google/wiki40b huggingface dataset:
Siltā fronte

Siltā fronte ir siltās gaisa masas lēna ienākšana kādā teritorijā. Parasti tas notiek, siltajam gaisam lēni, divu — triju dienu laikā slīdot pa aukstā gaisa masu virzienā uz augšu. Lielā augstumā veidojas spalvmākoņi, kas ar laiku pārvēršas par slāņmākoņiem un tad par lietus slāņmākoņiem, no kuriem ilgstoši līst vai smidzina smalks lietus. Spalvmākoņi izveidojas divas dienas pirms lietus un 700—800 km pirms pašas frontes līnijas, parasti 7—10 km augstumā virs Zemes. Spalvmākoņi izskatās plāni, tie bieži pēc izskata atgādina spalvas, tie var izskatīties arī āķveidīgi. Tie neveido ēnu uz Zemes virsmu, bet gan laiž cauri Saules gaismu. Šo mākoņu kustība ir praktiski nepamanāma un šķiet, ka tie vispār nekustas uz priekšu. Nokrišņi no šiem mākoņiem neizkrīt. Tomēr tikai pati spalvmākoņu parādīšanās vien nenozīmē, ka tuvojas siltā fronte, bet tā tuvojas tad, ja spalvmākoņus pamazām nomaina jau biezāki slāņmākoņi, kas vienmērīgā slānī noklāj visas debesis, bet pēc tam parādās arī lietus slāņmākoņi, kas atnes ilgstošu, parasti smalku lietu. Pēc šī lietus, kas var ilgt visu dienu, ienāk siltais gaiss un gaisa temperatūra paaugstinās.
Diezgan bieži par siltās frontes tuvošanos liecina arī atmosfēras spiediena krišanās.
Frontes laikā dažreiz mēdz būt arī vējš. Parasti ir tā, ka jo lielāka ir gaisa temperatūras atšķirība starp silto un auksto gaisa masu, jo lielāks arī būs vējš.
Silto fronti sinoptiskajās kartēs apzīmē ar sarkanu līniju un apaļiem pusapļiem, kuri vērsti frontes kustības virzienā ()
Siltā fronte kustas aukstā gaisa virzienā. Tuvojoties siltajai frontei, sāk krist atmosfēras spiediens, mākoņi kļūst blīvāki, sāk izkrist nokrišņi. Ziemā frontes laikā novērojami zemie slāņmākoņi. Gaisa temperatūra un mitrums lēnām palielinās. Pastiprinās vējš. Kad fronte jau ir pārgājusi, vēja virziens mainās un tas pagriežas pulksteņrādītāja kustības virzienā, spiediena krišanās palēninās un pat sākas tā pieaugums, mākoņi izzūd, nokrišņi izbeidzas.
Siltais gaiss, pārvietojoties aukstā gaisa virzienā, satiekas ar auksto gaisu un sāk celties uz augšu gar šo auksto gaisu un pamazām atdziest. Pienāk brīdis, kad gaiss jau satur pārāk daudz mitruma un sāk veidoties mākoņi. Mākoņi nomainās no spalvu slāņmākoņiem uz augstajiem slāņmākoņiem un tad tie pārvēršas par lietus slāņmākoņiem.
Mitsubishi

Mitsubishi grupa ir Japānas lielākā industriālā grupa, kurā zem vienota zīmola darbojas autonomas kompānijas.
Āpši

