google/wiki40b huggingface dataset:
Vilhelms Reimerss

Dzīvesgājums

Dzimis Bartā 1857. gada 6. martā. Pēc pārcelšanās uz dzīvi Rīgā darbojās kā zeltkalis un juvelieris, vēlāk 1. Rīgas savstarpējo kredītu biedrības prezidents, Biržas komitejas valdes loceklis, Lielās ģildes vecākais.  Rīgas Vācu teātra biedrības prezidents.
Pirmā Pasaules kara laikā pēc tam, kad Vācijas karaspēks ieņēma Rīgu, V. Reimerss 1917. gadā vadīja Rīgas un Vidzemes uzticības padomi (Vertrauensrat für Stadt und Land).
1918. gada 8. novembrī V. Reimersa vadībā tika nodibināta Baltiešu-vācu Nacionālā komiteja, kas 13. novembrī publicēja aicinājumu iestāties Latvijas zemessardzē ("Baltijas landesvērā"). Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas Baltiešu-vācu Nacionālā komiteja uzņēmās arī vācbaltiešu starptautisko interešu pārstāvniecību.
Miris Rīgā, 1934. gada 8. decembrī.

Sabiedriskā darbība

Šveicē uzņemts Šo-de-Fonas brīvmūrnieku ložā L’Amitie (1891). Vācu karaspēka lauka ložas "Hanseatentreue" brālis (1918—1919). Rīgas ložas „Jāņuguns” dibinātājs un pirmais ložas meistars (1924—1929). Mēmeles ložas Memphis un Liepājas ložas „Enkurs“ (1929) goda loceklis. Andreja ložas meistars Rīgā (1931). 
Herdera biedrības dibinātājs un valdes loceklis, Vācu slimnīcu biedrības prezidents, Rīgas dziesmu vainaga (Liederkranz) goda biedrs.
Kohēzija

Kohēzija (latīņu: cohaesus — 'saistīts') ir divu kontaktā esošu ķīmiski vienādu cietvielu vai šķidrumu saskarvirsmu saistīšanās, ko rada molekulārie spēki. Piemēram, ūdenim ir samērā liela kohēzija starpmolekulāro ūdeņraža saišu dēļ. Kohēzijas un adhēzijas parādības ir kapilārā efekta pamatā. Cietu vielu kohēzija ir būtiski lielāka nekā šķidrumu kohēzija.
Kārlis II Hābsburgs

Dzīve

Dzimis Vīnē. Svētās Romas imperatora Ferdinanda I un Bohēmijas un Ungārijas Annas (kura savukārt bija Vladislava II un Fuā Annas meita) dēls. Vairākkārt notika sarunas par laulību starp Kārli un Anglijas karalieni Elizabeti I. Hābsburgu puse velējās, lai Elizabete apsolītu ierosinātajā laulības līgumā Kārlim, gadījumā, ja viņa nomirtu bez pēcnācējiem, ka viņš būtu nākamais Anglijas troņmantnieks. Sarunas beidzās bez rezultāta, reliģija bija galvenais šķērslis laulībām, kā arī karalienes raksturs. 1563. gadā Kārlim bija sarunas par laulību arī ar Mariju I Stjuarti. Marija tomēr nepiekrita, kā arī viņa vecākais brālis Maksimiliāns.
Atšķirībā no brāļa Maksimiliāna II, Kārlis bija reliģisks katolis un atbalstīja kontrreformāciju, aicinot jezuītus savā teritorijā.
Kārli atceras arī kā mākslas un zinātnes labdari. It īpaši, komponists Orlando di Lasso bija viņa piekritējs, kā arī mūzikas teorētiķis Lodoviko Zakoni.
1573. gadā dibināja Akademisches Gymnasium Grācā, kas joprojām ir vecākā vidusskola Štīrijā. 1580. gadā dibināja Andalūzijas izcelsmes zirgu pārošanas fermu Lipicā, Slovēnijā, tādējādi vadot galveno lomu Lipizānas šķirnes radīšanā. 1585. gadā Kārlis dibināja Grācas universitāti, saukta Karl-Franzens-Universität.
Kārlis nomira Grācā 1590. gadā.
Kārļa mauzolejs Zēkavas abatijā, kur ir apglabāti citi arī Hābsburgu dzimtas pārstāvji, ir vissvarīgākā agrā baroka perioda ēka dienvidaustrumu Alpos. To iesāka būvēt Alesandro de Verda un pabeidza Sebastiano Karlone 1612. gadā.
Juhans Kuks

