google/wiki40b huggingface dataset:
Andrejs Švirksts

Dzīvesgājums

Dzimis 1897. gada 23. maijā Jersikas pagasta Šlosbergu mājās pie Jersikas pilskalna. Mācījās Līvānu skolā. Pēc skolas beigšanas Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā sāka strādāt dzelzceļa dienestā, 1917. gadā bija viens no latviešu strēlnieku Latgales pulka organizētājiem. Pēc Krievijas impērijas kapitulācijas demobilizējās un strādāja par skolotāju. 1919. gadā beidza skolotāju kursus, bija Jersikas pamatskolas pārzinis (direktors).
Pēc Latgales atbrīvošanas cīņu beigām 1920. gadā Andrejs Švirksts sāka strādāt Daugavpils apriņķa valdē, bija Daugavpils apriņķa valdes priekšsēdētājs (27.03.1928-1934) un apriņķa vecākais (1934-1937). Švirksts veicināja apriņķa lauku skolu būvi Jersikā, Sutros, Indrā, Daugaviešos, Piedrujā un Kalniešos.
1938. gada 1. janvārī viņš kļuva par Daugavpils pilsētas galvu. Švirksta vadībā pabeidza Vienības nama celtniecību, uzbūvēja jaunu svētku estrādi Stropu mežā, atvēra Valsts vēstures muzeja Daugavpils nodaļu. Neilgi pirms Latvijas okupācijas viņš organizēja 1940. gada 15.-16. jūnija Latgales dziesmu svētkus.
1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā A. Švirkstu arestēja un 1941. gada 17. novembrī Vjatlagā viņam piesprieda nāves sodu nošaujot. 1942. gada 16. decembrī nāves sodu nomainīja ar 10 gadiem ieslodzījumā, pēc tam liedzot atgriezties Latvijā.
Miris 1955. gada 3. oktobrī Gorkijas apgabala Kstovas rajona Počinku ciemā.

Piemiņa

2011. gada 17. novembrī pie Daugavpils Vienības nama sienas tika atklāta Andrejam Švirkstam veltīta piemiņas plāksne.
Malajas tīģeris

Izplatība

Malajas tīģeris mājo Malakas pussalā: Mailaizijā un Taizeme dienvidos. Joprojām nav zināma skaidrs abu pasugu - Malajas tīģera un Indoķīnas tīģera izplatības areālu robežas Malaizijas ziemeļu daļā. Singapūrā pēdējais tīģeris savvaļā tika nošauts 1932. gadā. Laikā no 1991. gada līdz 2003. gadam Malajas tīģeris ārpus meža ir novērots Kalentānas, Terenganu, Pahangas un Džohoras Dienvidmalaizijas sultanātos. Tīģeri ir novēroti arī pie lielākajām upēm. Kopējā Malajas tīģeru izplatības areāla platība, iespējams, ir 66,211 km², no kuriem 37,674 km² ir pierādīta šīs suga esamība. 2014. gadā dabas pētnieki ziņoja, ka laikā no 2010. gada līdz 2013. gadam ar meža kamerām, kas bijušas uzstādas septiņās dažādās vietās, Malajas tīģeris ir fiksēts trijās no tām. Šie novērojumi ļauj secināt, ka šajās trīs vietās kopumā dzīvo 250 - 340 pieauguši īpatņi un, iespējams, Malajas tīģera patiesais statuss ir kritiski apdraudēta pasuga (angļu: Critically Endangered).

Apdraudējums

Vislielākos draudus Malajas tīģerim rada mežu izciršana un lauksaimniecības zemju ierīkošana. Otrs lielākais drauds ir malumedniecība. Malaizijā tirgū koprojām var iegādāties tīģeru gaļu un pārstrādātus tīģeru kaulus daždos tautas medicīnas preperātos.

Izskats

Malajas tīģeris ir viens no mazākajiem tīģeriem, bet kā visiem tīģeriem tēviņš ir nedaudz lielāks par mātīti. Tā ķermeņa garums ir apmēram 190 - 280 cm, augstums skaustā 61 – 114 cm, svars 47 - 129 kg. Mātītes ķermeņa garums ir apmēram 180 – 260 cm, augstums skaustā 58 – 104 cm, svars 24 – 88 kg.

