google/wiki40b huggingface dataset:
Augusts Baltpurviņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1871. gadā 21. jūnijā Lauteres pagasta Kulitenu saimnieka ģimenē. Mācījās Lauteres pagastskolā (1880-1884), līdztekus Bērzaunes Mestrēnos pie mājskolotāja J. Straumes, pēc tam Vestienas draudzes skolā (1884-1886). Dienēja Krievijas impērijas armijā (1892–1895), pēc tam pārcēlās uz Rīgu, kur mācījās daiļkrāsotāja amatu. 1900. gadā laikrakstā "Mājas Viesis" parādījās viņa pirmie apcerējumi un dzejoļi, laikraksts "Dienas Lapa" publicēja stāstu "Kur laime mīt?". 1906. gadā žurnālā "Dzelmē" kopā ar saviem domubiedriem publicēja tā saukto dekadentu manifestu "Mūsu mākslas motīvi". 1907. gadā kādu laiku strādāja A. Ķeniņa skolās par latviešu valodas skolotāju.
Pirmā pasaules kara laikā bija Kurzemes bēgļu apgādāšanas nodaļas sekretārs Madonā un Lazdonā (1915–1916). Pēc skolotāju kursu beigšanas strādāja par latviešu valodas skolotāju Madonas vidusskolā (1917–1920), vēlāk Alūksnes (1920–1926) un Gaujienas (1926–1930) vidusskolās. Turpināja nodarboties ar rakstniecību.
Miris 1930. gadā 27. martā Gaujienā, apglabāts Rīgas Meža kapos.
Āraišu draudzes novads

Āraišu draudzes novads (vācu: Kirchspiel Arrasch) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.

Vēsture

Āraišu pilsnovads (Arries) sākotnēji bija tieši pakļauts Cēsu komturiem, vēlāk Livonijas ordeņa mestriem, kuru rezidence bija Cēsu pilī. Livonijas kara laikā krievu un tatāru karaspēks Āraišu pili nopostīja un tā vairs netika atjaunota. Netālu esošo Kalnamuižu (Bergenhof) savā īpašumā ieguva lietuviešu virsnieks Drobišs, no kura vārda atvasināts Drabešu muižas nosaukums (Drobusch).
Pēc nostāstiem senākā baznīca celta ap 1225. gadu kā Cēsu draudzes novada lauku baznīca. Livonijas kara laikā 1577. gadā tā izpostīta, pēc tam atjaunota, atkal nopostīta Otrā Ziemeļu kara laikā 1656. gadā. Zviedru Vidzemes laikā 1672. gadā Āraišu novada muižnieki iesniedza lūgumu atļaut atjaunot baznīcu un atdalīt draudzi no Cēsu draudzes novada. 1677. gadā baznīcu atjaunoja, 1793. gadā tā ieguva savu pašreizējo izskatu.
Bonaparti.lv

Vēsture

2006. gadā zviedru komponists Kjells Jenstigs sacerēja dziesmu ar nosaukumu "Tomorrow" (rītdien), kuru iesniedza 2007. gada Latvijas nacionālās atlases konkursam. Dziesma žūrijas balsojumā iekļuva pusfinālā. Tā kā konkursa nolikums paredz, ka jāpiedalās Latvijas izpildītājiem, īpaši tam tika izveidota sešu tenoru apvienība, kuras sastāvā ir grupas "Labvēlīgais Tips" dalībnieki Normunds Jakušonoks, Kaspars Tīmanis un Andris Ābelīte, grupas "Bet bet" solists Zigfrīds Muktupāvels, grupas "Cacao" solists Andris Ērglis, kā arī Latvijā dzīvojošais itālis Roberto Meloni. Tika nomainīts dziesmas nosaukums un valoda - dziesmas teksts tika uzrakstīts itāļu valodā un nosaukums nomainīts uz "Questa Notte" (Šonakt).
2007. gada 3. februārī Bonaparti.lv uzvarēja Eirodziesmas 2. pusfinālā ar iegūtajām 9909 skatītāju telefonbalsīm, tuvāko sekotāju grupu "Klaidonis" apsteidzot par gandrīz 3000 balsīm. 24. februārī Bonaparti.lv startēja nacionālās atlases finālā ar 8. kārtas numuru. Pirmajā kārtā, kurā nosakaidrojās 3 finālisti, dziesma "Questa Notte" pārliecinoši uzvarēja un iekļuva superfinālā. Arī tajā, iegūstot 49 422 balsis, Bonaparti.lv pārliecinoši uzvarēja, apsteidzot 2. vietas ieguvēju Intaru Busuli par apmēram 33 000 balsīm.
10. maijā Bonaparti.lv piedalījās 52. Starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa pusfinālā, kurā, starp 27 citiem konkursantiem iekļūstot pirmajā desmitniekā, ieguva tiesības startēt finālā.
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (9. diena)

