Burāšana Latvijā

Burāšana kā atpūta un sports uz ūdeņiem, burājot ar jahtu, mūsdienu Latvijas teritorijā notiek vairāk nekā gadsimtu. Latvijas Jūras administrācijas Kuģu reģistrā uz 2007. gada sākumu reģistrētas 331 buru jahtas. Ar mērķi koordinēt burāšanas sportu un veicināt tā attīstību Latvijā, ir atjaunota Latvijas Zēģelētāju savienība (LZS), kurā ir aptuveni 2000 burātāju, 11 jahtklubi, 9 asociācijas (reģistrēti apmēram 650 biedru) un 180 jahtu (lielās un buru). Latvijā 2008. gada sākumā par jahtu piestātnēm var uzskatīt 23 vietas: 11 jahtu piestātnes, 12 jahtklubi (2 no tiem iekšējos ūdeņos). Vidēji gadā Latvijā notiek ~60 regates.

Vēsture

Pirmais jahtklubs mūsdienu Latvijas teritorijā, Daugavas Āgenskalna līcī, dibināts 1878. gada 6. augustā - "Rīgas jahtklubs". Pirmajā regatē - sacīkstēs, burājot ar jahtām - Daugavā 1878. gada 19. augustā distancē no Iļģuciema cementa rūpnīcas līdz Mīlgrāvja Baltajai baznīcai piedalījās 6 jahtas. 
1883. gadā nodibināts Liepājas jahtklubs "Nord" - 1885. gadā pirmā regate Liepājas ezerā. 1895. gada 21. februārī Rīgā, Daugavas Āgenskalna līcī dibināts jahtklubs "Baltika", ko vēlāk pārdēvēja par "Vidzemes jahtklubu". Katru gadu tika rīkotas sacīkstes Daugavā, Gaujā, Lielupē un Ķīšezerā. Bez tam Rīgas burātāji piedalījās arī starptautiskās regatēs. 
1898.-1899. gados tika uzbūvēta "Rīgas jahtkluba" ēka (arhitekts Vilhelms Neimanis). No Daugavas puses ēkai bija 3 stāvi, bet no krasta uses - 2 stāvi. Zemē iegremdētajā pusstāvā atradās virtuve, kluba biedru garderobe un sarga dzīvoklis. Pirmajā stāvā viesību zāle un dāmu istaba, kā arī neliela sēžu telpa. Augšstāvā atradās bibliotēka, kā arī burinieku un jahtu modeļu kolekcija. Ēkas celtniecība klubam izmaksāja 14 000 rubļu. Turpat blakus atradās arī "Vidzemes jahtkluba" ēka, taču ne tik grezna un ar piramīdveida tornīti.
1910. gadā "Rīgas jahtklubs" saņēma titulu "imperatoriskais", jo par tā aizbildni kļuva imperatora znots lielkņazs Aleksejs Mihailovičs (kr. Алексей Михайлович). 
1913. gadā sāka darboties "Rīgas jahtkluba" bāze Ķīšezerā, kurā bija 68 jahtas, 6 ledusjahtas un 331 biedrs.

Burāšana Latvijas PSR

Pirmās desmitgades pēc 2. Pasaules kara burāšanas sports bija gandrīz izzudis, kaut arī jau 1946. gadā tika atjaunota Ķīšezera jahtkluba darbība, kuru nu pārdēvēja par Republikas Centrālo jahtklubu. Taču sākot ar 60. gadu vidu sākās strauja tā atjaunotne. Tika restaurētas vecās jahtas, iegādātas jaunas, atsāktas regates. Kreiserjahtu burāšanas tradīciju saglabāšana un attīstīšana bija turīgo zvejnieku kolhozu nopelns, kuri jahtu iegādi un burāšanu pamatoja ar „jaunās zvejnieku un dzimtenes aizstāvju paaudzes sagatavošanu”. Savukārt olimpiskās klases burāšanas ieviešana un straujais uzplaukums sākās pateicoties valsts ideoloģijai - burāšanai kā jebkuram sporta veidam bija jākalpo padomju ideoloģijas propagandai - sākot ar starptautiskā prestiža celšanu sporta sacensībās un beidzot ar DOSAAF „dzimtenes aizsardzības programmām”. Tā kā burāšanas inventāra iegādi apmaksāja valsts vai kolhozi, šim sporta un atpūtas veidam varēja pievērsties saitliski daudz vairāk cilvēku, nekā starpkaru periodā (kad iespēju burāt noteica indivīda personiskās finansiālās iespējas). Tika nodibinātas burātāju sekcijas pie sporta skolām, izveidota virkne jahtklubu (vienā pašā Liepājā 60.-70. gados bija pieci jahtklubi).
Bez vietējām regatēm ezeros, upēs un Rīgas jūras līcī, burātāji no LPSR piedalījās sacīkstēs PSRS mērogā, no kurām Baltijas jūrā lielākās bija "Baltijas jūras kauss" (kr. Кубок Балтийского моря), kur distance bija Ļeņingrada>Tallina>Rīga>Klaipēda. Tika organizēti arī tālāki jahtu reisi uz Ziemeļjūru 1988. gadā un Vidusjūru 1989. gadā.