Purva zīlīte

Izplatība

Purva zīlītei izdalāmi divi savstarpēji nesaistīti izplatības reģioni — viens Eiropā, otrs Āzijā (areāla pātraukums Rietumsibīrijā). Eiropas izplatība plaša, bet ne visaptveroša. Nemājo Skandināvijas ziemeļos, Somijā un Krievijas ziemeļrietumos, Īrijā un Pireneju pussalas dienvidos, lai gan reizēm mēdz ieklejot. Nav sastopama Islandē. Toties ir Turcijā un Aizkaukāzā. 
Āzijas izplatības zona plešas gar Sibīrijas centrālās un austrumdaļas dienvidmalu, skarot Mongoliju un Mandžūriju, sasniedz Sahalīnu, Kuriļu salas, Japānu un Koreju. Sastopama arī Ķīnas austrumos un dienvidos. Ziemo ligzdošanas areālā. Var veikt, īpaši jaunie putni, netālus klejojumus, bet izteiktas migrācijas nav raksturīgas.

Latvijā

Purva zīlīte Latvijā ir parasta ligzdotāja un nometniece. Dzīvo dažādos mežos, kā arī krūmājos un apstādījumos, piemēram, apdzīvoto vietu nomalēs un mazdārziņos. 
Pēc pasugu apraksta Latvija drīzāk ietilpst pasugas P.p.stagnatilis zonā, bet pārliecoši to apgalvot nevar. Baltija var būt  pasugu P.p.stagnatilis un nominālpasugas pārejas zonā, vai pat tikai nominālpasugas zonā.

Izskats

Purva zīlīte ir neliela vai vidēji liela zīlīte ar spīdīgu, melnu galvas virsu. Ķermeņa garums 11—13 cm, spārnu plētums 18—19,5 cm, svars 8,9—15 g.
Mugurpuse vienmērīgi brūnpelēka, vēderpuse un vaigi netīri balti ar brūnganu toni. Galvas virsa un zods spīdīgi melns, jaunajiem putniem spīdums neizteikts. Asais knābis melns, kājas pelēkas. Abi dzimumi izskatās vienādi, jaunie putni blāvāki.

Līdzīgas sugas

Purva zīlīte ir līdzīga pelēkajai zīlītei, bet otrajai ir lielāka galva un kopumā izskatās masīvāka. Toties spārni un aste ir garāki purva zīlītei, turklāt astes šķēlums izteiktāks. Purva zīlītei uz spārniem nav gaišās joslas, kas gan saskatāma tikai tuvumā, vaigi dzeltenīgāki, kas virzienā pret pakausi kļūst tumšāki, mugura brūnāka, pazodes melnais laukums mazāks, galvas virsa spīdīgi melna, pie knābja augšējās daļas pamatnes balts punkts, kas reizēm ir ļoti labi saskatāms. Visgrūtāk purva zīlīti atšķirt no Lielbritānijas pelēkās zīlītes pasugas. Drošākā noteikšanas pazīme dabā ir balss. Purva zīlītes sauciens ir ātrs “či–dedededede”, savukārt pelēkās zīlītes sauciens ir aizsmacis, gari stiepts “čē–čē– čē” ar uzsvērtām katras zilbes beigām (it kā sauc savu vārdu “pe–lē–kā”).

Uzvedība

Purva zīlīte ir izteikts nometnieks. Mājo gan zemienēs, gan zemos kalnos (līdz 1300 m virs jūras līmeņa), uzturas mitros, purvainos lapu koku un jauktu koku mežos vai krūmājos, kuros liela daļa koku ir miruši vai trupējoši. Bieži sastopama upju ielejās un ezeru krastos ozolu, dižskābaržu, alkšņu, papeļu, bērzu, vītolu un ievu audzēs, reizēm novērojama kultivētu lauksaimniecības tīrumu malās, niedrāju malās, augļu dārzos un parkos. Ārpus ligzdošanas sezonas arī skujkoku mežos.
Lidojums ātrs un saraustīts, līdzīgs citām zīlītēm. Labprāt apmeklē putnu barotavas. Ziemošanas laikā, kad zīlītes klīst bariņos, tās daudz sasaucas, lai cita citu nepazaudētu. Ligzdošanas sezonā purva zīlīte it kā pazūd. Tās dziesma parasti ir dzirdama tikai agri pavasarī, un arī saucieni ligzdošanas sezonā nav sevišķi ievērojami.

Barošanās

Barojas ar bezmugurkaulniekiem (galvenokārt kukaiņiem un zirnekļiem) un to kāpuriem, arī ar augu sēklām un augļiem. Veģetārā barība, īpaši ārpus vairošanās sezonas, nozīmīgāka diētas sastāvdaļa, nekā citām zīlīšu sugām. 
Barību meklē zem koku mizas vai mizas rievās pie stumbra un zaros, enerģiski raujot nost sūnas un ķērpjus. Sīkākas ogas norij veselas, bet lielākus augļus noknābā, tos pieturot ar vienu vai abām kājām. 
Vasaras beigās un rudenī slēptuvēs uzkrāj sliktākiem laika apstākļiem un ziemai barības rezerves. Purva zīlīte labi atceras savas slēptuves, kuras izmanto ziemas mēnešos. Tās hipokamps, kas atbild par atmiņu, ir attīstītāks un lielāks nekā lielajai zīlītei. Slēptuves atrodas zem kritušajām lapām, trupējošos koku stumbeņos, zaros zem sūnām un ķērpjiem un citur līdzīgās vietās.

Ligzdošana

Ligzdošanas sezona ilgst no marta beigām līdz jūnijam. Purva zīlītes veido monogāmus pārus uz mūžu. Galvenokārt ligzdo dabiskos dobumos, zaru spraugās, izgāztu sakņu kamolos, retumis arī būrīšos. Nekaļ dobumu pati, tomēr veco dobumu, ja nepieciešams, var paplatināt vai padziļināt. Retumis izmantot ēku vai zemes iedobes. Ligzdai ir kausveida forma, sakrauta  galvenokārt no sūnām, tās var būt nedaudz jauktas ar augu šķiedrām, dzīvnieku vilnu un spalvām.
Sezonā 1–2 perējumi. Dējumā 5—10 baltas olas ar brūniem raibumiņiem (visbiežāk 8 olas). Dējuma lielums saistīts ar dobuma lielumu. Inkubācijas periods ilgst 13—17 dienas, perē tikai mātīte. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 17—20 dienu vecumā. Apmēram nedēļu vecāki turpina rūpēties par jauno paaudzi.