google/wiki40b huggingface dataset:
Nona Gaprindašvili

Jaunība

Šahu iemācījuši spēlēt vecākie brāļi, kad Nonai bija pieci gadi. No 12 gadu vecuma trenējusies Tbilisi pionieru pilī pieredzējušā trenera Vahtanga Karseladzes vadībā, kuru vēlāk dēvēja par gruzīnu sieviešu šaha skolas izveidotāju. 15 gadu vecumā kļuva par Tbilisi un Gruzijas sieviešu šaha čempioni.

Pasaules čempione (1962-1978)

1961. gadā 19 gadu vecumā iekļuva pretendentu turnīrā Vrnjačka Banjā (Dienvidslāvija, tagad Serbija), kur pārliecinoši uzvarēja, iegūstot 13 punktus no 16 iespējamajiem, par 2 punktiem apsteidzot tuvāko konkurenti. 1962. gadā notika mačs par Pasaules čempiones nosaukumu starp Gaprindašvili un toreizējo čempioni Jeļizavetu Bikovu, kas beidzās ar vairāk nekā pārliecinošu jaunās pretendentes uzvaru 9:2 (+7−0=4).
Pēc tam veiksmīgi aizstāvēja titulu trīs mačos pret Allu Kušniru: 1965. gadā Rīgā — 8,5:4,5 (+7−3=3); 1969. gadā Tbilisi un Maskavā — 9,5:4,5 (+7−2=5); 1972. gadā Rīgā — 8,5:7,5 (+5−4=7). Šiem mačiem Gaprindašvili palīdzēja sagatavoties latviešu lielmeistars Aivars Gipslis, kurš vēlāk kļuva par viņas treneri. 1975. gadā Gaprindašvili pārliecinoši pieveica Nanu Aleksandriju ar 8,5:3,5 (+8−3=1), kopā ar Gipsli viņai asistēja arī cits Latvijas šahists - meistars Anatols Šmits.
Šajos gados Gaprindašvili veiksmīgi piedalījās arī vīriešu šaha turnīros. Kā pirmo viņa uzvarēja 1963./64. gada Hastingsas (Anglija) blakusturnīru, bet pēc uzvaras 1977. gada Lonpainas (ASV) starptautiskajā turnīrā FIDE Gaprindašvili kā pirmajai sievietei piešķīra starptautiskā lielmeistara nosaukumu.
1978. gada mačā par Pasaules čempiones nosaukumu Gaprindašvili zaudēja savai tautietei Maijai Čiburdanidzei ar 6,5:8,5 (+2−4=9), kurai izdevās pārtraukt Gaprindašvili ilgo dominanci sieviešu šahā. Pēc šī mača izbeidzās arī Gaprindašvili sadarbība ar Gipsli.

Pasaules eksčempione

1979.—1990. gados Gaprindašvili sekmīgi cīnās Pasaules čempiones nosaukuma izcīņas ciklos. Viņai izdodas uzvarēt starpzonu turnīros 1982. un 1990. gadā, izcīnīt 3. vietu 1987. gadā. Taču pretendentu mačos un turnīros Gaprindašvili vairs nespēj reāli pretendēt uz pirmajām vietām.
Gaprindašvili ir piecas reizes uzvarējusi PSRS sieviešu šaha čempionātos: 1964., 1973., 1981., 1983. un 1985. gadā.

Pasaules šaha olimpiādes

Gaprindašvili PSRS izlases sastāvā ir uzvarējusi Pasaules šaha olimpiādēs 1963., 1966., 1969., 1972., 1974., 1978., 1980., 1982., 1984., 1986. un 1990. gadā, kā arī Gruzijas izlases sastāvā 1992. gadā. 11 komandu zelta medaļām Gaprindašvili ir pievienojusi 9 zelta medaļas individuālajā ieskaitē, bet 1986. gada olimpiādē Dubajā viņa uzstādīja rekordu, ko var tikai atkārtot, uzvarot visas 10 savas partijas.

