google/wiki40b huggingface dataset:
Oto fon Lilienfelds

Dzīvesgājums

Dzimis 1827. gada 19. decembrī virsnieka un ierēdņa Oto Frīdriha fon Lilientāla un viņa sievas Konstances, dzimušas Dovrē (d'Auvray), ģimenē. Viņa vectēvs bija Krievijas impērijas ģenerālis Fredriks Dovrē (Fredrik August d'Auvray). Bērnību pavadīja Halikas muižā (igauņu: Halinga, igauņu: Hallick) Pērnavas apriņķī. 
1847. gadā iestājās Krievijas impērijas armijā, 1859. gadā apprecējās ar Sāru Talbotu (Sarah Talbot). Kā štāba virsnieks no 1862. gada darbojās Sestroreckas ieroču fabrikā. 1863. gadā viņš kopā ar jaunāko brāli saņēma Krievijas impērijas Senāta atļauju papildināt uzvārdu ar viņu dzimtmuižas Toalas (igauņu: Tuhala) nosaukumu - fon Lilienfelds-Toals.
1871. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru, bija Krievijas armijas ieroču un patronu fabriku inspektors (1879-1881). Līdztekus tam Oto fon Lilienfelds bija Sakas muižas un Upesmuižas īpašnieks Kurzemes guberņā. Vēloties atjaunot seno ostu Sakas upes grīvā, viņš 1879. gada 16. maijā svinīgā ceremonijā iemūrēja loču mājas pamatakmeni un tajā pašā dienā iesvētīšanas ceremonijā osta tika nokristīta viņa brāļa, Kurzemes gubernatora Paula fon Lilienfelda vārdā par Paulshafen jeb Pāvilostu.
Miris 1891. gada 10. februārī Rīgā.
Jevgeņijs Dvizovs

Dzīves gājums

Dzimis Gomeļā, pēc kara 1945. gadā ģimene pārceļas dzīvot uz Žlobinu. Šahu iemācījies spēlēt skolas gados, mācoties Žlobinas dzelzceļa vidusskolā. Beidzis Gomeļas Pedagoģiskā institūta fiziskās audzināšanas fakultāti un Baltkrievijas Fizkultūras institūtu. Visu savu darba mūžu strādājis par treneri ūdenssporta veidos.

Šaha kompozīcija

Savu pirmo šaha kompozīciju publicējis 1964. gadā. Viņa daiļrades gandrīz 50 gados apmēram 150 etīdes ieraudzīja gaismu Baltkrievijas, PSRS, Argentīnas, Anglijas un citu valstu šaha izdevumu slejās. No tām vairāk nekā 70 radītas sadarbībā ar Georgiju Afanasjevu. Bijis trīskārtīgs Baltkrievijas šaha kompozīcijas čempionātu uzvarētājs etīžu žanrā. No 1966.gada bijis Baltkrievijas izlases šaha kompozīcijas komandas dalībnieks un divreiz kļuvis par PSRS čempionu Baltkrievijas komandas sastāvā. Bijis Baltkrievijas šaha kompozīcijas vēsturei veltītas grāmatas līdzautors.
Butirku cietums

Butirku cietums, arī Butirka (krievu: Бутырский следственный изолятор/следственный изолятор № 2 г. Москвы) ir izmeklēšanas izolators, kas atrodas Krievijas galvaspilsētā Maskavā. Lielākais Maskavas cietums. Ēku komplekss ir arhitektūras piemineklis.

Vēsture

Cietums dibināts 18. gadsimtā, carienes Katrīnas II laikā. 1784. gadā Katrīna II Maskavas ģenerālgubernatoram atļāva ierīkot mūra cietumu koka ostroga vietā. No 1868. gada Butirku cietums kļuva par centrālo ieslodzīto pārsūtīšanas punktu, kurā katru gadu kādu laiku pavadīja 36 000 ieslodzīto. No 1881. gada cietumā sāka turēt politiskos ieslodzītos līdz to nosūtīšanai uz izsūtījuma vietu. 1905. gada revolūcijas Maskavas sacelšanās laikā ap cietumu notika sīvas cīņas, tomēr nemierniekiem to ieņemt neizdevās.
Pēc Padomju varas uzvaras cietums tika izmantots kā izmeklēšanas cietums un pārsūtīšanas cietums. Lielā terora laikā vienlaicīgi šeit ieslodzījumā atradās 20 000 cilvēku, no kuriem daudzi tika nošauti.
Johans Gabriels Švemšuhs