Dzīvesgājums

Dzimis 1885. gada 13. aprīlī (1. aprīlī pēc VS) Viru apriņķa Rakkes (tolaik Sallas) pagasta Keru (Käru) ciemā zemnieku ģimenē. Mācījās Tallinas reālskolā, studēja Rīgas Politehniskā institūta tautsaimniecības nodaļā (1904-1910), papildinājās Vācijā. 1914. gadā bija viens no Igaunijas Kooperatīvu biroja dibinātājiem. Pēc Februāra revolūcijas gadā viņš bija Igaunijas Pagaidu zemes padomes finanšu departamenta vadītājs. Izstrādāja Igaunijas patstāvības manifesta projektu un bija Igaunijas pagaidu valdības Finanšu ministrs Igaunijas brīvības cīņu laikā (1918-1920). Vēlāk Igaunijas Tirdzniecības un rūpniecības ministrs (1920-1921), Riigikogu spīkers (1921-1922).
No 1922. gada 21. novembra līdz 1923. gada 2. augustam bija Igaunijas Valsts vecākais, tad Igaunijas Bankas direktors (1924-1926). Petsa autoritārās varas periodā nodarbojās ar uzņēmējdarbību, bija Kreenbalt AS direktors (1933—1940), Rūpniecības un tirdzniecības kameras pārraudzības padomes loceklis (1937—1940).
Pēc Igaunijas okupācijas atcelts no visiem amatiem, 1940. gada 16. oktobrī apcietināts un deportēts uz PSRS. Miris 1942. gada 4. decembrī Kargopolē Arhangeļskas apgabalā.
Litijs

Vēsture

Litiju atklājis zviedru ķīmiķis un mineralogs Johans Augusts Arfvedsons 1817. gadā minerālā petalītā (Li,Na)[Si₄AlO₁₀], vēlāk arī spodumenā LiAl[Si₂O₆] un lepidolītā KLi1.5Al1.5[Si₃AlO₁₀](F,OH)₂. Metālisku litiju pirmais ieguvis Hamfrijs Deivijs 1825. gadā. No tā, ka litijs tika atklāts minerālos jeb "akmeņos" cēlies arī elementa nosaukums (grieķu: λίθος (lithos) - akmens). Nosaukumu ieteicis Jakobs Bercēliuss.

Atrašanās dabā

Zemes garozā ir apmēram 0,002% litija pēc atomu skaita un tas nav uzskatāms par retu elementu. Svarīgākie litija minerāli ir spodumens, lepidolīts un ambligonīts.

Izotopi

92,7% dabā atrodamā litija ir izotops ⁷Li. Otrs stabilais litija izotops ir ⁶Li (7,3%). Mākslīgi iegūti vairāki radioaktīvi litija izotopi.

Iegūšana

Galvenās litija ieguves vietas atrodas Dienvidamerikas sālsezeros. 50% no pasaulē iegūstamā litija tiek iegūti Bolīvijā, vienā vienīgā izžuvušā sālsezerā.
Litiju iegūst, elektrolizējot litija hlorīda LiCl un KCl kausējumu.

Fiziskās īpašības

Kā vienkārša viela litijs ir sudrabaini balts, mīksts metāls. Veido eitektiskus maisījumus ar magniju, alumīniju, cinku un citiem metāliem.

