Herāta

Iedzīvotāji

Herāta ar saviem 349 000 iedzīvotāju ir otra lielākā Afganistānas pilsēta. To, tāpat kā visu provinci, apdzīvo galvenokārt tadžiki, kā arī puštuni, hazareji, uzbeki un citi.

Vēsture

Herātas vēsture iesniedzas jau antīkajā pasaulē. Pilsētai pieguļošās teritorijas kā persiešu Ahemenīdu impērijas province Areija minēta jau 520. gadā p.m.ē.
Sengrieķu vēsturnieks Hērodots Herātu nosaucis par Vidusāzijas maizes klēti. Arī Aleksandra Lielā laikā Areija bija nozīmīga province. Līdz Aleksandra Lielā iebrukumam 330. gadā p.m.ē. šo Persijas provinci pārvaldīja satraps Satibarzāns. Ieņēmuši Areijas galvaspilsētu Artakoanu, maķedonieši to pārbūvēja un uzcēla cietoksni.
Vēlāk Herāta iekļāvās Seleikīdu impērijā, bet no 167. gada p.m.ē. - Partas valstī. Herāta ir minēta arī Sasanīdu laika (226-652) pierakstos. Ap 430. gadu pilsētā bijusi arī kristiešu kopiena ar nestoriāņu bīskapu. Pēdējos divos Sasanīdu valdīšanas gadsimtos Areijai (Herātai) bija militāri stratēģiska nozīme Sasanīdu karos ar huņņiem, kuri ceturtā gadsimta otrajā pusē sāka apmesties mūsdienu Afganistānas ziemeļos.
Kad 7. gadsimta vidū reģionā iebruka arābi, Herāta bija viena no divpadsmit Sasanīdu impērijas provinču galvaspilsētām. Arābi pilsētu ieņēma 652. gadā un līdz ar viņu ierašanos reģiona iedzīvotāji pamazām pievērsās islāmam. Laikā no 786.-809. gadam Herāta ietilpa arābu Abāsīdu kalifātā. Turpmākajos gadsimtos pilsētā vienu vara ātri nomainīja cita - 9. gadsimta vidū Abāsīdu vara sāka vājināties un no 867.-869. gada kontroli pār pilsētu ieguva Safarīdu dinastija, vēlāk Gaznevīdi, 1040. gadā to ieņēma Seldžuki, bet 1175. gadā - Gūrīdi. Vēlāk Herāta iekļāvās Horezmas valstī. Šajā laikā pilsēta kļuva par nozīmīgu metālapstrādes, it sevišķi, bronzas ražošanas vietu.
1220. gadā pilsēta bez kaujas padevās Čingishana vadītajam mongoļu karaspēkam, taču nākamajā gadā sacēlās. Mongoļu karaspēks atgriezās, pēc sešu mēnešu aplenkuma pilsētu ieņēma un visus tās iedzīvotājus nogalināja.
Ap 1381. gado pilsētu atkal sagrāva Tamerlans (Timurs), taču viņa dēla šaha Ruha vadībā pilsēta tika atjaunota un kļuva par Timurīdu impērijas galvaspilsētu. Timurīdu renesanses laikā pilsētā tika celtas daudzas brīnišķīgas ēkas, daudzas no tām - par godu islāmam.
15. gadsimtā Herāta uz īsu brīdi kļuva par Kara Kojunulu galvaspilsētu, 1506. gadā to ieņēma uzbeki, bet dažus gadus vēlāk - persieši šaha Ismaīla Sefevī vadībā, iekļaujot pilsētu persiešu Sefevīdu impērijā.
Laikaposmā no 1718. līdz 1863. gadam notika vairākas sadursmes starp pilsētniekiem un apkārtējām afgāņu ciltīm. 1750. gadā, pēc gandrīz gada ilga aplenkuma, pilsētu ieņēma šahs Ahmeds Durrānī, pievienojot to Durrānī impērijai. 1824. gadā, kad impērija sadalījās trīs daļās, Herāta faktiski ieguva neatkarību. 1852. gadā un pēc tam atkal 1856. gadā pilsētu ieņēma persieši, tomēr abas reizes briti nostājās afgāņu pusē un palīdzēja pilsētu atgūt.
1885. gadā britu karaspēks, lai atbrīvotu redzes lauku savai artilērijai, nojauca lielāko daļu no Musalas kompleksa. Krievu iebrukums, kam briti tolaik gatavojās, tā arī nekad nenotika.
Afganistānas demokrātiskās republikas laikā (1978-1979) Herātā bāzējās PSRS padomnieki ar saviem ģimenes locekļiem. 1979. gada 10. - 20. marta Ismaīla Hāna vadītās sacelšanās laikā tika nogalināti 35 padomju pilsoņi. Valsts gaisa spēki, ar Padomju armijas atbalstu, uzsāka pilsētas bombardēšanu, kuras laikā gāja bojā ap 24 000 Herātas iedzīvotāju.
Padomju iebrukuma laikā Ismaīls Hāns kļuva par Herātas modžahedu vadoni, bet pēc padomju karaspēka aiziešanas - par pilsētas galvu. 1995. gadā pilsētu ieņēma talibi, bet Ismaīlam Hānam izdevās aizbēgt. Pēc amerikāņu iebrukuma Afganistānā 2001. gadā, pilsētu ieņēma Ziemeļu alianse un savu varu Herātā atguva Ismaīls Hāns.
Mūsdienās Herātas apkaimē Itālijas vadībā izvietoti NATO karavīri.