google/wiki40b huggingface dataset:
Danica Vaskesa

Biogrāfija

2013. gadā uzvarējusi Centrālamerikas un Karību valstu junioru šaha čempionātā U20 meitenēm. 2015. gadā uzvarējusi Puertoriko vīriešu šaha čempionātā. 2017. gada Pasaules junioru šaha čempionātā izcīnījusi bronzas medaļu U18 meiteņu vecuma grupā. 2017. gadā kopā ar Jerisbeli Mirandu Ljanesu un Maricu Arribasu Robainu dalījusi pirmo vietu Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla Amerikas 2.3 zonas turnīrā un izcīnījusi tiesības piedalīties 2018. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Aleksandrai Kosteņukai.
2018. gadā Batumi pārstāvējusi Puertoriko komandu 43. šaha olimpiādē.
Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Euhenio Torre

Šahista karjera

1972. gadā kļuvis par FIDE starptautisko meistaru (IM), bet pēc diviem gadiem par pirmo lielmeistaru Āzijā (GM). 1976. gadā sensacionāli uzvarējis Manilas starptautiskajā šaha turnīrā, kurā par 1,5 punktu apsteidzis toreizējo Pasaules šaha čempionu Anatoliju Karpovu, uzvarot viņu arī savstarpējā partijā.
No 1973. līdz 1990. gadam septiņas reizes piedalījies Pasaulas šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklos.
Lielākais panākums tika sasniegts 1982. gadā Tolukā (Meksika), kad kopā ar Lajošu Portišu tika dalīta pirmā vietā, apsteidzot tādus pazīstamus lielmeistarus kā Boriss Spaskis, Arturs Jusupovs, Igors Ivanovs, Ļevs Polugajevskis, un iekļūstot pretendentu mačos. 1983. gadā pretendentu ceturtdaļfināla mačā pret Zoltānu Ribli gan nācies atzīt ungāru šahista pārākumu ar 4:6.
Pasaules šaha olimpiādēs Filipīnu izlases sastāvā piedalījies 23 reizes (1970-2006, 2010-2016), uzstādot absolūtu rekordu, kas pārspēja Ungārijas šahista Lajoša Portiša sasniegumu - 20 reizes, un Somijas šahista Heiki Vesterinena rezultātu - 19 reizes. No šīm 23 reizēm Torre 17 reizes ir bijis komandas līderis, spēlējot pie 1. galdiņa, kur ieguvis 3 individuālās bronzas medaļas (1974, 1980, 1988). 2016. gadā izcīnījis bronzas medaļu pie 3. galdiņa. 1988. gadā Salonikos kopā ar komandu ir izcīnījis augsto 7. vietu kopvērtējumā.
Tāpat ir 6 reizes piedalījies Āzijas komandu šaha čempionātos (1977, 1979, 1981, 1983, 1986, 1993), no kuriem četrus ir bijis uzvarētājs Filipīnu komandas sastāvā (1977, 1979, 1981, 1986), bet pie 1. galdiņa izcīnījis 4 individuālās zelta medaļas (1977, 1979, 1981, 1983). 2010. gada Āzijas spēļu šaha komandu turnīrā palīdzējis savai valstij izcīnīt sudraba medaļas kopvērtējumā.
Bijis viens no retajiem lielmeistariem, kurš uzturējis draudzīgās attiecības ar bijušo Pasaules šaha čempionu Robertu Fišeru. 1992. gadā atradies Fišera sekundantu komandā neoficiālā revanša mačā pret Borisu Spaski.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Mārupes novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Mārupes novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Sahāras svītrainais sesks

Izskats un īpašības

Sahāras svītrainajiem seskiem kā visiem caunu dzimtas dzīvniekiem ir garš, slaids ķermenis ar īsām kājām. Purns slaids, viegli izstiepts. Aste nosacīti gara un pūkaina. Kažoka matojums pinkains. Ķermeņa garums bez astes ir apmēram 20—28 cm garš, astes garums 11—18 cm, svars 200—250 g.
Kažoka krāsa divkrāsaina — melns ar baltu. Visa apakšdaļa; vēders, kājas un pakakle ir melna. Mugura gaiša, gandrīz balta ar melniem lāsumiem, galva balta ar platu, melnu masku uz sejas pāri acīm. Pazode balta ar šauru melnu svītru pa vidu. Ap kaklu melna svītra kā kakla siksna atdala balto galvu no baltās muguras. Aste kopumā izskatās tumša, bet astes gals ir balts. Sahāras svītrainā seska zīmējumu var apskatīt šeit.