Ķīmiskās īpašības

Litijs ir tipisks sārmu metāls, tomēr pēc dažām īpašībām atgādina magniju (tā saucamā diagonālā līdzība periodiskajā sistēmā). Litijam galvenokārt raksturīga jonu saites veidošana, bet litijorganiskajos savienojumos tas veido kovalento saiti. Litija koordinācijas skaitlis jonu savienojumos mēdz būt lielāks nekā 4. Litija katjonam ir nelieli izmēri un liela solvatācijas enerģija.
Litijs lielās ķīmiskās aktivitātes dēļ tieši reaģē ar gaisa skābekli un slāpekli, veidojot litija oksīda Li₂O un litija nitrīda Li₃N apsūbējumu uz virsmas. Tādēļ to var uzglabāt tikai hermētiski noslēgtos traukos zem vazelīna vai parafīna slāņa. Paaugstinot temperatūru virs 200 °C, litijs aizdegas, bet halogēnus saturošā atmosfērā tas uzliesmo jau istabas temperatūrā. Karsējot litijs tieši savienojas ar daudziem nemetāliem, piemēram, sēru, oglekli, ūdeņradi un spēj degt pat CO₂ atmosfērā, atņemot tam skābekli.
Litijs enerģiski reaģē ar ūdeni un skābēm, izdaloties ūdeņradim.

Izmantošana

Litijs plaši tiek pielietots mobilo telefonu, elektromobiļu un portatīvo datoru akumulatoru ražošanā. Neliela litija daudzuma pievienošana sakausējumiem uzlabo to īpašības, piemēram, palielina alumīnija sakausējumu mehānisko un korozijas izturību un vara elektrovadītspēju. Litiju-6 izmanto atomenerģētikā tritija iegūšanai. Izkausēts litijs ir labs siltuma pārnesējs kodolreaktoros.
Saulkrastu pagasts

Upes

Aģe, Bazūnurga, Dūčurga, Kuņurdziņa, Lilaste.

Ezeri

Ķirezers.

Vēsture

1967. gadā Saulkrastu pilsētciematam pievienoja daļu Skultes ciema teritorijas, izveidojot Saulkrastu lauku teritoriju. 1974. gadā tai pievienoja daļu Pabažu ciema, bet 1977. gadā daļu teritorijas iekļāva Sējas ciemā. 2009. gadā Saulkrastu pilsēta ar lauku teritoriju tika reorganizēta par novadu. 2010. gadā Saulkrastu pilsētas lauku teritoriju pārdēvēja par Saulkrastu pagastu.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Zvejniekciems un Lilaste.
Akantārijas

Akantārijas (Acantharea) ir sarkodīnvicaiņu tipa klase (senāk Acantharia kārta), kuras pārstāvjiem skeletu veido 10—20 adatas un tas sastāv no stroncija sulfāta. Šī minerālviela ļoti viegli šķīst jūras ūdenī, un tāpēc akantāriju fosilijas gandrīz nav atrodamas. Centrālā citoplazma satur lielu daļu noformētu organellu. Tajā pat laikā ārējā plazma ir stipri vakuolizēta. Šie divi citoplazmas apgabali ir nodalīti ar perforētu ārpusšūnas kapsulu. Citoplazmas ārējais slānis ir savienots ar adatām ar miofrisku (mionemu) palīdzību. Starp masīvajām adatām atrodas tievi aksopodiji ar heksagonāli nopakotām mikrocaurulītēm. Šajos organismos ir bieži sastopamas zooksantellas. Šūnas, kas var būt relatīvi lielas, parasti ir daudziem kodoliem. Šo organismu dzīves cikls iekļauj cistu stadiju un gametu veidošanās stadiju. Klases dalījums 5 kartās (Actinellida, Arthracanthida, Chaunacanthida, Holacanthida, Symphyacanthida) tika veikts pamatojoties uz adatu izvietojumu, kā arī vadoties no dzīves cikla īpatnībam.
Jānis Skujiņš (pulkvedis)