Citi sasniegumi

Par sasniegumiem šahā Gaprindašvili ir apbalvota ar Ļeņina ordeni (1966) un ordeni "Goda zīme" (1985).
Pēc Gruzijas neatkarības atjaunošanas Nona Gaprindašvili vadīja Gruzijas Nacionālo olimpisko komiteju (1989-1996). 1996. gadā viņa tika ievēlēta par Gruzijas Nacionālās olimpiskās komitejas goda priekšsēdētāju. 2002. gadā tika ievēlēta par Tbilisi pilsētas padomes deputātu.
Toponīmija

Toponīmija vai toponīmika (grieķu: τόπος, tópos — ‘vieta’; ὄνομα, ónoma — ‘nosaukums’) ir valodniecības nozare, kurā tiek pētīti ģeogrāfisku vietu nosaukumi (toponīmi jeb vietvārdi), piemēram, to izcelsme, nozīme un izmantošana. Toponīmija ir onomastikas apakšnozare. Toponīmiju var dalīt vēl sīkākās nozarēs, piemēram, hidronīmijā, kur pēta dažādu ūdenstilpju nosaukumus, vai oronīmijā, kur pēta reljefa formu nosaukumus.
Toponīmijas speciālisti ir noskaidrojuši, ka garākais vietvārds ir Taumatafakatanihanakoauauotamateaturipukakapikimaunahoronukupokaifenuakitanatahu, kas ir kalna nosaukums Jaunzēlandē.
Minidators

Minidators (angļu: minicomputer) ir mazāku datoru klase, kura attīstījās 1960. gados un tika pārdota ievērojami lētāk kā lieldatori un vidēja izmēra datori no IBM un tā konkurentiem. Tagad tas ir reti pielietots nosaukums, kurš tika vēsturiski izveidots 1950. gadu sākumā, kad Masačūsetsas Tehnoloģiju institūts nodeva ekspluatācijā 16 pozīciju datoru Whirlwind 1, kurā pirmo reizi bija izmantota ferītu gredzenu atmiņa.
Hansapost

Vēsture

1997. gadā Somijā uzņēmumi Hansaprint, Somijas Pasts (tagad Posti) un Telecom Finland (vēlāk Sonera, tagad Telia Company) dibināja uzņēmumu Hansapost Oy, kurā Hansaprint ieguva 40 % kapitāldaļu, Somijas Pasts 40 % un Telecom Finland 20 %. Uzņēmums nodarbojās ar attālināto tirdzniecību, piegādājot preces ar pasta starpniecību, klientiem pasūtot tās no drukāta kataloga. 1998. gadā Igaunijā izveidots meitas uzņēmums Hansapost Eesti AS. 1999. gadā Hansapost sāka darbību Latvijā. 2000. gada 28. novembrī Hansapost Eesti AS dzēsts no Igaunijas uzņēmumu reģistra.
2006. gada martā Igaunijā dibināts uzņēmums OÜ ZUKUSA. 2008. gada jūnijā tā nosaukums mainīts uz OÜ Hansapost. 2015. gada aprīlī OÜ Hansapost ieguva 70,05 % Latvijas e-komercijas uzņēmuma SIA Xnet kapitāldaļu.
2018. gada martā Hansapost no SGN Group iegādājās 46 % Somijas attālinātās mazumtirdzniecības uzņēmuma Hobby Hall kapitāldaļu. 2018. gada 11. aprīlī OÜ Hansapost nosaukums mainīts uz OÜ Wraith Invest.
Gilberts Rails