Devītajā Pekinas Olimpisko spēļu dienā sacensības norisināsies 22 sporta veidos un tiks sadalīts vislielākais medaļu komplektu skaits olimpiādes sacensību dienā - 34 komplekti.
Kārlis Baumanis (komunists)

Dzīves gājums

Dzimis 1892. gada 29. augustā Viļķenes pagastā zemnieka Jāņa Baumaņa ģimenē. Pēc 1905. gada revolūcijas 1907. gadā iestājās Latvijas Sociāldemokrātijā. Mācījās Pleskavas lauksaimniecības skolā, 1908. gadā arestēts par nelegālu politisku darbību un ieslodzīts cietumā. Studēja Kijevas komercinstitūtā (1913-1916).
Krievijas pilsoņu kara beigās 1920. gadā bija VK(b)P Kurskas guberņas komitejas sekretārs. No 1923. gada VK(b)P Centrālkomitejas nodaļas vadītājs, VK(b)P Maskavas komitejas otrais, tad pirmais sekretārs un Politbiroja locekļa kandidāts (1928—1930), vienlaikus VK(b)P CK sekretārs (1929—1932). VK(b)P CK Vidusāzijas biroja pirmais sekretārs (1931—1934).
PSRS latviešu iznīcināšanas laikā viņu 1937. gada 14. aprīlī K. Baumani atbrīvoja no amata, 12. oktobrī arestēja un ieslodzīja NKVD Lefortovas cietumā. Nežēlīgas pratināšanas laikā miris pēc divām dienām 14. oktobrī.
Narvas iela

Vēsture

Narvas iela pirmoreiz Rīgas ielu sarakstos minēta 1885. gadā ar esošo nosaukumu (krievu: Нарвская улица), tas laika gaitā nav mainījies. Iela nosaukta Igaunijas pilsētas Narvas vārdā.
Jānis Tīdemanis

Biogrāfija

Tīdemanis dzimis 1897. gada 1. oktobrī Ventspilī. Pazīstams ar savu dēkaino jaunību un bohēmisko dzīvesveidu. Jaunībā braucis uz kuģiem. Pēc dažām ziņām bijis ASV, kur apmeklējis mākslas skolas Klīvlendā un Ņujorkā. Viņš izglītojies un ilgstoši dzīvojis Beļģijā. Profesionālo izglītību ieguvis Antverpenē. No sākuma karaliskajā Mākslas Akadēmijā (1922—1927), pēc tam Augstākajā Mākslas institūtā pie I. Opsomera (līdz 1934. gadam). Vēlāk atgriezies un strādājis Latvijā. Bijis tuvs draugs vairākiem ievērojamiem latviešu māksliniekiem, to starpā minami Kārlis Padegs, Eduards Kalniņš un Artūrs Jūrasteters. Rīgas bohēmistu sabiedrībā Jānis Tīdemanis bija pazīstams ar iesauku "Džonis". Viņa darbnīcā Pārdaugavā bieži pulcējās jauni latviešu mākslinieki, lai no ārzemēs izglītību guvušā un pieredzējušā mākslinieka gūtu iedvesmu un padomus savu mērķu realizēšanā.
Tīdemanis, līdzīgi savam netiešajam sekotājam Kārlim Padegam, bija slavens ar netradicionālu pieeju izstāžu rīkošanā un sabiedrībā pieņemto strikto uzvedības normu neievērošanā.
1944. gadā emigrējis; sākumā uz Vāciju, vēlāk, dēkainu piedzīvojumu pavadīts, uz Šveici un Kanādu. Jānis Tīdemanis miris Toronto 1964. gada 12. aprīlī.

