google/wiki40b huggingface dataset:
Caurspīdīgums (optika)

Caurspīdīgums jeb caurspīdība optikā un pārsvarā arī citās lietišķajās zinātnēs ir vielas spēja laist sev cauri gaismu. Caurspīdīgam materiālam var skaidri redzēt cauri — tas tikpat kā neizkropļo aiz tā esošo ainu. Pretēja īpašība ir necaurredzamība. Daļēji caurspīdīgs materiāls ļauj izkļūt cauri gaismai, to izkliedējot un neļaujot saskatīt ainu aiz šī materiāla.
Caurspīdību parasti attiecina uz redzamo gaismu, taču šis termins būtībā attiecas uz jebkuru starojuma veidu. Piemēram, mīkstie audi ir caurspīdīgi rentgenstaros, savukārt kauli — nē. Šī īpašība ļauj izmantot rentgenstarus medicīnā.
Lielā mērā caurspīdīgi materiāli ir gaiss, daudzas citas gāzes, šķidrumi (piemēram, ūdens), vairums stiklu, organiskais stikls un daudzas plastmasas. Ja caurspīdība ir atšķirīga dažādiem gaismas viļņu garumiem, materiāls iegūst noteiktu krāsu. Šādu īpatnību var izraisīt metāla vai citu elementu atomu piejaukums kristāliskajā režģī vai tieši pretēji — noteiktu atomu iztrūkums režģī. Krāsu var radīt arī materiālā izkliedētas lielāka izmēra daļiņas — piemēram, dūmi gāzveida vielās. Ja šādu daļiņu skaits ir pietiekoši liels, materiāls var kļūt necaurspīdīgs.
Absolūti caurspīdīgs ir tikai vakuums, jo tur nenotiek gaismas viļņu absorbcija. Jebkurš materiāls absorbē kaut nedaudz gaismas viļņu.
Atsevišķu veidu kristālos kristāliskā režģa uzbūve nosaka to, ka caurspīdīgums mainās atkarībā no virziena, kādā pagriezts kristāls.
Caurspīdība ir viena no minerālu īpašībām, kas palīdz noteikt minerāla veidu.

Caurspīdīgu materiālu lietojums

Caurspīdīgus materiālus parasti izmanto visur tur, kur nepieciešams laist cauri gaismu, bet nedrīkst cauri laist vielas (gaisu, ūdeni, utml.). Tādējādi caurspīdīgi ir māju logi, vitrīnas, siltumnīcu plēves utt.
Zodiakālā gaisma

Zodiakālā gaisma ir vāja, bālgana blāzma nakts debesīs, kura redzama tūlīt pēc saulrieta vai pirms saullēkta. Blāzmai ir trīsstūrveidīga forma, kura izstiepta pa ekliptiku un plešas uz augšu Saules apvidū. Vidējos ziemeļu platuma grādos zodiakālo gaismu vislabāk var novērot pavasarī, kad tā redzama rietumpuses debesīs, tūlīt pēc vakara krēslas izzušanas, vai arī rudenī, austrumpuses debesīs, tieši pirms rītausmas. Zodiakālā gaisma ir ļoti vāja, to pilnībā nomāc mēnesgaisma vai gaismas piesārņojums, tāpēc jābūt piemērotiem apstākļiem, lai to novērotu.
Astronoms Džovanni Domeniko Kasīni (Giovanni Domenico Cassini) 1683. gadā pirmoreiz zinātniski aprakstīja zodiakālo gaismu. Tās zinātnisko izkaidrojumu 1684. gadā deva šveiciešu matemātiķis Nikolas Fatio de Duilīrs (Nicolas Fatio de Duillier).
Zodiakālā gaisma veidojas Saules gaismai atstarojoties no Saules sistēmā esošajām putekļu daļiņām, jeb kosmiskajiem putekļiem. Šie putekļi atrodas izplatījumā (starpplanētu putekļu mākonī) ap Sauli , ārpus Zemes orbītas. Lielākais putekļu daudzums atrodas ekliptikas plaknē, tāpēc arī zodiakālā gaisma ir vērojama zodiaka joslā. Zodiakālo gaismu radošo starpplanētu putekļu blīvums izplatījumā ir ļoti niecīgs. Ir aprēķināts, ka, lai rastos zodiakālā gaisma, 1 mm lielām putekļu daļiņām, ar albedo kā Mēnesim, jāatrodas vienai no otras 8 km attālumā.
Daugavpils Svētā Pētera baznīca

