42. ieroču SS grenadieru pulks

Veļikajas pozīcijās

Novietojoties Veļikajas pozīcijās 29. februārī pulka II un III bataljons ieņēma sektoru no Kamennajaizgorodas līdz Sepencovo, ar I bataljonu rezervē, jau 1. martā nācās atvairīt vietēja mēroga uzbrukumus III bataljona sektorā uz ziemeļiem no Stanki. Ienaidniekam tika nodarīti ap 25 vīru lieli zaudējumi, kā arī iegūti divi ugunsmetēji, III bataljonam zaudējot 1 kritušo un 2 ievainotos, savukārt atvairot uzbrukumu 2. maijā tika iegūti vēl četri ugunsmetēji, taču blakus sektorā esošais vācu 438. pulka I bataljons ienaidnieka spiediena priekšā bija spiests pamest augstieni 85,6, kā rezultātā kaujā tika ievadīts rezervē novietotais 42. pulka I bataljons, ieņemot sektoru starp Šukovas un Kamenajajizgorodas sādžām.
Turpmākās nedēļas noritēja vietēja mēroga ienaidnieka triecienu atvairīšana, 15. martā artilērijas ugunij nonāvējot divīzijas komandieri oberfīreru Šultu, kas tobrīd apmeklēja II bataljona pozīcijas. 16. marta kaujās 42. pulks tieši nepiedalījās, nododot tikai II bataljonu un I bataljona 3. rotu 43. pulka rīcībā. 21. un 22. martā ienaidnieks izvērsa propagandas uzbrukumu skrejlapu un caur skaļruni raidītu vēstījumu veidā. 24. martā II bataljons atgriezās pulka pakļautībā, savukārt I bataljonu atkal nododot 43. pulka rīcībā, atgriežoties 26. martā.
29. martā I bataljons atkal tika nodots 43. pulka pakļautībā, kur tika novietots rezervē Novij Putj rajonā. Naktī uz 5. aprīli I bataljons pozīcijās nomainīja 32. pulka I bataljonu Veļikajas upes labajā krastā starp Aluferovas un Sapronovas sādžām, neilgi pēc nomainīšanas ienaidnieka artilērijas šāviņam nogalinot bataljona komandieri kapteini Bergu, vadību uzņēmās virsleitnants Zēmelis un vēlāk — virsleitnants Ozols, 5. aprīlī atvairot ienaidnieka tanku uzbrukumu. Spēcīgs ienaidnieka uzbrukums tika atvairīts arī 6. aprīlī, ienaidniekam zaudējot 400 kritušos un 14 tankus, sadursmes turpinājās arī nākamajā dienā. 9. aprīlī II bataljonu pozīcijās nomainīja 32. pulka II bataljons, nonākot 42. pulka pakļautībā. 11. aprīlī, spēcīgas ienaidnieka aviācijas darbības iespaidā, 32. pulks atgāja no pozīcijām, atsedzot 42. pulka flangu, taču ienaidnieka mēģinājumus tajā ielauzties izdevās apturēt.
Naktī no 15. uz 16. aprīli pulku pozīcijās uzsāka nomainīt vācu vienības, I bataljons devās atpūtā, taču II un III bataljons pozīcijās nomainīja 32. pulka I un II bataljonu. 19. aprīlī I bataljons saņēma pavēli doties uz Maļinovkas sādžu, kur 22. aprīlī tam pievienojās arī pārējās pulka vienības. 23. aprīlī pulks uzsāka virzību uz Kudeveras pozīcijām, tās sasniedzot 28. aprīlī.

