google/wiki40b huggingface dataset:
Melanholiskais valsis

Melanholiskais valsis simfoniskam orķestrim ir Emīla Dārziņa 1904. gadā komponēts instrumentālais opuss, kas kļuvis par vienu no pašiem populārākajiem latviešu simfoniskajiem skaņdarbiem. "Melanholiskais valsis" pirmatskaņojumu diriģēja Jurjānu Juris koncertā Majoru Horna koncertdārzā 1905. gada rudenī.

Vēsture

1904. gadā E. Dārziņš strādāja par dziedāšanas skolotāju Natālijas Draudziņas ģimnāzijā un Ata Ķeniņa meiteņu skolā, pasniedza privātstundas un rakstīja recenzijas latviešu laikrakstos.
Par skaņdarba tapšanu saglabājušās viņa mātes atmiņas par Emīla Dārziņa viesošanos pie Jāņa Poruka ģimenes "Lāču" mājās pie Cēsīm: "Tur esot lapene, visa apaugusi ar zaļumiem. Tai lapenē [..] Poruks vasarās tur pastāvīgi sēdējis un rakstījis. Arī toreiz Dārziņš ar Poruku nosēdējuši lapenē gandrīz visu nakti. Runājuši ļoti maz, it kā saprazdami bez vārdiem ko katrs domā un jūt. [..] Kad Emīls palicis viens pats, viņš esot redzējis kādu parādību - tam lapenes stūrī parādījusies Dievmāte un gaisā bijušas dzirdamas skaņas. Rītā viņš to Porukam esot izstāstījis, piesēdies pie klavierēm un mēģinājis naktī dzirdēto spēlēt. Tas esot bijis "Melanholiskā valša" sākums."
Emīls Dārziņš iznīcināja visu savu simfonisko darbu nošu rakstus pēc tam, kad 1910. gadā tika apvainots plaģiātā. Saglabājies vienīgi jau tolaik iespiestais "Melanholiskais valsis".
Kirovska (Ļeņingradas apgabals)

Vēsture

Dibināta 1929. (pēc citiem datiem 1931.) gadā kā Ņevdubstrojas (Невдубрстрой) ciemats Dubrovkas TES strādniekiem. Pēc Sergeja Kirova nāves pārdēvēta tā vārdā.

Ekonomika

Pilsētā atrodas TEC.
Globalstar

Globalstar ir globāla mobilo sakaru pavadoņu sistēma, kas ļauj veikt balss un zema ātruma datu sakarus jebkurā vietā uz zemeslodes. Sistēma ir līdzīga Iridium un Orbcomm pavadoņsistēmām. Globalstar sastāv no 48 aktīviem un dažiem rezerves pavadoņiem. 2010. gadā sākta otrās paaudzes Globalstar pavadoņu sistēmas palaišana. Pēc 2007. gada datiem, Globalstar ir vairāk nekā 275 000 lietotāju varāk nekā 120 valstīs.
Rūdolfs Siverss

Dzīvesgājums

Dzimis Pēterburgā. Piedalījies Pirmajā pasaules karā no 1914. līdz 1917. gadam. Krievijas impērijas armijā uzdienējies līdz praporščika (jaunākais virsnieks) pakāpei. Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas ievēlēts pulka revolucionārajā komitejā. Bija viens no 12. armijas avīzes krievu valodā “Okopnaja Pravda” (“Ierakumu taisnība”) radītājiem un redaktoriem. 1917. gada jūlijā arestēts ar Pagaidu valdības akceptu. No aresta atbrīvots 1917. gada Oktobra revolūcijas notikumu virpulī. Pēc tam komandējis vienību no sarkangvardiem un matrožiem pret Krasnova spēkiem (Pulkovas rajonā).
1917. gada novembrī viņu nosūtīja uz Ukrainu, kur viņš piedalījās Donbasa ieņemšanā un Kaļedina spēku likvidācijā. 1918. gada februārī vadīja Sociālistisko armiju cīņās par Rostovu pie Donas, kura tika veiksmīgi ieņemta Pēc tam ieņēma Taganrogu. No marta līdz aprīlim komandēja 5. padomju armiju (vēlāk pārdēvēta par 2. speciālo) pret vāciešiem Ukrainas teritorijā. 1918. gada vasarā vadīja Speciālo brigādi (no septembra 1. Speciālā ukraiņu brigāde). 1918. gada 15. novembrī tika smagi ievainots. Vēlāk miris Maskavā no šī ievainojuma. Apbedīts Petrogradā, Marsa laukā.
Monologs