Vēsture

Daugavpils Svētā Pētera ķēdēs baznīcas pamatakmens tika ielikts 1845. gadā, to pabeidza būvēt 1848. gadā, kad tā paša gada 29. jūnijā dievnams tiek iesvētīts, ko veic prāvests Obermillers. Baznīca klasicisma stilā tika celta par ticīgo ziedojumiem pēc arhitekta A. Štrauberta projekta. Sākotnējā apmestu ķieģeļu mūra baznīca savu sākotnējo izskatu nav saglabājusi, jo laikā no 1924. līdz 1934. gadam pēc prāvesta Ādama Vizuļa plāna dievnams ir ticis pārbūvēts un paplašināts, maz ko atstājot no vecās baznīcas ēkas, kāds tas ir redzams mūsdienās. 1974. gadā tika apstiprināts baznīcas spridzināšanas plāns, tomēr ticīgie nosargāja dievnamu, sūtot vēstules Romas Pāvestam Pāvilam VI, kurš, pieņemot audiencē PSRS Augstākās Padomes priekšsēdētāju Nikolaju Podgorniju, spējis pārliecināt par atstāt neskartu šo baznīcu.
Daugavpils Svētā Pētera ķēdēs baznīca ir Daugavpilī vecākā saglabājusies baznīca. 2008. gadā dievnamam apritēja 160 gadi.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes- Aglonas diecēzē.
Draudzē regulāri,katru dienu notiek Svētās Mises- darba dienās plkst. 7.30 , svētdienās plkst. 9.30 , 12, 19. Tai ir savs prāvests, kas ir arī Daugavpils dekanāta dekāns Aleksandrs Madelāns un koris.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Vasarsvētku pirmā diena, Svētā Antona diena 13. jūnijā, Svētā Pētera diena 29. jūnijā, Svētā Pētera važās 31. jūlijā, 1. un 2. augustā 40 stundu dievkalpojumi, 15. augusts.

Arhitektūra

Vizuāli baznīca līdzinās Svētā Pētera bazilikai Vatikānā, jo tikusi iecerēta kā tās mērogos samazināta līdziniece. Celtne ir iegarena četrstūra būve ar pusaploces apsīdu un ieejas daļā spēcīgi izvirzītu portiku. Ēka ir trīsjomu būve, kurai pie ieejas ir nodalīta priekštelpa, virs kuras atrodas ērģeļu lukta ar tajā ievietotajām astoņu reģistru ērģelēm. Dievnama barokālo siluetu vainago kupola tornītis jeb laterna. Laternas kolonnas sasaucas ar kupola cilindra risinājumu. Baltā dievnama kupols ir balstīts uz četriem dubultpīlāriem. Priekšlaukums ir ietverts simetriskos kolonādes puslokos, kas atgādina Mikelandželo projektēto bazilikas laukuma kompozīciju.

Interjers

Baznīcā atrodas altāri Svētā Antona un Svētās Marijas godam, kā arī senas gleznas.
Atlantas "Thrashers"

Spēlētāji

Komandā savulaik spēlējuši tādi spēlētāji kā Rejs Feraro, Denijs Hītlijs, Marians Hosa un Skots Melanbijs. No 1999. līdz 2001. gadam (2 sezonas) komandā spēlēja latviešu uzbrucējs Herberts Vasiļjevs.
Vilhelms Burkēvics