Kudeveras pozīcijās

Kudeveras pozīcijās 42. pulks novietojās sektorā no Senkovo sādžas līdz Leonkovo sādžai, divīzijas kreisajā spārnā ar 43. pulku labajā flangā. Frontes stāvoklis šajās pozīcijās bija mierīgs, ļaujot nodoties bunkuru un ierakumu izbūvei. 23. maijā I bataljonu nomainīja pozīcijās nomainīja II bataljons, I bataljonu novietojot divīzijas rezervē
Vlskovo—Naumkino sādžu rajonā. Šeit 42. pulks arī tika nosaukts no ievainojumiem mirušā Voldemāra Veisa vārdā.
22. jūnijā ienaidniekam izdevās plašāks uzbrukums Vitebskas frontē un vācu vadība pieņēma lēmumu naktī no 10. uz 11. jūliju atvilkt visu ziemeļu frontes sektoru, taču ienaidniekam izdevās plānoto atkāpšanos paredzēt un dot triecienu jau 10. jūlijā 10:00 no rīta. Pirmais uzbrukuma smagums vērsās pret 42. pulka labo spārnu uz dienvidiem no Aloļa ezera, jau ap pusdienlaiku izveidojot ap 2—3 km dziļu iebrukumu Androholmu apkaimē. Izvairoties no ielenkuma draudiem 42. pulks atkāpās uz nākamo aizsardzības pozīciju Odina mežā (vācu: Odenwaldztellung) — šeit gan neizdevās noturēties ilgāk par 11. jūlija pēcpusdienu, kad turpinājās virzība. 12. jūlija rītā tika sasniegta līnija Lapteva—Terehova—Kosilova, drīz turpinot virzīšanos līdz Zilupes līnijai, ko izdevās sasniegt 16. jūlijā. 17. jūlijā tika saņemta pavēle atiet uz Kārsavas apkaimi, kur novietoties atpūtā.