Monologs (grieķu: μονόλογος (mónológos), no μόνος (mónos) — 'viens' un λόγος (lógos) — 'runa') ir vienas personas publiska runa literārā darbā, domu atstāsts vai dziedājums, kas nav saistīts ar citu personu replikām vai dialogu. Monologs ir samērā gara nepārtraukta vienas personas runa, piemēram, daiļdarbā, uz skatuves vai dziedājums operā. Iekšējais monologs ir pārdomas sevī, iekšējā runa.
Iekšējais monologs ir viena varoņa domu attēlojums, kas netiek izteikts skaļi.
Hesco bastions

HESCO barjera jeb HESCO bastions ir mūsdienu militārās fortifikācijas veids. Tā konstrukcija sastāv no saliekama metāla karkasa un izturīga plastmasas maisa. Tas tiek izmantots aizsardzībai no sprādzieniem un strēlnieku ieroču uguns. Šīs barjeras tiek izmantotas gandrīz katrā ASV armijas bāzē Irākā un Afganistānā. 
HESCO barjeras nosaukums ir radies no britu kompānijas, kura sāka ražot šīs barjeras 80. gadu beigās. Tās iesākumā bija paredzētas aizsardzībai pret eroziju un plūdiem, bet jau 90. gadu sākumā tās kļuva par plaši pielietotu aizsardzības līdzekli.

Uzstādīšana

HESCO bastionu uzstādīšanas procesā drāšu karkasi tiek izvērsti un plastmasas maisi piepildīti ar zemi vai smiltīm. Lielākā to priekšrocība ir ātrā uzstādīšana, ko ievērojami paātrina iespēja izmantot zemes iekrāvējus to piepildīšanai. Iepriekš, piepildot smilšu maisus, viens karavīrs stundā varēja piepildīt 20 maisus. Tagad, izmantojot zemes iekrāvēju, karavīri var veikt darbu apmēram desmit reizes ātrāk.

Aizsardzība

Apmēram 60 cm bieza barjera spēj nodrošināt aizsardzību pret šauteņu uguni un lidojošām šķembām. 1.2 m plati aizžogojumi spēj aizsargāt pret mašīnām ar sprāgstvielām, kas varētu taranēt nožogojumu. 1.5 m biezu barjeru vairs nav iespējams cauršaut ar granātmetējiem.
Bruno Latūrs

Biogrāfija

Lai gan dzimis ģimenē, kam pieder viena no lielākajām vīna darītavām Burgundijā, Latūrs nepārņēma vecāku iesākto un pievērsās filozofijas studijām Burgundijas universitātē.
Latūrs turpināja studēt arī Tūras Universitātē teoloģiju. 1975. gadā, 28 gadu vecumā, Bruno Latūrs ieguva filozofijas doktora grādu (PhD) ar disertāciju Exégèse et ontologie: une analyse des textes de résurrection. Kā pats norāda, jau šajā darbā viņš iezīmē ceļu uz Aktoru tīklu teoriju.
Militārā dienesta dēļ Latūrs nevarēja turpināt studijas un tika iesaukts armijā. Viņš tika nosūtīts dienēt uz Kotdivuāru, kur Francijas Sadarbības attīstības zinātnisko pētījumu inststitūta (Institut Français de Recherche Scientifique pour le développement en Coopération) uzdevumā veica savu pirmo antropoloģisko pētījumu. Šī pētījuma laikā Latūram franču antropoloģijas pamatus un metodes palīdzēja apgūt viņa vadītājs Marks Užī (Marc Auge). Etnogrāfiskā pētījuma objekts bija franču tehniskās apmācības. Latūru ieinteresēja zinātnes un tehnoloģiju antropoloģija.
Pēc etnogrāfiskā lauka pētījumu veikšanas Āfrikā viņš nolemj specializēties inženieru un zinātnieku darbības analīzē, pētot zinātniekus to darbības vidē, veicot etnogrāfiskus pētījumus par zinātniekiem laboratorijās. Papildus viņa darbībai filozofijā, vēsturē, socioloģijā un zinātnes antropoloģijā, viņš ir piedalījies daudzos pētījumos par zinātnes politiku un pētījumu vadību.
No 1982. līdz 2006. gadam bijis Parīzes École Nationale Supérieure des Mines Socioloģijas Inovāciju centra profesors. Šobrīd profesors Parīzes Politikas zinātnes institūtā.
Latūrs ne tikai publicējis savus lauka pētījumus, bet arī esejas, tāpat arī tapušas vairākas zinātnes antropoloģijai nozīmīgas grāmatas, kuras publicējusi Harvard University Press izdevniecība un tās tulkotas vairākās valodās.
Mehikormas bāka