Uzvedība

Malajas tīģeris ir vientuļnieks un tam ir nepieciešamas lielas platības, jo atbilstoši medījuma pieejamībai tas dzīvo ļoti izkliedēti. Tīģeru blīvums ir 1,1 - 1,98 tīģeri uz 100 km², tas nozīmē, ka 6 tīģerienēm ir nepieciešami vairāk kā 1000 km². Savstarpēji tīģeri sazinās ar dažādām skaņām (rūcieniem un rēcieniem, bet nemurrā), smaržu zīmēm (ar urīnu un ekskrementiem) un skrāpējumiem koku mizā.

Barība

Malajas tīģeris galvenokārt medī sambarbriežus, mundžakus, mežacūkas, bārdainās cūkas un goralus. Reizēm tas nomedī kādu jaunu saules lāci vai ziloni, vai degunradža mazuli. Nav zināms, vai Malajas tīģeris medī arī gaurus un tapirus. Retos gadījumos, var novērot, ka plēsējs uzbrūk mājlopiem, tomēr šos zaudējumus atsver tīģera neatsveramā loma mežacūkas (galvenās lauksaimniecības sējumu izpostītājas) populācijas regulēšanā. Pētījumos ir noskaidrots, ka reģionos, kuros mājo tīģeris, mežacūku populācija ir 10 reizes mazāka nekā vietās, kur nav lielo plēsēju. Medījot tas pamatā izmanto redzi un dzirdi, nevis ožu.

Vairošanās

Mazuļus audzina tikai mātīte. Grūsnības periods ilgst 93 - 112 dienas. Parasti piedzimst 3 - 5 mazuļi. Mazuļi piedzimstot sver apmēram 1 kg, tie ir akli un bezpalīdzīgi. Ar pienu māte tos zīda līdz 3 - 6 mēnešiem, bet 2 mēnešu vecumā tie sāk baroties arī ar gaļu. Jaunie tīģeri dzīvo kopā ar māti līdz sasniedz 18 - 28 mēnešu vecumu, pēc tam tie pamet dzimto teritoiju un kļūst neatkarīgi. Dzimumbriedumu Maljas tīģeris sasniedz 3-4 gadu vecumā. Malajas tīģeris savvaļā var nodzīvot līdz 15 gadiem, nebrīvē līdz 20.
Gludvaļi

Izskats un īpašības

Gludvaļi ir liela auguma vaļi, lielākajiem īpatņiem, sasniedzot apmēram 20 m garumu un 100 t svaru. Gludvaļiem ir apaļīgs ķermenis, liela galva ar arkveidā izliektu purna augšējo daļu. To ķermeņi ir tumši pelēki vai melni, nāsīm V veida forma. Visvieglāk pamanāmā gludvaļu pazīme ir gaiši, it kā smilšaini ādas laukumi, kas visbiežāk atrodas uz galvas. Tā nav ādas pigmentācija, bet gan vaļu utu dzīvotnes.

Uzvedība

Visas trīs gludvaļu sugas ir migrējošas, atbilstoši sezonai tie dodas vai nu baroties, vai uz vairošanās vietām. Siltie ekvatoriālie ūdeņi veido dabīgu robežjoslu, kas atdala ziemeļos un dienvidos dzīvojošās sugas. Tomēr ir zināms vismaz viens gadījums, kad dienvidu gludvalis ir šķērsojis ekvatoru. Ziemeļu puslodes gludvaļi izvairās no atklātiem ūdeņiem, cenšoties uzturēties krasta līnijas tuvumā, tā kā seklākajos piekrastes ūdeņos ir visbagātākie iecienītākās barības resursi. Dienvidu gludvalis vasaras periodā barojas tālu no krasta, atklātā okeanā, bet ziemas periodā lielākā daļa populācijas uzturas krasta tuvumā. Gludvaļi galvenokārt barojas ar airkājvēžiem, kā arī ar kriliem un pteropodiem. Barošanās notiek gan no ūdens virsmas, gan zem ūdens, gan dziļumā pie pašas gultnes. 
Pārošanās laikā tēviņi pulcējas lielākās grupās, savstarpēji c;ikstoties par vientuļas mātītes uzmanību. Grūtniecības periods ilgst apmēram gadu, piedzimstot vienam mazulim, kas sver ap 900 kg un kas ir 4—6 metrus garš. Māte to zīda ar pienu apmēram 8 mēnešus.