Dzīvesgājums

Dzimis 1733. gada 19. decembrī Bārtenšteinā aptiekāra Gabriela Švemšuha un viņa sievas Marijas ģimenē. Mācījās skolā Bārtenšteinā, studēja filoloģiju un teoloģiju Kēnigsbergas Universitātē (1750—1755). 1755. gadā sāka strādāt par mājskolotāju Kurzemes un Zemgales hercogistē, 1762. gadā par Mazirbes (Irben) draudzes mācītāju. 1769. gadā apprecējās ar atraitni Zuzannu Elizabeti Šēleri.
1770. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Jelgavā, kur bija latviešu Sv. Annas baznīcas draudzes diakons (1770—1785), 1774. gadā viņu uzaicināja kļūt par Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas teoloģijas profesoru. Bija akadēmijas prorektors (1781—1782 un 1788—1789).
Miris 1803. gada 15. martā Jelgavā.
Klasiskā mehānika

Klasiskā mehānika ir viena no divām lielajām mehānikas apakšnozarēm, kas apraksta makroskopisku ķermeņu kustību, kuru ātrumi ir daudzkārt mazāki par gaismas ātrumu; otra nozīmīgā mehānikas apakšnozare ir kvantu mehānika. Klasiskās mehānikas pamatā ir Ņūtona likumi, tādēļ tā tiek saukta arī par Ņūtona mehāniku. Ja ķermeņu ātrumus var salīdzināt ar gaismas ātrumu, tad tā vairs nav klasiskā mehānika, bet gan relativitātes teorija.
Klasiskajā mehānikā, atšķirībā no kvantu mehānikas, ķermenim vienā laikā var noteikt gan ātrumu, gan stāvokli telpā.

Nezūdamības likumi

Klasiskajā mehānikā nozīmīgi ir trīs nezūdamības likumi — impulsa (kustības daudzuma), impulsa momenta un enerģijas nezūdamības likumi.
Impulsa nezūdamības likums nosaka, ka, ja ķermenis mijiedarbībā ar otru ķermeni iegūst impulsu, tad arī otrs ķermenis iegūst tikpat lielu, bet pretēji vērstu impulsu. Noslēgtu sistēmu veidojošo ķermeņu impulsu ģeometriskā summa ir nemainīga jebkurā šīs sistēmas ķermeņu mijiedarbībā.
Impulsa momenta nezūdamības likums apgalvo, ka. ja ķermenis rotē un uz to nedarbojas spēka moments, tad impulsa moments nemainās.
Visbeidzot enerģijas nezūdamības likums nosaka to, ka kopējais slēgtā sistēmā esošais enerģijas daudzums laikā nemainās, neatkarīgi no tā, kādi procesi sistēmā norisinās.

Nozares

Klasiskā mehānika sīkāk dalās kinemātikā, dinamikā un statikā. Kinemātikā pētī ķermeņu kustības ģeometriskas īpašības, neievērojot šo ķermeņu masu un spēku, kas uz tiem darbojas, savukārt dinamikā ķermeņa masa un spēki tiek ņemti vērā. Statikā aplūko spēku iedarbībai pakļautu ķermeņu līdzsvara nosacījumus.
Merkantilisms

Merkantilisma vēsture

Merkantilisms parādījās 17. gadsimta otrajā pusē līdz ar centralizēto valstu izveidošanos. Merkantiliskās ekonomikas pamatbūtība ir idejā, ka, lai sasniegtu uzplaukumu, valstij aktīvi ir jāiejaucas un jāvirza ekonomiskie procesi par labu visai sabiedrībai. Nosaukumu radījis ekonomikas teorētiķis Ādams Smits.
Visspilgtāk tas izpaudās Austrijā, Francijā, Prūsijā.
Kīrica