Raksturojums

Bākas augstums ir 15 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks betona tornis ar galeriju un laternu. Tornis ir baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 20 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (0,8 s deg, 3,2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 10 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas no aprīļa līdz novembrim, diennakts tumšajā laikā.
2008. gadā Igaunijas pasts izdeva pastmarku ar Mehikormas bākas attēlu.
Monarhija

Monarhija (grieķu: μοναρχία, monarchia — ‘vienvaldība’, ‘patvaldība’) ir valsts pārvaldes forma, kad augstākā vara pār valsti juridiski atrodas viena valdnieka (monarha) rokās. Monarha (imperatora, karaļa, cara, šaha, ķeizara) troni ieņem pēc radniecības principa, parasti uz visu mūžu. Vēsturiski monarha kontrolē parasti bija augstākā likumdošana un izpildvara, nereti arī baznīca. Taču mūsdienās Rietumu pasaulē (Apvienotā Karaliste, Dānija, Zviedrija, Spānija un citās valstīs) monarha vara ir visai simboliska, monarhs reprezentē valsti, bet reti patstāvīgi pieņem valstiski nozīmīgus lēmumus.
Ozolkalna muiža

Ozolkalna muiža (vācu: Eichenberg) atradās Šmerļupītes labajā krastā, starp Ķīšezera dienvidu krastu un Bābelīti tagadējā Pakalniešu ielā Rīgas Vidzemes priekšpilsētas Juglas apkaimē. Daļēji saglabājusies agrākās muižiņas apbūve un parks, krusts arhibīskapa Jāņa Pommera nāves vietā.

Vēsture

19. gadsimta sākumā Ķīšezera dienvidu piekrastē atradās Štopelberga muiža (Stoppelberge), Baloža muiža (Ballod) un Zorgenfreijas muiža, kurā 1820. gadā piedzima gleznotājs Georgs Vilhelms Timms. Vēlāk Timmu zemesīpašumu sadalīja un ierīkoja Ozolkalna muižu, kuru 1842. gadā nopirka tirgotājs Ivans Komarovs un uzdāvināja Rīgas pareizticīgo bīskapam Irinarham. Muižas teritorijā uzcēla Sv. Jāņa Kristītāja pareizticīgo baznīcu. Pēc Pirmā pasaules kara Ozolkalna muižā dzīvoja arhibīskaps Jānis Pommers, kas aizrāvās ar biškopību un galdniecības darbiem, pats pamazām atjaunoja blakus esošo baznīcu.
1934. gada naktī uz 12. oktobrī Ozolkalna muižas ēkas otrā stāva darbnīcā, līdz šim nenoskaidrotos apstākļos, arhibīskapu Pommeru nogalināja, sadedzināja dokumentus un aizdedzināja ēku. 1937. gadā pabeidza atjaunot baznīcu, kurā dievkalpojumus noturēja Čiekurkalna, Šmerļa un Juglas pareizticīgā latviešu draudze. 1939. gada 26. augustā pilnīgi nodedzināja daļēji atjaunoto muižas ēku, 12. novembrī Sv. Jāņa Kristītāja baznīcas ēku, bet 1940. gada 6. jūnija naktī zvanu torni. Otrā pasaules kara laikā muižiņas palīgēkā mitinājās bīskaps Jānis Garklāvs, bet muižas kungu māja un baznīca vairs netika atjaunotas.