Apdraudējums

Gludvaļi gadsimtiem ilgi ir bijuši vaļu mednieku iecienīts medījums, tā kā tie mēdz uzturēties tuvu krasta līnijai, barojas no ūdens virsmas un raksturā tie ir mierīgi un lēni. Turklāt to ķermeņi satur tik daudz tauku, ka nogalināti tie peld pa ūdens virsmu, negrimstot lejup. Intensīvo medību dēļ gludvaļi ir vieni no apdraudētākajiem vaļiem pasaulē. Lai arī mūsdienās tos ir aizliegts medīt, vaļus joprojām apdraud lielo kuģu dzenskrūves, tos savainojot īdlz nāvei, un zvejnieku tīkli, kuros vaļi sapinas un iet bojā. Kopš 1970. gada 48% nāves gadījumu ir dēļ šiem diviem iemesliem. 
Īpaši apdraudēta ir Japānas gludvaļa Klusā okeāna austrumdaļas populācija, kurā ir mazāk kā 50 īpatņi, un ziemeļu gludvaļa Atlantijas okeāna austrumu populācija, kurā ir mazāk nekā 15 īpatņi.
Dzilnas iezis

Vēsture

1930. gados notika ģeologa Kārļa Ašmaņa vadīta Gaujas pieteku krastu izpēte, kurā arī tika pētīti Amatas krastos esošie ieži, bet Dzilnas iezis Ašmaņa pētījumos nav pieminēts. Nosaukums "Dzilnas iezis" pirmo reizi tika pieminēts 1956. gadā R. Vētras veidotajā tūrisma ceļvedī "Sigulda". 1970. gadā Amatas krastu iedzīvotāju dzimtas pētīja rakstniece Melānija Vanaga un noskaidroja, ka ieža nosaukums nav sens, tā to esot saukuši tūristi un ekskursanti un nosaukums esot laika gaitā iegājies. 1970. gados notika straujākā ieža erozija, tajā bieži notika nobrukumi.
Latvijas dabas pētnieks Guntis Eniņš izvirza teoriju, ka iezis ir izveidojies Otrā pasaules kara laikā un pirmajos gados pēc kara, izskaidrojot, kādēļ Ašmaņa pētījumos nefigurē ieža nosaukums.
Pilnīgs ziņu trūkums par iezi pirms 1956. gada un mežonīgā ieža brīnumaini ātrā sabrukšana mani iedrošina atkal virzīt pārsteidzošu teoriju — ļoti iespējams, ka Dzilnas ieža Latvijas laikā vēl nebija vai arī tas bijis visai niecīgs.
— Guntis Eniņš, grāmata "Nezināmā Latvija"
Andrejs Sokolovs (Francijas šahists)

Šahista karjera

Andrejs Sokolovs šahu sācis spēlēt 6 gadu vecumā, pirmais treneris ir bijis tēvs. 12 gadu vecumā uzņemts prestižajā Mihaila Botviņņika šaha skolā. Pirmais lielais panākums bija dalīta 1.-2. vieta Maskavas šaha čempionātā 1981. gadā. 1982. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U-20 vecuma grupā Kopenhāgenā un kļuvis par FIDE starptautisko meistaru šahā.
1984. gadā ar uzvaru PSRS šaha čempionātā Ļvovā sākās Andreja Sokolova strauja augšupeja.  1985. gadā FIDE starpzonu turnīrā Sokolovs iegūst 3. vietu un iekļūst pretendentu turnīrā. Pretendentu turnīrā tiek dalīta 1.-3. vieta, kas nodrošina dalību pretendentu mačos. 1986. gadā pusfināla mačā Minskā ar 6:2 tiek pārliecinoši pieveikts Rafaels Vaganjans, pēc tam finālā Rīgā ar 7,5:6,5 arī Arturs Jusupovs. Tomēr līdz mačam par Pasaules čempiona nosaukumu Sokolovs nenokļūst, jo 1987. gadā viņu ar 3,5:7,5 uzvarēja Anatolijs Karpovs.
Pēc šīs neveiksmes Andreja Sokolova rezultātos sākās lejupslīde. 1988. gadā viņš zaudē jau pirmajā pretendentu maču raundā. Arī nākamais mēģinājums iegūt Pasaules čempiona nosaukumu, 1997. gadā beidzās ar zaudējumu 3. raundā.
Četras reizes ir piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs (1984, 1986, 2002, 2006), divas reizēs kļūstot par turnīra uzvarētāju PSRS izlases sastāvā. Tāpat 1985. gadā PSRS izlases sastāvā ir uzvarējis Pasaules komandu šaha čempionātā.
2000. gadā pārceļas uz dzīvi Francijā, kur kļūst par valsts čempionāta medaļnieku 2003., 2005. un 2007. gados. 2003. gadā Francijas izlases sastāvā ir piedalījies Eiropas komandu čempionātā šahā.
Tualete

