google/wiki40b huggingface dataset:
Sudrabkalniņš

Vēsture

Kāpu paugurs agrāk atradies Rīgas rietumu nomalē. Sudrabkalniņa apkārtnē tika pieveikts Bermonta karaspēks izšķirošajā kaujā par Pārdaugavu. Tagadējā Sudrabkalniņa atrašanās vietā jau 1920. gadā bijusi novietots melns koka obelisks ar uzrakstu "Kaujās no 3. līdz 11. novembrim 1919. g. Rīgas pulks zaudēja 3 virsniekus un 38 kareivjus kritušus, 11 virsniekus un 284 kareivjus ievainotus". 
Tagadējā pieminekļa autori ir tēlnieks Kārlis Zāle un arhitekts Ernests Štālbergs. Celt pieminekli jau 1925. gadā nolēma Pārdaugavas sabiedriskās organizācijas. 1929. gadā tika uzsākta pieminekļa celšana pēc projektu konkursā uzvarējušā Zāles meta. Pamatakmens 29. maijā tika iesvētīts. Pēc tam līdzekļu trūkuma dēļ celtniecība tika apturēta. 1932. gadā to atsāka sadarbībā ar Štālbergu pēc koriģēta Zāles meta. Pieminekli 1937. gada 31. oktobrī atklāja tobrīdējais Latvijas prezidents Kārlis Ulmanis.
Padomju okupācijas periodā pēc Otrā pasaules kara norāva pieminekļa plāksni un pazuda apmēram desmit granīta bluķu un granītā iekaltā pulka emblēma. Sudrabkalniņa piemiņas vietu atjaunoja 2005. gadā.

Apraksts

Piemineklis ir mūrēts no Daugavgrīvas cietokšņa aizsargvaļņa granīta bluķiem (tos Rīgas pilsētas valde piešķīra par velti) un kalts no Brīvības pieminekļa pārpalikušā granīta. Siena šķeļ Sudrabkalniņa nogāzi perpendikulāri Slokas ielai. Sienas gala augšējā daļā ir attēlota lauva vārtos. Zem lauvas ir uzraksts "Rīgas pulka karavīriem, Rīgas aizstāvjiem 1919." Rīgas 6. kājnieku pulka emblēma ir iekalta sienas pretējā gala augšējā daļā. Blakus altārim dienvidrietumu sienā atrodas bronzas plāksne ar 54 kritušo karavīru uzvārdiem. Pieminekļa izmaksas sastādīja 34 800 latu. Siena ir 10 m augsta un 14 m gara, akmens kubs ir 3 m augsts ar 4 m garām skaldnēm.
Depersonalizācija

Depersonalizācija ir apziņas stāvoklis, ko ierosina anomālijas mehānismā, kas rada pašapziņu. To raksturo ķermeņa uztveres traucējumi, nespēja kontrolēt runu vai uzvedību, sajūta, ka viss notiek kā sapnī vai ka indivīds sevi redz no malas. Depersonalizācijai ļoti tuvs ir cits stāvoklis, kad indivīdam apkārtējā pasaule šķiet neīsta, — derealizācija, kas var būt reizē ar depersonalizāciju.
Depersonalizāciju pārsvarā izraisa dažādas garīgas slimības, tomēr to var izraisīt arī sakāpinātas ikdienas notikumi: miega trūkums, ļoti liels stress vai psiholoģiski traumatisks notikums. Depersonalizācija ir biežs abstinences sindroma simptoms, tā var būt arī ierosināta tīši — lietojot īpašas halucinogēnas vielas.
Kviksteps

Kviksteps ir ātra deja, kas radusies no fokstrota. Dejas nosaukums radās tikai 1927. gadā, līdz tam kvikstepu sauca par ātro fokstrotu vai ātra ritma fokstrotu. Kviksteps laika gaitā ir absorbējis daudzus citu deju soļus, tajā skaitā galopa un polkas kustības. Mūsdienu kvikstepā ietverti gājiena un skrējiena soļi, šasē un griezieni.
Parafilija