Apraksts

Muižas kungu māja bija divstāvu ēka, kuras pirmajā stāvā atradās guļamistaba, kabinets, pieņemamā telpa un zāle. Otrajā stāvā atradās četras mazākas telpas, ieskaitot kabinetu un darbnīcu.
Trikātas pagasts

Upes

Abuls, Dedums,  Gauja, Lisa, Melderupīte, Nigra un  Vaiģupīte

Ezeri

Dutkas ezers, Baznīcas ezers, Trikātas ezers

Vēsture

Trikāta rakstu avotos pirmo reizi minēta 1208. gadā kā Tālavas latgaļu valsts centrs. 1224. gadā Trikātas apvidus pēc Tālavas sadalīšanas nonācis ordeņa pakļautībā. 1935. gadā Valkas apriņķa Trikātas pagasta platība bija 301,3 km² un tajā dzīvoja 3035 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Taures, Trikātas un Vāles ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1945. gadā Valkas rajona Trikātas ciemam pievienoja likvidēto Taures ciemu. 1965. gadā Trikātas ciema padomju saimniecības «Plāņi» teritoriju pievienoja Plāņu ciemam. 1975. gadā Trikātas ciemam pievienots likvidētais Vāles ciems, bet daļa Trikātas pagasta teritorijas pievienota Plāņu ciemam, savukārt 1979. gadā daļa Plāņu ciema teritorijas pievienota Trikātas ciemam. 1981. gadā daļa Trikātas ciema teritorijas pievienota Brenguļu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Trikātas pagastu iekļāva Beverīnas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Trikāta (pagasta centrs), Dutka, Ūdriņas.
Rēznas pagasts

Vēsture

1935. gadā Rēznas pagasta platība bija 245,9 km², un tajā dzīvoja 10 272 cilvēku, to starpā 50,9% latviešu, 42,2% krievu, 6,5% poļu un 0,4% citu tautību pārstāvju. 1945. gadā pagastā izveidoja Auziņu, Bešaukas, Čornajas, Griškānu, Ismeru, Janopoles, Rečinas, Rēznas, Spruževas un Stoļerovas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Mūsdienās Rēznas pagasta teritorija ietilpst Čornajas, Stoļerovas, Pureņu, Lendžu, Griškānu, Vērēmu un Lūznavas pagastos.
Brendons Bočenskis

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Bočenskis uzsāka vien 2004. gadā, kad aizvadīja sezonu AHL klubā Bingemtonas "Senators". 2005.—06. sezonā Brendons savu laiku dalīja jau starp Bingemtonu un NHL klubu Otavas "Senators". Sezonas vidū gan hokejists tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks" vienību.
Arī turpmākajās sezonās Bočenskis bieži tika mainīts no viena kluba uz otru, nākamo divu sezonu gaitā spēlējot gan Bostonas "Bruins", gan arī Anahaimas "Ducks" un Našvilas "Predators" rindās. No 2008. līdz 2010. gadam Bočenskis spēlēja Tampabejas "Lightning" rindās, lielāko daļu laika pavadot gan tās AHL fārmklubā Norfolkas "Admirals".
2010. gada vasarā Bočenskis pievienojās Astanas "Baris" rindām. 2011.—12. sezonā Bočenskis tika izvēlēts dalībai 2012. gada KHL Zvaigžņu spēlē. No 2014. līdz 2016. gadam Bočenskis pildīja arī "Baris" kapteiņa funkcijas. 2017.—18. gada sezonu hokejists izlaida, taču tad vēl uz gadu atgriezās "Baris" rindās.
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2007. gada Pasaules čempionātā. Pēc vairākām "Baris" rindās aizvadītām sezonām pieņēmis Kazahstānas pilsonību. Kazahstānas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2016., 2017. un 2019. gada Pasaules čempionātos.
Bruntāla

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1223. gadā. Attīstījās kā dārgmetālu ieguves centrs. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Freidentāle Silēzijā (vācu: Freudenthal in Schlesien), un arī vairums iedzīvotāju līdz Otrā pasaules kara beigām bija etniski vācieši. 1625. gadā pilsēta bija Teitoņu ordeņa īpašums. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Sociālistiskās Čehoslovākijas laikā pie pilsētas atradās Padomju armijas kara bāze (31. tanku divīzija). Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.