Vēsture

Apdzīvotā vieta pirmoreiz rakstos minēta 946. gadā. 1225. gadā šeit tika nodibināts franciskāņu klosteris, kas pastāvēja līdz 1552. gadam. 1237. gadā Kīrica ieguva Štendālas pilsētas tiesības, bet 14. gadsimtā kļuva par Hanzas locekli. 1626. gadā 600 pilsētas iedzīvotāji mira no mēra. Pēc Otrā pasaules kara - VDR pilsēta, līdz 1990. gadā iekļāvās apvienotajā Vācijā.
Hroms

Vēsture

Hromu 1797. gadā atklāja franču ārsts un ķīmiķis Luī Nikolā Voklēns (Louis-Nicolas Vauquelin), eksperimentējot ar svina hromātu PbCrO₄, bet pilnībā to izolēja tikai gadu vēlāk. Elementa nosaukums (chromium) ir cēlies no grieķu vārda chroma, kas nozīmē "krāsa".

Izotopi

Dabiskais hroms sastāv no četriem izotopiem, no kuriem viens (hroms-50) ir radioaktīvs. Visizplatītākais ir hroms-52 (83,789% no kopējā daudzuma dabā). Hroms-53 ir 9,501% no visa kopējā hroma daudzuma dabā, hroms-54 — 2,365%, bet radioaktīvais hroms-50 — 4,345%.

Sakausējumi

Izplatītākie hroma sakausējumi ir nerūsošais tērauds (Cr 13-30%, C līdz 2,14%, pārējais Fe), hromels (Cr 9-10%, Co 1,0%, pārējais Ni) un nihroms (Ni 65-80%, Cr 15-30%).
Krūmu sīlis

Izskats

Krūmu sīlis ir vidēji liels putns, tā ķermeņa garums, ieskaitot asti, ir 27—31 cm, spārnu plētums 39 cm, svars 80 g. Apspalvojums ķermenim ir zils ar pelēku. Tā galva, kakla mugurpuse, spārni un aste ir zili, bet mugura ir brūnganpelēka vai pelēka, pavēdere un rīkles daļa pelēka vai balta.

Uzvedība

Atbilstoši savam nosaukumam rietumu krūmu sīlis, izvēloties dzīves vietu, priekšroku dod zemiem krūmiem un kadiķiem, bet tas dzīvo arī priežu un ozolu mežos un mūžzaļo mežu malās. Krūmu sīlis ir bieži sastopams arī apdzīvoto vietu dārzos un parkos. Attiecībā pret citām putnu sugām rietumu krūmu sīlis ir diezgan agresīvs un nesaticīgs.

Inteliģence

Pēdējo gadu pētījumi ir pierādījuši, ka rietumu krūmu sīlis ir viens no inteliģentākajiem vārnu dzimtas putniem. Tā smadzeņu īpatsvars, salīdzinot ar ķermeņa masu, ir vienāds ar šimpanzēm un vaļiem. Tas ir vienīgais dzīvnieks ārpus primātu kārtas, kas plāno uz priekšu nākotni. Tas spēj atcerēties vairāk kā 200 barības slēptuves, kā arī to, kāda barība kurā slēptuvē ir noglabāta un cik daudz barības slēptuvē glabājas.

Barība

Krūmu sīlis barojoties turas kopā pa pāriem vai nelielās ģimenes grupās. Tas ir visēdājs un barojas ar maziem dzīvniekiem, kā vardēm, ķirzakām, olām, putnēniem, kukaiņiem, graudiem, riekstiem, zīlēm, ogām un augļiem. Reizēm rietumu krūmu sīli var novērot uz melnastes brieža (Odocoileus hemionus) muguras, kur tas pārmeklē brieža spalvu un izlasa ērces un citus parazītus. Briedis ir apmierināts ar kažoka pārmeklēšanu, ļaujot pārmeklēt arī ausis. Krūmu sīlis viegli pierod ēst barību, piemēram, zemesriekstus no cilvēku rokām.