Dzīvesgājums

Dzimis 1897. gada 31. janvārī Maskavā, kur viņa tēvs Jānis Skujiņš bija pārcēlies no Rencēnu pagasta. Mācījās 2. Maskavas ģimnāzijā, pēc tam Maskavas komercinstitūtā. 
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gada 1. oktobrī iestājās Alekseja karaskolā. Pēc karaskolas beigšanas 1916. gada janvārī praporščiku Skujiņu nosūtīja uz Rezerves latviešu strēlnieku pulku, no 14. marta viņš bija 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljona rotas komandieris, piedalījās visās bataljona (vēlāk pulka) kaujās pret vāciešiem, pēc Ziemassvētku kaujām paaugstināts par podporučiku, vēlāk par poručiku. 1917. gada oktobrī sasniedza štabskapitāna pakāpi un tika iecelts par bataljona komandieri. 
Pēc Oktobra revolūcijas kapteinis Skujiņš 1917. gada decembrī atstāja savu pulku un kopā ar ģenerāli Gopperu, pulkvedi Briedi u. c. latviešu virsniekiem darbojās B. Savinkova monarhistiskajā organizācijā "Dzimtenes un brīvības aizstāvēšanas savienība", piedalījās Jaroslavļas sacelšanās cīņās, apcietināts. Pēc atbrīvošanas viņš 1918. gada 16. augustā pārgāja pāri frontei pie Zilupes un atgriezās Latvijā. 
1918. gada 23. novembrī iestājās Latvijas valdības bruņotajos spēkos, bija Rīgas 1. apsardzības rotas vada komandieris, 1919. gada janvārī-februārī Cēsu bataljona vada un rotas komandieris. Piedalījās cīņās pret lieliniekiem Zemgalē un Kurzemē, pēc Rīgas ieņemšanas 1919. gada 22. maijā paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. No 1919. gada augusta 2. Ventspils kājnieku pulka bataljona komandieris Austrumu frontē.
1919. gada 25. septembrī iecelts par Latgales partizānu pulka komandieri, vadīja Ziemeļlatgales atbrīvošanas cīņas.
Pēc neatkarības cīņu beigām pulkvedi Skujiņu 1921. gada martā iecēla par 1. jātnieku pulka komandieri, tā paša gada 10. jūlijā par 9. Rēzeknes kājnieku pulka komandieri. No 1922. gada marta viņš ieņēma dažādus amatus 1. Liepājas kājnieku pulkā, uzrakstīja grāmatu par Liepājas pulka vēsturi. 1923. gadā beidza vecāko virsnieku kursus.
No 1930. gada maija 5. Cēsu kājnieku pulka bataljona komandieris, 1934. gadā viņu iecēla par 4. Valmieras kājnieku pulka komandieri. 1939. gadā paaugstināja par pulkvedi. 
Pēc Latvijas okupācijas bija Latvijas PSR Tautas armijas 10. Aizputes kājnieku pulka komandieris, vēlāk 24. teritoriālā korpusa virsnieks, 1940. gada oktobrī atvaļināts.
1941. gada 19. aprīlī pulkvedi Skujiņu apcietināja un deportēja uz PSRS, kur ieslodzīja Astrahaņas cietumā. 
Pēc pratināšanām 1941. gada 15. decembrī padomju kara tribunāls Skujiņam piesprieda nāvessodu, ko izpildīja 1942. gada 8. jūlijā Astrahaņas cietumā.
Džeidens Švarcs

Spēlētāja karjera

Iepriekš spēlejis arī AHL komandā Piorijas "Rivermen". 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu.
Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis divos Pasaules čempionātos.
Danaja (glezna)