Seksuālā novirze jeb parafilija ir biomedicīnisks termins, ar kuru apzīmē tāda veida dzimumtieksmi, kuras praktizēšana neatbilst sabiedrībā pieņemtajiem cilvēka seksuālās dzīves standartiem. Par seksuālām novirzēm tiek uzskatītas arī visas tās indivīda apzinātās dzimumtieksmes veicinātās darbības, kas apdraud viņa vai to apkārtējo cilvēku veselību vai dzīvību.
Lielākā daļa seksuālo noviržu tiek klasificēta Diagnostikas un statistikas rokasgrāmatā, tomēr ne visas no tām tiek saistītas ar garīgām slimībām, izņemot gadījumus, kad tās var ļoti negatīvi ietekmēt ar parafiliju esošā cilvēka un tam apkārtējo cilvēku dzīvi.
Tas, kas tiek uzskatīts par seksuālu novirzi, laika gaitā var mainīties. Piemēram, agrāk homoseksualitāte pasaulē plaši tika pieskaitīta pie seksuālajām novirzēm, tomēr tagad tā ir normalizēta tāpat kā citi seksuālās orientācijas veidi.
Venēdiks

Venēdiks (Venēdu valoda, Wenedyk) ir mākslīgā poļu-romāņu valoda, kuru 2002. gadā izstrādāja Nīderlandes valodnieks Jans van Stēnbergens, vadoties no fantastiska pieņēmuma, ka Polija būtu bijusi iekļauta Romas impērijā un latinizēta. Valodas vārdu krājums un morfoloģija pārsvarā bāzējas uz latīņu valodas, kamēr sintakses, izrunas un pareizrakstības pamatā ir poļu valoda. 2005. gadā valoda tika ievērojami pārstrādāta.
Bībeles lūgšana "Mūsu tēvs debesīs" venedikā:
Potrze nostry, kwały jesz en czałór, sąciewkaty si twej numię. 
Owień twej rzeń. 
Foca si twa włątać, komód en czału szyk i sur cierze. 
Da nów odzej nostry pań kocidzany. 
I dziemieć nów nostrze dziewta, komód i nu dziemiećmy swór dziewtorzór. 
I nie endycz nosz en ciętaceń, uta liwra nosz dzie mału. 
Nąk twie są rzeń i pociestać i głurza, o siąprz. Amen.
Ēnu kaleidoskops

Vēsture

Ēnu kaleidoskopa pirmsākumi ir 2004. gada rudenī, kad Mārtiņš Links, studēdams Kauņā, sacerēja pirmās dziesmas — „Sobora ēnā”, „Vai saule dzīvībai?”, „Kaķīšu tētis”. Ar nosaukumu Vārna viņš izdeva pašierakstītu kaseti ar nosaukumu „Ēnu kaleidoskops”. 
2010. gadā Melo Rec izdeva Ēnu kaleidoskopa debijas albumu „Ēnu kaleidoskops”, ko grupa ierakstīja no 2009. līdz 2010. gadam Valmieras studijā Hodila Records. Albuma atvēršanas svētki notika 19. oktobrī Ģertrūdes ielas teātrī. 2010. gadā Ēnu kaleidoskops arī uzvarēja Latvijas Universitātes jauno mūzikas grupu konkursā, iegūstot ieraksta laiku studijā un iespēju uzstāties Latvijas Universitātes jauno studentu 2010. gada svētkos „Aristotelis”.
See Emily Play

