google/wiki40b huggingface dataset:
FC Daugava

Vēsture

Līdz 2007. gadam komanda bija pazīstama ar nosaukumu FC Ditton. Ditton Virslīgā debitēja 2004. gadā, tajā pašā gadā to atstājot. 2006. gadā klubs ar nu jau daudz lielāku budžetu un infrastruktūru Virslīgā atgriezās un ieguva 5. vietu. 2006. gada beigās klubs ieguva jaunus īpašniekus un nomainīja nosaukumu uz "FC Daugava". Tika izmantota 1944. gadā dibinātā Rīgas kluba "Daugava" simbolika, taču citādi Daugavpils komandai nav nekādas saiknes ar Rīgas komandu. 2008. gadā "Daugava" ieguva Latvijas kausu. 2009. gada sākumā globālās finanšu krīzes ietvaros klubs apvienojās ar citu Daugavpils klubu Dinaburg FC. Daugavas nosaukumu saglabāja jauniešu komanda, kas spēlē 1. līgā, kā arī 2008. gada sezonā atklātais Daugavas stadions. 2012. gadā FC "Daugava" pirmo reizi savā pastāvēšanas vēsturē kļuva par Latvijas čempioniem, par četriem punktiem pārspējot Skonto FC un FK Ventspils.
2014. gada 22. oktobrī aizdomās par plaša mēroga krāpšanu tika aizturēts astoņi cilvēki, to skaitā komandas galvenais treneris Ivans Tabanovs, tehniskais direktors Jevgēnijs Klopovs, kā arī spēlētāji Aleksandrs Vlasovs un Jevgēņijs Kosmačovs, kas gan pēc divām dienām tika atbrīvoti, bet vēlāk tika diskvalificēti no Latvijas futbola, bet iespējamais organizators, bijušais Dinaburg FC prezidents Oļegs Gavrilovs tika paturēts apcietinājumā.
Pirms 2015. gada sezonas Latvijas Futbola federācijas Licencēšanas komisija FC Daugava nepiešķīra startam Virslīgā nepieciešamo A licenci. Klubs iesniedza apelāciju, tomēr tā tika noraidīta, tādējādi FC Daugava nevarēja šajā sezonā piedalīties Virslīgas čempionātā, tāpēc tā pieteicās 2. līgas Latgales reģiona čempionātam.

Iegūtās vietas Latvijas čempionātā

* Neskaitot Virslīgas klubu otrās komandas, kuras 1. līgas čempionātā startēja ārpus konkurences.
Valters Models

Dzīvesgājums

Dzimis 1891. gada 24. janvārī. Armijā kopš 1909. gada. Pirmā pasaules kara laikā karoja Rietumu frontē. 1917. gadā apbalvots ar I šķiras Dzelzs krustu. Karu pabeidzis kā kapteinis, pēc tam dienējis ģenerālštābā. No 1938. gadā — ģenerālmajors.
1940. gada novembrī pieņēma 3. tanku divizijas komandēšanu. No 1941. gada oktobra — 41. tanku korpusa komandieris. Laikā no 1942. gada janvāra līdz 1943. gada novembrim (ar dažiem īsiem pārtraukumiem) komandējis IX armiju Austrumu frontē. 1944. gada februārī un martā komandējis armijas grupu "Ziemeļi". 1944. gada jūnijā un augustā komandējis Armijas grupu "Centrs".
No 1944. gada augusta — Rietumu frontes virspavēlnieks. No 1944. gada septembra — armijas grupas "B" komandieris Francijā. 1945. gada aprīlī t.s. Rūras operācijas rezultātā šī armijas grupa tika sakauta un kapitulēja (gūstā padevās vairāk nekā 325 000 karavīru un 30 ģenerāļi). 21. aprīlī Valters Models mežā pie Dīsburgas nošāvās.
Kosviga

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1013. gadā.