Biogrāfija

Vilhelms Burkēvics dzimis 1894. gada 10. janvārī Rīgā. Mācījās Pētera reālskolā un pēc tās beigšanas iestājās Rīgas politehniskā institūta mehānikas nodaļā. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma līdz ar visu RPI evakuējās uz Maskavu. Vēlāk iesaukts Krievijas impērijas armijā. 1917. gadā iestājās Konstantīna artilērijas kara skolā kuru absolvēja leitnanta dienesta pakāpē.
1921. gadā atgriezās Latvijā un atsāka studijas Latvijas Universitātes Mehānikas fakultātē. Pēc fakultātes absolvēšanas 1923. gadā ar inženiera tehnologa grādu palika tur strādāt par jaunāko asistentu. 1930. gadā paaugstināts par vecāko asistentu. 1935. gadā habilitējās, iegūstot Venia legendi tiesības un ar fakultātes lēmumu kļuva par privātdocentu. 1939. gadā apstiprināts par docentu un kļuva par Mehānikas tehnoloģijas katedras vadītāju. 1940. gadā kļuva par visas Mehānikas fakultātes dekānu. Paralēli darbam augstskolā strādāja par skolotāju Rīgas Valsts un Rīgas pilsētas tehnikumā. 1937.—1940. gadā bija Kr. Barona Tautas augstskolas direktors. 1934. gadā V. Burkēvicu ievēlēja par Latvijas inženieru biedrības valdes priekšsēdētāju un viņš pildīja šos pienākumus līdz 1937. gadam. No 1937. līdz 1940 gadam bija Latvijas amatniecības kameras loceklis.
Pēc Latvijas okupācijas atstādināts no amata. 1941. gada rudenī atkal uzņēmās fakultātes dekāna pienākumus. 1943. gadā ievēlēts par Rīgas Universitātes prorektoru studentu lietās. No 1944. gada jūlija līdz Universitātes evakuācijai izpildīja rektora pienākumus.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju un 1949. gadā iestājās IRO (International Refugee Organization) dienestā un bija arodu pārbaužu vadītājs. Vēlāk bija Ludvigsburgas pārskološanas centra direktors. 1948. gadā Minhenē uzņemts par latviešu studentu korporācijas Fraternitas Vanenica goda filistru. 
1951. gadā izceļoja uz Kanādu, kur 1953. gadā kļuva par pasniedzēju Rjersona Tehnoloģiju institūtā Toronto. Paralēli vadīja Toronto latviešu tautas augstskolu, bija arī Sestdienas ģimnāzijas direktors un Latviešu Inženieru Apvienības Ārzemēs (LIAA) priekšnieks.
Miris 1967. gada 21. decembrī Toronto, Kanādā. 1993. gadā pārapbedīts I Meža kapos, Rīgā.
Neilgi pirms nāves Vilhelms Burkēvics nodeva savas korporācijas glabāšanā oficiālo LU zīmogu komplektu (visu fakultāšu). Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas šis zīmogu komplekts tika nodots Latvijas Universitātes rektoram J. Zaķim.
PSRS Iekšlietu Tautas komisariāts

Iestādes vēsture

Pārņemot varu 1917. gadā, boļševiki likvidēja Krievijas Iekšlietu ministriju un policijas vienības, vietā izveidot Viskrievijas Ārkārtas komisiju («čeku») un miliciju, kas bija pakļautas Padomju Krievijas Iekšlietu Tautas komisariātam (NKVD). PSRS NKVD dibināta 1934. gadā. 1946. gadā visi Tautas komisariāti pārtapa par ministrijām un NKVD mainīja nosaukumu uz Iekšlietu ministriju (MVD; Министерство внутренних дел, МВД).
Slepenpolicija kļuva par daļu no MVD kad Lavrentijs Berija apvienoja MGB (Министерство государственной безопасности) un MVD 1953. gada martā. Pēc Berijas padzīšanas MVD vēlreiz pārdalījās. MVD paturēja "iekšējās drošības" (milicijas) funkcijas, kamēr 1954. gadā jaundibinātā KGB pārņēma vairākas "valsts drošību" (slepenpolicijas) funkcijas.