Dziesmas tematika un izdošana

Sākotnēji dziesma tika izpildīta ar nosaukumu Games for May, dažreiz arī Free Games for May, koncerta dēļ, kurā Pink Floyd bija piedalījušies. Pastāv fakts, ka slaidģitāras partiju Barets izpildījis izmantojot Zippo šķiltavas, arī uz singla vāka redzamais vilciena attēls ir Bareta zīmēts. Par spīti popularitātei, dziesma grupas koncertu programmā bija tikai dažus mēnešus, pēdējais zināmais izpildījums bijis 1967. gada 25. novembrī.
Tematiski dziesma bija par kādu meiteni, vārdā Emīlija, kura, kā Barets apgalvojis, esot apciemojusi viņu psihodēliskā ceļojuma laikā, viņam guļot mežā. Vēlāk gan Barets ir teicis, ka šis stāsts ir veidots tikai publicitātes dēļ, tādēļ šobrīd populārākā teorija ir, ka dziesmā dziedāts par angļu skulptori Emiliju Jangu, kas UFO club bija iesaukta par "psihodēlisko skolniecīti".
Barets neesot bijis apmierināts ar dziesmas studijas ierakstu. Viņš pat ir protestējis pret dziesmas izdošanu, ko producents Normens Smits saista ar Bareta bailēm no komerciālisma. Dziesmas ierakstīšanas brīdī pirmoreiz grupu studijā apciemoja vēlākais grupas ģitārists, Bareta un Votersa bērnības draugs Deivids Gilmors. Lai gan Barets pats Gilmoru bija uzaicinājis, taču Barets viņu nav pazinis un Gilmors ir bijis šokēts par pēkšņajām Bareta personības pārmaiņām.
Daļa dziesmas melodijas ir dzirdama pašās dziesmas Shine On You Crazy Diamond beigās, albumā Wish You Were Here, kas viss ir veltīts Baretam.
Antons Ābele

Biogrāfija

Dzimis Stokholmā. Viņa vecvecāki bija trimdas latvieši, kas Zviedrijā ieradās pēc Otrā pasaules kara beigām.
2007. gadā, kad Ābelem bija 15 gadi, viņa acu priekšā jauniešu ballītes laikā tika nogalināts kāds cits tās apmeklētājs. Nākamajā dienā pēc traģiskā notikuma viņš sociālajā tīklā Facebook izveidoja domubiedru grupu "Pasargājiet mūs no ielu vardarbības". Lai pieminētu bojāgājušo jaunieti, Ābele sarīkoja plašu manifestāciju Stokholmā, kurā pulcējās vairāk kā 10 tūkstoši cilvēku. Par savu ieguldījumu Ābele saņēma Gada stokholmieša nosaukumu un MTV balvu "Free Your Mind".
2010. gadā Ābele startēja Zviedrijas parlamenta vēlēšanās no Moderātu partijas. Lai arī viņš netika ievēlēts, tomēr pēc neilga laika deputāte Anna Jermīri nolika mandātu, jo tika izvēlēta par jauno Stokholmas mēru. Tas ļāva Ābelem ieņemt viņas vietu un kļūt par jaunāko Zviedrijas parlamenta deputātu tā vēsturē. Tajā pašā gadā viņš apmeklēja Latviju, kur viesojās Saeimā.
Fēnikss (grupa)

Vēsture

Grupas līderis Aleksandrs Čunskis kopā ar klasesbiedriem sāka nodarboties ar muzicēšanu 1978. gadā. Grupas sastāvs vairākkārt mainījās. Grupas dalībnieki jūsmoja par ārzemju rokmūziku, sevišķi par ansambļiem “Led Zeppelin”, “Rainbow”, “Aerosmith” un “Judas Priest”, tādēļ vēlējās radīt līdzīgu mūziku. Jauns pacēlums grupas attīstībā notika 1988. gada sākumā - nomainījās tās sastāvs un par vokālistu kļuva Viktors Baikovs. Tābrīža Atmodas ideju iedvesmoti, grupas dalībnieki sacerēja un izpildīja dziesmas latgaliešu dialektā. "Fēnikss" ieguva ceturto vietu republikāniskajā vokāli instrumentālo ansambļu skatē Latgales zonā. Pēc tam grupa sāka gūt panākumus. Turpmākajos gados tā spēlēja festivālā "Liepājas dzintars" un Latgales mūzikas televīzijas festivālā. 1991. gada martā grupa piedalījās mazpazīstamo grupu konkursā "Durvis 91", iegūstot 2. vietu un balvā saņemot braucienu uz festivālu Polijā. Par grupas uzstāšanos publicēta cildinoša atsauksme: ""Fenikss" — pagaidām laikam vienīgais latgaliešu dialekta nesējs latviešu rokmūzikā — visprofesionālākais izpildījums, visprofesionālākais vokāls, par vislabāko instrumentālistu atzīts grupas bundzinieks. Un smagais roks, kas atbilst viņu mūzikas uztverei — citādi tas neskanētu tik īsti."
Līdzās kompozīcijām ar latgaliešu tekstiem ansamblis izpildīja dziesmas arī angļu valodā. Grupa piedalījās krievu rokmūzikas koncertā "Звёздный дождь" Rīgas sporta manēžā 1992. gada janvārī, Krievijas festivālā "Gradus ad Parnassum" 1992. gadā un citur, piedalījās "Mikrofona" aptaujā ar dziesmu "Never Come Back Again".
Pēc tam grupas darbība apsīka. V. Baikovs kopš 1994. gada darbojās smagā roka grupā "Taizels", uzstādamies ar skatuves vārdu Pinočets.
2017. gada 5. maijā bija grupa paredzējusi atkalapvienoties Pirmā Latgales latviešu kongresa simtgadei veltītās “Latgaliešu mūzikas nakts” ietvaros.
Las Ketchup