Vandalisms

1985. gada 15. jūnijā Rembranta gleznai uzbruka lietuvietis Broņus Maigis — viņš veica divus griezumus ar nazi un uzlēja gleznai sērskābi. Visa kompozīcijas centrālā daļa tika pārvērsta par plankumiem un nopilējušas krāsas apgabaliem. Visvairāk cieta Danajas seja un mati, viņas labā roka un kājas. Tiesa B. Maigi vēlāk atzina par nepieskaitāmu un viņš ilgus gadus pavadīja psihiatriskajā slimnīcā. 2006. gadā viņš publicēja grāmatu, kurā skaidroja savus motīvus, ko saistīja ar savu tēvu, kurš cīnījās par Lietuvas brīvību, un paveikto nenožēloja. 2015. gadā Lietuvas mākslinieks Daiņus Liškevičs par šo notikumu radīja instalāciju, kura bija iekļauta arī Lietuvas ekspozīcijā Venēcijas biennālē.
Restaurācija sākās tajā pašā dienā. Konsultējoties ar ķīmiķiem, restauratori sāka virsmas mazgāšanu ar ūdeni; viņi paturēja gleznu vertikālā pozīcijā un izsmidzināja ūdeni uz gleznas, lai nepieļautu tālāku gleznas bojāšanos.
Gleznas restaurācija notika no 1985. līdz 1997. gadam un to veica Valsts Ermitāžas restaurācijas laboratorijas eksperti: J. Gerasimovs (grupas vadītājs), A. Rahmans un G. Širokovs, zinātniskās metodoloģijas jautājumos piedaloties T. Aļošinai.
Izidors Muižnieks

Biogrāfija

Izidors Muižnieks piedzima 1889. gada 5. jūlijā Līvānu pagastā. No 1909. līdz 1915. gadam mācījās Līvānu pagasta skolā. 1916. gadā absolvēja četrklasīgo augstāko tautskolu.
1919. gadā Muižnieks sāka strādāt par skolotāju Līvānu pagasta Šlosbergas skolā. 1920. gadā sāka strādāt Līvānu pagasta pamatskolā. 1920. gadā pabeidza skolotāju kursus Rēzeknē, 1927. gadā — Rīgas Valsts vidusskolu pieaugušajiem. No 1922. līdz 1926. gadam strādāja Līksnas pagasta Tiltu pamatskolā. Vēlāk strādāja par revidenta palīgu Valsts kontrolē. No 1927. līdz 1934. gadam studēja jurisprudenci Latvijas Universitātē.
Muižnieks sākotnēji darbojās Latgales Zemnieku partijā, bet 1923. gadā kļuva par Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) biedru, organizēja partijas nodaļu Līksnas pagastā. No 1926. līdz 1928. gadam bija LSDSP Latgales apgabala komitejas laikraksta «Latgolas Darbs» redakcijas kolēģijā. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā no LSDSP saraksta Latgales apgabalā. 1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā. 1932. gadā par komunistisku propagandu izslēgts no LSDSP; Saeimā izveidoja frakciju «Latgales Kreisais sociālists».
Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada 16. maijā arestēts un nogādāts Rīgas Centrālcietumā, pēc tam — Liepājas koncentrācijas nometnē. No tās atbrīvots 1935. gada 29. martā. No 1938. gada Daugavpilī strādāja par advokāta D. Hibšmana palīgu. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā iecelts par Daugavpils apriņķa Tautas Saeimas vēlēšanu komisijas locekli. 1940. gada 28. septembrī arestēts un nogādāts Daugavpils cietumā. 1941. gada 19. aprīlī piespriesti 8 gadi ieslodzījumā. 1949. gadā atbrīvots.
Miris 1981. gada 26. janvārī. Apglabāts Jersikas Škaparu kapos.
Aksels Treijs