Darba "Psihes jēdziens" galvenās idejas

Gilberts Rails darbā "Psihes jēdziens" mēģina atspēkot Dekarta un viņa sekotāju duālistisko pieeju psihes — ķermeņa problēmai. Rails apgalvo, ka Dekarta tipa problēmas analīze jau pašos pamatos ietver kļūdu, kuru viņš dēvē par “kategoriālo kļūdu”. Ar to viņš saprot Dekarta un viņa iedibinātās dualistiskās tradīcijas pieņēmumu, ka ķermenis un apziņa ir vienas kategorijas jēdzieni un attiecīgi arī ir analizējami. Rails apgalvo, ka šie abi jēdzieni ir no atšķirīgām kategorijām un līdz ar to šāda pieeja ir kļūdaina. Jēdzienam “apziņa” nav pastāvīga satura atšķirībā no ķermeņa, līdz ar to nav iespējams tos skatīt, kā vienas kategorijas jēdzienu. Apziņa, kā jēdziens ir abstrakcija, kuras ieviešana ir duālistu kļūda, jo pēc Raila domām mentālie procesi nepastāv šķirti no novērojamās uzvedības, tie ir attiecīgās uzvedības formas. Tā, piemēram, ir ierasts, redzot cilvēku veicam kādu ķermeņa žestu, piedēvēt šim žestam kādu suverēnu, mentālu cēloni, Rails šajā gadījumā teiktu, ka nekā cita, kā vien šī uzvedība un tie mentālie jēdzieni, kā, piemēram, “domāšāna”, “griba” nepastāv metafiziski pirms šīs novērojamās uzvedības. Runājot par Dekarta iedibināto tradīciju, Rails ievieš jēdzienu “spoks mašīnā”, ar to sakot, ka fizikālajā ķermeni pa vidu nemaisās, kaut kāda no šī paša ķermeņa neatkarīga būtība (griba, apziņa, nodoms utt.), kura valda par ķermeņa rīcību, bet gan, ka mentālie jēdzieni ir konceptualizētas ķermeņa darbības. Lai skaidrotu darbības motīvus, Rails izmanto jēdzienu “dispozīcijas”. Gribas kontekstā par dispozīciju var runāt šādi — dispozīcija kaut ko gribēt nav kādas anonīmas “gribas” motivēta, bet gan to var skaidrot ar uzvedību, kura pavada šo dispozīciju. Rails brīdina, ka dispozīcijas jēdzinu nedrīkst jaukt ar mentālo jēdzienu, jo tad radīsies tā pati kategoriālā kļūda, kura rodas nošķirot apziņu no ķermeņa. Pēc Raila, dispozīcijas nav apziņas akti, vai intelektuālas darbības, bet apzīmejums tam, kad cilvēks no daudzām uzvedības alternatīvām izrāda kādu noteiktu.
Patriks Tūresens

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Tūresens sāka 1999.—2000. gada sezonā, debitējot Norvēģijas hokeja līgas kluba Storhamar rindās. 2001.—02. un 2002.—03. gada sezonas hokejists aizvadīja QMJHL, taču tad pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam Djurgårdens IF, tās sastāvā aizvadot nākamās trīs sezonas.
2006.—07. gada sezonu Tūresens aizvadīja NHL kluba Edmontonas "Oilers" rindās. 2007.—08. gada sezonas otrajā pusē hokejists tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers", taču vasarā norvēģis atgriezās Eiropā, pievienojoties Šveices hokeja līgas klubam HC Lugano.
2009. gada vasarā hokejists noslēdza līgumu ar KHL vienību Ufas "Salavat Julajev". 2010.—11. gada sezonā Tūresens izcīnīja Gagarina kausu. Pēc sezonas beigām Patriks pievienojās Sanktpēterburgas SKA. SKA rindās aizvadīja četras sezonas, 2015. gadā otro reizi izcīnot Gagarina kausu. 2015.—16. gada sezonu aizvadīja Djurgårdens IF, taču tad Tūresens pievienojās Šveices hokeja līgas vienībai Cīrihes "Lions".
Krustpils Evaņģēliski luteriskā baznīca

Vēsture

Krustpils draudze dokumentos minēta jau no 1457. gada. Nikolajs Korfs 1618. gadā pie Krustpils pils uzcēla jaunu koka baznīcu, taču 1621. gadā zviedru karaspēks to nodedzināja. 1637. gada bija uzcelta vēl viena koka baznīca, taču 1656. gadā arī tā tika nopostīta. Arī trešā koka baznīca nepastāvēja ilgi. 1683. gadā N. Korfs lika uzcelt mūra baznīcu, kas tika pabeigta 1688. gada 11. jūlijā. 1750. gadā baznīcas tornī iespēra zibens un baznīca izdega, taču drīz vien tā tika atjaunota. 1792. gadā J. K. Broce vairākkārtīgi bija zīmējis šo baznīcu un pili. Deviņpadsmitā gadsimta sākumā baznīca jau bija galīgi nolaista, un 1818. gadā bija nolemts baznīcu pārbūvēt. Vecās baznīcas drupas nojauca, saglabājot tikai veco zvanu torni, kuram klāt tika piebūvētas jaunās telpas. Darbus vadīja mūrnieks N. H. Bardoviks un namdaris M. Kardels. 1820. gadā jaunā baznīca tika pabeigta, taču tās iesvētīšana notika tikai 1824. gada 29. jūnijā. Lielākie celtnes remonti tika veikti 1848., 1868. un 1874. gados. Pirmā pasaules kara laikā baznīca tika sašauta un izpostīta. Baznīcas zvani tika aizvesti uz Krieviju. Baznīcas atjaunošanas darbus draudze pabeidza tikai 1924. gada 28. maijā. Ērģeles no jauna uzstādītas tika 1935. gadā. 1956. ērģeles tika labotas, taču 1966. gadā tās izdemolēja. Ērģeles atjaunoja igauņu ērģeļbūvētāji, un 1967. gada 28. maijā tās tika no jauna iesvētītas. 2005. gadā Krustpils baznīca tika iekļauta kultūras mantojuma sarakstā kā viens no sakoptākajiem Latvijas kultūras pieminekļiem.