Māksla

Jānis Tīdemanis bija neapvaldīta temparementa un spožu krāsu gleznotājs. Savā laikā rakstura un gleznu neierastības dēļ viņš tika dēvēts par krāsās uzbāzīgu, kliedzošu un pašpārliecinātu mākslinieku, taču tās ir īpatnības kuras veidojušās saskarē ar beļģu mākslas tradīcijām.
Tīdemanis ir gleznojis klusās dabas, ainavas, portretus un figurāla žanra darbus. Meistaram nav svarīgs konkrētas vietas vai pat konkrēta cilvēka (lai gan ļoti daudz gleznojis sievas Hanneles portretus) reālistiski precīzs gleznojums. Daudz vairāk viņu saistījis uzdevums parādīt cilvēka un vides attiecības, cilvēku savstarpējās attiecības. Lai kompozīcijās panāktu īpašu spriegumu. gleznotājs izmantojis grotesku un deformāciju. Viņa gleznās redzama liesmojoša krāsu spēle, reizēm arī asi kontrasti: kobaltzilais pret citrondzelteno, melnais pret sarkano utt. kā arī virtuozs otas triepiens, kas it kā demonstrē krāsu un temperamenta orģijas. Pat spraigs sižets, kas nebūt nav maznozīmīgs meistara audeklos, tomēr tiek uztverts kā sekundāra vērtība. Nemeklējot vizuāli skaisto, viņš tiecies pēc vitalitātes un ekspresivitātes, ko uzskatīja par skaisto mākslā. Tīdemanis gleznojis ļoti ātri. Šķita, ka iekšējā skatījumā viņš jau redz darbu gatavu un it kā baidās kaut ko no iztēlotā aizmirst. Tieši šo krāsu spēku no Jāņa Tīdemaņa vēlāk pārņēma tādi virtuozi krāsu meistari kā Jānis Pauļuks un Leo Svemps, nododami to tālāk arī nākamajai paaudzei.
The Floating Piers

Pirmsākumi un izveide

Kristo un Žanna Kloda darbu pie The Floating Piers koncepta sāka 1970. gadā. Viņu sākotnēji izvēlētā vieta bija Laplatas upe starp Argentīnu un Urugvaju. Pāris apsvēra arī Tokijas līci, pirms pievērsās citiem projektiem.
2013. gada beigās Kristo apstiprināja Iseo ezeru kā realizācijas vietu un veltīja nākamos 22 mēnešus, lai īstenotu projektu. Tas bija pirmais lielais projekts, kuru viņš uzņēmās pēc savas partneres un līdzstrādnieces Žanas Klodas nāves.
Projekta izmaksas tika lēstas 11 miljonu $ apjomā, bet vēlāk tika ziņots par summu tuvāk 17 miljoniem $. Līdzekļus savāca pats Kristo, pārdodot savas projekta skices un oriģināldarbus. Nepieciešamo atļauju iegūšana ilga mazāk par gadu.
Uzstādīšanai bija nepieciešama 190 enkuru izvietošana uz ezera gultnes un darbos bija iesaistīti vairāk nekā 600 strādnieki. Satiksmes plānošanai tika radīts 175 lappušu dokuments, kas izmaksāja 100 000 €.

Atklāšana

2016. gada 18. jūnijā publikai tika atvērts safrāna krāsas celiņš. Pirmajās piecās dienās bezmaksas instalāciju apmeklēja 270 000 cilvēki. Negaidīti lielā pūļa dēļ organizatori slēdza instalāciju no pusnakts līdz katras dienas plkst. 6.00 rītā, lai veiktu uzkopšanas darbus. 22. jūnijā cilvēku pūļi radīja nekārtības tuvējās Brešas pilsētas centrālajā dzelzceļa stacijā.