NKVD darbība

Nikolaja Ježova vadībā NKVD organizēja Lielo teroru. Pēc padomju arhīvu datiem 1937.-1938. gadā NKVD arestēja 1 548 366 cilvēku, no kuriem 681 692 tika nošauti. Pēc citiem datiem šo divu gadu laikā nogalināto skaits ir lielāks - 950 000 līdz 1,2 miljoniem. 1938. gadā Staļins Maskavā iecēla Beriju par NKVD vietnieku un drīz pēc tam viņš vadīja visu NKVD. Tīrīšanas "pārmērībās" vainoja Ježovu un 1940. gadā viņu nošāva.
Otrā pasaules kara laikā 1940. un 1941. gadā NKVD organizēja deportācijas Baltijā, Polijā un citās PSRS okupētajās zemēs. 1940. gada 5. martā, pēc Gestapo–NKVD trešās konferences Zakopanē, Staļinam piekrītot, NKVD sarīkoja Katiņas slaktiņu. Kara laikā miljoniem NKVD Gulaga cietumnieku nodarbināja kara rūpnīcās. 1944. gadā Berija organizēja čečenu, ingušu, balkāru un citu tautu deportācijas.
NKVD pārraudzīja Padomju kodolieroču projektu, kā arī veiksmīgo spiegošanas kampaņu pret ASV, iegūstot nepieciešamo tehnoloģiju. NKVD savāca strādniekus darbietilpīgam projektam, iesaistot vismaz  330 000 cilvēkus. Gulags arī nodrošināja darbaspēku urāna raktuvēm un pārstrādes rūpnīcām, kā arī kodolieroču izmēģinājumu poligonu būvniecībai, kā piemēram Semipalatinskas kodolizmēģinājumu poligons un poligons Novaja Zemļā. NKVD arī rūpējās par projekta drošību.
Bazīdijas

Bazīdijas ir sēņu sporu veidojošā slāņa sastāvdaļa. Tās ir vai nu garenas hifu paresninātas galu šūnas (holobazīdijas), vai četršūnu struktūras (fragmobazīdijas), bazīdijsēnēm tās veidojas himēnijā, bet citām sēnēm, kas neveido augļķermeņus, tās veidojas tieši uz sēņotnes vai no bezdzimuma sporām - šai gadījumā tās sauc par sklerobazīdijām.
Bazīdija parasti attīstās no divkodolu šūnas, kur atrodas hifas galā. Šīs šūnas kodoli saplūst vienā un pēc tam dalās, parasti divreiz. Seko sterigmu veidošanās, uz kurām aizplūst pa vienam no jaunveidotajiem 4 kodoliem, katrs no kuriem izveido vienu sporu jeb bazīdijsporu. Ja vienlaikus ar kodoliem dalās arī pati bazīdija, tad veidojas fragmobazīdija.
Sterigmas ir šauri konusveida izaugumi, kas veidojas bazīdiju galos vai retos gadījumos sānos un kuru galos izaug bazīdijsporas. Pēc sporu nobriešanas tās ar sterigmās veidojošās grūdiena mehānisma palīdzību atraujas un tiek atgrūstas no bazīdijām par dažām milimetra daļām, tā attālinoties no himenofora sieniņām un uzsākot patstāvīgu lidojumu. Sterigmas un attiecīgi atgrūšanas mehānisms neveidojas tādām sēnēm kā zemestauku dzimtai, jo tās sporas pārnēsā nevis gaisa strāvas, bet kukaiņi. Parasti uz katras bazīdijas veidojas 4 sporas, taču ir iespējami jebkādi citi varianti gan dažādām sugām, gan vienas sēnes ietvaros.
Šāviens mežā