Dzīves gājums

No 1908. līdz 1912. gadam mācījās Tartu Vācu privātģimnāzijā, no 1912. līdz 1914. gadam — Bērzaines ģimnāzijā, no 1915. līdz 1918. gadam — ģimnāzijā Petrogradā. No 1918. līdz 1925. gadam studēja teoloģiju Tartu Universitātē. Igaunijas Neatkarības kara laikā cīnījās igauņu pusē vācu Baltiešu bataljonā (Balti pataljon/Baltenregiment). Ordinēts 1927. gadā. No 1927. līdz 1937. gadam — mācītājs Sāremā salas Karjas ciemā. 1939. gadā devās uz Vāciju, kur nometināts mūsdienu Lielpolijas vojevodistē. Pazudis bez vēsts 1945. gadā.
Maija Dambrova

Biogrāfija

Dzimusi 1968. gada 3. maijā Gulbenē. Pabeigusi Gulbenes 1. vidusskolu ar zelta medaļu. 1991. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultāti ķīmijas specialitātē. 1993. gadā ieguvusi bioloģijas maģistra grādu Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātē. Maģistra darba tēma: Aminoskābes saturošo dihidropiridīna atvasinājumu neiromodulatorie efekti. 1999. gadā ieguvusi Ph.D farmācijas biozinātnēs Upsalas universitātē Zviedrijā, disertācija: Discovery of N-hydroxyguanidines as novel electron acceptors of xanthine oxidas. Potential new drugs for treatment of ischaemia and reperfusion injury, ISBN 91-554-4575. 2001. gadā zinātniskā grāda nostrifikācija Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultātē, iegūstot Dr.pharm. 2004. gadā iegūts profesionālais maģistra grāds uzņēmējdarbības vadībā (MBA) Rīgas Starptautiskajā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolā. Maģistra darbs: Farmakoekonomika Latvijā”. 2012. gadā ievēlēta par Latvijas Zinātņu akadēmijas īsteno locekli. 2006. gadā saņēmusi L'Oréal Latvijas stipendiju Sievietēm zinātnē ar UNESCO Latvijas Nacionālās komisijas un Latvijas Zinātņu akadēmijas atbalstu.

Zinātniskā darbība

Maijas Dombrovas pētniecības darbības virzieni ir jaunu zāļu vielu molekulārie darbības mehānismi, šūnu enerģijas metabolisma regulācijas iespējas, kardioprotektīvo un CNS zāļu farmakoloģisko efektu mehānismu pētījumi.
93 starptautiskas publikācijas, H-indekss 15 (Scopus), 25 starptautiski patentu pieteikumi.

Intelektuālā īpašuma tiesību objekti

Use of 3-carboxy-n-ethyl-n,n-dimethylpropan-1-aminium or a pharmaceutically acceptable salt thereof in the prevention and treatment of diabetes : No.2015044828 A1 : international patent / inventors/applicants: M.Dambrova, H.Cirule, I.Kalvins ...[et al.]. — Filing date: 15.09.2014 ; publication date: 02.04.2015.
Malindi

Ģeogrāfija

Pilsēta atrodas Indijas okeāna krastā pie Galanas upes grīvas. Koraļļu rifi kalpo par Malindi aizsegu no okeāniskajām vētrām. Malindi atrodas 120 km uz ziemeļaustrumiem no Mombasas, Krasta provinces administratīvā centra.