Arhitektūra un interjers

Baznīca ir ampīra stilā celta garenbūve ar izvirzītu zvanu torni, kas nedaudz iekļaujas baznīcas telpas apjomā. Torņa augšdaļu rotā trīsstūrveida frontoni. Torni noslēdz poligonāla smaile ar čuguna krustu galā. Altārdaļas ieeja akcentēta ar pusloka arku un frontonu. Galvenās ieejas durvis ir rotātas ar rozetēm, festoniem un zvīņveida ornamentējumu. Celtnes garenfasādi rotā lielas trīsdaļīgas palladianiskās logailas, kas augšdaļā ir rotātas ar serafīmiem. Vidējie trīs logi atrodas padziļinājumā un cits no cita ir nodalīti ar toskāniskām kolonnām. Iekštelpu trīs jomos sadala masīvas no makslīgā marmora veidotās kolonnas. Vidējais joms ir augstāks un veidots pusloka velves veidā, malējie jomi ir horizontāli. Malējos jomos ir izvietotas sānu luktas.
Penkule (stacija)

Vēsture

Pieturas punkts atklāts 1919. gadā uz dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava—Mažeiķi. Pēc tam, kad 2008. gadā Lietuvas valdība slēdza vilcienu satiksmi starp Reņģi un Mažeiķiem, pasažieru vilcieni Rīga-Reņģe pieturēja Penkulē vēl līdz 2010. gada 22. februārim.
Egils Plaudis

Biogrāfija

E. Plaudis dzimis Rīgā literātu ģimenē: viņa tēvs ir dzejnieks un prozaiķis Jānis Plaudis, bet māte — tulkotāja Aina Plaude. Viņš mācās Rīgas 8. un 9. septiņgadīgajā skolā (1939-1944), beidzis Lutriņu septiņgadīgo skolu (1945), pēc tam mācījies Rīgas 1. vidusskolā (1945-1949), beidzis Rīgas 18. vidusskolu (1950). Studējis Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē, beidzis to 1958. gadā. No 1957. līdz 1959. gadam laikraksta "Rīgas Balss" līdzstrādnieks, pēc tam algotu darbu nav strādājis slimības dēļ.
Pirmais dzejolis publicēts 1957. gadā. Dzīves laikā izdoti astoņi dzejoļu krājumi un izlase ar jauniem dzejoļiem. Par E. Plauža nozīmīgāko dzejoļu krājumu tiek uzskatīta grāmata "Lietuvēna spēle", kuras centrā ir "mākslinieka dvēseles un mākslas tapšanas brīnuma atklāsme". Latvijas Rakstnieku savienības biedrs no 1969. gada. Atdzejojis no spāņu valodas, kā arī krievu un franču autoru darbus. Uldis Stabulnieks komponējis dziesmas ar viņa vārdiem.
Apriķi

Vēsture

Kursas 1253. gada dalāmajās grāmatās minēta Piemares kuršu zemes teritoriālā vienība Apriķi kā Apperate, kas pēc dalīšanas ietilpa ordeņa daļā. Tuvumā esošā Dzintare, minēta kā Sintere, Zyntere, ietilpa bīskapa daļā, bet tas netraucēja ordenim 1261. gadā uzbrukt un iznīcināt kuršu pils aizstāvjus par biedinājumu apkārt esošajiem. 
Mūsdienu ciems izveidojies ap Apriķu (Appriken) muižas pili, kas pabeigta 1742. gadā barona Kristofa Frīdriha Ostenzakena laikā.
Džeremijs Rēniks