Las Ketchup karjera

2002. gada vasarā viņas kļuva slavenas ar hitu "Aserejé" (realizētu kā "The Ketchup Song" Lielbritānijā un citās valstīs), kurš iekļuva daudzu valstu Top 40, ieskaitot Spāniju, AK, Itāliju, Grieķiju, Franciju, Somiju, Zviedriju, Norvēģiju, Beļģiju, Nīderlandi, Šveici, Vāciju, Rumāniju, Argentīnu, Meksiku, Baltiju un pat ASV un Puertoriko.
Grupas nosaukumu izdomāja viņu tēvs Huans Muņozs, pazīstams kā flamenko ģitārists, kura iesauka bija El Tomate (Tomāts). Tas izskaidro arī to, kāpēc albums saucās Las hijas del tomate (Tomātu meitas).
2006. gadā viņām pievienojās Rocio, ceturtā māsa, lai pārstāvētu Spāniju Eirovīzijā. Tajā palika tikai 21. vietā no 24 valstīm. Par spīti tam, dziesma, ar kuru viņas piedalījās, "Bloody Mary" iekļuva daudzos Eiropas topos.
Kārlis Šics

Biogrāfija

Kārlis Šics piedzima 1904. gadā Ungurpils pagastā.  Beidzis pamatskolu, pēc tam strādājis dažādās darbnīcās. 1927. gadā sāka darboties Latvijas Komunistiskajā partijā, neilgi pēc tam pārcēlās uz Rīgu.
1929. gadā kļuva par Komunistiskās partijas biedru un tika ievēlēts par kurpnieku šūniņas sekretāru. No 1931. līdz 1933. gadam iecelts dažādos partijas amatos. 1934. gadā par pretvalstisku darbību ieslodzīts. Pēc atbrīvošanas atsācis pagrīdes darbību. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuva par nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas deputātu un prezidija locekli. Bija viens no divdesmit parlamenta delegātiem, kas Maskavā lūdza Latvijas iekļaušanu PSRS. Pēc tās kļuva par vieglās rūpniecības tautas komisāru jaunajā valdībā.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā paralēli darbam valdībā kļuva par Ražošanas kooperācijas valdes priekšsēdētāju un Latvijas PSR Tautas saimniecības padomes Vietējās rūpniecības pārvaldes priekšnieku.
Miris 1981. gada 18. septembrī.
Apbalvots ar diviem Darba Sarkanā Karoga ordeņiem un vairākām medaļām.
Krimas Autonomā Republika

