google/wiki40b huggingface dataset:
Brūnā koku žagata

Izskats un īpašības

Brūnā koku žagata ir vidēji liels putns, tās ķermeņa garums, asti ieskaitot, ir 46—50 cm, svars 90—130 g. Aste ļoti gara, tā var sasniegt 30 cm garumu. 
Apspalvojums kanēļbrūns, galva, kakls un krūtis melnas, aste zilpelēka ar melnu galu. Uz spārniem ir gaiši pelēkas, gandrīz baltas apspalvojuma joslas, lidspalvas melnas. Melnais knābis masīvs un spēcīgs, un tā asais gals līks un plēsīgs. Pavēdere un muguras lejasdaļa ir gaiši brūna vai oranžīgi brūna. Kājas un acis ir melnas. Abi dzimumi izskatās vienādi. Jaunie putni mazāk koši, to melnais apspalvojums ir nevis melns, bet tumši brūns. 
Vienīgā suga, ar kuru brūno koku žagatu var viegli sajaukt, ir pelēkā koku žagata (Dendrocitta formosae), lai arī tai nav raksturīgs košais, kanēļbrūnais apspalvojums.

Uzvedība un barība

Brūnā koku žagata ir tipiska koku žagata. Barību galvenokārt meklē kokos, barojoties ar augļiem un sēklām, dažādiem kukaiņiem, maziem rāpuļiem un citu putnu olām un putnēniem. Ir novērots, ka tā barojas arī ar svaigi nogalinātu dzīvnieku gaļu. 
Brūnā koku žagata, meklējot barību, ir ļoti veikla, tā spēj rāpties, pieķerties, karāties un pārlekt no zara uz zaru. Tās akrobātisko deju pa kokosriekstu palmu zariem vietējie iedzīvotāji sauc par olenjali, jo ola nozīmē palmu lapa. Medījot un meklējot barību, brūnā koku žagata labprāt piebiedrojas drongo (Dicruridae) vai bārdzīlītēm (Timaliidae). Reizēm var novērot, ka brūnā koku žagata meklē parazītus uz lielo zālēdāju mugurām. Kā daudzi vārnu dzimtas putni tā veido barības uzkrājumus, ir novērots, ka brūnā koku žagata iekarina gaļu koku zaros.

Ligzdošana

Ligzdošanas laiks brūnajai koku žagatai ir no aprīļa līdz jūnijam. Ligzda tiek būvēta kādā kokā vai krūmā, tā ir sekla un plakana. Dējumā ir 3—5 olas.
Dagdas pagasts

Upes

Dagda, Gušča, Narūta.

Ezeri

Gaļšūns, Janovas ezers.

Vēsture

1935. gadā Dagdas pagasta platība bija 147,3 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Dagdas, Bižas, Bronku, Ignatovas, Kazimirovas un Ojatnieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā izveidoja Dagdas strādnieku ciematu, kuram 1957. gadā pievienoja daļu Niperu ciema. 1954. gadā Dagdas ciemam pievienoja Bronku ciemu. 1971. gadā Dagdas ciemam pievienoja Dagdas lauku teritoriju, bet padomju saimniecības "Iskra" teritoriju pievienoja Iskras ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dagdas novadā.

Apdzīvotās vietas

Apdzīvotās vietas: Alženova, Bojāri, Dagdas muiža, Jubeļi, Neikuri, Ozoliņi, Plotki, Purpļi, Rabši, Rumpīši, Sloboda, Ustje, Vecdome, Zeļļi.
Lestenes pagasts

Upes

Cauri pagastam tek Abava, Kundziņstrauts un Lestene.

Ezeri

Pagastā atrodas Pālansu ezers, Kliģu ezers un Māriņmuižas dīķis.