Spēlētāja karjera

Profesionālo karjeru Rēniks uzsāka 1988.—89. gada sezonā, debitējot NHL kluba Čikāgas "Blackhawks" sastāvā. Jau nākamajā sezonā Džeremijs bija viens no vadošajiem "Blackhawks" uzbrucējiem, gūstot 66 punktus. No 1991. līdz 1994. gadam trīs sezonas pēc kārtas Rēniks bija Čikāgas rezultatīvākais spēlētājs.
1996. gada vasarā Rēniks tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes" vienību. Lai gan Rēnika rezultativitāte bija kritusies, no 1998.—99. līdz 2000.—01. gada sezonai uzbrucējs bija komandas rezultatīvākais spēlētājs.
2001. gada vasarā hokejists parakstīja līgumu ar Filadelfijas "Flyers" vienību, kluba sastāvā aizvadot nākamās trīs sezonas. 2005.—06. gada sezonu Rēniks aizvadīja Losandželosas "Kings" vienībā, nākamo gadu pavadīja Fīniksas "Coyotes" sastāvā, taču tad aizvadīja divas sezonas Sanhosē "Sharks" rindās, 2009. gadā beidzot savu karjeru.
ASV hokeja izlases sastāvā hokejists spēlējis 1998. un 2002. gada olimpiskajās spēlēs, 2002. gadā kopā ar komandu izcīnot sudraba medaļas. Rēniks piedalījies arī 1991. gada Pasaules čempionātā.
Sampi

Sampi (Ͳ, ͳ; Ϡ, ϡ; grieķu: σαμπί) - no aprites izgājis grieķu alfabēta burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 900. Visticamāk, cēlies no agrāka burta sans (ϻ).
Varēna

Cilvēki

Uz ziemeļiem no pilsētas, Senoji Varēnā 1875. gadā dzimis lietuviešu komponists un gleznotājs Mikalojs Konstantīns Čurļonis (Mikalojus Konstantinas Čiurlionis).
Atmoda (filma)

Sižets

Filmas autori cenšas parādīt, kas notiek mākslinieka iekšējā pasaulē brīdī, kad viņu apmeklē iedvesma. Liela daļa filmas uzņemta skulptora Igora Vasiļjeva darbnīcā laikā, kad viņš veido Sergeja Eizenšteina tēlu.
2004. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm

2004. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts notika no 21. maija līdz 4. jūnijam Krievijā, Kalmikijas galvaspilsētā Elistā. To uzvarēja Antoaneta Stefanova, kas finālā ar rezultātu 2½ : ½ pieveica  Jekaterinu Kovaļevsku.
Trešo reizi finālistes noskaidroja 64 spēlētāju izslēgšanas turnīrā.
Sennorvēģu valoda

Vēsture

Sennorvēģu valoda attīstījās no tās priekšteča, skandināvu pirmvalodas, ap 8. gs. Par pārejas periodu, kad no sennorvēģu valodas attīstījās mūsdienu skandināvu valodas, uzskata 14. gs. vidu un beigas, kaut arī ir atrasti ar 15. gs. datēti pieraksti šajā valodā.
Lielākā daļa sennorvēģu dialektu runātāju lietoja austrumu dialektus (mūsdienu Dānija un Zviedrija). Īslandes viduslaiku tekstos ir lietots rietumu dialekts, kurā runāja mūsdienu Īslandes, Norvēģijas un Fēru salu iedzīvotāji. Starp šiem dialektiem nav novelkama stingra robeža, jo austrumu dialekta iezīmes ir atrodamas Norvēģijas rietumos, bet rietumu dialekta — Zviedrijas rietumos.
Sengotlandiešu valoda, kaut arī tiek pieskaitīta austrumu dialektiem, ir uzskatāma par atsevišķu, trešo dialektu grupu.
Senais īslandiešu 12. gs. likums Grágás („Pelēkās zoss likums”) apgalvo, ka zviedri, norvēģi, īslandieši un dāņi runā vienā valodā dǫnsk tunga. Austrumu dialektu runātāji to pašu valodu sauca dansk tunga vai norrønt mál.
Pakāpeniski sennorvēģu valoda ir attīstījusies par mūsdienu īslandiešu, fēriešu, jaunnorvēģu, norvēģu būkmola, dāņu un zviedru valodām. No nosauktajām valodā īslandiešu valoda ir vistuvākā sennorvēģu valodai. Īslandiešu valoda no sennorvēģu valodas ir aizguvusi savu fonēmu sistēmu. Vidusmēra īslandiešu valodas runātājs saprot sennorvēģu rakstu valodu, kas gan nedaudz atšķiras ar pareizrakstību, semantiku un vārdu kārtību. Izruna, sevišķi patskaņi, neatšķiras tik ļoti, kā citās skandināvu valodās.
Atis Kramiņš