Slēgšana

2016. gada 3. jūlijā mākslas darbs tika slēgts publikai; vietējās amatpersonas lēš, ka to apmeklēja 1,2 miljoni apmeklētāju, vidēji 72 000 dienā tā 16 dienu darbības laikā. Pēc policijas aplēsēm, tas bija pat lielāks, ap 100 000 apmeklētāju dienā. Projekta demontāžas sākās agrā 4. jūlija rītā.
Pulkveža Brieža iela (Jelgava)

Vēsture

Iela senākajās Jelgavas kartēs atrodama ar nosaukumu Konstantīna iela (vācu: Konstantinstraße), tā veda no Annas baznīcas līdz pilsētas nocietinājumiem, kur pēc pilsētas vaļņu nojaukšanas 19. gadsimtā uzbūvēja kazarmas. 
1875. gadā pie krustojuma ar Skrīveru ielu uzcēla Krāmera slēdzeņu fabriku. 
1924. gada augustā to pārdēvēja par Pulkveža Brieža ielu, pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā par Jaunatnes ielu.   
1950. gadā ēkā Krišjāņa Barona ielā 40 pie krustojuma ar Jaunatnes ielu atklāja Jelgavas mašīnbūves rūpnīcu.
1998. gada 29. augustā iela atguva Pulkveža Brieža ielas vārdu.
Rīgas 6. vidusskola

Vēsture

Par skolas pirmsākumu uzskata 1920. gadu, kad Arnolda Spekkes vadībā Kronvalda bulvārī 1 tika atvērta Pirmā valsts vidusskola Rīgā, kuras divās pirmajās un vienā otrajā vidusskolas klasē mācības uzsāka 171 skolēns. Drīz vien skolu kopā ar Valsts tehnikumu un vidusskolu pieaugušajiem pārcēla uz blakus esošās agrākās Nikolaja ģimnāzijas ēku Krišjāņa Valdemāra ielā 1c. Pirmie skolas pasniedzēji bija Kārlis Straubergs, Jūlijs Madernieks, vēlākais direktors Arturs Lesnieks, skolas padomē strādāja Jānis Endzelīns.
1923. gadā skolu pārcēla uz bijušās Lomonosova ģimnāzijas ēku Troņmantnieka (tagad Raiņa) bulvārī 29, kuru tā dalīja ar Angļu valodas institūtu. Atrazdamās šajā namā, skola ieguva nosaukumu Pirmā Rīgas valsts ģimnāzija (nejaukt ar tālaika Rīgas pilsētas 1. ģimnāziju). Ēkas pārbūves laikā 1938. gadā ģimnāzijas klases pārcēla uz Rīgas pilsētas tehnikuma ēku Gaiziņa ielā, 1939. gadā Izglītības ministrija izveidoja divas valsts ģimnāzijas – Pirmo (zēnu) un Trešo (meiteņu) ģimnāziju. 
Pēc Latvijas padomju okupācijas 1940. gadā abas ģimnāzijas atkal apvienoja, nodeva Rīgas pilsētas pārvaldībā un nosauca par 6. Rīgas pilsētas vidusskolu. Vācu okupācijas laikā skolai atjaunoja 1. Rīgas valsts ģimnāzijas nosaukumu un tā turpināja darboties Raiņa bulvārī 29. Pēc Sarkanās armijas ienākšanas Rīgā no 1945. gada janvāra Raiņa bulvārī 29 mācības uzsāka 6. Rīgas pilsētas vidusskola, taču jau 1946. gadā visu ēku Raiņa bulvārī atdeva jaunatvērtajam Latvijas Valsts Pedagoģiskajam institūtam un 6. vidusskolu pagaidām pārcēla uz skolas ēku Krišjāņa Valdemāra ielā 2, kur jau atradās Rīgas 3. vidusskola, bet 1948. gadā uz namu Tallinas ielā 57, visbeidzot 1951. gadā uz arhitekta Alfrēda Pūpola projektēto jauno skolas namu pie Ziedoņdārza Aleksandra Čaka ielā 102. 1969./1970. macību gadā skolā izveidoja mūzikas novirziena klases, panākumus guva skolas meiteņu koris un pūtēju orķestris, 1997. gada nodibināja skolas simfonisko orķestri. 
Kopš 1994. gada liela daļa sākumskolas skolēnu mācījās ēkā Lauku ielā 2, bet Latvijas skolu reformas gaitā 2010. gadā pārcēlās uz ēku Matīsa ielā 37/39.
Felicita Ertnere