Tualete jeb ateja ir speciāla telpa mājā vai dzīvoklī, kuru izmanto dabisko vajadzību (urinēšanas un izkārnīšanās) veikšanai un sevis sakārtošanai. Dažviet lauku mājās šim nolūkam ir uzbūvētas speciālas mazmājiņas, kuras sauc par sausajām tualetēm. Sabiedriskās tualetes mēdz apzīmēt ar abreviatūru WC (angļu: water closet — ‘ūdens tualete’). Vidēji cilvēks no savas dzīves tualetē pavada aptuveni trīs gadus.
Labklājības valsts

Labklājības valsts ir politiska ideoloģija un valsts un sabiedrības modelis, kas paredz valsts iesaistīšanos cilvēku ekonomiskās un sabiedriskās labklājības veicināšanā. Tas ir veidots uz iespēju vienlīdzības un godīga bagātības sadalījuma principiem. Tiek uzskatīts, ka sabiedrība ir atbildīga par tiem, kuri nav spējīgi sev nodrošināt minimālus izdzīvošanas apstākļus.
Par labklājības valstīm uzskata Ziemeļvalstis — Īslandi, Norvēģiju, Dāniju, Zviedriju un Somiju —, kā arī vairākas Rietumeiropas valstis, piemēram, Franciju, Vāciju, Lielbritāniju un Nīderlandi.
Labklājības valstī valsts līdzekļi tiek novirzīti sabiedriskajiem pakalpojumiem, kā arī pabalstiem. To finansē, izmantojot progresīvo nodokli. Labklājības valsts aizstāvji uzskata, ka tā tiek samazināta ienākumu nevienlīdzība.
Linogriezums

Linogriezums (vācu: Linolschnitt, angļu: linocut) ir grafikas augstspiedes tehnika.
Linogriezumā klišejas izgatavo no linoleja vai arī tam līdzīgiem viegli apstrādājamiem un lētiem materiāliem. Pirms attēla iegriešanas linolejs nav speciāli jāapstrādā, tāpēc to bieži izmanto topošie grafiķi. Linogriezumā attēlam jeb zīmējumam paredzētos baltos laukumus padziļina ar speciāliem nažiem. Šajā tehnikā var veidot kā miniatūras, tā arī lielformāta darbus. Ar terminu "linogriezums" apzīmē gan augstspiedes tehniku, gan arī mākslas darbu, kas iespiests šajā tehnikā. Pirmo eksemplāru sauc par autoreksemplāru.
Linoleju linogriezuma darināšanai grafikā sāka izmantot 19. gadsimta 2. pusē Anglijā.

Linogriezuma meistari

Pasaules novilkumu mākslā par linogriezuma tehnikas izcilākajiem meistariem uzskata Francijas mākslinieku Anrī Matisu, spāni Pablo Pikaso, Meksikas mākslinieku Leopoldo Mendesu un Beļģijas mākslinieku Fransu Mazarelu. Latvijā izcilākie meistari, kas veidojis darbus linogriezumā, ir Aleksandrs Junkers un Oļģerts Ābelīte.
Edgars Dunsdorfs