Vēsture

Pirmā autonomā republika Krimas pussalā — Krimas APSR tika nodibināta 1921. gada 18. oktobrī Krievijas PFSR sastāvā. 1926. gadā Krimā dzīvoja 718 tūkstoši iedzīvotāju, no kuriem krievi bija 42%, Krimas tatāri — 25%, ukraiņi — 11%, vācieši — 6%, ebreji — 5%, kā arī grieķi, armēņi, bulgāri un karaīmi.
Otrā pasaules kara laikā karojošie spēki deportēja vai nogalināja gandrīz visus Krimas neslāvu iedzīvotājus. 1941. gada augustā padomju varas iestādes izsūtīja ap 60 tūkstošu vāciešu un Kerčā dzīvojošo itāļu. 1941.—1944. gadā Krimu okupēja Vērmahts, šajā laikā nacisti nošāva ap 40 tūkstošu ebreju un kalnu ebreju.
Pēc Krimas atgūšanas padomju varas iestādes 1944. gada 18. maijā deportēja visus Krimas tatārus (vairāk kā 238 tūkstošus cilvēku) uz Vidusāziju un citām PSRS daļām, 27. jūnijā arī 37 tūkstošus armēņu, bulgāru un grieķu, bet drīz pēc tam — palikušos divus tūkstošus vāciešu. Krimas APSR likvidēja un izveidoja Krimas apgabalu KPFSR sastāvā un krieviskoja lielāko daļu tatāru izcelsmes vietvārdus. PSRS varas iestādes mēģināja atdzīvināt Krimas saimniecisko dzīvi, ievedot jaunus iedzīvotājus. Tomēr ieceļotāju vilnis no Krievijas iekšējiem apgabaliem nemainīja situāciju, jo viņi nespēja adaptēties Krimas kalnos un stepēs. Labības vidējā raža Krimā pazeminājās no 10,7 t/ha 1940. gadā līdz 3,9 t/ha 1950. gadā.
Pēc Staļina nāves jaunā PSRS valdība 1954. gada 19. februārī, atzīmējot 300 gadus kopš 1654. gada Krievijas caristes sadarbības līguma ar ukraiņu kazakiem Bogdana Hmeļņicka vadībā, nodeva Krimas apgabalu Ukrainas PSR pakļautībā. Perestroikas laikā, 1987. gadā Krimā sāka atgriezties deportētie Krimas tatāri un viņu pēcteči. 1991. gada 12. februārī Krimas iedzīvotāju referenduma rezultātā Krimas apgabalu pārveidoja par Krimas APSR Ukrainas PSR sastāvā.
Ernests Rolavs

Dzīvesgājums

Dzimis kā Ernests Ulrihs Rolavs 1874. gada 14. augustā Asītes pagasta Nodegu muižas "Mikās" zemnieka Kristapa Rolava ģimenē. Viņa tēvs no muižas nopirka "Ezergalu" mājas, bet tika no tām izdzīts, kad nevarēja laikā nomaksāt parādu. Mācījās pagasta skolā, tad Liepājas pilsētas skolā, bet 1895. gadā pabeidza Liepājas Nikolaja ģimnāziju. Uzsāka jurisprudences studijas Maskavas universitātē, bet jau 1896. gadā viņu apcietināja par revolucionārās literatūras pārvadāšanu no Liepājas ostas uz Maskavu. 1896.–1899. gadā viņš izcieta cietumsodu Jelgavas cietumā. 1899. gadā Rolavs emigrēja uz Londonu, vēlāk uz Cīrihi, lai turpinātu tieslietu studijas. Tomēr jau 1900. gadā viņš devās uz Austrumprūsijas ciemu Nimerzati (tagad Nemirseta Palangas dienvidu daļā) pie pašas Kurzemes guberņas robežas, kur ar kontrabandistu palīdzību nodarbojas ar nelegālās literatūras pārvešanu.
1901. gada janvārī viņš pats ar grāmatām šķērsoja robežu, bet Rīgā tika arestēts un 1902. gadā izsūtīts uz Turuhanskas ciemu pie Jeņisejas. 1903. gadā viņš no nometinājuma vietas aizbēga uz Šveici, kur turpināja studijas un piedalījās Latviešu sociāldemokrātu savienības (LSS) dibināšanā. Ar savu partijas biedru palīdzību viņš nodibināja spēcīgu un efektīvu transporta tīklu, kuru izmantoja arī krievu Sociālistu revolucionāru partija un Kaukāza tautu revolucionārās partijas. 1905. gada revolūcijas laikā Rolavs atgriezās Latvijā, pēc tās sakāves 1906. gadā emigrēja uz Angliju, kur norobežojās no lieliniekiem.
1907. gadā viņš ieradās Odesā, lai kā eksterns kārtotu valsts eksāmenus tieslietās Novorosijas (Jaunkrievijas) universitātē, bet tika apcietināts.
Vedot uz Liepāju, viņu pēc baronu Noldes, Ropa un Henkeļa rīkojuma piekāva un 1907. gada 18. augustā "bēgot" nošāva netālu no Grobiņas. 
E. Rolava nāve satricināja un no jauna vienoja Latviešu sociāldemokrātu savienības biedrus. Tika kalti atriebības plāni, meklētas liecības par notikumiem uz Liepājas-Grobiņas ceļa 18. augusta rītā, savākti ziedojumi E. Rolava tēvam. Viņa brālis Andžus Rolavs un Emīls Skubiķis apkopoja E. Rolava dokumentus un sagatavoja izdošanai viņa darbu "Kā izcēlās Baltijas revolūcija". LSS bija zaudējusi savu vadītāju, bet ieguvusi varoni un mocekli. 
Ernesta Rolava brālēns bija Kanta tulkotājs Atis Rolavs.
Pita