Cilvēki

Bruntāla ir vācu futbolista Zigfrīda Helda (Sigfried Held, 1942) dzimtā pilsēta.
Neimarka

Neimarka (vācu: Neumark, poļu: Nowa Marchia) ir vēsturisks reģions Oderas upes abos krastos. Mūsdienās Neimarkas teritorija ir sadalīta starp Polijas (Lubušas vojevodistes un Rietumpomožes vojevodistes daļas) un Vācijas (Brandenburgas austrumu daļa) valstīm.
Ragaciema bāka

Ragaciema bāka ir bāka, kas atrodas Lapmežciema pagasta Ragaciema ragā pie Rīgas jūras līča. Bāka uzbūvēta 1960. gadā.
Bāka ir sarkans taisnstūris uz režģota torņa. Bākas augstums ir 30 metri, uguns augstums 37 metri, bet redzamība 16 jūras jūdzes. Zibšņu uguns ir balta, kas iedegas ik pēc 1 sekundes uz 1 sekundi.
Veckārķu muiža

Veckārķu muiža (vācu: Alt-Karkel) bija muiža, kas atradās Kārķu pagastā. Līdz mūsdienām saglabājušās vienīgi muižas pils drupas ar grandiozo torni.

Vēsture

Veckārķu pils celta no 1912. līdz 1914. gadam pēc Rīgas arhitekta Oto Vildava (1873-1942) projekta kā Rīgas pilsētas galvas Džordža Armitsteda brāļa E. Armitsteda medību pils. Pirmais pasaules karš pārtrauca pils būvniecību, nepabeigtā ēka kļuva par būvmateriālu ieguves vietu apkārtējiem jaunsaimniekiem.
Kristians Eriksens

Klubos

Ar futbolu sācis nodarboties dzimtajā pilsētā Midelfartā, pēc tam pievienojies Odenses kluba OB jauniešu komandai. 2008. gada 17. oktobrī parakstīja divarpus gadu līgumu ar Amsterdamas "Ajax". Sākumā spēlēja kluba jauniešu komandā, bet "Ajax" pirmās komadas sastāvā Eredivisie līgā debitēja 2010. gada 17. janvārī. 2011. gadā tika atzīts par sezonas labāko jauno spēlētāju Nīderlandē. "Ajax" kluba sastāvā trīs reizes izcīnīja Nīderlandes čempiona titulu.
2013. gada augustā Eriksens pārgāja uz Anglijas klubu Tottenham Hotspur. Savā pirmajā sezonā Premjerlīgā izcēlās ar 7 vārtu guvumiem. 2014.—2015. gada sezonā piedalījās visās 38 Premjerlīgas spēlēs, gūstot 10 vārtus.

Izlasē

Bijis dažādu vecumu Dānijas jauniešu izlašu spēlētājs. Dānijas nacionālajā izlasē debitēja 2010. gada 3. martā draudzības spēlē pret Austriju, laukumā nākot uz maiņu spēles 57. minūtē. Pirmos vārtus izlases labā Eriksens guva 2011. gada 4. jūnijā 2012. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Islandi. Izlases sastāvā piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausa un 2012. gada Eiropas čempionāta finālturnīros.
Teodors (filma)

Sižets

Filmas galvenais varonis ir kāds kungs, vārdā Teodors. Katru dienu, neatkarīgi no laikapstākļiem, viņš devās 7 kilometrus garajā ceļā no savām mājām līdz Ziemupes centram, lai tur autobusu pieturā dzertu alu. Teodoram šī vieta bija kā pasaules centrs. Pēc Teodora aiziešanas pasaules centrs pārvietojās uz citu vietu, bet Ziemupes autobusu pietura atkal bija autobusu pietura.
Kārļu pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
1935. gadā pagasta platība bija 45,98 km² un tajā bija 628 iedzīvotāji.
1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Kārļu ciema padomi. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Cēsu rajonā. Mūsdienās Kārļu pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Amatas novada Drabešu pagastā un neliela daļa Līgatnes novada Līgatnes pagastā.
Iezīmēšanas valoda

Iezīmēšanas valoda — datorvaloda, kas paredzēta teksta un ar to saistītas informācijas pierakstam noteiktā formā. Ar tekstu saistītā informācija (metadati), piemēram, teksta struktūra vai tā parādīšanas veids, tiek kodēta ar īpašām iezīmēm. Vispazīstamākā iezīmēšanas valoda ir HTML, kas paredzēta tīmekļa lappušu veidošanai. Aizvien lielāku popularitāti iegūst valoda XML, kas ir universālāka, nekā HTML.
80 Plus