Sižets

Mežsargs Liepsargs uzņem pie sevis kādu žurnālistu no Rīgas, kurš kādreiz dzīvojis kaimiņos. Žurnālists ieradies saistībā ar bijušā mežziņa Čukura vēstuli, kurā tas satraucas par mežu izlaupīšanu.
Mežsargam nākas cīnīties kā ar nelikumīgu koku izzāģēšanu, tā arī ar malu medniecību.
Petra Feiberta

Biogrāfija

1970. gados bijusi viena no vadošajām Vācijas Demokrātiskās Republikas šahistēm. Daudzkārtēja Vācijas Demokrātiskās Republikas sieviešu šaha čempionātu finālu dalībniece, kuros izcīnījusi trīs zelta (1974, 1976, 1977) un divas sudraba (1975, 1978) medaļas. 1976. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīrā Tbilisi, kurā kopā ar Ģertrūdi Baumštarku dalījusi 7.-8. vietu. Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
1979. gadā tikusi arestēta par mēģinājumu emigrēt no Vācijas Demokrātiskās Republikas un notiesāta uz četriem gadiem. Pēc 20 mēnešiem izciestā cietumsoda atbrīvota, un viņai ļauts atstāt valsti. Pārcēlusies uz Vācijas Federatīvo Republiku, kur dzīvojusi Manheimā.
1984. un 1985. gadā divas reizes uzvarējusi Vācijas Federatīvās Republikas šaha ātrspēles čempionātos sievietēm. 1985. gadā Somijā pārstāvējusi Vācijas Federatīvās Republikas komandu turnīrā Nordic Cup.
Tāpat trīs reizes pārstāvējusi Vācijas Federatīvo Republiku Pasaules šaha olimpiādēs (1982, 1984, 1986).
Kopš 1990. gadu sākuma reti piedalījusies FIDE rīkotajos šaha turnīros. Bijusi precējusies ar Vācijas FIDE šaha meistaru Fredu Feibertu (vācu: Fred Feibert).
Ilmārs Blumbergs (filma)

Sižets

Filma veidota par latviešu mākslinieku, grafiķi un scenogrāfu Ilmāru Blumbergu, kurš savos darbos bieži pievērsās dzīvības un nāves pētīšanai; šīs tēmas atrodamas arī viņa pēdējā izstādē "Es nemiršu".
Tārpveida piedēklis

Tārpveida piedēklis jeb aklās zarnas piedēklis (latīņu: appendix vermiformis) ir tievs aklās zarnas (Caecum) atzarojums ar noslēgtu otro galu. Aklās zarnas piedēkļa iekaisumu mēdz saukt arī par apendicītu, kuru ārstē ķirurģiski, amputējot šo tārpveida piedēkli. Tā ir viena no biežākajām ķirurģiskajām operācijām Latvijā. Tārpveida piedēklis cilvēkiem tiek uzskatīts par rudimentāru orgānu.

Funkcijas

Cilvēka tārpveida piedēklis ir rudimentārs orgāns, jo ir zaudējis savu primāro gremošanas funkciju. Tomēr cilvēkiem tas pilda vairākas sekundāras funkcijas. Tās ir saistītas ar organisma aizsardzību, jo tur ir daudz limfātisko veidojumu, sekrēcijas funkciju, pie lipāzes un amilāzes sintēzes, hormonālo funkciju, producējot hormonus, kas piedalās zarnu sfinkteru un peristaltikas darbībā. Tas sekundāri ir saistīts arī ar gremošanu, pildot dažādu gremošanai svarīgu baktēriju inkubatora funkcijas.
Lauris Bajaruns