Izskats un īpašības

Āpšiem ir masīva ķermeņa uzbūve, pagarināta ķermeņa forma un īsas, spēcīgas kājas. Ķepas ir platas, ar spēcīgiem nagiem, kas piemēroti zemes rakšanai. Tiem ir atšķirīgs no citiem dzīvniekiem apakšžokļa un augšžokļa savienojums. Tas ir savienots tādā veidā, ka āpšiem ir ierobežota apakšžokļa kustība uz augšu un leju, kā arī uz sāniem. Salīdzinot ar citiem dzīvniekiem, tas nespēj atplēst tik platu muti, kā arī veidot "astotnieka" kustības ar žokli horizontālā plaknē. Vislielākais no visiem āpšiem pasaulē ir Eirāzijas āpšu apakšdzimtas milzis cūkāpsis (Arctonyx collaris), kas dzīvo Dienvidaustrumāzijā, sākot ar Indijas austrumiem līdz Birmai, Taizemei, Vjetnamai, Kambodžai un Laosai. Bet vismazākais ir Ķīnas seskāpsis (Melogale moschata), kas dzīvo sākot ar Asamas štatu Indijā un centrālo Ķīnu, beidzot ar Dienvidaustrumāziju. Tas ir sastopams Indoķīnas ziemeļos; Vjetnamā, Laosā, un Taivānā.
Katrai sugai ir atšķirīgi uzvedības modeļi, bet visiem kopīgs ir tas, ka visi āpši dzīvo zem zemes pašu izraktās alās. Alas var būt sarežģīti labirinti ar daudzām izejām. Daži āpši ir vientuļnieki, bet citi veido klanus. Klanā var iekļauties 2—15 āpši. Tie var būt agresīvi dzīvnieki un nikni aizstāvēt gan sevi, gan savus mazuļus. Āpsis ir bezbailīgs un iesaistās cīņā ar daudz lielākiem dzīvniekiem par sevi, piemēram, ar vilkiem, koijotiem un lāčiem. Lai arī izskatās lempīgs, īsās distancēs tas var skriet ar ātrumu 25—30 km/h.
Ir novērots, ka Amerikas āpsis (Taxidea taxus) ar koijotu (Canis latrans) kooperējas kopīgās medībās.

Barība

Atšķirībā no daudziem plēsējiem, kas medī virszemē, āpši visbiežāk savu upuri medī, rokot zemi. Tas spēj lielā ātrumā izrakt tuneļus, dzenoties pakaļ pelei, kas glābjas pa pazemes alām. Āpši mēdz veidot barības krājumus nebaltai dienai. Katrai apakšdzimtai ir savi ēšanas ieradumi; Eirāzijas āpši medī galvenokārt kukaiņus, uzlasa kukaiņu kūniņas un kāpurus, sliekas, kā arī pie izdevības apēd grauzējus, olas, putnus, rāpuļus, vardes un citus mazus dzīvniekus, kā arī graudus, saknes un augļus. Medusāpši barojas ar medu, medī dzeloņcūkas un čūskas. Bet Amerikas āpši medī suslikus, zemes vāveres, kurmjus, prēriju suņus un citus grauzējus, kā arī ēd sēklas un augļus.
Georgs fon Gīne

Sabiedriskā darbība

Militārās ložas „Orfejs” brālis (1783), Pēterburgas ložas „Zu den drei Fahnen” brālis (1784), krēsla meistars (1785-86). Rozenkreiceru Ordeņa teorētiskā grāda loceklis Sv.Pēterburgā (1792). Rīgas ložas „Zur kleinen Welt“ krēsla meistars (1802).
Trauksmes cēlējs

Trauksmes cēlējs ir persona, kas atklāj jebkāda veida informāciju par darbībām, kas tiek uzskatītas par nelikumīgām, neētiskām vai nepareizām privātas vai publiskas organizācijas ietvaros. Iespējamo pārkāpuma informāciju var klasificēt dažādos veidos: organizācijas noteikumu, likumu, regulu pārkāpumi, drauds sabiedrības vai nacionālajai drošībai, kā arī krāpniecība vai korupcija. Personas, kas kļūst par trauksmes cēlējiem, informāciju par apsūdzībām var publiskot iekšēji vai ārēji. Iekšēji publiskojot informāciju, trauksmes cēlējs informāciju nodod tādiem cilvēkiem kā savs tiešais vadītājs. Ārēji trauksmes cēlējs informāciju var nodot trešajai pusei ārpus iesaistītās organizācijas, tādai kā plašsaziņas līdzekļi, valdības, tiesībsargājošās iestādes vai iespējami iesaistītās organizācijas. Tomēr trauksmes cēlēji riskē saskarties ar spēcīgām represijām no tiem, ko viņi apsūdz pārkāpumos.
Šī iemesla dēļ daudzās valstīs pastāv likumi trauksmes cēlēju aizsardzībai. Pastāv arī trešās puses organizācijas, kas iespēju robežās piedāvā trauksmes cēlēju aizsardzību. Trauksmes cēlēji var saskarties ar tiesisku pretdarbību, kriminālapsūdzību, sociālo stigmu vai atbrīvošanu no amata vai darba.
Mirdzas iela (Jūrmala)