Vēsture

Mūsdienu Lestenes pagasta teritorijā atradās Jaunlestenes muiža (Gut Neu-Lesten), Kliģu muiža (Gut Kliggenhof), Lestenes muiža (Gut Lesten).
1935. gadā Lestenes pagasta platība bija 107,8 km² un tajā dzīvoja 1610 iedzīvotāju. 1945. gadā pagastā izveidoja Lestenes un Mežnieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1965. gadā daļu Lestenes ciema pievienoja Džūkstes ciemam. 1973. gadā Lestenes ciemā iekļāva daļu Degoles ciema, bet 1975. gadā daļu Lestenes ciema pievienoja Slampes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Lestenes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Tukuma novadā.
Ievērojamākās vietas: latviešu leģionāru brāļu kapi un luterāņu baznīca.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Lestene (pagasta centrs), Blāzma, Burtnieki un Mariņmuiža.
Leisniga

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1046. gadā. No 1922. līdz 1924. gadam pilsētā darbojās autobūves uzņēmums "Komet". VDR laikos pie pilsētas atradās padomju armijas kara bāze.

Cilvēki

Leisniga ir humānista Petra Apiāna (Petrus Apianus, 1495-1552) un ģenerāļa Frīdriha Olbrihta (Friedrich Olbricht, 1888-1944) dzimtā pilsēta.
Jaspers Linde

Dzīvesgājums

Dzimis Vestfālenē (Ziemeļvācijā), ieguvis maģistra grādu.
1491. gadā kļuva par Rīgas domkungu.
1497. gadā tika izvēlēts par domkapitula dekānu.
1509. gadā domkapituls viņu ievēlēja par arhibīskapu, ko apstiprināja Romas pāvests. Tūlīt pēc tam viņa ķērās pie savas zemes sakārtošanas un aizsardzības spēju nostiprināšanas. Marienhauzenas klostera (Viļaka) vietā uz ezera salas aizsardzībai pret krieviem viņš uzcēla stipru mūra pili, nostiprināja arī Kokneses un Raunas pilis.
1513. gadā lika iespiest priesteru lūgšanu grāmatu savu baznīcu priesteriem.
1524. gadā mira savā rezidencē Raunas pilī, apglabāts Rīgas Domā.

Dokumenti

Rusova hronika:
"Valters Pletenbergs, 41. Vācu ordeņa mestrs tapa ievēlēts 1495.gadā. [..] Pletenberga laikā bija sekošie pēc kārtas Rīgas virsbiskapi: Miķelis Hildebrands, Rēveles pilsoņa dēls, Kaspars Linde, Jānis Blankfelds, Tomāss Šenings, Rīgas birģermeistara dēls, un beidzot Brandenburgas markgrafs Vilhelms, kurš bija 19. un beidzamais Rīgas virsbīskaps ordeņa laikā".
Reģistrs (elektronika)

Reģistrs ir no vairākiem trigeriem sastāvoša ciparu elektroniskā shēma. Izšķir bīdes reģistru un paralēlo reģistru, kā arī ir kombinētie reģistri.

Paralēlais reģistrs

Paralēlais reģistrs saņem informāciju (vārdu) paralēlā kodā t.i. katrai binārā skaitļa kārtai atbilst sava ieeja. Pienākot takts impulsam, reģistra trigeri pārslēdzas atbilstoši ieeju signālu līmeņiem.
Progress M-27M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2357 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela 1375 kg, skābeklis (50 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1393 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.

Lidojuma gaita

Progress M-27M tika palaists 2015. gada 28. aprīlī 07:09:50  UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a no Baikonuras kosmodroma. Pēc ieiešanas orbītā ar kosmisko aparātu neizdevās nodibināt sakarus. No tā pienāca video signāls, pēc kura tika secināts, ka nav atvērušās trīs no piecām tuvošanās sistēmas Kurs antenām, bet pats kuģis nekontrolēti griežas.
Nākamajās dienās nekontrolētais kravas kuģis zaudēja orbītas augstumu. 8. maijā 02:04 UTC Progress M-27M iegāja atmosfēras blīvajos slāņos. Aptuveni 02:20 UTC tā nesadegušās daļas iekrita Klusajā okeānā.
1. jūnijā Roskosmos paziņoja, ka avārijas cēlonis ir nesējraķetes Sojuz-2.1a trešās pakāpes un Progress M-27M savienojuma konstruktīvas īpatnības.
Sovetizācija