Pita (grieķu: πίτα (pita)) ir plakana, raudzēta kviešu maize, kas plaši izplatīta Vidusjūras piekrastē, Balkānos un Tuvajos Austrumos. Maizi cep tandira tipa krāsnīs kā plāceņus 15—20 cm diametrā. Ēd, to mērcējot pamatēdienā, vai maizē ietinot zaļumus un piedevas. Arābu paveida pitu, kurai cepot vidū veidojas gāzes burbulis, izmanto ātro uzkodu pagatavošanai, to pildot ar gaļu vai felāfeli un dārzeņiem. Pita tiek uzskatīta par vienu no senākajiem maizes veidiem, kas lietota jau Senajā Grieķijā un minēta Vecajā Derībā (ivritā: פת לחם‎).
Neatkarīgo Valstu Sadraudzība

Paplašināšanās

1991. gada 21. decembrī Belovežas vienošanos par NVS izveidi Almati parakstīja arī Azerbaidžānas, Armēnijas, Kazahstānas, Kirgizstānas, Moldovas, Tadžikistānas, Turkmenistānas un Uzbekistānas prezidents. 
Gruzija iestājās NVS 1995. gadā pēc tam, kad par tās prezidentu kļuva bijušais PSRS ārlietu ministrs Eduards Ševardnadze.

Samazināšanās

2005. gadā Turkmenistāna izstājās no NVS. 
2008. gada 14. augustā pēc Krievijas-Gruzijas kara no NVS izstājās Gruzija .
Sakarā ar Krimas aneksiju un Donbasa karu arī Ukraina 2018. gadā izstājās no NVS.
Siļķu dzimta

Izplatība

Siļķu dzimtas zivis galvenokārt mājo jūrās, reti saldūdeņos. Sastopamas okeānu baseinos, starp 70° ziemeļu un 60° dienvidu paralēlēm.

Latvijā

Siļķu dzimtu Latvijā pārstāv 3 sugas: reņģe (Clupea harengus membras), brētliņa (Sprattus sprattus) un palede (Alosa fallax). Gan reņģe, gan brētliņa ir saimnieciski nozīmīga Baltijas jūras zivs. Toties palede iekļauta Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā. Tās nelielā daudzumā mēdz nozvejot kopā ar reņģēm. Latvijas zivju sarakstā iekļauta arī aloza (Alosa alosa). Tomēr šī suga Latvijas ūdeņos nav konstatēta nevienu reizi. Baltijas jūrā novērota tikai rietumdaļā.

Izskats

Siļķu dzimtas zivis ir nelielas, sudrabaini mirdzošas, ar sāniski saplacinātu vai ieapaļu ķermeni. Galva bez zvīņām. Zvīņas cikloīdas (ļoti gludas). Gar vēdera viduslīniju ir ķīļveida zvīņas. Dažas sugas ir bez zvīņām. Sānu līnija ļoti īsa vai tās nav. Nepāra muguras spura ķermeņa vidū. Vēdera spuras pāra, iepretim muguras spurai. Krūšu spuras tuvu pie galvas. Astes spura parasti diezgan dziļi iešķelta. Spurām mīksti stari. Zobi, ja vispār ir, ļoti sīki.
Garums pieaugušām zivīm, atkarībā no sugas, apmēram 2—75 cm, pārsvarā 15—40 cm. Mazākā siļķu dzimtā ir Sanagas pundursiļķe (Thrattidion noctivagus), kuras ķermeņa garums ir 2,1 cm. Toties lielākās sugas dzimtā ir aloza un Amerikas palede (Alosa sapidissima). Alozas ķermeņa garums var sasniegt 80—83 cm, svars 5 kg, lai gan parasti tā ir apmēram 40 cm gara. Amerikas paledes ķermeņa garums var sasniegt 76 cm, svars 5,4 kg, bet parasti tās garums ir ap 50 cm. Tās ir arī lielākās sugas visā siļķu apakškārtā.