Biogrāfija

Felicita Ertnere dzimusi Rīgas apriņķa Siguldas pagasta „Spriguļu” mājās, lauksaimnieku ģimenē. Beigusi V. Olava komercskolu Rīgā (1911), Pētrburgas P. Leshafta Augstāko sieviešu kursu vispārizglītojošo nodaļu (1912), P. Leshafta Fiziskās audzināšanas institūtu (1917), S. Aueres ritmiskās vingrošanas un plastikas studiju Pēterburgā (1919). Studiju nolūkos apceļojusi Eiropas mākslas centrus (1923-1936).
Darba gaitas sāka kā fiziskās audzināšanas skolotāja A. Lunačarska internātskolā Petrogradā (1917-1920). 1920. gadā atgriezās Rīgā – bija kustību disciplīnu pedagoģe Rīgas Tautas augstskolas dramatiskajā studijā un, E. Smiļģa aicināta, 1920. gadā sāka strādāt par kustību konsultanti Dailes teātrī. Pasniedza ritmoplastiku Latvju dramatiskajos kursos.
1940/1941. gada sezonā bija režisore Operas un baleta teātrī, pēc tam kā ritmoplastikas un aktiermeistarības pedagoģe, arī režisore, turpināja darbu Dailes teātrī.

Darbība

Laikā, kad Dailes teātri vadīja Eduards Smiļģis, Felicita Ertnere palīdēja veidot Dailes teātra savdabīgo stilu. Balstoties uz F. Delsarta izteiksmīgo kustību teoriju un E. Žaka-Dalkroza ritmikas mācību, Dailes teātra izrādēs iestudēja dejas un skatuves kustību, ieviesa regulāras ritmoplastikas nodarbības, piedalījās iestudējumu mizanscēnu izveidē. No 1940. gadu vidus kļuva par līdzautori gandrīz visiem ievērojamākajiem E. Smiļģa iestudējumiem, darbojoties pie tēlu attiecību nianšu un psiholoģiskā pamatojuma izstrādes.
Kopā ar E. Smiļģi veidoti visi ievērojamākie Dailes teātra iestudējumi. Vairāk nekā 20 patstāvīgi iestudētas izrādes, no kurām ievērojamākās: Ā. Alunāna „Seši mazi bundzenieki” (1939), V. Vīgantes „Palmas zaļo vienmēr” (1959), Raiņa „Pūt, vējiņi!” (1953), Dž. B. Šova „Māja, kur sirdis lūzt” (1966), E. Vulfa „Svētki Skangalē” (1970).
1950. gadā kļuva par LPSR Tautas skatuves mākslinieci, 1971. gadā saņēma J.Dubura balvu.
Hanzas Parlaments