Uzvedība un barība

Sahāras svītrainais sesks ir nakts dzīvnieks, pa dienu tas atpūšas alā zem zemes. Alas tas izrok pats. Kā visiem seskiem tam zem astes ir smirdīga sekrēta dziedzeri. Smaka tiek izmantota, lai aizbaidītu iespājamos ienaidniekus. Sahāras svītrainais sesks medī putnus, nelielus grauzējus, ķirzakas, kukaiņus un dažādus bezmugurkaulniekus, izēd no ligzdām olas.
Mazuļi dzimst laikā no janvāra līdz martam, grūsnības periods ilgst 37—77 dienas, parasti piedzimst 2—3 mazuļi.
Degunragputnveidīgie

Sistemātikas izmaiņas

Jaunākajos ģenētiskajos pētījumos ir atklājies, ka zemes degunragputni (Bucorvus) vēsturiski veido atšķirīgu attīstības līnju, tādēļ mūsdienās tos izdala atsevišķā dzimtā. Pastāv uzskats, ka zemes degunragputnu evolūcija aizsākusies Āfrikā, bet pārējiem degunragputniem Āzijā. 
Arī pupuķu ģintī mūsdienās sistematizē 4 sugas kādreizējo divu vietā (pupuķis un izmirušais milzu pupuķis). Papildus, kā atsevišķas sugas, izdalītas: Madagaskaras pupuķis un Āfrikas pupuķis, kas kādreiz tika klasificētas kā pupuķa pasugas.

Kopīgās īpašības

Degunragputnveidīgie putni, atkarībā no to dzimtas, var būt vidēji lieli līdz ļoti lieli putni. Lielākās sugas pieder degunragputnu un zemes degunragputnu dzimtai. Lielākais ir Kāpzemes degunragputns (Bucorvus leadbeateri), kurš sver līdz 6,2 kg un kura ķermenis ir 1,2 metrus garš. Mazākās sugas ir 23—25 cm garas (mežapupuķi un pupuķi), turklāt lielāko daļu no šī garuma aizņem aste.
Šīs kārtas putniem raksturīgs liekts, garš knābis. Vismasīvākie un lielākie knābji ir degunragputniem un zemes degunragputniem, kuru knābjus papildina tukši, dažādu veida knābja izaugumi, kā arī tiem ir raksturīgas dažādas krāsainas sekstes un pasekstes. Pupuķiem toties ir krāšņs, izteiksmīgs cekuls. Visām sugām raksturīgi plati, noapaļoti spārni un gara aste. Mājo siltos reģionos: mežos (atkarībā no dzimtas gan lietusmežos, gan sausos, retinātos mežos), krūmājos un savannā.
Ģermānisms

Ģermānisms jeb vācisms ir aizguvums no vācu valodas (piemēram, augšvācu, lejasvācu valodas vai tās dialektiem). Plašākā nozīmē par ģermānismiem sauc aizguvumus no jebkuras ģermāņu valodas.
Latvijas Šaha Vēstnesis (Ventspils)

Izdevējs

Žurnāla izdevējs bija Ventspils Šaha biedrība, tā redaktors — Ventspils Šaha biedrības priekšsēdētājs Otto Tīdemanis.
Pūķa ola. Sātanisks stāsts