Sabiedriskais transports

Mirdzas iela ir pretī Asaru stacijai. Agrāk pa Mirdzas ielu kursēja 5. autobuss.
Anita Leiškalne

Biogrāfija

Anita Leiškalne dzimusi 1958. gadā Jūrmalā. 1976. gada Ziemassvētku vakarā apprecējusies ar Kārli Leiškalnu, viņiem ir četri bērni un seši mazbērni. 
1994. gadā strādājusi SIA Lattelecom par sabiedrisko attiecību vadītāju. 2006. gadā sāka strādāt Rīgas brīvostas pārvaldē.

Politiskā darbība

Anita Leiškalne kandidējusi 1997. gada pašvaldību vēlēšanās no savienības “Latvijas ceļš” Rīgas saraksta.
2017. gadā kandidēja Rīgas pašvaldības vēlēšanās no partiju Latvijas Reģionu apvienība un "Latvijas attīstībai" apvienotā saraksta, taču saņēma daudz vēlētāju svītrojumu un, tāpat kā iepriekšējā reizē, netika ievēlēta Rīgas domē.
Krišjānis Zeļģis

Biogrāfija

Pēc skolas beigšanas bijis bibliotekārs Latvijas Kultūras akadēmijā un gaismotājs Nacionālajā teātrī, kā arī piepelnījies ar dažādiem citiem darbiem — vācis vīnogas Francijā, klājis stadionu Meksikā, strādājis par maiznieku un atslēdznieku Talsos. Studējis Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultātē, kur ieguvis bakalaura grādu dabaszinātnē. Strādā par aldari alus darītavā "Malduguns".
Dzejas publikācijas kopš 2003. gada. Debijas dzejoļu krājums "Visas tās lietas" (2010) bijis nominēts laikraksta "Diena" gada balvai kultūrā. Atdzejojis Aleksandra Meņšikova krājumu "17 dzejoļi" (2014, kopā ar Ivaru Šteinbergu). 2015. gadā 25 eksemplāru tirāžā izdota neliela Zeļģa dzejas burtnīca "Mīļākie". Zeļģa dzeju krievu valodā atdzejojis Semjons Haņins un Jeļena Glazova. Raksta arī prozu. 2016. gadā saņēmis Prozas lasījumu veicināšanas balvu par stāstu "Vectēvs". Dzeja iekļauta divos dzejas diskos — "Dzejas piegrieztne" (2011) un "Robežstūmējs" (2013).
Zeļģa grāmata "Zvēri" ir iztulkota angļu valodā un tika izdota izdevniecībā Parthian books 2018. gada aprīlī ar nosaukumu "Beasts". Tajā pašā gadā "Zvēri" tika tulkoti un izdoti katalāņu valodā ar nosaukumu "Bèsties". Izdevējs Curbet Edicions.
Darbojies arī kā vizuālais mākslinieks, 2016. gadā piedalījies grupas izstādē "Omega 3", Igaunijā, Mostē.
2018. gadā Latvijas Nacionālajā teātrī iestudēta dejas izrāde "Visas manas vājības ir tavas lūpas" pēc A. Vigula, K. Zeļģa un J. Tomaša dzejas motīviem.
Ķīselis

Ķīselis (baltkrievu: кісель, igauņu: kissell, krievu: кисель, lietuviešu: kisielius, poļu: kisiel, somu: kiisseli, ukraiņu: кисiль; no slāvu: киселъ (kisel) — 'skābs') ir sarecināts un ieskābēts auzu miltu novārījums. Tas ir senākais zināmais Latvijā gatavotais auzu ēdiens. Ķīselis bija Austrumeiropas slāvu un somugru, kā arī Baltijas austrumu tautu, rituālais vedību un bedību ēdiens, bet vēlāk tā nosaukums pārnests uz augļu un ogu saldo ēdienu.
Ciskādu baznīca