Hanzas Parlaments ir biedrība, kas apvieno vairāk nekā 50 tirdzniecības un rūpniecības, un amatniecības kameras un līdzīgas organizācijas visā Baltijas jūras reģionā. Kopīgais mērķis ir stiprināt mazos un vidējos uzņēmumus (MVU). Centrālais birojs sākotnēji atradās Kopenhāgenā, bet nu jau vairākus gadus darbojas Hamburgā, kur biedrība ir arī reģistrēta kā bezpeļņas organizācija. Hanzas Parlamenta darbība aizsākās 1990. gadu sākumā, un kopš 1994. gada tās ietvaros tiek veikti konkrēti Eiropas Savienības (ES) struktūrfondu finansēti projekti. Eiropas Savienības paplašināšanās 2004. gadā ievērojami pastiprināja sadarbību ar valstīm Eiropas austrumu reģionos un šobrīd Hanzas Parlamentu pārstāv biedri no 11 valstīm: Norvēģijas, Zviedrijas, Somijas, Krievijas, Igaunijas, Latvijas, Lietuvas, Baltkrievijas, Polijas, Dānijas un Vācijas. Hanzas-Parlamenta priekšsēdētājs ir Dr. Jirgens Hogeforsters (Dr. Jürgen Hogeforster).
Hanzas-Parlaments tika nodēvēts vēsturiskās Hanzas savienības vārdā — starptautiskas un veiksmīgas organizācijas viduslaikos. Tomēr tas salīdzinājumā ar "seno" Hanzu, kas bija aktīva arī tālos rietumos, piemēram, Brigē (Beļģija) vai Anglija, apvieno valstis ap Baltijas jūru (Dānija, Vācija, Polija, Latvija, Lietuva, Igaunija, Krievija, Baltkrievija, Somija, Zviedrija un Norvēģija).
Lai panāktu ciešāku sadarbību starp MVU sektoru un akadēmiskajām institūcijām, kvalifikāciju pilnveidošanai MVU un pētniecības jomā, Hanzas Parlaments nodibināja Baltijas Jūras akadēmiju (Baltic Sea Academy), kas uzsāka savu darbību 2010. gadā, apvienojot nu jau 17 augstskolas un universitātes no 9 valstīm.

Hanzas konferences

Kaut gan Hanzas Parlamenta darbība ir galvenokārt vērsta uz MVU ekonomikas attīstības veicināšanu, tā atbalsta arī sadarbību starptautiskā līmenī kultūras jomā un makro-reģionālo attīstību Baltijas jūras reģionā kopumā. Šim nolūkam ik gadu tiek organizēta divu dienu Hanzas konference, kuras laikā kopīgam dialogam sapulcējas uzņēmumu pārstāvji, zinātnieki un politiķi. Tā, piemēram, konferencē "Atjaunojamie enerģijas resursi un MVU Baltijas jūras reģionā" 2011. gadā uzstājās ES komisārs Ginters Etingers (Günther Oettinger), kā arī 2012. gadā ES komisārs Johaness Hāns (Johannes Hahn), runājot par "Inovāciju un reģionālo attīstību". Pēc prezentāciju sniegšanas konferences dalībnieki piedalās diskusijās pie apaļajiem galdiem. Diskusiju un pārrunu rezultāti, kā arī referāti, tiek publicēti pēc konferences Baltic Sea Academy grāmatu sērijā.
Rēzeknes tehnikums

Vēsture

Rēzeknes tehnikums izveidots 2014. gadā, reorganizējot Austrumlatgales Profesionālo vidusskolu. To savukārt izveidoja 2011. gadā, apvienojot Latgales Amatniecības meistaru skolu, Lūznavas Profesionālo vidusskolu, Rēzeknes Profesionālo vidusskolu, Rēzeknes 14. arodvidusskolu, Viļānu 41. arodvidusskolu un Zilupes arodvidusskolu.

Lūznavas profesionālās vidusskolas vēsture

1945. gadā no Rēzeknes uz Dlužņevu tika pārcelts Rēzeknes lauksaimniecības tehnikums. 1946. gadā uz Rēzeknes lauksaimniecības tehnikuma un Hruščeva kolhoza bāzes tika izveidots Maltas sovhoztehnikums.
1990. gadā mācību iestāde tika pārdēvēta par Valsts Lūznavas lauksaimniecības tehnikumu. 1999. gadā mācību iestāde tiek pārdēvēta par Lūznavas tehnikumu. 2002. gadā mācību iestāde tiek pārdēvēta par Lūznavas Profesionālo vidusskolu.