Barības slēptuves

Tāpat kā daudzi citi vārnu dzimtas putni krūmu sīlis veido barības krātuves. Sīlis ļoti labi atceras savas krātuves un spēj lielāko daļu no tām atrast arī pēc ilgāka laika. Vācot un slēpjot barību, rietumu krūmu sīlis demonstrē izcilas spējas plānošanā un slēptuves apjoma analīzē, kā arī spējā kombinēt dažāda veida barības slēptuves. Tas ne tikai veido slēptuves un tās atceras, bet arī izspiego kaimiņus un atceras to izveidotās slēptuves. Vēlāk pie pirmās izdevības barība tiek nozagta. Barība tiek zagta ne tikai no sugas brāļiem, rietumu krūmu sīlis izmanto arī zīļu dzeņa (Melanerpes formicivorus) un Klarka riekstroža (Nucifraga columbiana) krātuves. Lai aizsargātu savas slēptuves no iespējamiem "zagļiem", krūmu sīlis izmanto dažādas viltības, pirms tas noslēpj savu guvumu, sīlis pārbauda, vai neviens viņam neseko un viņu nenovēro.

Ligzdošana

Krūmu sīlis ligzdas ierīko krūmos vai kokos. Tās ir novietotas salīdzinošiu zemu, 1—10 metrus no zemes. Kamēr mātīte būvē ligzdu, tēviņš to apsargā. Ligzda ir rūpīgi vīta un stingra. Tās diametrs ir 33—58 cm. Ligzdu rietumu krūmu sīlis būvē no zariem, sūnām, sausiem zāļu stiebriem, bet iešpuse izklāta ar saknīšu un vilnas pinumu. Dējumā ir 4—6 olas. Olu krāsa var būt divējāda: gaiši zaļas ar olīvzaļiem raibumiņiem un gaiši pelēkas ar sarkanbrūniem raibumiņiem. Olas perē tikai mātīte. Inkubācijas periods ilgst 16 dienas, bet jaunie putni izlido no ligzdas pēc 18 dienām. Krūmu sīlis dzīvo apmēram 9 gadus. Garākais zināmais rietumu krūmu sīļa mūžs ir bijis 15,75 gadus.
Huans Karloss Navarro

Karjera

FC Barcelona pieaugušo komandā H. K. Navarro sāka spēlēt 17 gadu vecumā. 2003. gadā Barselonas komandas sastāvā viņš pirmo reizi kļuva par Eirolīgas uzvarētāju.
H. K. Navarro tika draftēts 2002. gada NBA drafta otrajā kārtā ar 40. numuru. Tomēr viņš nedevās spēlēt uz Vašingtonas "Wizards", bet palika Barselonā. 2007. gadā "Wizards" aizmainīja tiesības uz H. K. Navarro uz Memfisas "Grizzlies", kur jau spēlēja viņa tautietis un draugs Pau Gazols. Nākamo sezonu katalāņu basketbolists spēlēja NBA, gūstot vidēji 10,9 punktus "Grizzlies" sastāvā. Pēc sezonas H. K. Navarro tika iekļauts līgas simboliskajā otrajā debitantu izlasē.
2008. gada vasarā H. K. Navarro noslēdza līgumu uz četriem gadiem ar FC Barcelona par 9,5 miljoniem eiro un līdz ar to atgriezās Eiropā. Kopā ar FC Barcelona viņš ir 8 reizes uzvarējis ACB līgā, kā arī divreiz Eirolīgā (2003 un 2010). Pašlaik H. K. Navarro ir visu laiku rezultatīvākais Eirolīgas spēlētājs.

Spānijas izlase

Kopā ar Spānijas izlasi ir izcīnījis sudraba medaļu divās Olimpiskajās spēlēs, uzvarējis 2006. gada Pasaules čempionātā. Eiropas čempionātos ir svinējis divas uzvaras (2009, 2011), izcīnījis divas sudraba medaļas (2003, 2007) un vienu bronzas medaļu (2001). 2011. gada Eiropas čempionātā viņš tika atzīts par visa turnīra vērtīgāko spēlētāju.
Zālamana Pamācību grāmata