Sižets

Jaunsaimniece Laima Kārkliņa, iegriežoties kaimiņu mājās, atrod savas draudzenes, izputējušā kolhoza "Komunisma ceļš" bijušās lopkopes Ievas Lakstīgalas un viņas kādreizējā drauga, bijušā traktorista Apolona Alelujeva līķus. Izmeklētājs Lukturis, izmeklējot šīs mīklainās nāves apstākļus, sastopas ar noslēpumaino rakstnieci, kas palīdz izskaidrot baisās nakts liktenīgo apstākļu sakritību. Ievas un Apolona, latvietes un krieva traģisko mīlas stāstu un mīklaino nāvi, sensācijas alkstošie žurnālisti pārvērš starptautiskā skandālā.
Igors Ivanovs (šahists)

Dzīve PSRS

Igors Ivanovs iemācījās spēlēt šahu 5 gadu vecumā. Bērnībā viņš daudz laika veltīja arī mūzikai un bija daudzsološs pianists. Pēc skolas beigšanas iestājies Ļeņingradas Valsts universitātes matemātikas faukltātē, taču drīzumā pametis mācības, lai pilnībā nodarbotos ar šahu. Dienējot Padomju armijā pārcēlies uz dzīvi Tadžikistānā, bet vēlāk Uzbekistānā. Šajā laikā Ivanovs daudz spēlē dažādos PSRS turnīros. 1975. gadā piedalījies Latvijas šaha čempionātā Rīgā, kur ieņēmis 5. vietu. 1976. gadā uzvarējis Rīgas atklātajā čempionātā šahā. Bijis divkārtējais Uzbekistānas čempions šahā - 1977. un 1978. gadā. 1978. gadā uzvarējis turnīrā Vladivostokā, bet PSRS čempionāta atlases turnīrā Daugavpilī ieņēmis 2. vietu aiz Garija Kasparova. 1979. gadā PSRS Tautu spartakiādē spēlējot pie pirmā galdiņa Uzbekistānas komandā uzvarēja toreizējo Pasaules šaha čempionu Anatoliju Karpovu.

Bēgšana uz Kanādu

Pēc uzvaras pār Karpovu Ivanovs tika aizsūtīts uz Kapablankas memoriālu Kubā. Atgriežoties mājās, lidmašīna, kurā viņš lidoja, veica avārijas nosēšanos Ņūfaundlendā, Kanādā. Ivanovs izmantoja izdevību un aizbēga no VDK aģentiem, lai pieprasītu politisko patvērumu Kanādā. Nekā, izņemot drēbes un kabatas šaha komplektu, viņam līdzi nebija.

Dzīve Kanādā

Kanādā Igors Ivanovs apmetās Monreālā un no 1980. gadu sākuma regulāri piedalījās šaha turnīros. Viņš kļuva par četkārtējo Kanādas čempionu šahā (1981., 1985., 1986., 1987.). 1982. gadā Ivanovs negaidīti sekmīgi nospēlēja Pasaules čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā Tolukā (Meksika), kur ieņēma 4. vietu. Divas reizes - 1982. un 1988. gadā - Ivanovs pārstāvēja Kanādas komandu Pasaules šaha olimpiādēs.

Mūža pēdējie gadi ASV

Mūža pēdējos gados Ivanovs biežāk pavadīja ASV, kur spēlēja dažādos turnīros. Kopā ar sievu Elizabeti viņš dzīvoja Jūtā. 2005. gada martā Igoram Ivanovam tika diagnosticēts vēzis. ASV šaha federācija materiāli atbalstīja viņa ārstēšanos, tomēr slimības attīstība nebija apturama. 2005. gada augustā, trīs mēnešus pirms savas nāves, Ivanovs ieņēma augsto 8. vietu ASV atklātajā šaha čempionātā, bet trīs nedēļas pirms nāves viņš uzvarēja Jūtas atklātajā šaha čempionātā. 2005. gadā par nopelniem turnīros 1980. gados FIDE piešķīra Ivanovam starptautiskā lielmeistara nosaukumu.
Telkom 3S