Bioloģija

Siļķu dzimtas zivis galvenokārt pārtiek no planktona. Auglība ļoti augsta. Dažām sugām līdz 200 000 ikriem. Nārsto ūdens virsmas tuvumā. Pieaugušās zivis uzturas lielos baros, tādējādi sevi pasargājot no ienaidniekiem.
12. Saeima

Vēlēšanas

12. Saeimas vēlēšanas notika 2014. gada 4. oktobrī, vēlēšanās kandidēja 13 saraksti un tajās nobalsoja 913 491 vēlētājs jeb 58,85% balsstiesīgo pilsoņu. Kritums kopš iepriekšējām vēlēšanām visā Latvijā bija par 20% un visos apgabalos, vissvairāk Latgalē (par 31%).
Kopš 2011. gada vislielākais balsotāju skaita pieaugums bija ZZS (par 58%), bet apvienība uzrādīja aptuveni to pašu rezultātu, kāds tai bija 10. un 9. Saeimas vēlēšanās pirms Valda Zatlera pasludinātā "kara pret oligarhiem". 
Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" uzrādīja labāko sasniegumu divdesmit gadu laikā, uzlabojot savu rezultātu kopš iepriekšējām vēlēšanām par 16% un saņemot vairāk nekā 150 tūkstošus balsu. Bet 5. Saeimas vēlēšanās divi "nacionāļu" saraksti LNNK un TB saņēma kopumā nepilnus 210 tūkstošus balsu.

Vēlēšanu sadalījums reģionos

Rīgas vēlēšanu apgabalā uzvarēja "Saskaņa", kas ieguva 13 vietas. "Vienotība" saņēma septiņas, VL-TB/LNNK — piecas, ZZS — trīs, bet NSL un LRA — divas vietas katra. 
Latgalē visstiprākās pozīcijas bija "Saskaņai" (6 vietas), "Vienotībai" un ZZS — pa trim, bet VL-TB/LNNK, NSL, LRA — pa vienai. 
Vidzemē uzvarēja "Vienotība" (septiņas deputātu vietas), Nacionālā apvienība un ZZS — pa sešām, "Saskaņa" - trīs, bet NSL un LRA — pa divām. 
Kurzemē uzvarēja ZZS, kas ieguva piecas deputātu vietas, "Vienotība" — trīs, VL-TB/LNNK — divas, bet NSL, "Saskaņa" un LRA — pa vienai. 
Zemgalē četrus mandātus ieguva ZSS, bet VL-TB/LNNK un "Vienotība" - pa trīs mandātiem, "Saskaņa" - divus, savukārt NSL un LRA - pa vienam.

Valdošā koalīcija

Neskatoties uz to, ka 12. Saeimas vēlēšanās lielāko atbalstu ieguva sociāldemokrātiskā partija "Saskaņa", tomēr balsu vairākumu Saeimā saglabāja iepriekšējā valdošā koalīcija "Vienotības", Zaļo un zemnieku savienības (ZZS) un apvienības "Visu Latvijai!"-"Tēvzemei un brīvībai"/LNNK sastāvā.
Visus valsts amatus koalīcija sadalīja saviem biedriem: par Saeimas priekšsēdētāju tika ievēlēta Ināra Mūrniece ("Visu Latvijai!"-"Tēvzemei un brīvībai"/LNNK), par valdības vadītāju Laimdota Straujuma ("Vienotība"), bet par Latvijas Valsts prezidentu Raimonds Vējonis (ZZS).
Sauļus Skvernelis