Biogrāfija

Dzimis 1947. gada 30. maijā Rīgā kā otrais bērns strādnieka un grāmatvedes ģimenē. 
Izglītību ieguva Rīgas 45. vidusskolā. Skolasbiedri viņu vērtējuši kā apzinīgu skolēnu ar labām sekmēm, autoritāti savā vidū. Vēlāk studējis Rīgas Politehniskā institūta vakara nodaļā, kur pabeidzis divus kursus.
No 1965. līdz 1990. gadam strādājis VEF par darbgalda operatoru. Bijis LKP biedrs, vēlāk iesaistījies Latvijas Tautas frontes darbībā. Kā tās pārstāvis 1990. gadā ievēlēts un darbojies LR Augstākajā Padomē. Bijis Rūpniecības komisijas loceklis. Iestājies partijā "Latvijas Ceļš". Kā tās biedrs 1993. gadā ievēlēts par Centrālās vēlēšanu komisijas biedru. CVK sēdē ievēlēts par priekšsēdētāju. Amatā darbojies līdz savai nāvei.
1997. gada 4. novembrī Atis Kramiņš izdarīja pašnāvību nošaujoties. Kā viens no iespējamajiem pašnāvības iemesliem tika minēts strīds ar sievu.
Anmary

Biogrāfija

Izglītību ieguvusi Gulbenes bērnu mūzikas skolā, Jāņa Ivanova Rēzeknes mūzikas koledžā, Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā un Rīgas Pedagoģijas un Izglītības vadības augstskolā. Gulbenē un Rēzeknē apguvusi klavierspēli.
Viņa ir strādājusi kā vokālā pedagoģe gan dažādos TV šovos, gan vairākās popmūzikas studijās, tai skaitā AMPS, "Dzirnas". 2003. gadā piedalījusies TV šovā "Talantu Fabrika 2", kurā ieguva 2. vietu, zaudējot vienīgi Snake. Piedalījusies mūzikla "Vestsaidas stāsts" uzņemšanā, atveidojusi Karlitu. 2008. gadā piedalījusies TV3 šovā "Koru Kari 1" Arņa Medņa vadītajā Rīgas korī. Grupas Policistas sastāvā piedalījusies 2009. gada Eirodziesmā ar dziesmu In Love We Trust un ieguva 11. vietu pusfinālā, tādējādi nekvalificējoties finālam.
2012. gada Eirodziesmas pusfinālam kvalificējās Anmary izpildītā dziesma Beautiful Song. Finālā viņa guva uzvaru, tādējādi kļūstot par Latvijas pārstāvi 2012. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Baku, Azerbaidžānā. Anmary kļuva par trešo sievieti pēc Marijas Naumovas un Aijas Andrejevas (Aishas), kas uzvarējusi Eirodziesmā. Eirovīzijas pusfinālā Baku viņa ierindojās 16. vietā ar 17 punktiem, tādējādi nekvalificējoties finālam.
Oto Skulme

Biogrāfija

Oto Skulme dzimis Jēkabpilī 1889. gada 8. augustā kaļķu deģa Jēkaba Skulmes un Jūlijas (dzimušas Ružes) Skulmes ģimenē. Mācījies Jēkabpils pilsētas skolā, glezniecību apguvis Jāņa Rozentāla studijā Rīgā (1906—1907), neilgu laiku K. Juona studijā Maskavā, Stroganova mākslas skolas S. Žukovska studijā Maskavā (1907—1908), Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā Pēterburgā (1909—1914), absolvējot dekoratīvās un teātra glezniecības klasi. Bijis "Ekspresionistu grupas", Rīgas mākslinieku grupas biedrs (1920—1938) un tās priekšsēdētājs (1923—1928). Piedalījies Latvijas un PSRS tautu tuvināšanas biedrības dibināšanā, bet pēc Jāņa Raiņa nāves pārņēmis tās vadību. Bijis Latvijas Rakstu un mākslas kameras loceklis (1938—1940), kā arī Latvijas Tēlotājas mākslas biedrības priekšsēdētāja biedrs. No 1919. gada pildījis scenogrāfa pienākumus Latvijas Nacionālajā teātrī, Latvijas Nacionālajā operā un perifērijas teātros, no 1926. līdz 1947. gadam bijis Dailes teātra mākslinieciskais vadītājs. Veicis pedagoga darbu Latvijas Mākslas akadēmijā, būdams monumentālās glezniecības meistardarbnīcas vadītājs (1944—1956) un akadēmijas rektors (1940—1941; 1944—1961), bet no 1947. gada ieguvis profesora grādu. 1944. gadā Oto Skulme kļuvis par Mākslinieku savienības biedru, ieņemot vadošus amatus, bet no 1954. gada bijis PSRS Mākslas akadēmijas korespondētājloceklis. 1959. gadā kļuvis par Latvijas PSR Tautas mākslinieku. Miris Rīgā 1967. gada 22. martā.