Sovetizācija Latvijā

Jau 1940. gada 22. jūlijā Tautas Saeima pasludināja, ka zeme ir tautas īpašums. Tas nozīmēja pilnīgu zemes īpašuma nacionalizāciju. Bijušie saimnieki zemi saņēma lietošanā, ja tās platība nepārsniedza 30 ha, zemi virs 30 hektāriem bez atlīdzības ieskaitīja valsts zemes fondā. Steigā īstenotās padomju agrārās reformas gaitā zemi piešķīra bezzemniekiem un pavisam sīkajām — līdz 10 ha saimniecībām. Daudzi jaunie sīksaimnieki kļuva par dedzīgiem padomju varas atbalstītājiem. 1941. gada pavasarī sāka mašīnu un zirgu iznomāšanas punktu (MZIP) izveidi un šim nolūkam katrā pagastā nacionalizēja vienu zemnieku "lielsaimniecību" ar visu inventāru. 
Pārmaiņām lauksaimniecībā drīz sekoja banku, kredītiestāžu, lielo un vidējo tirdzniecības, rūpniecības un transporta uzņēmumu nacionalizācija un konfiskācija. Lielākie uzņēmumi, piemēram, VEF un "Vairogs", nokļuva tiešā Maskavas pārraudzībā. 
Iedzīvotājiem atņēma naudas iekrājumus, vērtspapīrus, privātos īres namus, bet 1941. gada pavasarī nacionalizēja arī sīkuzņēmumus. Tika sagrauta Latvijas finanšu sistēma. 1940. gada novembrī līdzās latam par maksāšanas līdzekli kļuva rublis, bet 1941. gada martā latu vispār izņēma no apgrozības. Latvijas pilsoņi, gatavojoties vissliktākajam, sāka masveidā izpirkt jebkuras preces. 
Jau 23. jūlijā tika ieviesta preču pārdošanas normēšana, sākotnēji — apģērbam, pēc tam — daudzām citām precēm. 1941. gada pavasarī drīkstēja pārdot tikai noteiktu normu sviesta, gaļas un desu.
Pēc 1940. gada 5. augusta varas iestādes turpināja pārveidot Latvijas pilsonisko sabiedrību pēc totalitārās iekārtas parauga. Visas dzīves jomas tika pakļautas komunistiskajai ideoloģijai.
Neatkarīgās Latvijas sarkanbaltsarkano karogu un valsts himnu aizliedza. Valsts simbolus un iestāžu nosaukumus nomainīja, lai Latvija ārēji līdzinātos citām Padomju Savienības republikām. Ministrijas pārdēvēja par tautas komisariātiem, bet pašus ministrus sauca par tautas komisāriem. Arī privātajā dzīvē ideoloģija uzspieda pārmaiņas. Aizliedza uzrunas formas "kungs" un "kundze", jo tās atgādinot viena cilvēka kundzību pār otru. To vietā bija jālieto visu cilvēku vienlīdzību apstiprinošākas uzrunas formas "pilsonis" un "pilsone" vai starp komunistu partijas locekļiem — "biedrs" un "biedrene" jeb "biedre". 
Okupācijas iestādes asi vērsās pret reliģiju. Valsts bez atlīdzības pārņēma baznīcas un draudžu īpašumus. 
Skolās mainīja mācību programmas, lai audzinātu nevis brīvi domājošus, bet ideoloģijai un valsts varai paklausīgus totalitārās sabiedrības locekļus. 
Dažādas neatkarīgās Latvijas jaunatnes organizācijas — skautus, gaidas, mazpulkus, studentu apvienības un citas — slēdza. To vietā darbu sāka PSRS komunistiskās bērnu un jauniešu organizācijas. Arī koru, sporta klubu un pulciņu darbība tika pārveidota, lai pāraudzinātu bērnus komunisma garā.
Agnese Līckrastiņa