Zālamana Pamācību grāmata (ivritā: משלי, Míshlê) ir viena no grāmatā Tanahā un Vecājā Derībā. Par tās autoru tradicionāli uzskata Izraēlas ķēniņu Zālamanu, karaļa Dāvida dēlu. Daži pētnieki uzskata, ka pēdējās divas grāmatas nodaļas uzrakstīja Agurs, Jakes dēls, un ķēniņs Lemuēls. Grāmata aicina "piesavināties dzīves ziņu, iekšēju stāju un prātu" (Zālamana Pamācības 1:2).
Zālamans tronī kāpa 965. gadā p.m.ē., un viņš lūdza Dievam ne tikai bagātību un slavu, bet arī gudrību un zināšanas. Dievs viņam atbildēja un deva gudrību un zināšanas. Ķēniņu pirmajā grāmatā teikts, ka Zālamans sacerēja un lietoja trīs tūkstošus sakāmvārdu, no kurām tikai neliela daļa ierakstītas Pamācību grāmatā. Jaunajā Derībā ir 35 citāti vai atsauces uz Zālamana Pamācību grāmatu.
Bruknas muiža

Vēsture

Bruknas muižas kungu māja celta 18. gadsimta 3. ceturksnī un pārbūvēta 19. gadsimta 2. ceturksnī. Pēc Latvijas agrārās reformas muižas kungu mājā izvietoja pamatskolu. No 1927. līdz 1931. gadam tajā notika remontdarbi. Pēc skolas slēgšanas 1966. gadā ēku pielāgoja atsevišķu dzīvokļu iekārtošanai. Lielajā pils zālē izveidoja skatuvi un telpu kinomehāniķim. 
Kopš 2001. gada muižā darbojas sabiedriska organizācija "Kalna svētību kopiena", kuras struktūra veidota pēc narkomānu atveseļošanas sistēmas "Cenacolo" parauga. Rehabilitācijā tiek izmantotas lūgšanas un darba terapija, nevis medikamenti. 
2011. gadā "Kalna svētību kopiena" veica Hipotēku un zemes bankas finansēto projektu "Renesanses dārza atjaunošana Bruknas muižā" un Eiropas Savienības Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) finansēto projektu "Bruknas muižas vienkāršotās renovācijas pasākumi".

Muižas ansamblis

Muižas kungu mājai ir divstāvu centrālā daļa, kam abās fasādēs piekļaujas plakani portaki ar joniskā ordera pilastriem. No tās izvirzās divi sānu korpusi. Līdz mūsdienām ir saglabājusies daļa no koka apdares, dažu logu aiļu slēģi un misiņa durvju viras ar ozolzīlītes gabinām. Autentiskas ir vītņu veida koka kāpnes, kas ved uz muižas otro stāvu.
Bruknas muižas ansamblis ietver arī divas klētis un kūti. Muižas parkā ierīkots renesanses dārzs. Pretim muižai atrodas Bruknas pilskalns.
Bruknas Caunēnu kapos atrodas Korfu dzimtas kapliča. 
Bruknas muižā ir iespējams izīrēt telpas banketiem un pasākumiem, katru gadu te notiek Renesanses svētki un mākslas plenēri.
Toms Bluks

Spēlētāja karjera

Latvijas izlases sastāvā viņš 2004. gadā aizvadījis divas spēles. Bluks piedalījies arī trijos Pasaules čempionātos junioriem.
Rajecke Teplice

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1376. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Rajecfirdē (ungāru: Rajecfürdő). 16. gadsimtā pirmoreiz ārstniecībai tika izmantoti termālie avoti. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Rajwecke Teplice ir čehoslovāku kaujinieka Jozefa Gabčīka (Jozef Gabčík, 1912-1942) dzimtā pilsēta.
Arvīds Jaunarājs

Dzīves gājums

Dzimis Sakas pagastā ierēdņa ģimenē. Kara laikā kopā ar ģimeni evakuējies uz Ziemeļvidzemi. 1918. gadā decembrī tēvs iecelts par Aizputes pasta—telegrāfa pārzini un ģimene pārcēlusies uz Aizputi. Mācījies Aizputes pamatskolā (1919—1924), pēc tam Aizputes un Liepājas vidusskolās. 1928. gadā iestājies Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un Tiesību zinātņu fakultātē Tiesību zinību nodaļā. 1934. gadā ar izcilību beidzis studijas universitātē. No 1934. gada līdz 1940. gadam strādājis par miertiesnesi Rīgā. 1940. gada 18. aprīlī mainījis uzvārdu no Jansons uz Jaunarājs. Padomju okupācijas laikā, 1940. gadā, bijis tautas tiesnesis. Vācu okupācijas laikā bija miertiesnesis Rīgā. Otrā pasaules kara beigās devās trimdā vispirms uz Čehiju, pēc tam uz Vāciju, 1950. gadā uz ASV, kur strādāja vispirms gadu Teksasas, pēc tam Kolorādo štatā. 1983. gadā kā ASV pilsonis apmeklējis Latviju. Miris 2008. gadā Denverā.
Arvīds Jaunarājs savās atmiņas rakstīja: Laikā, kad Latvijā valdīja okupācijas vara un daudzi ir bijuši pesimistiski noskaņoti, K. Čakste teicis - viņš gan ir pilnīgi pārliecināts, ka Latvija atkal būs brīva, tikai «es nezinu, vai mēs to piedzīvosim».
Inta Brikše