Mākslinieciskā darbība

1920. gadu sākuma darbos jaušami modernisma eksperimenti, kubisma klātbūtne, vēlākos darbos ir raksturīga reālistiska izteiksme, ar vērojamu gleznieciskas ekspresijas kāpumu 1930. gados. Vēlākā laika darbu formas kļuvušas arvien tuvākas realitātei ar siltu, vienojošu koptoni, izmanojot pārsvarā zemes krāsas. Gleznotājam iecienītākais bijis vēstures un sadzīves žanrs, gleznojis arī figurālas kompozīcijas, klusās dabas, portretus, ka arī strādājis linogriezuma tehnikā, kā arī grāmatu grafikā. Strādājis galvenokārt eļļas tehnikā.

Izstādes

Pirmo reizi izstādē piedalījies 1919. gadā. Personālizstāde noritējusi Rīgā 1964. gadā. Piemiņas izstādes bijušas: Rīgā (1970, 1979, 1984, 1989, 1998, 1999), Jēkabpilī (1971, 1980), Koknesē (1972), Mālpilī kopā ar Martas Skulmes darbiem (1982), Skulmju dzimtas izstādē Rietumberlīnē (1981), Pitsburgā, ASV (1986), Romā un Bergamo, Itālijā (1987).
Vasiļko Svjatoslavičs

Dzīvesstāsts

Uzskata, ka Vasiļko (Vasīlijs) dzimis kņaza Svjatoslava Vseslaviča ģimenē. Kad Kijevas lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs 1129. gadā pakļāva Polocku, Vasīliju kopā ar citiem Polockas kņazu dzimtas pārstāvjiem izsūtīja uz Cargradu, ar ko domāta Konstantinopole vai arī Gerzike. Iespējams, ka viņš jau 1130. gadā atgriezās dzimtenē un bija Vitebskas kņazs sava izsūtījumā mirušā tēva vietā no 1130 līdz 1132. gadam.
Pēc Ipatija hronikas ziņām Polockas veče 1132. gadā padzina Kijevas lielkņaza dēlu Svjatopolku Mstislaviču un aicināja Vasiļko kļūt par Polockas kņazu. Savas valdīšanas laikā viņš atbalstīja savas māsas Polockas Efrosīnijas iesāktos baznīcu celtniecības darbus. 1143. gadā viņš izdeva savu meitu par sievu Volīnijas kņazam Svjatoslavam Vsevolodovičam. 
Vasiļko Svjatoslavičs miris 1144. gadā, pēc viņa nāves par Polockas kņazu kļuva Rogvolods Borisovičs, kas pirms tam bija noslēdzis savienību ar Kijevas lielkņazu Izjaslavu Mstislaviču pret Minskas kņazu Rostislavu Gļeboviču.
Sveķi

Sveķi ir polimēri, kas cietējot iegūst telpisku struktūru un pārvēršas cietā vielā. Tiem piemīt liela viskozitāte, tādēļ tie pirms pilnīgas sacietēšanas ļoti lēni plūst. Ļoti bieži sveķi tiek saistīti ar lipīgu augu vielmaiņas galaproduktu, kas izdalās no tā stumbra kā bezkrāsains, dzeltens vai brūns šķidrums. Izdaloties no stumbra un nonākot gaisā, tie sacietē. Daudzi augi izmanto sveķus, lai "dziedētu" ievainojumus. Tie aizpilda bojātās augu vietas ar sveķiem, tādā veidā pasargājot stumbru no kukaiņiem un patogēniem.
Rajhrada

Vēsture

Iesākumā bijusi nocietināta vieta Lielmorāvijā, vēlāk pilsēta attīstījās ap 1045. gadā dibināto benediktiešu klosteri. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Tūrisms

Pilsētā atrodas 1045. gadā dibināts benediktiešu klosteris.