Lidojuma gaita

Telkom 3S tika palaists 2017. gada 14. februārī 21:39 UTC ar nesējraķeti Ariane 5ECA (lidojums VA235) no Gviānas kosmiskais centra. Kopā ar to palaists sakaru pavadonis Intelsat 32e / SkyBrasil-1.
Pavadoni paredzēts novietot ģeostacionārajā orbītā punktā 118° austrumu garuma.
Inkvizīcija

Svētā inkvizīcija (latīņu: inquisitio — 'iztaujāšana, noskaidrošana') ir kopīgs nosaukums Romas Katoļu baznīcas struktūru darbībai ķeceru noskaidrošanā un ķecerības apkarošanā (1231—1908).
Termins "inkvizīcija" viduslaiku tiesvedībā bija visai izplatīts, un nozīmēja lietas apstākļu noskaidrošanu un izmeklēšanu. Ar laiku ar šo vārdu sāka saprast tikai garīgo tiesu darbību pret Baznīcu vērsto ķecerīgo mācību apkarošanā. Īpašu Baznīcas tiesu ar šādu nosaukumu izveidoja pēc pāvesta Inocenta III rīkojuma 1215. gadā. Savukārt 1908. gadā to pārdēvēja par "Ticības mācības lietu kongregāciju" (Sacra congregatio Romanae et universalis Inquisitionis seu Sancti Officii).
Svētās inkvizīcijas pamatuzdevums bija noskaidrot, vai apsūdzētais nav vainojams ķecerībā. Ja vainu nevarēja pierādīt, to atbrīvoja, ja apsūdzētais izrādījās ķeceris, to nodeva laicīgās tiesas rokās, kura tad arī piesprieda sodu.

Etimoloģija

Viduslaikos ar jēdzienu "inkvizīcija" apzīmēja jebkuru pirmstiesas izmeklēšanu atkarībā no konteksta: laicīgajās tiesās izmeklēšanu parasti veica no "uzticamiem" pilsoņiem izveidota inkvizīcija, bet reliģisko pārkāpumu (ķecerību) izmeklēšanu — inkvizīciju īstenoja īpaši šim uzdevumam deleģēti garīdznieki (inkvizitori).
Saskaņā ar romiešu tiesībām pastāvēja trīs kriminālās meklēšanas metodes: accusatio, dununciatio un inquisitio. Tā kā Svētā palāta savas metodes pilnībā aizguva no pēdējā paņēmiena, tad no šejienes arī cēlies vārds - inkvizīcija.

Priekšvēsture

Kristiešu Svētajos Rakstos — Jaunajā derībā Apustulis Pēteris raksta par „aplamām posta mācībām“ (Pētera 2. vēst. 2:1), bet Svētais Pāvils ķecerību ierindo vienā kategorijā ar tādiem grēkiem kā maģija, elku pielūgsme un citiem (Gal. 5:20). 3. gadsimtā Baznīcas hierarhi (bīskapi, sinodes), balstoties uz Svētajiem Rakstiem, galīgi noformulēja kristīgās ticības doktrīnu. Tai pretī runājošas Svēto Rakstu interpretācijas tika atzītas par ķecerību, tomēr līdz pat 11. gadsimtam sodi par ķecerību tika reti piemēroti.
1184. gadā pāvests Lūcijs III un Svētās Romas imperators Frīdrihs I Barbarosa nodefinēja bīskapu tiesu procedūru ķecerību izmeklēšanā un tās procesuālo kārtību. Bīskapu tiesu savākto pierādījumu un apsūdzības izskatīšana un lēmuma pieņemšana tika uzticēta laicīgajām tiesām.
1215. gadā pāvesta Inocenta III sasauktajā IV Laterānas koncilā noformulēja ķecerību izmeklēšanas (lat. per inquisitionem) procesuālo kārtību un normas.