Vēsture

Pirmā katoļu baznīca šeit tika uzcelta 1751. gadā. Tā bija koka baznīca, ko uzcēla par muižnieka Franča Sokolovska līdzekļiem un veltīja Jaunavas Marijas aizbildniecībai.
Pašreizējā baznīca tika uzcelta prāvesta Vincenta Tomašūna vadībā senās baznīcas vietā vecajā kapsētā 1900. gadā. Tās būvniecību vadīja inženieris Vileišis. Dievnama būvēšanas laikā dievkalpojumi tika noturēti speciāli būvētā šķūnī. Baznīcu konsekrēja Mogiļevas arhibīskaps V. Kļučinskis 1914. gadā Jāņa Kristītāja godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Sākotnēji draudzi apkalpoja Rēzeknes jezuīti, vēlāk laicīgie priesteri. Pašlaik draudzi apkalpo prāvests Imants Petrovskis. Draudzei ir trīspadsmit kapsētas.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Jāzepa diena, Vasarsvētku pirmā diena, Svētā Jāņa Kristītāja diena, Dievmātes Aizgādības svētki, Jaunavas Marijas Bezvainīgi Ieņemtās svētku diena.

Tehniska informācija

Ciskādu baznīca ir sarkanu ķieģeļu mūra celtne ar cinkota skārda jumtu un torni. Tai ir trīs navu telpa ar flīžu grīdu, 42 metrus gara un 17 metrus plata. 1984. gadā baznīcas iekštelpas nokrāsoja ar līmes un eļļas krāsām, ko vēlāk atjaunoja 1991. gadā. Ap baznīcu ir mūra žogs.

Arhitektūra

Baznīca būvēta romānikas stilā.

Interjers

Baznīcā ir lietošanas kārtībā ērģeles. Apskatāma glezna "Madonna ar bērnu", Jaunavas Marijas glezna sudraba ietvarā un 1795. gada krucifikss, kas ir tēlnieka Stratužicka mākslas darbs, kas ir saglabāts no vecās baznīcas.
OMX Baltic 10

OMX Baltic 10 (OMXB10) ir Nasdaq fondu biržas indekss, kurā iekļauti Baltijas valstu biržās (Rīgas, Tallinas un Viļņas) kotētie 10 uzņēmumi ar visvairāk pārdotajām akcijām.
Akciju indekss tiek pārvērtēts divas reizes gadā (janvārī un jūlijā).
Macuo Basjo

Biogrāfija

Macuo Basjo ir dzimis 1644. gadā netālu no Ueno, Igas provincē. Viņa vārds bija Macuo Kinsaku (松尾金作), vēlāk bija zināms kā Macuo Čuemons Munefusa (松尾 忠右衛門 宗房), un tikai tad, kad sāka rakstīt haiku, viņš pieņēma pseidonīmu Basjo. Viņš bija trešais bērns zema ranga samuraja Macuo Edzaemona ģimenē. Tēvs un vecākais brālis viņam iemācīja kaligrāfiju. Jaunībā aizrāvās ar ķīniešu dzejnieku darbiem, piemēram, ar Du Fu darbiem. Macuo Basjo pirmā uzrakstītā haiku ir datēta ar 1662. gadu. No 1664. gada viņš Kioto studēja dzeju. Līdz 1672. gadā viņš dienēja armijā Edo, bet pēc tam kļuva par dzejas skolotāju. 1677. gadā izveidoja haiku dzejas skolu. 1684. gadā sāka ceļot pa Japānu, un ceļojumu laikā guva vēl lielāku iedvesmu haiku rakstīšanai. Šajā laikā viņš uzrakstīja vienu no saviem ievērojamākajiem darbu Oku no Hosomichi, kuru pilnībā pabeidza tikai tad, kad jau trīs gadus bija nodzīvojis mājās. Mājās no ceļojuma pa Japānu atgriezās 1691. gadā. Viņš nomira 1694. gada 28. novembrī no vēdera slimības.