Biogrāfija

1990. gadu pirmajā pusē bijusi viena no vadošajām Latvijas šahistēm. 1996. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Latvijas sieviešu šaha čempionātā, uzvarot turnīra uzvarētāju Andu Šafransku savstarpējā partijā. Latvijas 1992. gada atklātajā šaha čempionātā saņēmusi balvu kā labākā dalībniece sieviešu konkurencē. 1996. gadā Erevānā pārstāvējusi Latvijas sieviešu izlasi 32. šaha olimpiādē. Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Bijusi precējusies ar lielmeistaru Viesturu Meijeru. Kopš 2000. gadu sākuma šaha turnīros piedalījusies reti. 2017. gada aprīlī Rīgā piedalījusies Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm.
2005. gadā kļuvusi par inženierzinātņu doktori (Dr.sc.ing.). Kopš 2007. gada ir Rīgas Tehniskās universitātes docente. Daudzu zinātnisko darbu autore.
Ikarus E91

Vēsture

Pirmais Ikarus E91 prototips tika izgatavots 1997. gadā. Ražotāja veiktajās pārbaudēs būtiski trūkumi netika konstatēti un tajā pašā gadā tika uzsākta sērijveida modeļa ražošana, kura turpinājās līdz 2007. gadam. Midibusa pārdošanas apjomi, salīdzinot ar citiem Ikarus autobusiem, nebija tik lieli kā ražotājs bija cerējis, jo tie nav pārāk pieprasīti tirgū.
Visvairāk Ikarus E91 modeļa autobusi tika piegādāti Ungārijas teritorijā un Latvijas galvaspilsētai Rīgai.

Konstrukcija

Ikarus E91 ir divasu standarta zemās grīdas autobuss, kuru tā izmēru un ietilpības dēļ pieskaita pie pilsētas midibusu klases. Tā dzinējs un transmisija atrodas autobusa aizmugurē zem grīdas. Ikarus E91 midibusu uzskata par zemās grīdas autobusu 60% apjomā.

Rēzekne

Rēzeknes sabiedriskā transporta uzņēmums Rēzeknes Satiksme, kas savu darbību uzsāks 2012. gada 1. janvārī, sākumā plāno nomāt transportlīdzekļus no Rīgas sabiedriskā transporta uzņēmuma Rīgas Satiksme. Nomāti tiks 27 Ikarus E91 markas autobusi, kuri Rīgā, reisu skaita samazināšanas dēļ, beidzamajā laikā vairs nekursēja pilsētas ielās. Patlaban nav zināms uz cik ilgu laiku minētie 27 autobusi tiks nomāti.

Rīga

Pirmie Ikarus E91 autobusi autobusu parka ritošā sastāva atjaunošanai Rīgai tika piegādāti 2001. gadā, ekspluatācijā tie nonāca oktobra beigās un novembra sākumā. Sākotnēji midibusus tika plānots norīkot ekspresmaršrutos, vēlāk tos sāka izmantot arī maršrutos ar mazāku pasažieru skaitu.
2004. gadā tika saņemti papildus 46 Ikarus E91 autobusi aprīkoti ar kondicionēšanas sistēmu.
Šobrīd lielākā daļa autobusu, reisu skaita samazināšanas un mazā pasažieru skaita dēļ, ir izņemti no ekspluatācijas. Sākot ar 2012. gada 1. janvāri jaundibinātais Rēzeknes sabiedriskā transporta uzņēmums Rēzeknes Satiksme savas darbības sākumā no Rīgas Satiksmes nomās 27 Ikarus E91 autobusus.
Duodecimālā skaitīšanas sistēma