Vēsture

Mūsdienu arheoloģiskie atradumi ļauj uzskatīt, ka jau no 9. gadsimtā mūsdienu Malindi teritorijā atradās zvejnieku apmetnes, kas kultūras ziņā ir līdzīgi mūsdienu pokomo.
Kā suahili piekrastes apmetne Malindi ir zināma no 13. gadsimta. Kādu laiku šī pilsēta cīnījās par dominanci šajā Austrumāfrikas daļā pat ar Mombasu. Tradicionāli tā bija ostas pilsēta ar ārzemju pārstāvniecībām.
1414. gadā Malindi apmeklēja slavenais ķīniešu ceļotājs Džens He. Šajā sakarā vietējais virsaitis nosūtīja viņam personīgo apsardzi, bet dāvanā uz Ķīnu nogādāja uz kuģi žirafi.
Portugāļu pirmatklājējs Vasko da Gama apmeklēja Malindi 1498. gadā sakarā ar līguma noslēgšanu ar vietējiem valdniekiem par pavadoņu piešķiršanu priekš viņa ceļojuma uz Indiju. Toreiz arī tika uzstādīts līdz mūsdienām saglabājušais padrans (no koraļļiem celts pīlārs) par godu šim notikumam. Jau nākamajā 1499. gadā portugāļi šeit nostiprinājās un dibināja tirdzniecības misiju, bet pilsēta no tā laika bieži kalpoja par ostu eiropiešu kuģiem, kas kursēja šajā Indijas okeāna daļā. 1541. gadā pilsētā vairākus mēnešus dzīvoja pazīstamais jezuītu misionārs Francisks Ksaverijs.
Ap 1630. gadu pilsēta nonāca Portugāles varā, un turpmāk tās liktenis daudzējādi ir līdzīgs Mombasas liktenim. 2. pasaues kara laikā (1940. gada 24. oktobrī) Malindi bombardēja itāļu aviācija.
Mūsdienās Malindi ir nozīmīgs tūrisma centrs. Īpaši populārs tas ir Itālijas tūristiem. Līdz mūsdienām samērā labā stāvoklī ir saglabājusies suahili apbūve (Vecpilsēta), ieskaitot mošeju un piekrastes pili. Uz dienvidiem no Malindi ir saglabājušās Gedes viduslaiku drupas.

Ekonomika un transports

Malindi un pieguļošo teritoriju iedzīvotāju lielākais vairums nodarbojas ar lauksaimniecību un zvejniecību, taču pilsētas ekonomikas pamatnozare ir tūrisms, un, pirmkārt, starptautiskais. Un to stimulē blakus esošais lielākais kūrorts Vatamu ar savu Nacionālo jūras parku.
Transporta sakarus nodrošina autobusu un autotransporta satiksme ar Mombasu un Lamu, un netieši arī ar galvaspilsētu Nairobi. Taču būtiskākā nozīme ir Malindi lidostai, kur tiek nodrošināti iekšzemes avioreisi.
Atklātā okeānā netālu no Malindi atrodas Broglio Space Port (jūrā bāzēts San Marko kosmodroms), kuru izmantoja Itālijas kosmiskā pārvalde sadarbībā ar NASA. Kosmiskie starti tika veikti no 1964. līdz 1988. gadam. Pēc tam kosmodroma platforma tika iekonservēta.
Ventes raga bāka

Ventes raga bāka (lietuviešu: Ventės rago švyturys, vācu: Windsburg leuchttürme) atrodas Šilutes rajonā pie Kuršu jomas uz Ventes raga. Bāka uzcelta 1837. gadā. Tolaik tā bija būvēta no koka. Gaismu deva eļļas lampa. 1852. gadā uzcelta pašreizējā mūra bāka. Bāka ir 13 m augsta. Bākas tornis ir astoņšķautņu, mūrēts no sarkaniem ķieģeļiem. Bākai ir laterna baltā krāsā un galerija. Bākas tornis ar segtu eju ir savienots ar bākas uzrauga māju. Pašreiz šeit atrodas ornitoloģiskā stacija. Bāka darbojas, tumsai iestājoties tā ieslēdzas.
Pēternieki (Olaines pagasts)

Vēsture

1880. gadā Voldemārs fon Knīrīms Pēternieku muižā izveidoja un vadīja Rīgas Politehniskās augstskolas pētījumu saimniecību (vācu: Versuchsfarm Peterhof), bet 1912. gadā Pēterniekos nodibināja Purvu kultūru pētniecisko staciju (Station für Moorkultur). Stacijas nopostītas Pirmā pasaules kara kaujās 1915. gadā. Vēlāk muižas parkā pie trīs kokiem bijušas piestiprinātas piemiņas plāksnes Latvijas lauksaimniecības zinātnes celmlaužiem, kas norautas Otrā pasaules kara gados.
Kā Lupatiņi mazgājās