Inkvizīcijas attīstība

Laikā no 1231. līdz 1235. gadam pāvests Gregorijs IX pakāpeniski nodalīja ķecerību izmeklēšanu no bīskapu tiesu jurisdikcijas, ieceļot tai īpašus izmeklētājus — inkvizitorus, — no šī laika var sākt runāt par Svēto inkvizīciju kā par sistēmu. Sākotnēji inkvizitorus rekrutēja no dominikāņu, bet pēc tam arī no franciskāņu ordeņiem.
1478. gadā pāvests Siksts IV pēc Aragonas Ferdianda lūguma atļāva karaļiem iecelt inkvizatorus savās valstīs. Tika izveidota Spānijas inkvizīcija.
1542. gadā pāvests Pāvils III ar bullu "Licet ab initio" nodibināja Svēto inkvizīciju kā atsevišķu Baznīcas struktūru.
1942. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona

Latvijas futbola Virslīgas 1942. gada sezona bija 15. Virslīgas sezona, kurā piedalījās 6 komandas, izspēlējot viena riņķa turnīru.
Par čempioniem kļuva Rīgas "ASK".
Osteoblasti

Uzbūve

Osteoblastiem ir nenoteikta forma, to diametrs ir 15-20 mikrometri. Šūnā ekscentriski atrodas apaļš vai ovāls kodols ar lielu kodoliņu. Citoplazmā redzams labi attīstīts graudainais endoplazmatiskais tīkls, kas norāda uz aktīvo proteīnu sintēzi šūnā. Tajos ir arī liela bāziskās fosfatāzes aktivitāte, kas veicina fosfātu izgulsnēšanos kaulaudu šūnstarpas vielā.. Osteoblastu plazmolemmai ir daudz receptoru — D vitamīna, retinoskābes, parathormona, glikokortikoīdu, tranformējošā augšanas faktora , insulīnam līdzīgā augšanas faktora u.c.
Adatzivjveidīgās

Kopīgās īpašības

Lielākajai daļai adatzivjveidīgo kārtas zivīm ir raksturīgi gari, šauri ķermeņi, kurus ieskauj kaulaini gredzeni vai plātnītes, turklāt visām sugām ir šauras, nelielas, cauruļveida mutes, atgādinot snuķi. Izņēmums ir adatzivju dzimtas mopšzivis (Bulbonaricus), kuras sugām nav snuķim līdzīgās mutes, bet galva atgādina mopša seju. 
Adatzivjveidīgās sugas ir ļoti dažādos lielumos. Vismazākās ir mazo jūraszirdziņu grupas sugas, kuras ir 1 cm garas, bet lielākā ir trompetzivs (Aulostomus maculatus), kuras ķermenis sasniedz 1,5 m garumu. Lai arī lielākajai daļai sugu ir raksturīga aizsardzības krāsa, ļaujot labāk medīt un noslēpties no citām plēsīgajām zivīm, tomēr dažas adatzivis ir ļoti krāsainas.

Uzvedība un barība

Adatzivjveidīgās sugas ir plēsīgas un lielākā daļa, lēni peldot, barojas ar vēžveidīgajiem, bet lielākās sugas, piemēram, trompetzivs ir aktīva peldētāja, kas medī citas zivis. Vairākas šīs kārtas zivju sugas dzīvo starp jūrasaugiem un peld, atrodoties vertikālā stāvoklī, tādējādi tās atgādina augus un saplūst ar tiem. 
Adatzivjveidīgajām sugām ir dažādi un atšķirīgi vairošanās ieradumi.  Dažas sugas veido monogāmus pārus un tām ir sarežģīts vairošanās uzvedības modelis. Citas sugas nērš ikrus un spermu tieši jūrā, nerūpējoties par pēcnācējiem, bet jūraszirdziņi, adatzivis un viltus adatzivis ikrus auklē un par tiem rūpējas. Mātītēm vai citām sugām tēviņiem ir īpašas ikru somas, kurās tiek iedēti ikri.
Rožupes pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Bārzupe, Borovka, Dabiņš, Feimanka, Sumanka, Ūša.
Ezeri: Skrebeļu ezers, Skreuzmaņu ezers.