Duodecimālā skaitīšanas sistēma ir pozicionāla skaitļu pieraksta sistēma ar bāzi 12. Šajā sistēmā skaitli desmit var pierakstīt kā apgrieztu "2" (2) un vienpadsmit apgrieztu "3" (3). Šo pierakstu ieviesa Īzaks Pitmens. Šī pieraksta forma datorsistēmās ir pieejama kā Unicode rakstzīmes kopš 2015. gada jūnija kā ↊ (218A) un ↋ (218B). Citi pieraksta veidi izmanto "A", "T" vai "X" desmitnieka un "B" vai "E" vienpadsmitnieka apzīmēšanai. Skaitlis divpadsmit (tas, kas tiek rakstīts kā "12" decimālajā sistēmā) duodecimālajā sistēmā tiek pierakstīts kā "10" (apzīmējot "1 duci un 0 vienības", nevis "1 desmits un 0 vienības"), bet ciparu virkne "12" apzīmē "1 duci un 2 vienības" (t.i. tas pats skaitlis, ko decimālajā sistēmā raksta kā "14"). Līdzīgi duodecimālais "100" nozīmē "1 mazais gross", "1000" nozīmē "1 lielais gross" un "0,1" nozīmē "1 divpadsmitā" (decimālo apzīmējumu "1 simts", "1 tūkstotis" un "desmitdaļa").
Kodijs Hodžsons

Spēlētāja karjera

Pēc vairākām Ontārio hokeja līgā aizvadītām sezonām, Hodžsons savu profesionāļa karjeru sāka 2010.—11. gada sezonā Amerikas hokeja līgas kluba Manitobas "Moose" sastāvā. Sezonas gaitā uzbrucējs aizvadīja 20 spēles arī Vankūveras "Canucks" rindās. 2011.—12. gada sezonā Hodžsons jau bija izcīnījis vietu "Canucks" pamatsastāvā, taču sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Bufalo "Sabres".
2012.—13. un 2013.—14. gada sezonās bija viens no vadošajiem "Sabres" uzbrucējiem. 2014.—15. gada sezonā guva vien 13 punktus, un pēc sezonas beigām "Sabres" izpirka spēlētāja līgumu. 2015. gada jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar Našvilas "Predators". Sezonas gaitā Hodžsons tika nosūtīts uz AHL. 2016. gada oktobrī, būdams neapmierināts ar savu sniegumu pēdējās sezonās, Hodžsons lēma noslēgt spēlētāja karjeru.
Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2014. gada Pasaules čempionātā. Junioru vecumā spēlējis 2009. gada Pasaules čempionātā junioriem, tajā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas un noslēdzot to kā turnīra rezultatīvākais spēlētājs. Spēlējis arī 2008. gada Pasaules čempionātā U-18 jauniešiem.
Bobs Jungelss

Karjera

Jungelss pirmoreiz Tour de France startēja 2015. gadā, finišējot kopvērtējuma 27. vietā un kā piektais jauno braucēju klasifikācijā.
Nākamajā sezonā Jungelss pārgāja uz Etixx-Quick Step komandu, parakstot līgumu uz divām sezonām. Viņš tika iekļauts komandas sastāvā startam 2016. gada Giro d'Italia, kur Jungelss finišēja 6. vietā kopvērtējumā un uzvarēja jauno braucēju klasifikācijā, kā arī trīs posmus valkāja līdera krekliņu. 2017. gadā viņš atkal piedalījās cīņā par kopvērtējumu, finišējot astotais Giro d'Italia. Jungelss atkārtoti uzvarēja jauno braucēju klasifikācijā, kā arī 15. posmā, kļūstot par pirmo Giro d'Italia posmā uzvarējušo Luksemburgas braucēju pēc 56 gadu pārtraukuma.
Jungelss uzvarēja 2018. gada Ljēža—Bastoņa—Ljēža sacensībās, izšķirošo atrāvienu veicot Côte de la Roche-aux-Faucons kāpumā. Sprinta finišā otro vietu izcīnīja Maikls Vudss (EF Education First Pro Cycling), bet trešais palika Romēns Bardē (AG2R La Mondiale). 2019. gada martā Jungelss uzvarēja Kīrne—Brisele—Kīrne sacensībās, veicot izšķirošo atrāvienu 1 kilometrus pirms finiša.
Bērzkalnes pagasts

Upes

Balupe, Dobupe, Kārnīte, Rūbežupe, Sūcene, Vārniene.