Dzīvesgājums

Dzimis 1904. gada 20. novembrī Saldū dzirnavnieka un privātskolotājas ģimenē. Mācījās Saldus pilsētas skolā (1913-1914) un elementārskolā. Pirmā pasaules kara dēļ mācības pārtrauca. Strādāja Saldus notāra kantorī, no 1920. gada kooperatīvā "Neatkarība" par mācekli, kantoristu, grāmatvedi. 1925. gadā viņu iesauca Latvijas armijā, dienesta laikā iestājās Latvijas kultūras veicināšanas biedrības vakara vidusskolā, ko beidza 1929. gadā. Latvijas skautu centrālās organizācijas žurnāla "Ugunskurs" redaktors (1926-1936). Strādāja par kantoristu Latvijas Piensaimniecības centrālās savienības birojā (LPCSB) un līdztekus studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē (1929-1933). Pētīja Latvijas tautsaimniecības vēsturi Zviedrijas arhīvos Stokholmā, iegūstot ekonomikas maģistra grādu (1933).
Turpināja strādāt par LPCSB vekseļu nodaļas vadītāju un kā privātdocents 1937. gadā sāka vadīt vēstures metodoloģijas kursu Latvijas Universitātes studentiem. Kopš 1937. gada līdztekus arī Latvijas vēstures institūta līdzstrādnieks, no 1942. gada Latvijas saimniecības pētīšanas institūta vicedirektors. 1938. gadā viņu ievēlēja par LU docentu, 1939. gadā par ārkārtas profesoru, 1943. gadā par profesoru saimniecības vēsturē. Aizstāvēja ekonomikas doktora (Dr. oec.) grādu 1944. gadā un bija Tautsaimniecības fakultātes dekāns.
Otrā pasaules kara beigās profesors Dunsdorfs devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur strādāja Greifsvaldes saimniecības pētīšanas institūtā Rīgenes salā. 1945. gadā darbojās Lībekas latviešu ģimnāzijā. No 1946. līdz 1948. gadam bija viens no Baltijas universitātes rektoriem Hamburgā. 1948. gadā pārcēlās uz dzīvi Austrālijā, kur bija Melburnas Latviešu biedrības priekšnieks (1949-1950). 1956. gadā viņš ieguva tirdzniecības zinātņu maģistra grādu un 1957. gadā bija viesprofesors Kalifornijas universitātē Bērklijā ASV. No 1963. gada Edgars Dunsdorfs bija saimniecības vēstures nodaļas vadītājs Melburnas universitātē, 1968. gadā viņu ievēlēja par Melburnas universitātes profesoru, viņš pildīja arī universitātes Saimniecības vēstures nodaļas dekāna pienākumus. Kā Melburnas universitātes zinātniskais līdzstrādnieks turpināja arī Latvijas vēstures pētīšanu un uzrakstīja trīs apjomīgus sējumus par laika periodu no 1500. līdz 1800. gadam. Šajā laikā viņš bija zinātnisko rakstu krājuma „Archīvs” redaktors (1960-1993).
Miris 2002. gada 24. martā Melburnā. Viņa pelnu urna apglabāta Raiņa kapos Rīgā, kur uzstādīts tēlnieka Induļa Rankas veidots piemineklis.
Ernests Pogosjancs

Šaha kompozīcija

Sastādīto šaha kompozīciju skaita rekordists. Kopš 1959.gada publicējis vairāk nekā 4000 etīdes un 800 dažādu žanru uzdevumus. Astoņkārtīgs PSRS individuālo čempionātu (1962—1981) finālists: ieguvis bronzas medaļu 9. (1969), 10. (1971), 12. (1976) un 13. (1981) čempionātā. Daudzu sastādīšanas konkursu dalībnieks, tajos ieguvis apmēram 550 atzinības, tai skaitā 230 godalgas (70 pirmās). Seškārtīgs Maskavas čempions (1961—1985).
Ieguvis 70,5 FIDE albumu punktus.
Amsterdamas metro

Amsterdamas metro (nīderlandiešu: Amsterdamse metro) ir jaukta tipa metro un vilciena sabiedriskā transporta sistēma Nīderlandes galvaspilsētā Amsterdamā un tās aglomerācijā, kas ir sākusi darboties 1977. gadā. Amsterdamas metro pieder Amsterdamas pilsētai.
Amsterdamas metro sastāv no četrām līnijām un 2017. gadā tiks pabeigta viena jauna līnija. Līnijās ir izvietotas piecdesmit divas stacijas no kurām trīsdesmit trīs atrodas zem zemes, bet deviņpadsmit virs zemes. Kopējais līniju garums sasniedz 41 km no kurām lielākā daļa jeb 31,4 km atrodas zem zemes. Pēc 2013. gada datiem metro pārvadāja 59,5 miljonus pasažieru gadā un 295 000 pasažieru vienas dienas laikā. Viena brauciena biļete metro izmaksā 2,90 eiro.
Uzlabots šifrēšanas standarts