Sižets

Lupatiņi dodas mazgāties. Mazgāšanās laikā viņi iepazīstas ar ūdenskrānu un ūdeni, atklāj peldēšanos, kā arī sacer dziesmu par mazgāšanos.
Fiziskā sagatavotība

Fiziskā sagatavotība jeb vingrums ir organisma veselības stāvoklis. Tas iedalās divos apakšjēdzienos: vispārējā fiziskajā sagatavotībā (vispārējā veselības stāvoklī) un specifiskajā fiziskajā sagatavotībā (noteiktam darbam vai sporta veidam paredzētā sagatavotībā). To var iegūt fiziski trenējoties, lietojot pareizu uzturu un pietiekami atpūšoties.
Tirāniņu apakškārta

Tirāniņu apakškārtas galvenās grupas

Tirāniņu apakškārtu iedala divās lielās grupās: pitu infrakārtā (Eurylaimides) un tirāniņu infrakārtā (Tyrannides). Nesenā pagātnē tika izdalīta vēl trešā infrakārta — Jaunzēlandes paceplīši (Acanthisitti) — kura mūsdienās tiek sistematizēta kā trešā zvirbuļveidīgo putnu apakškārta. Pitu infrakārta apvieno tirāniņveidīgos putnus, kas dzīvo Āfrikas un Āzijas tropu mežos, kā arī vienu Amerikas sugu — platknābja sapauoa (Sapayoa aenigma), kura ir vienīgā suga savā dzimtā. Savukārt tirāniņu infrakārta apvieno visas Amerikā dzīvojošās tirāniņveidīgo putnu sugas, izņemot platknābja sapauoa. Pitu infrakārta ir neliela un apvieno apmēram 50 putnu sugas.
Izoksazols

Atrašanās dabā

Izoksazola gredzens ietilpst dažu dabas vielu (piemēram, ibotēnskābes — mušmirēs atrodama neirotoksīna) molekulā.

Iegūšana

Izoksazola atvasinājumus iegūst, atšķeļot ūdeni no β-diketonu monoksīniem vai β-ketoaldehīdiem.

Īpašības

Izoksazolam un tā atvasinājumiem piemīt vājas bāziskas īpašības.
Konstantinovas pagasts

Upes

Mazā upīte, Noviku grāvis.

Ezeri

Kupra ezers, Luboneņš, Ojots, Prudiņka, Saldu ezers, Sila ezers, Šķierzlota ezers.

Vēsture

Līdz 1920. gada agrārajai reformai tagadējā Konstantinovas pagasta teritorijā atradās Aleksandrovas, Ignatovas, Konstantinovas, Magnusovas un Sivergola muižas.
1971. gadā Krāslavas rajonā, apvienojot Aulejas, Dagdas un Ignatovas ciemiem piederošās padomju saimniecības "Iskra" teritorijas, izveidoja Iskras ciemu. 1979. gadā Iskras ciemam pievienoja daļu likvidētā Jaunokras ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par Iskras pagastu un tajā pašā gadā pārdēvēja par Konstantinovas pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dagdas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Konstantinova (pagasta centrs), Aleksandrova, Eisaki, Sivergala, Nartiši.
223. kilometrs

Vēsture

Atzars izbūvēts 1937. gadā Rēzeknes dzelzceļa mezgla rekonstrukcijas laikā. Ceļa postenī nav nekādu būvju.
Benzols

Izmantošana

Benzolam ir relatīvi liels oktānskaitlis, tāpēc agrāk to lietoja kā degvielas komponentu, taču benzols ir kancerogēns, tāpēc to degvielām vairs nelieto (legāli).
Gan Eiropā, gan ASV benzolu izmanto citu ķimikāliju ieguvei, piemēram, etilbenzola, kumola vai cikloheksāna.