Ezeri

Pērkonu ezers.

Vēsture

1945. gadā Abrenes apriņķa Balvu pagastā izveidoja Ploskenas ciema padomi. Balvu rajona Ploskenas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Vistusalas ciemu un Balvu ciema kolhoza «Strana Sovetov» teritoriju, bet kolhoza «Progress» teritoriju pievienoja Kraukļu ciemam. 1961. gadā padomju saimniecības «Balvi» teritoriju pievienoja Balvu ciemam, 1977. gadā pievienoja daļu Balvu ciema teritorijas. 1989. gadā Ploskenas ciemu pārdēvēja par Bērzkalnes ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Bērzkalnes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Balvu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Bērzkalne (pagasta centrs), Aizpurve, Auzāji, Brieževa, Brūklāji, Burčeva, Dubļava, Elkšņeva, Lazdukalns, Lielmežnieki, Moziņki, Mūrava, Ploskena, Rubeņi, Silakrogs, Vistusala.
Jaunpils (Zaubes) draudzes novads

Jaunpils draudzes novads (vācu: Kirchspiel Jürgensburg) bija viens no 25 Vidzemes guberņas Rīgas apriņķa draudzes novadiem.
Kariņa Ministru kabinets

Artura Krišjāņa Kariņa vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojas kopš 2019. gada 23. janvāra. Latvijas valsts 40. Ministru kabinets tiek dēvēts arī par Artura Krišjāņa Kariņa valdību un ir pirmais Ministru kabinets, kuru vada Arturs Krišjānis Kariņš, kurš pārstāv partiju apvienību "Jaunā Vienotība". Kabineta koalīcijas sastāvā ir Jaunā Vienotība, KPV LV, Jaunā konservatīvā partija, Attīstībai/Par! un Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK". Pašreizējā Ministru prezidenta Artura Krišjāņa Kariņa valdībā strādā 13 ministri.
Voldemārs Komisārs

Dzīves gājums

Klasisko baletu Komisārs apguva Maskavā, kur bija evakuējies Pirmā pasaules kara gados, pie slavenākajiem krievu pedagogiem L. Novikova, M. Mordkina, T. Bekas. Atgriežoties Rīgā, profesors Jāzeps Vītols Komisārā saskatīja īsto kandidātu topošās operas baletmeistaram. Voldemārs Komisārs tobrīd bija viens no Latvijas pirmajiem baleta dejotājiem kopā ar pirmajām septiņām Latvijas baleta pionierēm.
1919. gada 24. maijā Komisārs kā brīvprātīgais pieteicās Latvijas armijā. Dienēja 1. kavalērijas diviziona 4. ložmetēju eskadronā. Tā sastāvā piedalījies kaujās pret lieliniekiem Latgalē. Sākoties Bermonta uzbrukumam, iestājies Studentu bataljonā un tā sastāvā piedalījies vāciešu aizdzīšanā pāri Lietuvas robežai.
1920.gadā Komisāru apbalvoja ar Lāčplēša Kara ordeni.
Pēc atvaļināšanas viņš turpināja baletmeistara darbu Latvijas Nacionālajā operā. 1921. gadā operā uzstājas slavenā balerīna Olga Spesivceva, kas aicināja Komisāru sev līdzi uz Londonu, solot angažementu Djagiļeva Krievu baleta antreprīzē un iespēju mācīties pie deju skolotāja Enriko Čeketi. Pēc gada, atgriežoties mājās, Komisārs savukārt atved uz Rīgu bijušo Sanktpēterburgas Marijas teātra baleta režisoru Nikolaju Sergejevu. Viņš iestudēja jaunajai baleta trupai pirmo pilnmetrāžas izrādi "Veltīgo uzmanību".
Lielbritānijā Komisāram saasinājās tuberkuloze. LNO viņš strādāja par nākamo baletmeistaru Sergejeva un Aleksandras Fjodorovas palīgu, arī spēlējot Abderahmanu "Raimondā", Pjero "Arlekinādē", doktoru Kopeliusu "Kopēlijā" un citos uzvedumos.
Šajā laika posmā top poētiski baletu libreti — "Saules meita", "Sapņu princis". 1935. gada 9. maijā LNO pirmizrādi piedzīvoja pirmais latviešu nacionālais balets — Jāņa Mediņa "Mīlas uzvara", kura libreta autors ir Komisārs.
Pēdējos mūža gadus Komisārs pavadīja Jaunsvirlaukas "Kalna Līčos". Apbedīts Rīgā Matīsa kapos.
Nacionālsociālisms