Ievērojamākie darbi

Macuo Basjo ir sarakstījis ļoti daudz haiku. Starp viņa ievērojamākajiem darbiem ir Oku no Hosomichi (1694), "Ziemas dienas" (Fuyu no Hi, 1684), "Pavasaras dienas" (Haru no Hi, 1686), "Ogļu maiss" (Sumidawara, 1694) un citi.
EUDemocrats

Pārskats

Partija tika izveidota zem dāņu likuma 2005. gada 7. novembrī un dibināta kā Eiropas partija Briselē, 2005. gada 8. novembrī. Tās 1. kongress notika 2006. gada 24. februārī. Bijušie dāņu Eiroparlamenta deputāti Jens-Peter Bonde un Hanne Dahl EUD izveidi un pirmos darbības gadus. 2009. gada janvārī zviedru ekonomiķis un bijušais Eiroparlamenta deputāts Sören Wibe aizstāja Bonde EUD prezidenta amatā. Pēc Wibe pēkšņās nāves 2010. gada decembrī, viņa amatu ieņēma bijusī īru Eiroparamenta deputāte Patricia McKenna un par viceprezidentu tika atzīts Lave Knud Broch no People’s movement against the EU.
EUD platforma nav saistīta ar labējo vai kreiso ideoloģiju, jo alianse tic, ka šādas problēmas labāk risināmas nacionālajos un reģionālajos parlamentos zem pašu pilsoņu demokrātiskās pārvaldības. EUD strādā, lai palielinātu caurredzamību, subsidiaritāti, daudzveidību un galvenokārt budžeta kontroli Eiropas Savienībā. 
2009. gadā 4 no ar organizāciju saistītajiem Eiroparlamenta deputātiem bija IND/DEM grupas biedri Eiropas Parlamentā. Kā arī 2 Eiroparlamenta deputāti – Roger Helmer un Daniel Hannan, kas bija EUD biedri, abi britu konservatīvie – bija neatkarīgi deputāti Eiropas Parlamentā. Hannan pameta EUD 2009. gada oktobrī, lai pievienotos jaunizveidotajai Eiropas Konservatīvo un Reformistu Grupai, taču Helmer pārgāja no britu konservatīvajiem uz britu partiju UKIP. No 2010. līdz 2014. EUD sastāvā bija 1 Eiropas Parlamenta deputāts: Rina Ronja Kari (aizvietoja Søren Søndergaard 2014. gada 5. februārī), kura ir GUE/NGL biedrs. 2014. Gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās tika ievēlēti 2 EUD biedri: Rina Ronja Kari un Iveta Grigule.

Darbība

2011. gada martā EUD uzsāka kampaņu pret tiešo nodokļu ieņēmumiem priekš Eiropas Savienības (ieskaitot nodokli uz pilsoņiem, banku sektoru vai gaisa satiksmes sektoru). Kampaņa sāka darbību kā www.notoeutax.com.
Cenšoties panākt līdzsvaru euro debatē Baltijā, EUD ir sācis latviešu interneta informācijas kampaņu www.parlatu.lv.
Spānijas pilsoņu karš

Latviešu karavīri

Spānijas pilsoņu karā republikāņu valdības pusē piedalījās ap 120 brīvprātīgo no Latvijas un 25 latvieši no Padomju Savienības. 
PSRS latvieši ar viltotiem personas dokumentiem piedalījās pilsoņu karā kā instruktori un padomnieki internacionālajās brigadēs. No Latvijas latviešiem ievērojamāko lomu Spānijas pilsoņu karā spēlēja republikāņu armijas ģenerālštāba pulkvedis Voldemārs Ozols. 
No Padomju Savienības latviešiem, kas 1936. gadā ieradās Spānijā, ievērojamākais bija ģenerālis Jānis Bērziņš, kas darbojās republikāņu armijas ģenerālštābā kā galvenais militārais padomdevējs. Viņš bija republikāņu armijas virspavēlnieka ģenerāļa Hozē Miajas (José Miaja) labā roka. Bez Bērziņa padomnieku grupā bija kara revolucionārās padomes loceklis Dāvids Beika, padomnieks aviācijas lietās Pēteris Pumpurs, padomnieks artilērijas lietās Vilhelms Kumelāns, padomnieki izlūkdienesta lietās Arturs Sproģis, Kristaps Salniņš un citi. 1938. gada sākumā Padomju Savienība nāca pie slēdziena, ka karu uzvarēs Franko nacionālisti un tā gada vidū visu PSRS padomdevēju personālu atsauca no Spānijas.
1939. gada februārī pārējie latviešu karavīri šķērsoja Spānijas-Francijas robežu un tika internēti franču nometnes latviešu barakā (15 Compania Letton). Padomju diplomāti dažiem internētajiem, kā Rūdolfam Lācim (Vilkam), izkārtoja atļaujas caur Havras ostu ar padomju kuģi izbraukt uz Ļeņingradu. Pārējiem internētajiem latviešiem, arī Žanim Folmanim (Grīvam), Višī Francija ļāva atgriezties dzimtenē tikai pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā, kad vēl bija spēkā 1940. gada 28. septembra draudzības līgums starp PSRS un Vāciju. Daži latvieši palika Francijā un Otrā pasaules kara laikā darbojās franču pagrīdē pret vācu okupantiem.
Erdēša skaitlis