80 Plus (preču zīme 80 PLUS) ir brīvprātīga sertifikācijas programma, kura paredzēta datoru barošanas bloku (PSU) energoefektivitātes popularizēšanai. To 2004. gadā uzsāka Ecos Consulting un tā sertificē produktus, kuri uzrāda vairāk kā 80% energoefektivitāti pie 20%, 50% un 100% noslodzes un jaudas koeficientu 0,9 vai lielāku pie 100% noslodzes. Tas nozīmē, ka šādi barošanas bloki nelietderīgi siltumā pārvērtīs 20% vai mazāk elektroenerģijas pie norādītās noslodzes, samazinot elektrības lietojumu un izmaksas, salīdzinot ar mazāk efektīviem barošanas blokiem.
Soņa Grafa

Biogrāfija

1930. gados bija viena no vadošajām šahistēm un praktiski vienīgā, kura spēja izrādīt konkurenci tālaika neapšaubāmajai sieviešu šaha līderei Verai Menčikai. 1934. un 1937. gadā nospēlēja divus mačus ar Menčiku, kuros abos gan cieta zaudējumus ar attiecīgi 1:3 un 4½:11½. 1936. gadā uzvarējusi sieviešu šaha turnīrā Zemmeringā. 1937. gadā Stokholmā kopā ar Mildu Lauberti dalījusi 3.-4. vietu Pasaules sieviešu šaha čempionātā aiz uzvarētājas Veras Menčikas un otrās vietas ieguvējas Klaričes Benini. 1937. gadā turnīrā Prāgā nospēlējusi neizšķirti ar spēcīgo Igaunijas lielmeistaru Paulu Keresu. 1939. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā Buenosairesā kļuvusi par vicečempioni, ieņemot 2. vietu aiz Menčikas. Tajā laikā antinacistisku uzskatu dēļ atteikusies spēlēt zem nacistiskās Vācijas karoga un palikusi uz dzīvi Argentīnā.
1947. gadā apprecējusies ar amerikāņu jūrnieku Vernonu Stīvensonu un pārcēlusies uz dzīvi Losandželosā. 1951. gadā pārim piedzimis dēls Aleksandrs. 1950. gadu otrajā pusē Grāfa atgriezusies šaha turnīros. Pēc dalītas 2.-3. vietas ASV zonas turnīrā 1954. gadā izcīnījusi tiesības piedalīties pretendentu turnīrā, kur 1955. gadā Maskavā palikusi 13. vietā. Divas reizes uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātos (1957, 1964). Pāragri mirusi pēc smagas aknu slimības.
2016. gadā iekļauta "Pasaules šaha slavas zālē".
Daile (kinoteātris)

Vēsture

Kinoteātra pirmsākumi meklējami 1913. gadā, kad zemes gabala īpašnieks Vilhelms Poselts lūdzis Vidzemes gubernatoram atļauju tur celt kinoteātri. Tomēr toreiz šis projekts netika realizēts. Kinoteātra projektu izstrādāja arhitekts Pauls Mandelštams, bet tā realizāciju pārtrauca Pirmais pasaules karš. Pēc kara īpašums nonāca Kārlim Baumanim, kurš tur iekārtoja pirmās klases restorānu, maizes ceptuvi un konditorejas cehu.
1936. gadā celtniecību atsāka toreizējais zemes īpašnieks Fricis Nāruns un būvinženieris Teodors Hermanovskis, kurš Latvijas arhitektūras vēsturē ir iegājis kā izteikts funkcionālisma piekritējs un realizētājs. Fricis Nāruns nolēma nojaukt veco celtni un Krišjāņa Barona un Lāčplēša ielas stūrī uzbūvēt sešstāvu dzīvojamo ēku ar veikaliem un kinoteātri. No sākotnējās ieceres būvēt daudzstāvu ēku uzņēmējs atteicās, un tā vietā tika uzcelta divstāvu ēka.
Kinoteātris "Daile" tika atvērts 1936. gada 19. decembrī ar filmu "Iemīlējušās meitenes" Edvarda H. Griffita režijā. Skatītāju zāle bija paredzēta vairāk nekā 660 skatītāju vietām, kas bija aprīkotas ar mīkstiem krēsliem. Jaunā kinoteātra apdarē un interjerā bija racionāla atturība, pieticīgs rotājums un stingra funkcionālisma skaistums. Kinoteātris atradās Suvorova ielā 31.
1940. gadā kinoteātris "Daile" sāka izrādīt padomju filmas. Kara laikā kinoteātra darbība tika uz īsu laiku pārtraukta. 1987. gadā skatītāju zālē bija 664 skatītāju vietu. 1988. gadā kinoteātris kļuva par platekrāna kinoteātri.
1993. gadā kinoteātri "Daile" pārņēma kompānija Baltic Cinema (tagad Forum Cinemas) un pēc pārbūves tas tika atvērts skatītājiem 1997. gadā. Šajā pašā gadā uzņēmums Elkor atvēra mūzikas veikalu "MDaile", kur tika piedāvāts plašs audio un video ierakstu klāsts. 2007. gadā tika pieņemts lēmums par kinoteātra slēgšanu, jo tirgū ienāca jauni konkurenti. Pēdējo seansu kinoteātris “Daile” piedāvāja apmeklētājiem 2007. gada 22. novembrī, ar filmas "Spriedze 3" vakara seansu. Kinoteātra telpās strādāja vairāki naktsklubi.
2013. gadā kinoteātrim bija 100 gadu jubileja. Par jaunā kinoteātra apsaimniekotāju kļuva muzikālais teātris Ars Nova un 13. novembrī kinoteātra telpas tika pārveidotas par daudzfunkcionālu mūzikas koncertzāli. Koncertzāli atklāja ar Ojāra Vācieša jubilejas gadā Jāņa Lūsēna jaunradītu koncertizrādi - rokkoncertu ar Latvijas izcilā dzejnieka vārdiem - "Pus es".
Demokrātisko institūciju un cilvēktiesību birojs