Izglītība un darbs

Skvernelis 1994. gadā pabeidzis Viļņas tehnisko universitāti (tagad Viļņas Ģedimina tehniskā universitāte) un sāka strādāt Lietuvas policijas akadēmijā (tagad Mīkola Romera Universitāte).
1998. gadā Skvernelis uzsāka karjeru Lietuvas tiesībaizsardzības sistēmā, strādājot kā satiksmes inspektors Traķu pašvaldībā. Kāpjot pa karjeras kāpnēm, 2011. gadā kļuva par Lietuvas policijas ģenerālkomisāru.
Mazais lācis

Evolūcija

Tas ir bijis vismazākais un primitīvākais lācis, kāds ir zināms lāču ģintī, iespējams lielākie eksemplāri sasniedza mūsdienās dzīvojošā saules lāča (Helarctos malayanus) augumu. Saules lācis ir vismazākais no visiem šobrīd esošajiem lāčiem. Auguma izmērs ir vienīgā līdzība starp mazo lāci un saules lāci, jo abi lāči nav tuvi radinieki. Piemēram, ja salīdzina abu lāču ilkņus, saules lācim tie ir lieli, izteiksmīgi, bet mazajam lācim ilkņi ir slaidāki, ne tik biedējoši. Mazajam lācim ir visi priekšdzerokļi, kas ir asi kā naži, lai gan ir mazāk iespaidīgi kā miocēna lācim (Ursavi), no kura attīstījās mazais lācis. Dzerokļi, salīdzinot ar seno miocēna lāci, ir kļuvuši nedaudz lielāki. Var redzēt, ka miljons gadu laikā zobi ir mainījušies maz, tomēr virzienā uz mūsdienu lāču (Ursus) zobiem.

Mazā lāča transformācija

Klimats, salīdzinot ar miocēnu, bija kļuvis vēsāks, kalnos jau bija sniegs un ledus. Meži, kuros dzīvoja mazais lācis, bija ļoti atšķirīgi no miocēna subtropu mežiem. Tajos bija lapkoki un skujkoki. Pirenejos un Alpos palmas vairs neauga. Tuvojās ledus laikmets. Pirms 4 miljoniem gadu radās lieli vēršiem līdzīgi zālēdāji, no kuriem vēlāk attīstījās bizoņi, vērši un ūdensvērši. Šajā laikā joprojām dzīvoja mazais lācis, lai gan tas bija jau nedaudz mainījies. Tas bija kļuvis lielāks augumā, un tā zobi arī bija nedaudz mainījušies. Šajā laikā mazais lācis jau apdzīvoja visu veco pasauli, un pavisam nesen arī Ziemeļamerikā ir atrastas līdzīgas fosilijas mazajam lācim. No mazā lāča attīstījās 2 mūsdienās dzīvojošas sugas Amerikas melnais lācis (Ursus americanus) un Āzijas melnais lācis (Ursus thibetanus), un, salīdzinot ar mazo lāci, tās nav daudz mainījušās. 
Pirms 2,5 miljoniem gadu Eiropas teritorijā no mazā lāča radās etrusku lācis (Ursus etruscus), kura fosilijas ir atrodamas gan Spānijā, gan Francijā, gan Itālijā un pat Ķīnā. Nevar novilkt robežu, kurā brīdī izmira mazais lācis un kurā brīdī tas bija kļuvis par etrusku lāci, pārmaiņa notika lēni, bet neatgriezeniski.
Zibatmiņa

Zibatmiņa ir energoneatkarīga atmiņa, kas atsevišķu bitu vietā strādā ar veseliem datu blokiem. Raksturīgākā tās īpašība ir tas, ka visu tajā esošo informāciju var dzēst vienlaicīgi. Zibatmiņu var pievienot datoram vai jebkurai citai ierīcei ar USB pieslēgvietu.
Kālija heksacianoferāts(III)

Vēsture

Kālija heksacianoferātu(III) ieguva vācu ķīmiķis Leopolds Gmelins (Leopold Gmelin) 1822. gadā, oksidējot dzelteno asinssāli. Vielas sarkanās krāsas un līdzīgā ķīmiskā sastāva dēļ tā tika nosaukta par "sarkano asinssāli".