Erdēša skaitlis apzīmē īsāko attālumu no kāda zinātnieka līdz ungāru matemātiķim Pālam Erdēšam, mērot to pēc kopīgajām zinātniskajām publikācijām. Erdēšs ir izdevis vairāk zinātnisko publikāciju (vismaz 1525), nekā jebkurš cits matemātiķis pasaules vēsturē.
Lai iegūtu Erdēša skaitli, ir jābūt zinātniska darba līdzautoram kopā ar kādu, kuram jau ir galīgs Erdēša skaitlis. Pāla Erdēša personīgais Erdēša skaitlis ir 0. Jebkuram citam tas ir k + 1, kur k ir mazākais kāda līdzautora Erdēša skaitlis. Pālam Erdēšam ir bijuši 511 līdzautori — šiem cilvēkiem Erdēša skaitlis ir 1. Cilvēkiem, kas ir sadarbojušies ar viņiem (bet ne ar Erdēšu), Erdēša skaitlis ir 2.
Korejiešu vārdi

Korejiešu vārdus veido uzvārds, kam seko vārds. Šo sistēmu izmanto korejieši gan Dienvidkorejā, gan Ziemeļkorejā. Mūsdienās tiek izmantoti apmēram 250 uzvārdi, no kuriem trīs visbiežāk lietotos (Kims, Ri/I, Paks) izmanto gandrīz puse korejiešu.
Parasti personvārdā ir tikai viena zilbe. Rietumu izpratnē nepastāv otrais vārds. Daudziem korejiešiem vārdu veido paaudzes vārda zilbes un individuālas, atšķirīgas zilbes, lai gan šī prakse samazinās jaunākajās paaudzēs. Paaudzes vārda zilbe ir kopīga brāļiem un māsām Ziemeļkorejā, Dienvidkorejā šis loks ir plašāks. Precēti vīrieši un sievietes parasti saglabā savu vārdu, un bērni pieņem tēva uzvārdu.
Struktoru iela

Ielas raksturojums

Struktoru iela ir 450 metrus gara asfaltēta iela Teikas apkaimes centrālajā daļā. Tā sākas krustojumā ar Brīvības gatvi un iet dienvidu—dienvidaustrumu virzienā. Struktoru ielai ir savienojumi ar Pabažu, Āraišu un Launkalnes ielām. Īsi pirms krustojuma ar Biķernieku ielu tā krustojas arī ar Zālīša ielu. Struktoru iela beidzas krustojumā ar Biķernieku ielu. Struktoru iela ir vienvirziena iela, pa to var braukt Brīvības gatves virzienā.
Aizliegto grāmatu reģistrs