Zilupes arodvidusskolas vēsture

1923. gadā tika atvērta Ludzas Valsts arodskola. 
1944. gadā mācību iestāde tika pārdēvēta par Ludzas arodskolu nr. 5. 1953. gadā mācību iestāde tika pārdēvēta par Ludzas Lauksaimnie­cības mehanizācijas arodskolu nr. 8. 1960.gadā mācību iestāde tika pārdēvēta par Zilupes arodskola nr. 24. 1962. gadā mācību iestāde tika pārdēvēta par Zilupes Pilsētas PTS (profesionāli tehniskā skola) nr. 24. 1963. gadā mācību iestāde tika pārdēvēta par Zilupes Lauku PTS nr. 12. 1973. gadā mācību iestāde tika pārdēvēta par Zilupes profesionāli tehnisko vidusskolu. 1978. gada mācību iestādi pārdēvēja par Zilupes profesionāli tehnisko vidusskolu nr. 62. 1988. gadā mācību iestādi pārdēvēja par Zilupes Lauksaimniecības skolu, bet 1999. gadā mācību iestāde tika pārdēvēta par Zilupes arodvidusskolu.

Rēzeknes Profesionālās vidusskolas vēsture

Sākot ar 2011. gada 1. septembri reorganizējot Izglītības un zinātnes ministrijas padotībā esošās valsts profesionālās izglītības iestādes - Rēzeknes 14. arodvidusskolu, Rēzeknes Profesionālo vidusskolu, Lūznavas Profesionālo vidusskolu, Zilupes arodvidusskolu, Viļānu 41. arodvidusskolu un Latgales Amatniecības meistaru skolu -, apvienojot tās, un izveidot Izglītības un zinātnes ministrijas padotībā esošu profesionālās izglītības iestādi - Austrumlatgales Profesionālo vidusskolu 
Sākot ar 2014. gada 1. septembri Austrumlatgales Profesionālās vidusskolas nosaukums ir "Rēzeknes tehnikums"
Kerons Batlers

Karjera

2002. gada NBA draftā viņu Maiami "Heat" izraudzījās ar kopējo 10. kārtas numuru pirmajā drafta izvēles kārtā. Debijas sezonā viņš vidēji spēlē guva 15 punktus un savāca 5 atlēkušās bumbas. Debijas sezonā viņš tika iekļauts simboliskajā debitantu pirmajā izlasē. Pēc nākamās sezonas viņš bija daļa no maiņas darījuma starp "Heat" un Losandželosas "Lakers".
"Lakers" sastāvā aizvadījis tikai vienu sezonu, viņš pirms 2005.—2006. gada sezonas tika aizmainīts uz Vašingtonas "Wizards", kā sastāvā aizvadīja piecas sezonas. "Wizards" vienībā viņš bija viens no komandas līderiem, 2007.—2008. un 2008.—2009. gada sezonās vidēji spēlē gūstot vairāk nekā 20 punktus. 2009.—2010. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Dalasas "Mavericks", kā sastāvā 2011. gadā kļuva par NBA čempionu. Vēlāk nokļuva Losandželosas "Clippers" sastāvā. "Clippers" sastāvā tika aizvadītas divas sezonas, 2013.—2014. gada sezona tika uzsākta Milvoki "Bucks", pabeigta — Oklahomasitijas "Thunder". 2014. gada jūlijā pievienojās Detroitas "Pistons".
Jonsu

Biogrāfija

Jonsu piedzima Espo 1984. gada 18. janvārī muzikālā bērnudārza audzinātājas un fizikas profesora ģimenē. Jau četru gadu vecumā Jonsu lūdza mātei, lai tā nopērk viņai vijoli, un drīz pēc tam sāka spēlēt bērnu simfoniskajā orķestrī. Jau agrā bērnībā Jonsu sevi pieteica arī kā komponisti. Pusaudzes gados akadēmisko lauciņu nomainīja populārā mūzika un vijoles vietā Jonsu sāka spēlēt ģitāru grupā, kuru izveidoja kopā ar ilggadējo draudzeni un arī vēlāko Indica grupas biedri Heinī. 2001.gadā, pēc Indica nodibināšanas, Jonsu kļuva par grupas līderi, vokālisti un dziesmu autori. Dažkārt Jonsu uz skatuves spēlē arī ģitāru (piemēram, dziesmā Ihmisen Lento), vijoli (Islands Of Light), tamburīnu (Täältä Pois) un klavieres (Ruusupensaat).
Kā lielākos sava muzikālā stila ietekmētājus Jonsu min klasisko mūziku, īpaši Šopēnu, un kino mūziku, bet starp mīļākajām grupām ierindo Cranberries, Pink Floyd, The Arcade Fire, Beach House un Queen.