Vēsture

1945. gadā Daugavpils apriņķa Līvānu pagastā izveidoja Rožupes ciema padomi, kuras teritorijā ietilpa 11 pagasta sādžas: Rožupe, Babri, Vilmenieši, Gulbinski, Rubeņi, Kazuļi , Vanagi, Kļavinski, Pūgaiņi, Egļupe un Škelteri. Rožupes ciems ietilpis Līvānu (1949-1959) un Preiļu (pēc 1959. g.) rajonos. 1954. gadā Rožupes ciemam pievienoja likvidēto Aizupes ciemu. 1960. gadā kolhoza «Vienība» teritoriju (sādžas: Vilcāni, Vanagi, Kļavinski, Egļupe, Pūgaiņi, Rusinova, Šķelteri) pievienoja Kursīšu ciemam, kuru gan 1965. gadā, Kursīšu ciemu likvidējot, pievienoja atpakaļ. 1977. gadā Rožupes ciemam pievienoja likvidētā Pēternieku ciema teritoriju, bet kolhoza «Vienība» teritoriju atkal atdalīja un pievienoja Rauniešu ciemam. 1991. gadā ciemu pārdēvēja par Rožupes pagastu. 1999. gadā Rožupes pagasts iekļāvās jaunveidotajā Līvānu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Rožupe (pagasta centrs), Muktupāveli, Kalvāni.
Viking 1

Viking 1 bija pirmais no "Viking" misijas aparātiem, kuri izmantoja jau gandrīz vai klasisko Marsa izpētes shēmu - orbitālais aparāts un nolaižamais aparāts. ASV mācījās no galveno konkurentu (PSRS) kļūmēm Marsa izpētē un izmainīja nolaižamā aparāta nolaišanas kārtību. "Viking" aparāti iegāja orbītā ap Marsu un pirmo mēnesi veltīja Marsa fotografēšanai, tikai pēc rūpīgas iegūto attēlu analīzes tika izvēlētas vietas, kur nosēdināt nolaižamos aparātus. Šāda "taktika", kā arī veiksmīgais abu aparātu darbs, padarīja "Viking" par vienu no veiksmīgākajām planētu izpētes programmām pasaules vēsturē. Praktiski visu informāciju, kuru mēs zinam par Marsu, mēs zinam pateicoties tieši "Viking" aparātiem. "Viking 1" startēja 1975. gada 20. augustā un pēc 10 mēnešus gara starpplanētu lidojuma sasniedza Marsu. Jau 5 dienas pirms ieiešanas orbītā ap Marsu, zonde uzsāka planētas fotografēšanu. Orbītā ap Marsu "Viking 1" iegāja 1976. gada 19. jūnijā. Uzreiz pēc ieiešanas orbītā, orbitālais modulis sāka fotografēt potenciālās nolaišanās vietas un nolaišamais aparāts tika atdalīts 1976. gada 20. jūlijā. Pēc nolaižamā aparāta atdalīšanas, orbitālais aparāts uzsāka pētniecības otro fāzi - planētas kartogrāfēšanu. "Viking 1" orbitālais modulis darbojās līdz pat 1980. gada 17. augustam un līdz tam brīdim aparāts bija apriņķojis Marsu 1485 reizes. "Viking 1" orbitālais modulis pašlaik vēl atrodas Marsa orbītā un atradīsies tur līdz 2019. gadam, kad nokritīs uz Marsa. "Viking 1" nolaižamais aparāts atdalījās no orbitāla aparāta 20. jūlijā un pēc divu stundu gara lidojuma pa orbītu iedarbojās bremzēšanas sistēmas, kas sāka aparāta nosēšanos. Nosēšanās laikā "Viking 1" veica vairākus eksperimentus ar Marsa atmosfēru. 6 kilometru augstumā tika izlaists bremzēšanās izpletnis un 8 sekundes vēlāk tika nomests termiskais aizsargvairogs, kas aparātu aizsargāja no pārkaršanas. Pusotra kilometra augstumā iedarbojās bremzēšanas raķešdzinēju sistēma un 40 sekundes vēlāk "Viking 1" nolaižamais aparāts nosēdās Chryse Planitia rajonā. Pirmie fotoattēli tika nosūtīt jau 25 sekundes pēc nosēšanās. "Viking 1" nolaižamais aparāts fotografēja apkārtni, pētīja Marsa grunti un veica seismoloģiskos pētījumus. Sakari ar nolaižamo aparātu pazuda 1982. gada 13. novembrī.
Uzvaras iela (Jelgava)