Biogrāfija

Dzimusi 1956. gadā Aucē. Mācījās Rīgas 49. vidusskolā.
Studēja Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātes Žurnālistikas nodaļā (absolvējusi 1979. gadā), līdztekus strādāja par korespondenti un nodaļas vadītāju laikrakstā "Padomju Jaunatne" (1976—1979). Pēc studiju beigšanas līdz 1981. gadam bija LVU laikraksta "Padomju Students" redaktore, pēc tam — LU Filoloģijas fakultātes Žurnālistikas katedras pasniedzēja (1981—1992), 
Filoloģijas fakultātes Komunikācijas un žurnālistikas katedras vadītāja (1992—2000), docente (1992—1993). Papildinājusies Oslo Universitātē (1993—1995) un Dienvidkarolīnas Universitātē (1996).
1994. gadā nesekmīgi kandidēja Rīgas Domes vēlēšanās.
Pēc LU Sociālo zinātņu fakultātes izveides ievēlēta par profesori un jaunizveidotās fakultātes dekāni (2000—2009; 2013—2014).
Līdztekus arī "Preses nama" padomes locekle (2000—2003), pēc tam darbojusies uzņēmuma "Mediju nams" valdē un ekspertu padomē.
Bijusi Baltijas mediju pētnieku asociācijas (Baltic Media Researchers Association) viceprezidente.
2011. gadā kandidēja uz LU rektora amatu, taču netika ievēlēta.
Mirusi 2014. gada 3. novembrī Rīgā. Atvadas notika Latvijas Universitātes Lielajā aulā, apglabāta Rīgas Meža kapos.
Monotonija

Sižets

Ilzei liekas, ka viņai nav nākotnes dzimtajā ciemā. Viņu ieinteresē avīzē esošs sludinājums par aktieru konkursu. Ojārs, Ilzes draugs, viņas ideju konkursā pieteikties izsmej. Spīta un impulsa vadīta Ilze uz konkursu aizbrauc. Ojārs dodas viņai pakaļ kopā ar savu draugu Bogdanu. Visi trīs iejūk galvaspilsētā un tajā esošajā troksnī.
Aleksandrs Žirū

Spēlētāja karjera

1999. gada NHL draftā viņu Otavas "Senators" izraudzījās ar kopējo 213. kārtas numuru. Pirms tam spēlējis Kvebekas junioru hokeja līgā. 2001. gadā debitējis AHL, savukārt NHL pirmo spēli aizvadījis 2005.—2006. gada sezonā Ņujorkas "Rangers" sastāvā. Kopumā NHL aizvadījis 48 spēles, kurās guvis sešus vārtus. 2010.—2011. gada sezonā bija viens no AHL kluba Oklahomasitijas "Barons" kapteiņa palīgiem. Piedalījies trijās AHL Visu zvaigžņu spēlēs, divas reizes izcīnījis Kaldera kausu (2009, 2010), 2009.—2010. gada AHL izslēgšanas spēlēs bija rezultatīvākais spēlētājs.
2012. gada maijā viņš noslēdza divu gadu vienošanos ar KHL klubu Rīgas "Dinamo". Tiesa, jau sezonas otrajā pusē līgums ar Žirū pēc apbusējas vienošanās tika pārtraukts, hokejistam pievienojoties Šveices hokeja līgas klubam Klotenes "Flyers". 2013. gada jūnija nogalē noslēdza viena gada līgumu ar HC Ambrì-Piotta, taču vēlāk līgumu ar komandu pagarināja, tās rindās kopumā aizvadot trīs sezonas.
2016.—17. gada sezonu aizvadīja KHL vienībā Zagrebas "Medveščak", taču tad pievienojās Francijas hokeja līgas vienībai HK Grenoble.
Tailers Eniss