Spēlētāja karjera

Karjeru Bajaruns sāka 2005.—06. gada sezonā Latvijas hokeja līgas kluba SK LSPA/Rīga sastāvā. Tās rindās viņš aizvadīja arī nākamās divas sezonas, savukārt 2008.—09. gada sezonā spēlēja Baltkrievijas Ekstralīgas vienībā DHK Latgale. No 2009. līdz pat 2013. gadam Bajaruns spēlēja HK Liepājas Metalurgs sastāvā.
Pēc tam, kad finansiālu iemeslu dēļ Liepājas Metalurga komanda tika izformēta, Bajaruns pievienojās Čehijas Ekstralīgas klubam HC Kladno. 2014. gada septembrī pievienojās Dānijas hokeja līgas komandai IK Rungsted, nākamo sezonu noslēdzot kā otrs komandas rezultatīvākais spēlētājs. 2016. gada vasarā pievienojās HK Liepāja rindām, taču drīz pēc tam pārcēlās uz Francijas hokeja līgas komandu HK Nica. Arī 2017.—18. gada sezonu uzsāka Liepājā, pēc 10 aizvadītām spēlēm pievienojoties Baltkrievijas Ekstralīgas vienībai Žlobinas "Metallurg".
FIFA

Vēsture

Pirmais oficiālais starptautiskais futbola mačs tika aizvadīts 1872. gada 30. novembrī, kad Skotijas pilsētā Patrikā savstarpēju spēli aizvadīja Anglijas un Skotijas izlases. Spēle beidzās neizšķirti 0 - 0. Nākamajā gadā, tika dibināta otrā - Skotijas futbola asociācija - līdz tam Anglijas futbola asociācijas bija vienīgā futbolu koordinējošā organizācija pasaulē, lai arī futbolu pēc vienotiem likumiem tajā laikā spēlēja tikai Apvienotās Karalistes teritorijā.

Nepieciešamība pēc centralizētas futbolu regulējošās organizācijas radās 20. gadsimta sākumā, kad popularitāti ieguva pirmie starptautiskie futbola mači. FIFA tika dibināta 1904. gada 21. maijā Parīzē - dibināšanas brīdī tājā iestājās Francijas,Beļģijas,Dānijas,Nīderlandes,Spānijas,Zviedrijas un Šveices futbola asociācijas, visas četras Lielbritānijas futbola asociācijas ar Anglijas futbola asociācijas prezidentu Lordu Kinneirdu priekšgalā noraidīja vajadzību pēc centralizētas organizācijas un FIFA sastāvā neistājās līdz 1905. gadam. Pirmais FIFA kongress notika 1904. gada 23. maijā un tajā par pirmo FIFA prezidentu ievēleja franču laikraksta Le Matin žurnālistu Roberu Gerenu.
 Pirmās FIFA rīkotā starptautiskās sacīkstes 1906. gadā nebija populāras un kopumā ar tobrīd pastāvošajiem ekonomikas faktoriem, Gerenu prezidenta amatā nomainīja Daniels Bērlijs Vulfols. Smagu triecienu FIFA darbība piedzīvoja sakarā ar pirmo pasaules karu, kad daudzi futbolisti piedalījās karadarbībā un kara dēļ bija stipri ierobežotas ceļošanas iespējas. Pēc kara no FIFA sastāva izstājās Anglija, Skotija, Velsa un Īrija, kas pamatoja savu rīcību ar nevēlēšanos spēlēt kopā ar nesenajiem kara pretiniekiem. 1918. gadā nomira Vulfols un FIFA gandrīz pārstāja savu darbību, taču FIFA viceprezidents Karls Hiršmans spēja 1919. gadā noorganizēt sanāksmi Briselē, taču šo sanāksmi ignorēja visa četras britu futbola asociācijas, kuras FIFA boikotu pārtrauca tikai pēc otrā pasaules kara beigām. 1921. gadā par prezidentu tika ievēlēts Žils Rimē, tieši viņa vadībā FIFA organizēja 1924. gada vasaras olimpisko spēļu futbola turnīru (līdz tam brīdim futbola sacīkstes olimpiādes organizēja Anglijas futbola asociācija). Veiksmīgā turnīra organizēšana radīja augsni domai par pasaules čempionātu un 1928. gada 28. maijā Amsterdamā rīkotajā kongresā FIFA pieņēma lēmumu par Pasaules čempionātā rīkošanu. Nākamajā kongresā - Barselonā - tika izvēlēta rīkotājvalsts. Par pirmā pasaules kausa rīkotājiem izvēlēja Urugvaju, kas 1930. gadā svinēja neatkarības simtgadi. Ekonomiskas krīzes un tālā ceļa dēļ pirmajā pasaules čempionātā piedalījās tikai 4 Eiropas komandas. 1946. gadā darbību FIFA sastāvā atjaunoja visas četras Lielbritānijas futbola asociācijas un lai finansiāli atbalstītu FIFA pēc otrā pasaules kara, 1947. gada maijā Glāzgovā tika sarīkota gadsimta spēle - Lielbritānija pret apvienoto Eiropas komandu. Lielbritānijas izlase uzvarēja ar 6 - 1 un visi ienākumi no spēles (35 000 mārciņas) tika nodoti FIFA rīcībā.