Uzlabots šifrēšanas standarts jeb AES (angļu: Advanced Encryption Standard), pazīstams arī pēc tā sākotnējā nīderlandiešu nosaukuma Rijndael, ir cipardatu šifrēšanas standarts, ko ieviesa ASV Nacionālais standartu un tehnoloģijas institūts (NIST) 2001. gadā.
AES ir Rijndael šifra, ko izstrādāja divi beļģu kriptogrāfi Vinsents Reimens (Vincent Rijmen) un Joans Daimens (Joan Daemen), apakškopa. Rijndael ir vairāku šifru saime, kas satur šifrus ar dažādiem atslēgas un bloka garumiem. Priekš AES standarta NIST izvēlējās trīs paveidus, kam visiem ir 128 bitu bloka izmērs, bet 128, 192 un 256 bitu atslēgas izmērs.
AES vispirms ieviesa ASV federālā valdība, bet tagad to plaši lieto visā pasaulē. Tas aizstāj datu šifrēšanas standartu (DES), kas tika lietots kopš 1977. gada. AES ir simetriskās atslēgšifrēšanas algoritms, kas nozīmē, ka viena un tā pati atslēga tiek lietota gan datu šifrēšanai, gan atšifrēšanai.
AES ir iekļauts arī ISO/IEC 18033-3 standartā.
Kārlis Avens

Dzīvesgājums

Dzimis 1895. gada 14. maijā Saukas pagasta Dzērves muižas Bokās zemkopja Andreja Avena un viņa sievas Jūles ģimenē. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gada maijā viņu iesauca Krievijas impērijas armijā. Dienēja 53. artilērijas brigādē, piedalījās kaujās Sēlijā pie Daugavpils. 1916. gadā viņa karaspēka vienību norīkoja uz Dienvidu fronti pret Austroungārijas armiju. Piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās līdz 1918. gada aprīlim, kad pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem Krievijas Padomju valdība izdeva rīkojumu par latviešu strēlnieku pulku demobilizāciju un latviešu strēlnieku divīzijas izveidi Sarkanās armijas sastāvā. Kārlis Avens atgriezās dzimtenē un apmetās uz dzīvi Viesītē.
1919. gada 1. jūlijā viņu iesauca Latvijas Republikas armijā, kur viņš bija 3. Latgales kājnieku divīzijas artilērijas vienības kaprālis. Piedalījās kaujās pret bermontiešiem un pret lieliniekiem.
Ziemeļlatgales atbrīvošanas operācijas cīņu laikā 1920. gada 20. janvārī uzbrukumā Sosnu un Turčina sādžām Kārļa Avena artilērijas vienība ienaidnieka viesuļugunī veica pretinieka apšaudi tiešā tēmējumā, kā rezultātā ienaidnieks apjukumā atkāpās un Latgales partizānu pulks varēja saņemt daudzus gūstekņus un iegūt trofejas. 1920. gadā apbalvots ar Lāčplēša kara ordeni Nr. 3/368. 1921. gada 18. februārī viņu atvaļināja no aktīvā karadienesta. Kā jaunsaimnieks saimniekoja Viesītes pagasta Podnieku mājās, turpat dzīvoja arī pēc Otrā pasaules kara.
Miris 1958. gada 28. martā Viesītē.
Liepājas Karostas cietums

Liepājas Karostas cietums ir muzejs ar izklaides iespējām Liepājā, Karostā. 
Ēka celta 20.gadsimta sākumā kā Karostas hospitālis. Kopš 1905. gada revolūcijas šo ēku visas varas izmantojušas kā militārpersonu disciplinārsodu izciešanas vietu. Karostas cietums savas funkcijas veicis līdz 1997. gadam, pēdējie ieslodzītie bija Latvijas Jūras spēku nosodītie kareivji. Mūsdienās cietumā ir ierīkots muzejs ar vēsturisku izjūtu iegūšanas izklaides iespējām.
Femtosekunde