Vēsture

Uzvaras ielu izveidoja 1924. gada augustā, apvienojot Akcīzes ielu, Ezera ielu un Lilienfelda ielu.
Akcīzes iela (Akzisestraße) veda gar Tirgus laukuma rietumu malu no Lielās ielas līdz Grāvja ielai, vēlākajai Skrīveru ielai (Schreiberstraße). Jelgavas kartēs bija atrodama kopš 17. gadsimta, bet pēc Jelgavas sagraušanas 1944. gadā to vairs neatjaunoja, mūsdienās tās paliekas atrodamas zem Hercoga Jēkaba laukuma. Tā turpinājās kā Ezera iela (Seestraße), kas veda no Tirgus laukuma garām Jelgavas Reformātu baznīcai līdz Ezera vārtiem pilsētas valnī. Pēc vaļņu nojaukšanas 19. gadsimtā izbūvēja Lilienfelda ielu (Lilienfeldstraße), kas pārgāja Slokas lielceļā. Aiz Mēdema villas pie Ezera ielas vārtiem atradās Jelgavas Latviešu biedrības dārzs, kurā biedrība svinēja Zāļu dienu vasaras saulgriežos un dzimtbūšanas atcelšanas dienu 31. augustā.
Pēc Jelgavas sagraušanas 1944. gadā ielas sākuma daļu izveidoja pāri Centrālajam laukumam, daļēji ietverot arī Rātūža ielas (Rathausstraße) posmu, kas 1924. gada augustā bija pārdēvēta par Domes ielu.
Dragon (kosmosa kuģis)

Dragon (no angļu:   "pūķis") ir bezpilota kosmosa kuģis, ko izstrādājis un izgatavojis ASV privātais uzņēmums SpaceX. Tā sākotnējais variants paredzēts kravu nogādāšanai orbitālajā stacijā un atpakaļ uz zemi. Pašlaik (2018) notiek darbs pie pilotējamās versijas izstrādes. Dragon ir izstrādāts pēc NASA līguma, lai transportētu kravas uz Starptautisko kosmosa staciju Commercial Orbital Transportation Services programmā.
Rīgas Katoļu garīgais seminārs

Būvniecības vēsture

Sākumā blakus Rīgas Sv. Franciska baznīcai atradās tikai draudzes vajadzībām būvēta ēka, kurā lielā šaurībā dzīvoja un mācījās semināra audzēkņi. Tāpēc 20. gs. 80. gados tika lemts par jauna korpusa būvniecību. Taču saskaņā ar tā brīža situāciju reliģiskas organizācijas neko tādu darīt nevarēja. Pateicoties kardināla Julijana Vaivoda diplomātiskajai rīcībai, 1980. gadā tika saņemta atļauja paplašināt Rīgas Garīgā semināra telpas. Papildus tam Rīgas Garīgajam semināram tika piešķirts starprepublikānisks statuss — tas nozīmēja, ka seminārs varēja pieņemt kandidātus uz priesterību arī no citām PSRS republikām. 13. oktobrī toreizējais semināra inspektors, profesors, monsinjors H. Trūps iesniedza lūgumu Rīgas pilsētas Galvenās arhitektūras un plānošanas pārvaldes galvenajam arhitektam G. Asarim, lūdzot atļauju rekonstruēt Rīgas sv. Franciska Romas katoļu draudzes saimniecības ēku. Šādi tika "apiets" likums, jo jaunas semināra ēkas celšana attiecīgajā laika periodā ideoloģisku apsvērumu dēļ bija faktiski neiespējama. Pēc atļaujas saņemšanas J. Vaivods semināra celtniecību uzticēja priesterim Oļģertam Daļeckim. Projektēšanas darbus veica arhitekts Atis Bīviņš. Garīgais seminārs tika celts ar diviem korpusiem — viens uz vecās saimniecības ēkas pamatiem — tajā sākotnēji tika ierīkots gan mācību, gan dzīvojamais korpuss, bet vēlāk tikai istabiņas dzīvošanai (pašlaik tur ir RARZI mājvieta), otrs, krietni lielāks, no tā pa labi, kur atrodas (arī pašlaik) mācību korpuss, dzīvojamā daļa, bibliotēka, kapela, semināra rektora un inspektora darba istabas un dzīvojamie apartamenti, saimniecības telpas un pagrabi. Pirmais korpuss tika pabeigts 1983. gadā ar kopējo platību 613 kvadrātmetri. Otrā korpusa būvniecība aizsākās 1985. gadā. Tās celtniecībā iesaistījās arī semināra audzēkņi. Tas tika galīgi pabeigts un nodots ekspluatācijā 1992. gadā. Otrā korpusa kopējā platība ir 3040 kvadrātmetri. Semināru 1993. gada 8. septembrī savas vizītes laikā Latvijā apmeklēja toreizējais pāvests Jānis Pāvils II.
Anniņmuižas bulvāris