Aizliegto grāmatu reģistrs (latīņu: Index Librorum Prohibitorum) ir rakstu darbu, publikāciju un grāmatu saraksts, kuras Romas katoļu baznīca aizliedza lasīt, pretējā gadījumā draudot ar izslēgšanu no baznīcas. Reģistrs ir atkārtoti vairākas reizes izdots. Atsevišķi tā izdevumi saturēja baznīcas norādījumus par satura interpretāciju vai reģistrā iekļauto grāmatu tirgošanas aizliegumu. Baznīcas oficiālā pozīcija publicējot un uzturot šādu reģistru bija kristiešu pasargāšana no ķecerības un maldiem. Faktiski, šis reģistrs ir viens no pirmajiem apkopotajiem un publicētajiem cenzūras pasākumiem, lai gan jau XII gs. zināmi gadījumi, kad baznīca dedzinājusi nevēlamo literatūru. Grāmatām, kuras izturēja baznīcas cenzūru, uz titullapas tika iespiests Nihil obstat (nekādu pretenziju) vai Imprimatur (uz drukāšanu).

Vēsture

Reģistram bija likuma spēks līdz pat 1966. gadam, kad to atcēla Vatikāns. Lai gan arī šodien katra katoļa morāls pienākums ir nelasīt, neizplatīt un netirgot grāmatas, kuras var apdraudēt ticību un šķīstību. Reģistram bija liels spēks un ietekme, jo tur iekļuvušās grāmatas katoļticīgajās zemēs un kopienās praktiski nevarēja sastapt.
Pirmais šāds saraksts bija publicēts 1529. gadā Nīderlandē. Tam 1543. gadā sekoja izdevums Venēcijā un 1551. gadā Parīzē.
1571. gadā tika izveidota Reģistra Svētā Kongregācija, speciāls baznīcas orgāns, kas nodarbojās ar nevēlamās literatūras atklāšanu un tās iekļaušanu reģistrā. Tāpat tas nodarbojās ar gadījumiem, kad pietika veikt labojumus, lai rakstu darbs nebūtu jāiekļauj aizliegtās literatūras sarakstā. Šādos gadījumos pie "nepareizajām" teksta vietām parādījās atzīmes donec corrigatur (aizliegts, līdz labojumu izdarīšanai). Šādas darbības rezultātā radās jauni, brīžam ļoti gari saraksti ar labojumiem, kas tika apkopoti īpašā izdevumā — Index Expurgatorius.

1948. gadā reģistrs piedzīvoja pēdējo drukāto izdevumu un tur bija iekļautas turpat 4000 grāmatas, kas saturēja ķecerību, amorālas lietas, pornogrāfijas elementus, politiski nekorektus apgalvojumus u.c.

Aizliegtie autori

Dažādos laikos reģistrā bijuši iekļauti Erasms, Voltērs, Daniels Defo, Džordano Bruno, Nikolajs Koperniks, Onorē de Balzaks, Žans Pols Sartrs, Renē Dekarts, Imanuels Kants un citi. Šis ir pavisam neliels uzskaitījums. Pilnu sarakstu ar kādreiz Reģistrā iekļuvušajiem autoriem var atrast 2002. gadā Ženēvā izdotajā grāmatā "J. Martinez de Bujanda, Index librorum prohibitorum, 1600—1966".
Interesants fakts, ka Ādolfa Hitlera "Mana cīņa" (Mein kampf) šajā reģistrā nekad nav bijusi iekļauta.
Pasaule, pasaulīt

Vēsture

Šis albums ir ierakstīts "Eolikas" popularitātes zenīta laikā, kad grupā dzied četri vokālisti: Olga Rajecka, Ilona Stepanova, Viktors Burakovs (Zemgals) un Dainis Dobelnieks. Tā gada Mikrofona aptauja 1985 "Mikrofona" aptaujā "Zemeņu lauks" ieņem 2. vietu, bet "Pasaule, pasaulīt" - 4. vietu.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais deju mūzikas albums

Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais deju mūzikas albums bija viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedza par labāko deju mūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā. Pa divām reizēm balvu ir ieguvušas grupas BTH (Braithouse) un Mixeri.
Pirmoreiz balva tika pasniegta 1997. gadā. Iesākumā šajā nominācijā ietilpa arī hip hop albumi, taču 2002. gadā tām tika izveidota atsevišķa nominācija. 2006. gadā nominācija tika reorganizēta un deju mūzika tika iekļauta nominācija gada labākais deju mūzikas, hip hop vai r'n'b albums. Taču 2008. gadā tā atkal atgriezās kā atsevišķa nominācija, līdz 2010, gadā apvienota nominācijā Gada labākais deju mūzikas albums vai dziesma. Kopš 2011. gada nominācijā vairs nav minēts "deju albums", balvu pasniedz tikai Gada labākajai deju mūzikas dziesmai.
Vulkāns