Spēlētāja karjera

Pēc četrām Rietumu hokeja līgā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Eniss uzsāka 2009.—10. gada sezonā, kad aizvadīja 10 spēles NHL kluba Bufalo "Sabres" rindās, pārējo sezonu aizvadot AHL vienībā Portlendas "Pirates".
Jau 2010.—11. gada sezonā Enisam bija izdevies nostiprināties "Sabres" sastāvā, sezonu noslēdzot kā ceturtais rezultatīvākais komandas spēlētājs. 2012.—2013. gada NHL lokauta laikā Eliss spēlēja Šveices hokeja līgas kluba Langnau "Tigers" rindās. "Sabres" spēlēja līdz 2017. gada vasarai, kad tika aizmainīts uz Minesotas "Wild". 2019. gada vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Otavas "Senators".
Šēneka

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 13. gadsimtā. 19. gadsimtā attīstījusies kā tabakas rūpniecības centrs.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Mūsdienās Šēneka ir ziemas slēpošanas kūrorts.
Vitālijs Astafjevs

Profesionāļa karjera

V. Astafjeva profesionālā futbolista karjeras sākums sakrita ar Latvijas neatkarības atgūšanu 1992. gadā. Kopš 1992. gada viņš sāka spēlēt Skonto FC sastāvā. Latvijas izlasē V. Astafjevs debitēja 21 gada vecumā 1992. gada 26. augustā spēlē pret tobrīdējiem Eiropas čempioniem Dānijas izlasi (0—0). Kopš tā laika V. Astafjevs bija stabils komandas pamatsastāva futbolists, Latvijas izlasē aizvadot 18 gadus. Divas sezonas pēc kārtas (1995. un 1996. gadā) V. Astafjevs tika atzīts par Latvijas čempionāta vērtīgāko spēlētāju, 1995. gadā viņš netipiski pussargam kļuva par Latvijas čempionāta rezultatīvāko futbolistu. 1996. gadā V. Astafjevs devās uz savu pirmo ārzemju komandu Vīnes "Austria", kurā aizvadīja vienu sezonu, pēc gada atkal atgriezdamies Skonto FC rindās. 1999. gadā, kad karjeru Latvijas izlasē beidza tobrīdējais komandas kapteinis Vladimirs Babičevs, V. Astafjevs kļuva par tās kapteini.
Pēc trim sezonām Skonto FC rindās, V. Astafjevs atkal devās uz ārvalstīm — šoreiz uz Anglijas otrās līgas klubu Bristol Rovers F.C.. Šajā komandā V. Astafjevs aizvadīja nepilnas četras sezonas, taču Latvijas izlases kapteinim šis līmenis bija pārāk zems. 2003. gada nogalē V. Astafjevs atkal atgriezās Austrijā, šoreiz Admira Wacker sastāvā. 2004. gada 31. martā V. Astafjevs kļuva par pirmo Latvijas futbolistu, kas aizvadījis 100 spēles izlases rindās. 2004. gadā pēc vienas aizvadītas sezonas Austrijā un Eiropas čempionāta, V. Astafjevs devās uz Krievijas Premjerlīgas klubu Kazaņas "Rubin", kurā atkal bija viens no komandas līderiem. Pabeidzot 2005. gada sezonu, V. Astafjevs nolēma atkal atgriezties Latvijā Skonto FC sastāvā, komandā, kuras sastāvā viņš 8 reizes kļuva par Latvijas čempionu. 2007. gadā viņu 36 gadu vecumā atkal atzina par Latvijas gada labāko futbolistu.
2008. gada 9. novembrī V. Astafjevs kopā ar komandas biedru Marianu Paharu paziņoja par profesionālā spēlētāja karjeras beigām. Pēc pāris dienām gan V. Astafjevs šo faktu noliedza, izsakot apgalvojumu, ka varētu spēlēt citā klubā. Pēc jaunā gada tika paziņots, ka viņš spēlēs JFK Olimps/ASK komandā un kopā ar Andreju Štolceru un Mihailu Koņevu pildīs trenera pienākumus, bet galvenais treneris būs nīderlandietis Antons Jore. Olimps tobrīd vēl nebija nodrošinājis vietu Virslīgā, taču tāda iespēja pastāvēja, klubam apvienojoties ar kādu citu Rīgas klubu.
Pēc nospēlētas pussezonas V. Astafjevs pievienojās iepriekšējā gada čempioniem FK Ventspils, kuri papildināja savu sastāvu pirms UEFA Čempionu līgas kvalifikācijas spēlēm. Tomēr jau novembrī klubs nolēma no V. Astafjeva pakalpojumiem atteikties.
2010. gada sezonu Astafjevs aizvadīja Skonto sastāvā, ar kuru kopā kļuva par Latvijas čempionu. Savu pēdējo spēli Latvijas izlases sastāvā viņš aizvadīja 2010. gada 17. novembrī draudzības spēlē ar Ķīnas izlasi. Ar aizvadītām 167 spēlēm nacionālajā izlasē viņš ir Eiropas rekordists.
Pēc 2010. gada sezonas V. Astafjevs beidza futbolista karjeru un kļuva par Skonto galvenā trenera Mariana Pahara palīgu. 2014. gadā kļuva par FK Jelgava galveno treneri.
Manowar