Sacīkstes

FIFA rīko vairākus starptautiskus turnīrus.
Rāmavas muiža

Rāmavas (Depkina) muiža atrodas Ķekavas novada Ķekavas pagasta Rāmavā. Netālu atrodas kapsēta, kurā apglabāts agrākais muižas īpašnieks Garlībs Merķelis. Mūsdienās redzamā muižas kungu māja ir pamatā klasicisma formās ieturēta divstāvu koka ēka ar augstiem bēniņiem. Ēkas arhitektoniskais risinājums visumā ir raksturīgs Pierīgas muižiņām. Ēku ieskauj ainavu parks ar dažām reto koku sugām un nelielu upīti, pie muižas arī piemiņas akmens agronomam un vienam no Latvijas universitātes lauksaimniecības fakultātes izveidotājiem un vadītājiem Paulim Lejiņam. Kādreizējo muižas piebraucamo ceļu rotā no ķieģeļiem mūrēti vārti.

Vēsture

1745. gadā šo zemes īpašumu Rīgas patrimonālajā apgabalā ieguva virsmācītājs B. Depkins, pēc tam to mantoja Rīgas birģermeistars Depkins. 1795. gadā muižiņā saimniekoja D.Vīkens, 1806. gadā tirgotājs J.Portens, bet no 1808. līdz 1850. gadam publicists un rakstnieks Garlībs Merķelis. Nākamās ziņas par muižas īpašniekiem ir tikai no 1909. gada, kad tā nonāca Aleksandra Grotenhjelma dzimtas īpašumā.
Pēc 1. pasaules kara, muižā bija izvietojusies LU Lauksaimniecības fakultātes pētniecības saimniecība "Rāmava". Pēc 2. pasaules kara muižā izveidoja dzīvokļus, telpas sadalīja ar starpsienām un pakļāva nekontrolētām pārbūvēm. 80.gados muižā īsu brīdi atradās eksperimentālās saimniecības "Rāmava" kantoris. Pēc 1991. gada muiža nonāca Ķekavas pagasta pārziņā, bet trūkstot ieinteresētībai no pagasta puses, tika pamesta, izdemolēta un novesta līdz avārijas stāvoklim.
1998. gadā ar tiesas lēmumu un VKPAI atbalstu bijušo muižas kungu māju Ķekavas pagastam atsavināja un privatizēja. Sadarbībā ar Zviedrijas Nacionālo kultūras mantojuma pārvaldi 2000. gadā sākas muižas restaurācijas un rekonstrukcijas darbi, kas veiksmīgi noslēdzās 2002. gadā un šobrīd tā ir viena no labāk saglabātajām Pārdaugavas muižiņu mājām. Tagad ēkā atrodas viesu nams un konferenču telpas.
Atklātne (šahs)

Atklātņu nosaukumi

Atklātņu nosaukumu veidošanā tiek lietoti šādi termini: biežāk lietotie ir atklātne, aizsardzība, gambīts, variants, retāk lietotie − kontrgambīts, sistēma, uzbrukums, pretuzbrukums.

Atklātne

Bieži lietots termins. To lieto atklātņu nosaukumos tajos gadījumos, kad balto gājiens ir pēdējais, kas nošķir šo atklātni no pārējām. Piemēram, Spāņu atklātne (1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lb5).