Nacionālsociālisms (vācu: Nationalsozialismus) ir politiska kustība, kas radās 1919. gadā Vācijā, izveidojoties Nacionālsociālistiskajai vācu strādnieku partijai (NSDAP), kā arī šīs kustības doktrīna.
Nacionālsociālisms tiek uzskatīts par fašisma formu vai variāciju. NSDAP savu doktrīnu sākotnēji formulēja 25 punktu nacionālā sociālisma programmā. Nacionālsociālisma galvenie elementi bija antiparlamentālisms, panģermānisms, rasisms, kolektīvisms, eigēnika, antikomunisms, totalitārisms, kā arī pretošanās gan ekonomiskajām, gan politiskajam liberālismam.
Nacionālsociālismu visbiežāk saista ar Ādolfu Hitleru, kurš bija šīs ideoloģijas pazīstamākais pārstāvis. Kopš 1921. gada viņš vadīja Nacionālsociālistisko vācu strādnieku partiju, kas pārstāvēja nacionālsociālisma idejas. Tā nāca pie varas tā sauktajā Veimāras republikā demokrātisku vēlēšanu ceļā 1933. gadā. Neilgā laikā tā, izmantojot savu varu, kļuva par vienīgo partiju Vācijā un izveidoja totalitāru režīmu. Šo periodu Vācijas vēsturē dēvē par Trešo reihu. Tā pastāvēšana beidzās līdz ar Vācijas sakāvi Otrajā pasaules karā.

Vēsture

Nacionālsociālistiskā ideja izveidojas laikā, kad Vācija piedzīvoja smagu krīzi — valsts zaudēja Pirmo pasaules karu, bija spiesta parakstīt pazemojošo Versaļas miera līgumu, negatīvu ietekmi atstāja arī globālā ekonomiskā recesija. Nacionālsociālisti visās problēmās vainoja Vācijas ebrejus — to dēvēja par Dolchstosslegende (no vācu valodas tiešā tulkojumā "Dunča dūriena leģenda", principā "dūriens mugurā") nacionālsociālisti uzskatīja, ka patriotisma trūkums bija kara zaudēšanas iemesls — pamiera noslēgšanas brīdī frontes līnijas neatradās tā laika Vācijas teritorijā. Spēcīga kritika tika veltīta arī politiskajām organizācijām — sociāldemokrātiem un Veimāras valdībai, kuru nacionālsociālisti apsūdzēja Vācijas izpārdošanā. Dunča dūriena leģenda palēnām ieguva popularitāti, jo laikā, kad cilvēki vēlējas izveidot spēcīgu Vāciju, jebkurš "nevācietis" un it īpaši ebrejs tika uzlūkots kā naidīgs Vācijai — izveidojās tā sauktais Judenfrage (no vācu "ebreju jautājums").
1919. gada 5. janvāri Antons Drekslers un vēl seši biedri nodibināja Vācu Strādnieku partiju — partiju, kas vēlāk kļuva par NSDAP. Vācijas izlūkdienesti nosūtīja Ādolfu Hitleru, kas tajā laikā bija kaprālis, izlūkot Vācijas Strādnieku partiju. Rezultātā pēc veiksmīgām debatēm ar partijas biedriem Ādolfs Hitlers tika aicināts iestāties partijā. 1919. gada septembrī Hitlers iestājās partijā un ieņēma propagandas vadītāja posteni. 1920. gadā partija mainīja nosaukumu uz Nacionālsociālistisko vācu strādnieku partiju, lai gan Hitlers vēlējās partiju nosaukt par Sociālrevolucionāro partiju. 1921. gada 29. jūlijā Ādolfs Hitlers kļuva par partijas līderi.
1991. gada 17. marta referendums par PSRS saglabāšanu

Vissavienības referendums par PSRS saglabāšanu (Всесоюзный референдум о сохранении СССР) notika 1991. gada 17. martā. 
Referendumu izdevās veikt tikai deviņās PSRS republikās, jo trīs Baltijas republikas, kā arī Armēnija, Gruzija un Moldova referendumu boikotēja.