Grupas vēsture

Grupa izveidojās 1980. gadā Ņūkāslā (Anglija) kāda Black Sabbath koncerta laikā, kurā iepazinās iesildītājgrupas Shakin' Street ģitārists Ross Frīdmens un basģitārists Džouijs Dimaijo, kurš tolaik strādāja par Black Sabbath pirotehniķi. Par jaunās grupas vokālistu kļuva Dimaijo skolas laika draugs Ēriks Adamss, bet par bundzinieku Karls Kenedijs.
1982. gadā grupa ierakstīja savu debijas albumu Battle Hymns, kurā dziesmas "Dark Avenger" tekstu ierunāja tolaik slavenais Holivudas aktieris Orsons Velss. Nākamajā gadā Manowar ierakstīja savu nākamo albumu Into Glory Ride jau ar jaunu bundzinieku Skotu Kolumbusu ierindā. Tika arī uzņemts pirmais grupas videoklips dziesmai "Gloves of Metal".
1984. gadā Manowar izdeva veselus divus albumus. Pirmais bija Heil to England, kura dziesmu tematika bija leģenda par karali Arturu, un tas guva lielu piekrišanu Apvienotajā Karalistē. Otrais bija Sign of the Hammer, kas nostiprināja grupas popularitāti Eiropā. Līdz pat 1986. gadam grupa atradās koncerttūrēs, tai skaitā spēlējot uz vienas skatuves ar Motörhead.
1987. gadā iznāk Manowar nākamais albums Fighting the World, kas pēc pārdošanas apjomiem pārspēj visus līdzšinējos grupas albumus. Tiek arī uzņemts otrais grupas videoklips dziesmai "Blow Your Speakers". Albuma ierakstā atkal piedalās Orsons Velss, kurš šoreiz ierunā vārdus dziesmai "Defender". Šai gadā arī grupa uzstāda Ginesa rekordu kā pasaules skaļākā mūzikas grupa. Skaņu līmenis viņu koncerta laikā sasniedza 129,5 decibelus. Lai to sasniegtu, tika pasūtīta speciāla skaņu aparatūra, kas svēra 10 tonnas un aizņēma 12 metrus garumā un 6 metrus augstumā.
1988. gadā grupa izdod albumu Kings of Metal, ko daudzi uzskata par klasisku smagā metāla mūzikas paraugu. Pēc albuma ierakstīšanas no grupas aiziet Ross Frīdmens, kurš vēlas turpmāk muzicēt nedaudz citā stilā. Viņa vietā grupā tiek pieņemts vācu ģitārists Deivids Šenkls. Grupu nākas atstāt arī bundziniekam Skotam Kolumbusam, jo smagi saslimst viņa dēls. Viņa vietā nāk Kenijs Ērls Edvardss.