Koru kari

2011.gada rudenī Jonsu piedalīsies televīzijas labdarības šovā Koru kari (Kuorosota), ko organizē viens no bijušās Eirovīzijas uzvarētājgrupas Lordi dalībniekiem. Šovs sāksies 21.oktobrī un Jonsu tajā vadīs kori no dzimtās pilsētas Espo. Uzvaras gadījumā balvu, 40 000 eiro, paredzēts ziedot Espo centram, kas sniedz atbalstu vardarbības upuriem (Espoon turvakoti). Jonsu par šo projektu izteikusies: "Es mīlu korus un ticu, ka kopdziedāšanai ir milzīga pozitīva un dziedinoša iedarbība uz cilvēka ķermeni un dvēseli."
Boļeslavs IV Cirtainais

Izcelsme

Boļeslavs bija Polijas lielkņaza Boļeslava III Greizmuta dēls no laulības ar grāfieni Salomi fon Bergu no Švābijas. Bija precējies ar Novgorodas kņaza meitu Vežhoslavu un vēlāk ar nezināmas izcelsmes Mariju.

Dzīvesgājums

Pēc tēva Boļeslava III nāves viņš valdīja kā Mazovijas kņazs. Kad Vladislavs II Trimdinieks tika padzīts no Polijas, valdīja kā Polijas lielkņazs Krakovā. Kaut arī Vladislavs II ar Svētā Romas imperatora Konrāda III atbalstu centās atgūt varu, tas viņam neizdevās. 1152. gadā Frīdriham I Barbarosam izdevās sakaut poļus, tomēr viņš neatdeva liekņaza titulu Vladislavam II, bet atzina Boļeslavu IV Cirtaino par savu vasali.
Rūdolfs Maslovskis

Spēlētāja karjera

Karjeru Maslovskis sāka 2011.—12. gada sezonā, kuras laikā aizvadīja trīs spēles Latvijas čempionāta vienībā HK Liepājas Metalurgs-2. Nākamās trīs sezonas aizvadīja Krievijas Jaunatnes līgā spēlējošajā HK Rīga, epizodiski spēlējot arī ar komandu saistītajās Latvijas čempionāta vienībās.
2014. gadā tika pieķerts aizliegtās vielas acetazolamīda lietošanā, par ko saņēma Starptautiskās hokeja federācijas brīdinājumu.
2015.—16. gada sezonā pievienojās Somijas trešās spēcīgākās līgas Suomi-sarja komandai Imatran Ketterä. Tās rindās 2017. gadā kopā ar komandu izcīnīja līgas čempiona titulu, un 2017.—18. gada sezonā komandas rindās spēlēja pēc spēka otrajā spēcīgākajā Somijas līgā Mestis.
2018. gada pievienojās HK Mogo sastāvām.
Latvijas hokeja izlases rindās debitējis 2014. gada 6. novembrī, tās rindās spēlējot trīs pārbaudes spēlēs.
Karolingu zobens

Terminoloģija

Lai arī šo zobenu bieži sauc par "Vikingu zobenu", šis zobenu tips tika izgatavots Franku impērijā agrīnajos viduslaikos. Karolingu zobenu saistība ar vikingiem izveidojās dēļ kapeņu izrakumu neesamības 8. gadsimtā kristīgajā Franku valstī un savukārt ļoti biežiem atradumiem Vikingu laika pagānu apbedījumos Skandināvijā, kuru izcelsme veids bija tirdzniecība, izpirkuma maksas vai laupīšanas. Savukārt kontinentālajā Eiropā šo ieroču retie atradumi pamatā ir bijuši upju gultnēs.