Vēsture

Latvijas PSR laikā ielas nosaukums bija Imantas bulvāris, bet vēlāk Jāņa Sudrabkalna bulvāris.

Ielas raksturojums

Anniņmuižas bulvāra sākums un beigas saslēdzas ar Jūrmalas gatvi. Kopējais ielas garums ir 2190 metri un tā sastāv no 4 braukšanas joslām (atskaitot nelielu posmu ielas austrumu galā, kur ir divas joslas). Lielākajā daļā Anniņmuižas bulvāra apbūvē dominē daudzstāvu dzīvojamie nami, ievērojami mazāk savrupmājas. Bulvārī atrodas divas degvielas uzpildes stacijas, medicīnas centrs "Elite", veselības centrs "Imanta" un virkne citu sabiedrisku ēku. Anniņmuižas bulvāra loks apliec Anniņmuižas parku.

Sabiedriskais transports

Pa Anniņmuižas bulvāri kursē 36., 37., 41. un 56. maršruta autobusi, 1. maršruta tramvaji, kā arī 241. un 270. maršruta mikroautobusi.
Papagaiļu virsdzimta

Kopīgās īpašības

Šīs grupas papagaiļiem ir kopīga knābja liekuma forma un kā visiem papagaiļiem plaša žokļa vertikālā amplitūda. Knābja augšējo daļu virzienā uz augšu tie spēj kustināt neatkarīgi no apakšējās knābja daļas, tā kā savstarpēji tās savienotas kraniofaciālā veidā (augšējā knābja daļa nav savienota ar galvaskausu kā citiem putniem). Tādējādi papagaiļi ar knābi spēj veikt smalkas kustības, veikli manipulēt ar priekšmetiem, palielināt sakodiena spiedienu, lai saspiestu lielākus un cietākus riekstus.

Uzvedība

Papagaiļi ir vieni no inteliģentākajiem putniem pasaulē, un tiem ir proporcionāli liels galvaskausa tilpums. Lai arī tiem nav augšējās balsenes (larynx), dažas sugas ir ļoti prasmīgas cilvēka balss imitētājas. Papagaiļu vokālais orgāns, līdzīgi kā dziedātājputniem, atrodas trahejas apakšējā daļā un to sauc par apakšējo balseni (syrinx). Papagaiļi ir labi lidotāji un prasmīgi kāpelētāji pa koku zariem, veikli izmantot gan knābi, gan kājas.
Barojas galvenokārt ar sēklām, bet, atkarībā no sugas, barojas arī ar augļiem, riekstiem, lapām, nektāru, kukaiņiem un citu dzīvnieku izcelsmes barību. Dažas sugas, piemēram, loriketi barojas galvenokārt ar nektāru.