Referenduma organizēšana

PSRS Tautas deputātu IV kongress 1990. gada 24. decembrī nolēma, ka ir nepieciešams saglabāt padomju republiku savienību kā līdztiesīgu suverēnu republiku atjauninātu federāciju.
Pēc PSRS prezidenta Mihaila Gorbačova pieprasījuma kongress pieņēma lēmumu rīkot divus referendumus - par zemes privatizāciju un par PSRS saglabāšanu. 
Lai varētu veikt referendumu, Tautas deputātu kongress 27. decembrī pieņēma likumu "Par visas tautas nobalsošanu" («О всенародном голосовании (референдуме СССР)» un 1991. gada 16. janvārī PSRS Augstākā Padome nolēma, ka visas tautas nobalsošana notiks 17. martā un vēlētājiem tajā būs jāatbild uz jautājumu:
 Referenduma jautājums:
«Считаете ли Вы необходимым сохранение Союза Советских Социалистических Республик как обновлённой федерации равноправных суверенных республик, в которой будут в полной мере гарантироваться права и свободы человека любой национальности». 
(Vai Jūs uzskatāt par nepieciešamu Padomju Sociālistisko Republiku Savienības kā līdztiesīgu suverēnu republiku atjauninātas federācijas saglabāšanu, kurā pilnā mērā būs garantētas ikvienas nacionalitātes cilvēka tiesības un brīvības).

Baltijas republiku nostāja

Neilgi pēc 1991. gada 13. janvāra PSRS karaspēka uzbrukuma Viļņas TV tornim Lietuvas Republikas Augstākā Padome 1991. gada 18. janvārī pieņēma rīkojumu "Par Lietuvas Republikas iedzīvotāju aptauju" 9. februārī, kurā vēlētājiem jāatbild uz jautājumu "Vai Jūs esat par neatkarīgu demokrātisku Lietuvas Republiku?" 
PSRS prezidents Gorbačovs 5. februārī izdeva rīkojumu, kurā šo lēmumu nosauca par mēģinājumu bloķēt referendumu par PSRS saglabāšanu. Viņš to nodēvēja arī par juridiski nepamatotu mēģinājumu veikt plebiscītu par Lietuvas valsts nākotni. Tomēr tautas aptauja Lietuvā notika, kurā piedalījās 84% vēlētāju, no kuriem 90% uz biļetena jautājumu atbildēja pozitīvi. 12. februārī Islande atzina Lietuvu par neatkarīgu valsti. 
1991. gada janvāra notikumu un Lietuvas aptaujas iespaidā arī Latvijas un Igaunijas republiku parlamenti pieņēma lēmumus rīkot līdzīgas tautas aptaujas. 1991. gada 3. marta balsojumā Latvijā piedalījās 88% vēlētāju, no kuriem 74% uz biļetena jautājumu atbildēja pozitīvi, bet Igaunijā piedalījās 83% balsstiesīgo iedzīvotāju, no kuriem pozitīvi atbildēja 78% vēlētāju.
Pamatojoties uz šiem rezultātiem Baltijas republiku varas iestādes PSRS saglabāšanas referendumu boikotēja, tomēr PSRS Centrālā vēlēšanu komisija piereģistrēja "patstāvīgi izveidotos vēlēšanu iecirkņus" Rīgā un citās pilsētās un rajonos ar lielu cittautiešu īpatsvaru. Tāpat vēlēšanu iecirkņi tika izveidoti PSRS karaspēka daļās.