Ekonomika

Pie pilsētas atrodas slimnīca Fachkrankenhaus Coswig.
Kārlis fon Zīverss (galminieks)

Dzīvesgājums

Dzimis Lielā Ziemeļu kara laikā 1710. gada 22. martā Nesbijā (zviedru: Näsby) Somijas dienvidos no Igaunijas atbēgušā kapteiņa Joahima Johana fon Zīversa (1674–1753) un viņa sievas Ģertrūdes Elizabetes, dzimušas fon Ekermanes (1671–1728), ģimenē. Pēc kara beigām viņš kopā ar vecākiem pārcēlās uz jauno Krievijas impērijas galvaspilsētu Pēterburgu. No 1735. gada kalpoja lielkņazienes, vēlākās ķeizarienes Elizabetes Petrovnas galmā. 1742. gadā kļuva par kambarjunkuru (Kammerjunker), 1745. gadā par brīvkungu, 1751. gadā par galma kambarkungu un tika imatrikulēts Igaunijas bruņniecības sastāvā, bet 1752. gadā Vidzemes bruņniecības sastāvā kā Košķeles muižnieku (Gutsherr auf Ostrominsky).
Pirms Septiņgadu kara viņš bija Krievijas impērijas sūtnis Vīnes galmā (1754-1755), pēc tam Elizabetes galma hofmaršals un ģenerālleitnants (1757-1762). 1760. gadā viņu par diplomātiskiem panākumiem paaugstināja par Svētās Romas impērijas grāfu un piešķīra muižas Igaunijā un Vidzemē. Arī ķeizarienes Katrīnas II galmā viņš bija oberhofmaršals un ģenerālis (General-en-Chef) līdz 1767. gadam, kad viņu atvaļināja pensijā.
Miris 1774. gada 30. decembrī Pēterburgā.
Mario Lemjē

Spēlētāja karjera

NHL klubā Pitsburgas "Penguins" Lemjē aizvadīja 17 sezonas, divreiz (1991. un 1992. gadā) izcīnot Stenlija kausu. 1984. gada NHL draftā "Penguins" viņu izvēlējās ar kopējo 1. numuru. Pirms spēlēšanas NHL viņš trīs sezonas aizvadīja QMJHL līgas klubā Lavalas "Voisins". Mario Lemjē 1997. gadā paziņoja par savu aiziešanu no hokeja, bet 2000. gadā, kad viņš jau bija kļuvis par jauno "Penguins" īpašnieku, Lemjē tomēr atgriezās. No 1987. līdz 1994. gadam viņš bija Pitsburgas "Penguins" kapteinis.
Kānadas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1983. gada Pasaules čempionātā junioriem, 1985. gada Pasaules čempionātā, 1987. gada Kanādas kausa izcīņā, kā arī 2002. gada Olimpiskajās spēlēs un 2004. gada Pasaules kausa izcīņā. Kanādas kausa izcīņā, Olimpiskajās spēlēs un Pasaules kausa izcīņā viņš kopā ar izlasi izcīnīja zelta medaļas. Olimpiskajās spēlēs un Pasaules kausa izcīņā viņš bija arī komandas kapteinis.
Viņam pieder 10 NHL un 10 "Penguins" rekordi. 1985. gadā izcīnīja Kaldera balvu. Trīs reizes (1988., 1993. un 1996. gadā) izcīnījis Hārta balvu. 6 reizes (1988., 1989., 1992., 1993., 1996. un 1997. gadā) izcīnījis Ārta Rosa balvu. 1986., 1988., 1993. un 1996. gadā izcīnīja Lestera Pīrsona balvu. 1993. gadā izcīnīja Bila Mastertona balvu. 2000. gadā izcīnīja Lestera Patrika balvu. 1993. gadā izcīnīja arī Lī Mārša balvu, kuru pasniedz Kanādas gada labākajam sportistam. Piedalījies 10 NHL visu zvaigžņu spēlēs, 3 reizes (1983., 1989. un 1999.) atzīts par visu zvaigžņu spēles vērtīgāko spēlētāju.
Rallijreids

Rallijreids ir motorsporta veids, kas norisinās vairākas dienas, un kur dalībniekiem jāveic liela attāluma ātrumposmi un terminēti pārbraucieni. Rallijreida dalībnieki dienā nobrauc 400—900 kilometrus. Laika ziņā rallijreids var ilgt no 3 līdz 30 dienām. Viens no populārākajiem rallijreidiem ir Dakaras rallijs. Rallijreidos automobiļos bez pilota brauc arī stūrmanis, kas atbild par maršruta navigāciju, bet kravas automobiļos vēl komandā ir arī mehāniķis.
Rallijreida dalībnieki klasificējās dažādās ieskaitēs atkarībā no transportlīdzekļa tipa. Parasti trīs galvenās klases ir motociklu, automobiļu un kravas automobiļu.
Annas Sakses iela (Rīga)