Aizsardzība

Bieži lietots termins. To lieto atklātņu nosaukumos tajos gadījumos, kad melno gājiens ir pēdējais, kas nošķir šo atklātni no pārējām. Piemēram, Franču aizsardzība (1. e4 e6). Nosaukums ietilpstošais vārds "aizsardzība" gan nenozīmē, ka šī atklātne orientēta uz aizsardzību, tā var būs arī agresīva atklātne, kuras varianti saistīti pat ar kādu upuri. Piemēram, divzirdziņu aizsardzība.

Gambīts

Par gambītu (no itāļu val. "dare il gambetto" — aizlikt priekšā kāju, paklupināt) sauc atklātni, kurā, upurējot vienu vai vairākus bandiniekus vai figūru, kāda no pusēm cenšas pārņemt iniciatīvu. Piemēram, dāmas gambīts (upuri piedāvā baltie), latviešu gambīts (upuri piedāvā melnie).

Kontrgambīts

Par kontrgambītu (pretgambītu) sauc atklātni, kurā, uz vienas puses piedāvāto upuri, otra puse atbild arī piedāvājot upuri. Piemēram, Falkbēra kontrgambīts.

Variants

Šo terminu lieto, lai no kādas atklātnes izdalītu tās atzarojumu. Piemēram, Rīgas variants spāņu atklātnē.

Sistēma

Šo terminu lieto, lai apzīmētu viena puses (balto vai melno) izvēlētajā atklātnē veidotu kādu konkrētu bandinieku un figūru struktūru, kas derīga spēlei pret otras puses dažādiem attīstības variantiem. Piemēram, sistēma "ezis" sicīliešu aizsardzībā.

Uzbrukums

Šo terminu lieto, lai apzīmētu agresīvus vai provokatīvus variantus un atklātnes, piemēram, Groba uzbrukums (1. g4).
Volters Džonsons

Karjera

Visu profesionāļa karjeru aizvadīja Vašingtonas "Senators" kluba rindās. MLB debitēja 1907. gada 2. augustā un pēdējo spēli MLB aizvadīja 1927. gada 30. septembrī. Pēc beisbolista karjeras beigām viņš pievērsās beisbola trenera amatam: 1928. gadā viņš trenēja dažādas zemāko līgu komandas, laikā no 1929. līdz 1932. gadam viņš vadīja "Senators" vienību, taču no 1932. līdz 1935. gadam bija Klīvlendas "Indians" treneris.
Viņš bija viens no dominējošākajiem MLB spēlētājiem visā beisbola vēsturē. Viņš uzstādīja vairākus pičošanas rekordus, no kuriem daži vēl joprojām nav pārspēti. 1913. un 1924. gada sezonās V. Džonsons tika atzīts par Amerikāņu līgas vērtīgāko spēlētāju. 18. karjeras gadā viņš izcīnīja savu pirmo un vienīgu uzvaru Pasaules sērijā.
1936. gadā viņš kļuva par vienu no pieciem pirmajiem beisbolsitiem, kuri tiek uzņemti beisbola slavas zālē.
V. Džonsons mira 59 gadu vecumā 1946. gada 10. decembrī no smadzeņu audzēja.
1999. gadā The Sporting News ierindoja V. Džonsonu 4. vietā starp 100 izcilākajiem beisbolistiem, viņš bija visaugstāk ierindotais pičers. Tajā pašā gadā V. Džonsons tika iebalsots MLB gadsimta simboliskajā izlasē.
Artilērijas vilcējs

Artilērijas vilcējs — vilcējs, paredzēts artilērijas lielgabalu vilkšanai.

Vēsture

Artilērijas vilcēji pirmo reizi parādījās Pirmā Pasaules kara sākumā. Pirmie artilērijas vilcēji tika būvēti uz lauksaimniecības traktoru bāzes. Šādi vilcēji ļāva ātrāk pārvietot smagākus artilērijas lielgabalus.