Sarkano apsēju sacelšanās

Sarkano apsēju sacelšanās ir kopējs nosaukums virknei sacelšanos un dumpju, kas 1368. gadā noveda pie Ķīnā valdošās mongoļu Juaņu dinastijas beigām un Minu dinastijas izveidošanās. Sacelšanās nosaukums cēlās no dumpinieku sarkanajiem galvas apsējiem. Juaņu dinastijas sabrukums bija haotisks laiks, kad savā starpā karoja gan dažādie dumpinieki, gan mongoļu ģenerāļi un provinču gubernatori.

Juaņu dinastijas vājums

Pēc Hubilai hana ilgās valdīšanas beigām 1294. gadā, valdošā klana vidū sākās nebeidzami konflikti par troni un varu. Pretējās puses varēja iedalīt tajos, kas atbalstīja tradicionālās mongoļu vērtības un tajos, kam tuvāks bija ķīniešu konfuciānisma valsts pārvaldes stils. 1328. notika galma apvērsums, kas tronī iecēla no 1308. līdz 1312. gadam valdījušā Gjuluk hana dēlus, ko abus drīz noslepkavoja. 1333. gadā troni mantoja 13 gadus vecais Temur hans, kurš valdīja līdz 1368. gadam, kad viņu no Dadu (Pekina) padzina jaunās Minu dinastijas armija.
Troņa nestabilitāte izraisīja arī valsts pārvaldes un sabiedrības nestabilitāti. Par spīti mongoļu aizliegumam, ciematu un pilsētu iedzīvotāji sāka bruņoties, lai nodrošinātu savu drošību. No zemnieku vidus nāca daudzi vēlākās sacelšanās vadoņi. Provinču gubernatori veidoja sev padotus militāros spēkus. Bandītu un kontrabandistu bruņotās vienības, īpaši piekrastes rajonos, ieguva aizvien lielāku ietekmi. Sāka veidoties budistu sektu bruņotās vienības. 
1333. gadā sākās bads, kas turpinājās daudzus turpmākos gadus. 1344. gadā pārplūda Huanhe upe, tā sāka mainīt gultni, appludinot un iznīcinot lauksaimniecības zemes platības, kā arī Lielo Ķīnas kanālu, kas nodrošināja pārtikas piegādes no dienvidiem uz ziemeļiem, kur plosījās bads. 1351. gadā 150 000 zemnieku mobilizēja Lielā Ķīnas kanāla un Huanhe dambju remontam. Remonta laikā lielākā daļa strādnieku gāja bojā, bet izdzīvojušie pievienojās dumpiniekiem. Jau pēc 1330. gada valstī uzliesmoja reliģisko sektu aizsāktas sacelšanās Dzjansji un Hunaņas provincēs. 1341. gadā vien notika vairāk nekā 300 nabadzīgu zemnieku un bandītu sacelšanās. Dabas katastrofas, bads un dumpji, tas viss iedzīvotājiem liecināja, ka mongoļu Juaņu dinastija ir zaudējusi Debesu mandātu valdīt.
1340. gadā par Juaņu valdības vadītāju kļuva Togto, kurš centās reformēt valsts aparātu un apspiest dumpjus reģionos. Konservatīvie spēki panāca viņa atlaišanu 1344. gadā, taču viņš tika atjaunots amatā no 1349. līdz 1354. gadam. Togto atkal tika atlaists brīdī, kad vadīja veiksmīgu kampaņu pret dumpiniekiem, un pēc 1355. gada Juaņu dinastijas sabrukums bija neizbēgams.

Sarkanie apsēji

Sarkano apsēju sākumi meklējami Baltā lotosa sektā, kas pielūdza Maitreju. Sarkano turbānu sekta slepeni izplatījās pa vairākām provincēm, kuru iedzīvotājus mocīja bads un slimības. Varas iestādes apspieda sektas ceremonijas, un tā nogāja pagrīdē.

Sacelšanās pirmais posms, 1351-54

Sākotnēji sacelšanos Ķīnas ziemeļos vadīja viens no Baltā Lotosa sektas vadītājiem, kuru pasludināja par Sunu dinastijas imperatora pēcteci un Maitrejas reinkarnāciju. Lai arī viņu ātri notvēra un sodīja ar nāvi, dumpinieku armija sāka ieņemt pilsētas un pieauga līdz 100 000 cilvēku. Tajā pašā gadā sākās Sarkano apsēju vadītā sacelšanās Ķīnas centrālajā daļā. Pēc dažiem mēnešiem dumpinieki kontrolēja plašas teritorijas.
Jau no sacelšanās sākuma izveidojās divi centri, viens Hubei provinces dienvidos un otrs Aņhui provincē. Šo divu dumpja centru starpā nebija sadarbības, un to starpā pat izcēlās sadursmes. Šajā laikā sacelšanās bija vairāk vērsta pret turīgajiem zemes īpašniekiem un valsts ierēdņiem, nevis tieši pret Juaņu dinastiju. 
Līdz 1354. gadam impērijas armijai izdevās atgūt lielāko daļu dumpinieku sagrābto provinču un tikai negaidītā Togto atcelšana no amata izjauca plānus pilnīgai to sakāvei.

Sacelšanās otrais posms, 1355-68

1355. gadā ziemeļu Sarkano apsēju vadoņi paziņoja par Sunu valsts izveidošanu, kurā valdīja 1351. gadā nogalinātā sacelšanās vadoņa dēls. 1358. gadā viņi neveiksmīgi aplenca Dadu. 1359. gadā viņi ieņēma Kaifenu un mēģināja iebrukt Korejā. 1363. gadā mongoļu armija kopā ar feodālo augstmaņu armiju iznīcināja Sunu valsti, kuras vadītājs bēga pie Žu Juaņžana. Šajā laikā Ķīna bija sadalījusies vairākos pusneatkarīgos reģionos un valstiņās.

Žu Juaņžans

No 1355. līdz 1368. dažādo dumpinieku un reģionu valstiņu vidū par spēcīgāko izcēlās Žu Juaņžans, Minu dinastijas dibinātājs.
Žu Juaņžans uzauga ļoti lielā nabadzībā un badā. Apstākļi bija tik slikti, ka cilvēki ar pūlēm spēja apglabāt no bada un slimībām mirušos tuviniekus. Vairākus gadus viņš pavadīja kā klaiņojošs budistu mūks, ubagojot pārtiku. 1352. gadā viņš pievienojās dumpiniekiem, drīz kļūstot par vienu no vadoņiem. Viņš pakāpeniski sāka attālināties no radikālajiem Sarkano turbānu reliģiskajiem uzskatiem, tuvojoties daoismam, kas bija daudz pieņemamāks ķīniešu elitēm, kas bija gatavas viņu atbalstīt, lai gāztu mongoļu varu valstī. 
1356. gadā viņš ieņēma Nankinu, kas kļuva par viņa varas bāzi cīņai pret citiem zemnieku dumpju vadoņiem. 1363. gadā lielā upes kuģu kaujā viņš sakāva konkurējošo dumpinieku vadoni. 1364. gadā dumpinieku armija tika pārveidota par tradicionālu armiju un 1368. gadā tā sāka karagājienu uz ziemeļiem, ieņemot Dadu. Žu Juaņžans pasludināja jaunu Minu (Spožo) dinastiju.