Vēsture

Rīgas ielu sarakstos šī iela ir sastopama no 1902. gada ar nosaukumu Samsona iela. 1923. gadā iela ieguva Jahtkluba ielas nosaukumu, 1938. gadā to mainīja uz Mazpulku ielu. Laika posmā no 1940. līdz 1942. gadam un no 1944. līdz 1983. gadam ielas nosaukums bija Bērnudārza iela. 1983. gadā iela ieguva savu tagadējo nosaukumu.
2011. gadā, ar Mežaparka evaņģēliski luteriskās draudzes ierosinājumu, daļu no Annas Sakses ielas pārdevēja par Roberta Feldmaņa ielu.
Kordēlija (pavadonis)

Atklāšana un nosaukums

Pavadonis tika atklāts 1986. gada 20. janvārī, Voyager programmas darbiniekam R.Terilam izpētot starpplanētu zondes „Voyager 2” attēlus. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/1986 U7. Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim vēlāk piešķīra nosaukumu Kordēlija. Kordēlija ir karaļa Līra jaunākā meita Šekspīra drāmā „Karalis Līrs”.

Orbīta un fizikālie parametri

Kordēlija ir neliels pavadonis. Tā diametrs ir apmēram 40.2 ± 6 km. Pavadonis pēc atklāšanas 1986. gadā vairs nebija novērots līdz pat 1997. gadam, kad to atkal ieraudzīja Habla kosmiskā teleskopa attēlos. Kordēlija ir mazizpētīts pavadonis. „Voyager 2” attēlos tas izskatās kā garens objekts, kura ass vērsta uz Urānu.
Kordēlija darbojas kā pavadonis-gans attiecībā pret Urāna ε gredzenu. Paisuma spēku iedarbībā Kordēlijas orbīta pakāpeniski samazinās.
Āraišu ezerpils

Āraišu ezerpils bija no 9. līdz 10. gadsimtam apdzīvota nocietināta latgaļu apmetne uz Āraišu ezera salas. Arheologa Jāņa Apala vadībā Āraišu ezerpils ir daļēji rekonstruēta un ir viens no populārākajiem arheoloģiskā tūrisma objektiem Latvijā. 1983. gadā tika izveidots Āraišu arheoloģiskais parks, kurā ietilpst arī Āraišu pilsdrupas, kā arī akmens un bronzas laikmeta mājokļu rekonstrukcijas Meitu salā.

Atrašanās

Āraišu arheoloģiskais parks atrodas Amatas novadā, pie Āraišu ezera, aptuveni 7 km no Cēsīm, netālu no Vidzemes šosejas, 3 km no Cēsu pagrieziena.

Teikas par nogrimušo pili

Latviešu teikas vēstīja, ka vietā, kur tagad atrodoties maza saliņa, Āraišu ezerā esot nogrimusi pils un skaidrā laikā Āraišu ezera dibenā varot redzēt pils paliekas. Zvejnieki vairījušies zvejot salas tuvumā, jo uz senajiem koka pāļiem ķeroties tīkli.

Arheoloģisko izrakumu vēsture

1876.gadā Cēsu grāfs Jakobs Kārlis Georgs fon Zīverss izdarīja pirmos izrakumus ezera salā, kur konstatēja piecas vai sešas apbūves kārtas, atrada senlietas, taču izrakumu apstākļi bija ļoti neērti — izrakumu laukumos nemitīgi plūda iekšā ūdens, kas nemitīgi bija jāizsmeļ. Pēc Zīversa aicinājuma 1877. gada vasarā Āraišos no Berlīnes ieradās profesors Rūdolfs Virhovs. Viņš apskatīja ezera saliņu un lika tās vidū izdarīt nelielu zondējuma rakumu. Pēc atrasto koku apskates viņš secināja, ka Āraišu ezera celtne uzskatāma par dzelzs laikmeta pāļu būvi.
Pamatīgāk sala izpētīta 1965.—1969. un 1975.—1979. gadā, kad izrakumus vadīja arheologs Jānis Apals. Izrakumos tika atrastas 5 apbūves, kas pastāvējušas apmēram 15—20 gadus katra.
2012. gada jūlijā starptautiska Eiropas projekta "Ecology of Crusading" ("Krusta karu ekoloģija") ietvaros tika veikta arheoloģiskā izpēte Āraišu ordeņa pils priekšpilī un Āraišu ezera krastā arheologa Artūra Tomsona vadībā. Laukumā ezera krastā dzelzs laikmeta ezerpilij sinhronu apdzīvotību konstatēt neizdevās. Iegūtās arheoloģiskās liecības pamatā saistāmas ar Livonijas ordeņa pils pastāvēšanas laiku.
Stirnas