Vulkānu rašanās

Vulkānisma procesi un to parādības atkarībā no Zemes ģeoloģiskā attīstības posma ir attīstījušies ar dažādu intensitāti.  To ietekmē Zemeslodes tilpuma cikliski mainīgās pulsējošās izmaiņas. Vulkāni parasti atrodas tektonisko plātņu kontakta zonās un vietās, kur šīs plātnes ir plānas. Tāpat arī vietās, kur zemes garoza ir ļoti plāna. Vulkāniskie procesu aktīva darbība sakrīt ar periodiem, kas notiek Zemeslodes sarukšana, jeb kontrakcija. Vulkāni ir reljefa formas, kas veidojas vulkānisma, jeb efuzīvā magmatisma rezultātā. Vulkānisma rezultātā veidojas efuzīvie un piroklastiskie ieži un vulkānu un lavas segveida izvirdumi. Līdztekus tam var veidoties arī geizeri, fumarolas, lahari un citas parādības.

Vulkāna izvirdums

Vulkāna izvirdums ir vulkāna darbības periods, kura laikā virszemē tiek izmesti karsti cietie, šķidrie un gāzveida materiāli no zemes dzīlēm. Visbiežāk izvirdums notiek kā sprādziens ar lavas izplūšanu. Tas var ilgt no dažām stundām līdz vairākiem gadiem. Vulkānu izvirdumi veidojas vietās, kur zemes garozā ir lūzumi. Tie ir saistīti ar magmas pārvietošanos zemes dzīlēs.
Ērģemes pagasts

Upes

Acupīte, Ērgļupīte, Oļupe, Omuļupe (Ehne), Pedele, Rikanda, Seda, Žukupe

Ezeri

Kukris, Valdis, Bērzu ezers, Rūķis.

Vēsture

Ērģemes novads pirmoreiz rakstos minēts 14. gadsimta sākumā (1323. gadā), kad Ērģemes pilī notika Livonijas ordeņa vadības sanāksme par to, vai slēgt mieru ar Lietuvas Dižkunigaitiju.
Ērģemes tuvumā ir notikušas divas lielas vēsturiskas kaujas, kurās lielā mērā izšķīrās vēlākais Latvijas liktenis: 1560. gada 2. augusta Ērģemes kauja starp Livonijas konfederācijas karaspēku un Vidzemē iebrukušo Krievijas caristes karaspēku un 1702. gada 18. jūlija Kauja pie Omuļiem Lielā Ziemeļu kara laikā starp krievu dragūnu pulkiem Šeremetjeva vadībā (ap 12 000 karavīru) un Volmāra fon Šlipenbaha komandēto zviedru karaspēka vienību (ap 2000 vīru). Zviedri cieta smagu sakāvi, ļaujot krieviem ieņemt Ziemeļvidzemi un gandrīz visu Igauniju.
1919. gada oktobra sarunās par militārās palīdzības sniegšanu pret Bermonta armijas uzbrukumu Rīgai Igaunijas valdība ierosināja Ērģemes pagasta iekļaušanu Igaunijas teritorijā, kam Latvijas valdība nepiekrita. Pēc Latvijas—Igaunijas robežas līguma parakstīšanas pagasts palika Latvijas teritorijā.
1935. gadā Valkas apriņķa Ērģemes pagasta platība bija 124,4 km² un tajā dzīvoja 1709 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Ērģemes un Brentu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Valkas rajona Ērģemes ciemam 1954. gadā pievienoja likvidētos Brentu un Omuļu ciemus, 1960. gadā padomju saimniecības «Smertes» teritoriju pievienoja Kārķu ciemam, 1979. gadā pievienoja daļu Kārķu ciema teritorijas, 1981. gadā daļu teritorijas pievienoja Naukšēnu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ērģemes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Valkas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Ērģeme (pagasta centrs), Omuļi, Staļi, Turna.