacija)

Vēsture

Viļāni atklāti 1901. gadā kā dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava stacija.
Tagadējā stacijas ēka uzcelta 20. gadsimta 30. gados. 1951. gadā tā tika atjaunota pēc 2. Pasaules kara postījumiem. Ar Kultūras Ministrijas 1998. gada 29. oktobra rīkojumu nr. 128 Viļānu dzelzceļa stacija ir apstiprināta kā vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis (Valsts aizsardzības Nr. 5873). 1995. gadā pie Viļānu dzelzceļa stacijas tika atklāta piemiņas plāksne totalitārā režīma genocīda upuriem.
1950. gados no Viļānu stacijas izbūvēts šaursliežu dzelzceļš uz kūdras fabriku (Viļānu purvu); tas pastāvējis apmēram 20 gadus.
Antonioto Bota Adorno

Biogrāfija

Antonio dzimis Lombardijā, muižnieku ģimenē no Dženovas, kurā bija septiņi tās pilsētas dodži. Viņa mātei reiz bija dēka ar karali Filipu V no Spānijas. Gadu pēc Antonio dzimšanas viņa tēvs tika apsūdzēts krāpniecībā un tika izraidīts no Dženovas Republikas. 1700. gadā Antonio tēvs nomira un ģimene pārvācās pie vecākā brāļa Alesandro (Alessandro), taču Antonio izvēlējās militāru karjeru.
Viņš kļuva ievērojams pēc aplenkuma Belgradā (1717), kur viņš cīnājās kopā ar Īganu no Savojas (Eugene of Savoy). Vēlāk kā pulkvežleitnants, ģenerālis un maršals viņš saņēma augstāko komandu- Austrijas karaspēka ziemeļu Itālijas kara laikā no Austrijas mantojuma. 1746.gadā viņš vadīja Austro-Savojardas labo spārnu un uzvarēja kaujā pret Francijas un Spānijas koalīciju.
Tā paša gada 7.spetembrī, pēc Dženovas okupācijas, viņš kļuva par Austrijas pilsētas valdnieku. Viņš uzlika tik augstus nodokļus, ka 5.decembrī notika tautas sacelšanās ar Balilu (Balilla) priekšgalā, protestējot pret Antonio. Zaudējot pilsētu viņš tika arī atbrīvots no visiem militārajiem pienākumiem līdz kara beigām.
Pēc miera līguma noslēgšanas (Treaty of Aix-la-Chapelle) viņš kļuva par pilnvaroto Austrijas-Nīderlandes pārraugu saskaņā ar Princi Čarlzu Aleksandru. Pēc tam Antonio reformēja armiju un mēģināja uzlabot esošos apstākļus valstī.
1753. gadā viņš atgriezās Itālijā, kur kļuva par Lielhercogistes-Toskānas premjerministru.
1762. gadā viņš tika iecelts par vēstnieku pie Krievijas galma Katrīnas II. Trīs gadus vēlāk viņš kļuva par Lielhercogistes-Toskānas pavaldoni pēc imperatora Franča I nāves.
Antonio nomira netālu Pavias 1774.gadā.
Helmuts Balderis

Biogrāfija

Bērnībā nodarbojies ar daiļslidošanu, bet vēlāk pievērsies hokejam. Izcēlās citu hokejistu vidū ar augstu slidošanas līmeni, starta ātrumu un lielisku tehniku.
Profesionālo karjeru uzsācis Rīgas "Dinamo", kur nospēlējis no 1968. līdz 1977. gadam, pēc tam no 1977. līdz 1980. gadam spēlēja Maskavas CSKA, kur trīs reizes (1978, 1979, 1980) izcīnījis PSRS čempionu titulu. No 1980. gada līdz 1985. gadam atkal spēlējis Rīgas "Dinamo". PSRS augstākās līgas čempionātos aizvadījis 462 spēles, kurās guvis 333 vārtus. 1985. gadā pameta hokeju. No 1985. līdz 1989. gadam bija treneris Japānā.
1989. gadā, kad PSRS atļāva spēlētājiem spēlēt NHL, Balderis atgriezās profesionālajā hokejā, kļūstot par pirmo Latvijas hokejistu NHL. Tāpat Balderis kļuvis par vecāko draftēto hokejistu NHL (36 gadi) un vecāko hokejistu, kurš guvis pirmos vārtus NHL (37 gadi). NHL viņš debitēja 1989. gada 5. oktobrī. 1989.—1990. gada sezonā spēlēja NHL klubā Minesotas "North Stars", kur 26 spēlēs nopelnīti 9 (3+6) rezultativitātes punkti. Pārtrauca spēlēt NHL komandā, kad viņu pārcēla uz fārmklubu, jo tajā Balderis atteicies spēlēt.
Sportiskās karjeras noslēgumā spēlējis arī RASMS komandā, kā arī vairākās Latvijas čempionāta komandās — HK Vecmeistars, Latvijas Zelts, HK Essamika — līdz pat 45 gadu vecumam.
Trīskārtējs pasaules un Eiropas čempions (1978, 1979, 1983), Pasaules čempionāta sudraba medaļas ieguvējs (1976), Pasaules čempionāta bronzas godalgas ieguvējs (1977). Ziemas olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvējs (1980). Piedalījies PSRS izlases sastāvā Kanādas Kausa izcīņā (1976). PSRS izlases rindās Pasaules čempionātos un Olimpiskajās spēlēs nospēlējis 54 spēles, kurās gūti 33 vārti. Karjeras izskaņā 1992. gadā nospēlējis 2 spēles Pasaules čempionāta kvalifikācijas turnīrā Latvijas izlases sastāvā, kurās guvis 2 vārtus.
Bijis Latvijas izlases treneris no 1992. līdz 1994. gadam, kopā izlasi vadot 34 spēles, arī ģenerālmenedžeris. Līdzdarbojies Latvijas Hokeja federācijā, kur bijis valdes loceklis. Savulaik bija "Rīgas Sporta pils" īpašnieks, direktors, arī Rīgas domes deputāts.
Perikards

Perikards ir maisveida struktūra, kas apņem sirdi un lielo asinsvadu daļas. Perikardam ir divi slāņi — serozais (iekšējais) un fibrozais (ārējais). Perikards veido perikarda dobumu, kurā ir perikarda šķidrums, kas samazina berzi starp abiem slāņiem sirds saraušanās laikā. Perikards fiksē sirdi videnē, pasargā no infekcijām (piemēram, no plaušām), pārlieku lielas sirds izplešanās, kā arī nodrošina sirds lubrikāciju. Perikarda iekaisumu sauc par perikardītu, to var diagnosticēt, dzirdot ar auskultācijas metodi raksturīgu berzes troksni. Gadījumos, ja perikardā ir pārāk daudz šķidruma, tas var traucēt sirdij veikt izplesties un rada sirds tamponādi.

Fibrozais slānis

Fibrozais slānis ir ārējais slānis un to veido blīvie un irdenie saistaudi, kas pasargā sirdi no pārpildīšanās, kā arī piesaista to pie blakus esošajām sienām.  Pie lielajiem asinsvadiem tas pāriet to ārējā adventīcijas slānī.

Serozais slānis

Serozais slānis ir iekšējais un tas iedalās vēl divās daļās - parietālajā un viscerālajā lapiņā. Parietālā lapiņa ir cieši saistīta ar fibrozā slāņa iekšējo virsmu, bet viscerālā veido daļu no epikarda.