Izplatība

Stirnas ir sastopamas visā Eirāzijas teritorijā, bet abu sugu izplatības areāls gandrīz nepārklājas. Eiropas stirna dzīvo Eiropā, bet tā ir sastopama arī Mazāzijā un Kaukāzā. Tās izplatības austrumu robeža ir Krievijas pašos rietumos, bet Sibīrijas stirnas izplatība sākas pie Urāliem. Abu sugu izplatība pārklājas Kaukāza kalnos, turklāt Eiropas stirna mājo kalnu dienviddaļā, bet Sibīrijas stirna ziemeļdaļā. Kopumā Sibīrijas stirna sastopama Ķīnā, Kazahstānā, Korejā, Mongolijā un Krievijā.
Latvijā ir sastopama viena stirnu ģints suga — Eiropas stirna (Capreolus capreolus).

Izskats un īpašības

Morfoloģiski abas sugas ir ļoti līdzīgas viena otrai, tikai Sibīrijas stirna ir nedaudz lielāka nekā Eiropas stirna. Salīdzinot ar citām briežu dzimtas sugām, stirnas ir samērā nelielas un smalki veidotas. Tām ir salīdzinoši īsi, stāvi ragi, kuri aug tikai tēviņiem. To apspalvojums vasarā ir sarkanbrūns ar pelēcīgu sejas matojumu. Ziemā tās kļūst pelēkas, tumši brūnas vai pat gandrīz melnas. Aste ir ļoti īsa. Atšķirībā no citiem briežu dzimtas tēviņiem, stirnu buks jaunos ragus sāk audzēt uzreiz pēc veco nomešanas.
Stirnas pamatā barojas ar zālaugiem, koku lapām, ogām un jauniem dzinumiem. tām ļoti garšo jauna zāle, jauni asni, augi, kuri ir sulīgi un kuros ir augsts ūdens procents.
Kloti no Jirgensburgas

Kloti no Jirgensburgas (Zaubes) (vācu: Clodt a.d.H. Jürgensburg) jeb Kloti fon Jirgensburgi (Clodt von Jürgensburg) bija vācbaltiešu izcelsmes dzimta, kas izplatījās arī Zviedrijā, Krievijā un Vācijā.

Vēsture

Par dzimtas aizsācēju tiek uzskatīts Tallinas sindiks Rolfs Klots (Rolof Clodt), kas pirmo reizi pieminēts 1515. gadā. Viņa dēls Josts Klots (Jodokus Clodt, 1517-1572)  Livonijas kara pirmajā periodā (1558-1561) izvirzījās par Livonijas ordeņa kancleru. Šajā laikā Livonijas ordenis noslēdza protekcijas līgumu ar Lietuvas dižkungu Sigismundu II un ieķīlāja viņam par 600 000 guldeņu Ludzas, Rēzeknes, Daugavpils, Sēpils un Bauskas pilis.
Viņš pats no Livonijas ordeņa mestra Gotharda Ketlera 1561. gada 22. martā saņēma lēnī Jirgensburgas (Zabes) pili, kas kļuva par dzimtas muižu. 1599. gadā viņa dēls Stepans Klots mantoja Jirgensburgas un Bērzu muižas (Bersehof). Zviedru Vidzemes laikā Gustavs Ādolfs fon Klots (Gustav Adolf Clodt, 1621–1681) kļuva par  Vidzemes landmaršalu (1650–1653). Viņa dēlam Zviedru Vidzemes vicegubernatoram, ģenerālleitnantam un Zaubes muižniekam Johanam Ādolfam Klotam (Johann Adolf Clodt von Jürgensburg) Lielā Ziemeļu kara laikā Zviedrijas karalis Kārlis XII piešķīra brīvkunga no Jirgensburgas titulu. 
1745. gadā Jirgensburgas Klotu dzimta tika ierakstīta Igaunijas bruņniecības matrikulā, Igaunijas teritorijā Klotu dzimtai piederēja Valkilas (Valkla mõis, Wallküll), Peitas (Kloodi mõis, Peuth), Ranamoisas (Rannamõisa, Vogelsang), Todvakonas (Tõdva-Kõnnu mõis, Köndes), Korjodi (Korjoth), Oru (Oru mõis, Orrenhof), Avastes (Auaste mõis, Wiesenau), Vastas (Waschel), Humalas (Hummala), Edaras (Eddara), Sahas (Saage), Sammas (Samm) muižas.
Latvijas teritorijā 1765. gadā Klotu dzimtai bez Jirgensburgas (Zaubes) muižas piederēja arī Bērzu muiža (Bersehof), Kliģenes muiža (Gustavsberg) un Dukuru muiža (Duckern). 
Vācbaltiešu izceļošanas laikā Klotu dzimta pameta Baltijas valstis.