Demokrātisko institūciju un cilvēktiesību birojs (angļu: Office for Democratic Institutions and Human Rights) ir EDSO sturktūrvienība, kas darbojas vēlēšanu uzraudzības, demokrātijas attīstības, cilvēktiesību, iecietības un nediskriminācijas, kā arī tiesiskuma jomā. Kopš 2017. gada biroja direktors ir I. S. Gisladotira (Islande). Birojs ir dibināts 1990. gadā kā Brīvo vēlēšanu birojs. Tā sēdeklis ir Varšava.
Fraternitas Rigensis

Vēsture

Fraternitas Rigensis dibināta 1823. gadā Tērbatas universitātē, kā rīdzinieku novadniecība (landsmanšafte). Pēc korporācijas ierosinājuma 1834. gadā tiek izveidots Tērbatas šaržēto konvents, kas kļūst par visu studentu korporāciju jumta organizāciju Tērbatas universitātē. 1855. gadā Krievijas impērijas tautas izglītības ministrs oficiāli atļauj korporācijas darbību. Tika noslēgti karteļi (draudzības līgumi) ar Tērbatas universitātes vācbaltu korporācijām Estonia, Livonia, Curonia. 1873.gadā tāds pats līgums tiek noslēgts ar visām Rīgas politehnikuma vācbaltu korporācijām.
1921. gadā pārceļas uz Rīgu un tiek reģistrēta pie Latvijas universitātes. Tajā pašā gadā uzņemta Latvijas studentu korporāciju Prezidiju Konventā (P!K!). 1932. gadā, kopā ar pārējām vācbaltu korporācijām, demonstratīvi izstājas no P!K!, protestējot pret prasību turpmāk P!K! sēdēs lietot tikai latviešu valodu. Tā paša gada jūnijā, pēc LU padomes lēmuma, slēgta kā korporācija. 1935. gadā, pēc statūtu pārreģistrācijas, kļūst par biedrību saglabājot korporācijas iekšējo uzbūvi. 1939. gada novembrī, ar sabiedrisko lietu ministra lēmumu slēgta, visiem biedriem izceļojot uz Vāciju.
Pēc 2. pasaules kara oficāla darbība nav atjaunota. 1959. gadā Fraternitas Rigensis filistri, kopā ar pārējo vācbaltu korporāciju filistriem, piedalās Baltijas tradīciju korporācijas Curonia Goettingensis dibināšanā, kuru vēlāk deklarē par Baltijas korporāciju oficiālo tradīciju turpinātāju.

Biedri

Lielāko savas pastāvēšanas laiku korporācija ievēroja novadniecības principus un tās rindās tika uzņemti Rīgā dzimuši vācu tautības studenti. Pazīstamākie biedri: rūpnieks Emīls Hermanis Grevē, politiķis Karls Kēlers, ķīmiķis Nobela prēmijas laureāts Vilhelms Ostvalds, vācu luterāņu draudžu bīskaps Latvijā Pēters Pelhaus, vēsturnieks Karls Širrens, Latvijas jurists un senators Augusts Lēbers.