Femtosekunde (fs) ir laika mērvienība, kura vienāda ar 10⁻¹⁵ sekundēm. 100 femtosekundēs gaisma veic ceļu, kas aptuveni vienāda ar cilvēka mata diametru.
Jānis Pupurs

Dzīvesgājums

Dzimis 1901. gadā Vecpiebalgā, strādnieku ģimenē un jau Madonas reālskolā piedalījies komunistiskajā jaunatnes pulciņā. Strādājot Rīgā, darbojies kreisās strādnieku arodbiedrībās un strādnieku kooperācijā, beidzis vakara vidusskolu. Ievēlēts Rīgas pilsētas domē, bijis kreisās strādnieku frakcijas priekšsēdētājs. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 18. jūnijā iecelts atceltā Rīgas lielvecākā Roberta Liepiņa vietā.
Centrāleiropas diabēta biedrība

Centrāleiropas diabēta biedrība (vācu: Zentraleuropäische Diabetesgesellschaft; angļu: Central European Diabetes Association) ir starptautiska medicīniski zinātniska profesionāla biedrība. Tā tika dibināta 1969. gadā Vīnē kā "Starptautisko Donavas Simpoziju Federācija par Cukura Diabētu" (saīsināti - FID). 2006. gadā sakarā ar Baltijas valstu pievienošanos tā tika pārdēvēta, kaut arī pārejas periodā tiek lietoti abi nosaukumi.

Vēsture un pašreizējie uzdevumi

"Aukstā kara" periodā FID kongresi kalpoja "Dzelzs priekškara" pārvarēšanai starp diabēta speciālistiem padomju bloka valstīs un rietumvalstīs. Austrija tika izvēlēta kā piemērota sanāksmju vieta, jo tā bija pie blokiem nepiederoša valsts, uz kuru bija vieglāk iegūt izbraukšanas atļaujas. Tagad biedrības mērķis ir veikt teorētisko un praktisko zināšanu pārnesi un veicināt diabēta ārstēšanas standartu izlīdzināšanos šajā Eiropas daļā.

Aktivitātes

Biedrība kopš 1969. gada organizē regulārus starptautiskus kongresus, sākotnēji katrus divus gadus, kopš 2003. gada katru gadu. Papildus tam notiek arī reģionālie simpoziji ar FID-valstu lektoru piedalīšanos. Kongresi notiek pārmaiņus jaunajās un vecajās Eiropas Savienības dalībvalstīs.
Biedrības oficiālais žurnāls ir Medline citētais 6 reizes gadā iznākošais Diabetes, Stoffwechsel und Herz / Diabetes, Metabolism, and the Heart, Kirchheim-Verlag Mainz, kurā tiek publicēti arī biedrības kongresu abstrakti.

Mērķi

Pēc 1989. gada politiskajām pārmaiņām biedrības mērķis ir veicināt augstvērtīgu izglītību un izlīdzināt diabēta ārstēšanas standartus Centrāleiropas, Baltijas un Balkānu valstīs.
Tālāks mērķis ir piedāvāt jaunajiem diabetologiem iespēju uzstāties un diskutēt par saviem zinātnieskajiem pētījumiem biedrības forumos.
Lai veicinātu jauno speciālistu apmaiņu, tiek piešķirtas stipendijas biedrības kongresu apmeklēšanai un vairākus mēnešus ilgām hospitācijām diabēta klīnikās.

Valoda

Tradicionāli biedrības darba valoda ir bijusi vācu valoda, bet šobrīd arvien lielāku lomu spēlē arī angļu valoda.

Valde

Biedrības valdi veido deviņi diabetologi no dažādām Centrālaustrumeiropas valstīm. 2003. - 2009. gadā biedrības prezidents bija profesors Helmuts Šatcs no Bohumas Vācijā, viceprezidents profesors Valdis Pīrāgs no Rīgas. 2009. - 2013. gadā prezidents bija prof. Mihaels Roden no Diseldorfas, kopš 2013. gada prezidents ir profesors Rožē Lēmans no Cīrihes, viceprezidente profesore Ilze Konrāde no Rīgas. Biedrība ir reģistrēta Vīnē, Austrijā.