Kloti no Heidenfeldes

Vidzemē mitinājās arī cita vācbaltu muižnieku Klotu dzimta, ko sauca par Klotiem no Heidenfeldes (von Klot a. Heydenfeld), kuru radniecība ar Zaubes Klotiem nav pierādāma. Viņu dzimtmuiža līdz 1920. gada zemes reformai bija Puikules muiža (Puikeln). Pie šīs dzimtas piederēja luterāņu mācītājs un Latviešu literārās biedrības dibinātājs (1824) Gustavs Reinholds fon Klots (1780-1855) un lielinieku nogalinātā dziedātāja Mariona fon Klota (1897-1919).
1958. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1958. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika no 24. līdz 27. jūlijam Budapeštā (Ungārija).
Krievijas administratīvais iedalījums

Krievijas Federācijas administratīvais iedalījums ir vairāku līmeņu pārvaldes sistēma, ko veido 85 federācijas subjekti (krievu: субъект федерации).
Federācijas subjekti atšķiras pēc nosaukuma un dažām uzbūves īpatnībām, proti, Krievijas Federācijā ir 22 republikas, 46 apgabali, 9 novadi, 1 autonomais apgabals, 6 autonomie apvidi un 3 federālās nozīmes pilsētas. Federālie subjekti sīkāk iedalās 2027 rajonos.
Olga Menčika

Biogrāfija

Dzimusi Maskavā čeha un anglietes ģimenē. 1921. gadā kopā ar vecākiem pārcēlusies uz Lielbritāniju, kur kļuvusi par Hastingsas šaha kluba biedri. 1927. gadā bijusi otrā Londonas sieviešu šaha čempionātā, kurā uzvarējusi viņas vecākā māsa Vera. 1935. gadā piedalījusies 5. Pasaules sieviešu šaha čempionātā Varšavā, kur ieņēmusi 5. vietu, bet 1937. gadā 6. Pasaules sieviešu šaha čempionātā Stokholmā dalījusi 17.-20. vietu.
Otrā Pasaules kara laikā 1944. gada jūnijā Olga Menčika kopā ar māti un māsu Veru gāja bojā vācu uzlidojumā no raķetes Fau-1.
Faleristika

Faleristika (grieķu: phalara — ‘metāla rotājums’) ir vēstures palīgnozare, kas pētī ordeņu, medaļu, goda zīmju vēsturi.
Šī vēstures palīgnozare pētī arī lietas, kas tieši saistītas ar ordeņiem, medaļām un goda zīmēm, piemēram, to statūtus vai sertifikātus, kas nāk tiem līdzi. Svarīgu vietu arī ieņem, piemēram, noteiktas valsts apbalvojumu sistēma. Tradicionāli faleristika ietilpst numismātikā.
Plašākā nozīmē faleristika ir ordeņu, medaļu, goda zīmju, kā arī dažādu nozīmīšu, kolekcionēšana. Īpašu uzplaukumu tā ieguva 20. gadsimtā pēc numismātikas norieta. Kolekcionāri bieži vien apbalvojumus kolekcionē pēc kādas noteiktas pazīmes, piemēram, pēc valsts, pēc vēsturiskā perioda un citām pazīmēm. Tiek izdoti arī speciāli apbalvojumiem veltīti katalogi, kuros ir atrodami attēli un apraksti par katru apbalvojumu.
Nosaukums radies no vārda "falera" (latīņu: falerae), kas Senajā Romā bija apbalvojums leģionāriem. Latīņu valodā tas ienāca no grieķu valodas, kurā ar šo vārdu saprata vienkārši rotājumu pie apģērba.
29. marts