Cīņas Vidzemē

18. jūlijā divīzijas komandieris grupenfīrers Štrekenbahs sapulcināja divīzijas vienību komandierus, tostarp 42. pulka komandieri majoru Galdiņu, uz sapulci Mērdzenes pagasta valdē. Šeit tika pieņemts lēmums divīziju pēc iespējas paturēt esošajā veidolā, pulkos saformēt tik daudz rotu, cik virsnieku skaits atļauj, un piedalīties Latvijas teritorijas aizstāvēšanā. 20. jūlijā 42. pulks līdz ar citām divīzijas vienībām uzsāka virzību uz Lubānas-Dzelzavas rajonu, sasniedzot to 23. jūlijā un novietojoties Dambīšu-Apogu apkaimē.
Samazinātā sastāva dēļ divīzija pārdēvējās par Štrekenbaha kaujas grupu (vācu: Kampfgruppe Streckenbach), savukārt 42. pulks pagaidu kārtā ieguva 42. kaujas grupas bataljona (vācu: Kampfgruppenbatallion 42) nosaukumu. 42. pulka sastāvā šajā laikā bija 6 grenadieru rotas, viena štāba rota, kājnieku lielgabalu rota (4 vieglie kājnieku lielgabali un 2 smagie), smagā rota ar granātmetējiem un prettanku lielgabalu rota. Pateicoties tās komandiera virsleitnanta Ziedaiņa enerģiskajai rīcībai, vienīgi 42. pulkam bija izdevies saglabāt pilnībā neskartu kājnieku lielgabalu rotu. Reducējot pulku uz bataljona izmēru, daļa vīru tika nodoti 15. divīzijas rīcībā un nonāca Vācijā.
Ar 27. jūliju 42. pulks līdz ar visu divīziju novietojās pozīcijās Lubānas ezera apkaimē, 42. pulkam ieņemot kreiso spārnu sektorā starp Lielpurviem un Rozniekiem. Līdz 29. jūlijam pulks nodarbojās ar pozīciju izbūvi, 30. jūlijā ienaidniekam izdevās ieņemt kādas vācu vienības sargātos Rozniekus — tos atgūt izdevās pulka 4. rotai leitnanta Pauzera vadībā, kas pārņēma šīs pozīcijas aizstāvību. Cīņas par Rozniekiem turpinājās arī 31. jūlijā, ienaidniekam cenšoties tos ieņemt ar tanku atbalstu, taču 4. rotai visus triecienus izdevās atvairīt. Saskaroties ar sīvu pretestību, ienaidnieks pavērsa uzbrukuma smailes pret vācu pozīcijām uz ziemeļiem un dienvidiem no Rozniekiem, tās satriecot un ielencot 4. rotu, tai izdevās izvairīties no iznīcināšanas atejot uz pulka pozīcijām caur Lubānas mežu masīvu.
1. augustā sekoja ienaidnieka uzbrukums pulka kreisajā spārnā, taču tas tika atvairīts. 3. augustā uzbrukums atsākās, šoreiz ieņemot Līčgaļus un turpinot virzību uz Lubānu — 42. pulkam gan pozīciju pret vakaru izdevās atgūt, taču lielāko daļu māju ienaidnieka artilērija aizdedzināja un tās naktī nācās atstāt. 5. augustā 42. pulks saņēma pavēli steidzami nomainīt 43. pulku sektorā starp Strodiem un Lielpurviem, kas savukārt tika pārsviests pret pēkšņi uzietiem ienaidnieka spēkiem Dambīšu apkaimē. 6. augusta rītausmā 3. rota atvairīja ienaidnieka triecienu gar Rugāju—Lubānas lielceļu. Tās pašas dienas vakarā 43. pulks tika atvilkts no Dambīšiem, ar mērķi to aizvietot ar 42. pulku, taču rotācijas laikā Dambīšus izdevās ieņemt ienaidnieka spēkiem, apdraudot tikai 1 km attālumā esošo Lubānas-Cesvaines lielceļu — pozīciju atguva 5. rota leitnanta Melbārža vadībā.
7. augustā, pēc divīzijas pavēle, 42. pulks atkāpās no Lubānas pozīcijām, vispirms novietojoties pie Liedes kroga, bet 8. augustā saņemot pavēli ieņemt sektoru Elstes—Roznieki—Kadāres. 8. augusta 02:00 virsleitnanta Ziedaiņa kājnieku lielgabalu rota atbalstīja 44. pulka uzbrukumu gar ceļu Aizkuja—Bāliņi, vēlāk 43. pulka atbalstā iesaistoties arī divām 42. pulka rotām majora Reinholda vadībā. Vienai ienaidnieka rotai izdevās apiet pozīcijas un uzbrukt pulka pārsienamajam punktam, taču to izdevās patriekt ārsta leitnanta Kraukļa vadībā. 9. augustā 42. pulks ieņēma sektoru Dailes-Kodiņāres-Elstes-Mežlīči, taču pirms pusdienlaika tika pieņemts lēmums atvilkt 42. un 44. pulku uz Cesvaines-Lubānas dzelzceļa līniju, līdz 12:00 42. pulkam novietojoties jaunajās pozīcijās. Pēcpusdienā ienaidniekam izdevās ieņemt Cesvaines staciju, uzsākot par to sīvas cīņas, pozīcijai vairākkārt mainot saimnieku, taču pret vakaru tā tomēr atradās 42. pulka rīcībā. Kaujas par staciju turpinājās arī 10. augustā.
20. augustā 42. pulka 1. rotu un 100 vīrus no divīzijas rezerves majora Reinholda vadībā nosūtija 43. pulka atbalstam cīņās ap Kārzdabu, vēlāk piesaistot vēl vienu 42. pulka šo uzbrukumu izdevās atvairīt. Septembra sākumā Kārzdabas-Doriņu pozīcijās novietoja visu 42. pulku. Pēc uzbrukuma atvairīšanas ienaidnieka centieni apsīka, tika saņemts arī pulka papildinājums — ieradās jaunformētais II bataljons kapteiņa Ivanova vadībā, ļaujot 42. pulkam atmest Kampfgruppenbataillon nosaukumu. 11. septembrī, ar mērķi saīsināt fronti un likvidēt Liezēres-Lejaciema izbīdījumu, kura kreisajā spārnā atradās 44. pulks, divīzijas vadība pieņēma lēmumu naktī atiet uz izbūvētajām Tirzas pozīcijām, pavēlot 42. pulkam naktī veikt 3 km garo atiešanas manevru. Tirzas līnijā 42. pulks ieņēma sektoru no Liezeres līdz Jūriņkalnam divīzijas labajā spārnā.
No Tirzas līnijas divīzijas vienības atgāja septembra vidū, 42. pulkam divīzijas arjergardā atvairot ienaidnieka tanku ķīli pie Nītaures 25. septembrī pirms Siguldas līnijas sasniegšanas.