29. marts ir gada 88. diena pēc Gregora kalendāra (89. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 277 dienas.
Valka

Etimoloģija

Pastāv uzskats, ka Valkas nosaukums, iespējams, saistīts ar latviešu valodas darbības vārdiem "vilkt" un "valkāt", vai arī lietvārdu "valks", kas ir senāk lietots mitrāju teritoriju vai atsevišķu to elementu — staignāja, purva, arī strauta apzīmējums un kopumā raksturo Valkas apkārtnei raksturīgos ģeogrāfiskos apstākļus. Darbības vārds "valks" sākotnēji varējis apzīmēt laivu pārvilkšanas vietu aizvēsturiskajos laikos, kad laivas vai kravas no Gaujas upes baseina tika pārvilktas uz Pedeles upi, pa kuru varēja nokļūt Emajegi upes baseinā un tālāk — uz Igaunijas ezeriem.

Ģeogrāfija

Valka atrodas Pedeles un Varžupītes krastos un robežojas ar kaimiņpilsētu Valgu un vienlaikus — ar Igaunijas Republiku. Valkas pilsētas teritorijā atrodas ezers — Zāģezers, kas ir mākslīgi uzpludināta Pedeles gultnes daļa. Valkas platība ir 14,36 km². Attālums līdz Rīgai — 160 km, līdz Valmierai — 50 km, līdz Tartu (Igaunija) — 90 km.

Sports

Valkā organizētā sporta pirmsākumi ir attiecināmi uz 1922. gadu, kad Valkā izveidojās pirmā sporta organizācija Valkas sporta biedrība. Šajā biedrībā ietilpa 10 sekcijas — futbola, šaha, tenisa, riteņbraukšanas, slēpošanas, makšķerēšanas, vieglatlētikas, sporta spēļu, tūrisma un galda tenisa. Valkas sporta biedrība kopumā pastāvēja 16 gadus, kad 1938. gadā, apvienojoties ar Alūksnes sporta biedrību, pievienojās 7. Valkas aizsargu pulka sporta klubam. 7. Valkas aizsargu pulka sporta klubam ir divi laika posmi. no 1934. līdz 1938. gadam, kad tas bija patstāvīgs klubs, un no 1938. līdz 1940. gadam, kad tam bija pievienojusies Valkas sporta biedrība. Tad ilgu laiku Valkas sporta dzīvē bija manāms klusums, līdz 1959. gadā izveidojās Sporta biedrība "Vārpa". "Vārpa" bija slavena ar savu sportistu labajiem sasniegumiem ne tikai rajona mēroga sacensībās, bet arī republikas mērogā. Lai arī oficiāli sporta biedrība "Vārpa" nav likvidēta, savu darbību tā pārtrauca 1999. gadā.
Valkā ir ļoti plaši pieejama sporta infrastruktūra: trīs mūsdienīgas sporta zāles, mūsdienīgs stadions (rekonstruēts 2006. gadā) ar mākslīgā seguma futbola laukumu, trenažieru zāles u.c. Tā kā Valka ir robežpilsēta ar Valgu, tad abu pilsētu iedzīvotāji var izmantot abu pilsētu sniegtos sporta infrastruktūras pakalpojumus. Pieejamā infrastruktūra ļauj valcēniešiem nodarboties ar daudziem sporta veidiem, vieglatlētiku, futbolu, šahu, basketbolu, volejbolu, florbolu u.c. Visu šo sporta veidu treniņus nodrošina Valkas rajona bērnu un jaunatnes sporta skola, Valkas ģimnāzija, Futbola klubs FK Valka un Valgas sporta iestādes.
Ojārs Rubenis

Apbalvojumi

2001. gadā Rubenis saņēmis ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Digitālās TV lieta

2003.gada 1.septembrī Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs ierosināja krimināllietu par Digitālās TV ieviešanu, pamatojoties uz toreizējā satiksmes ministra Roberta Zīles iesniegumu. Lieta bija saistīta ar DLRTC un KML meitasfirmas Kempmayer Media Latvia vienošanos, kas paredzēja  Latvijā nogādāt dažādu specifisku aparatūru digitālajai apraidei. Aparatūras izmaksas iepriekš lēstas daudzos desmitos miljonu latu, kas jāizmaksā valstij.
Krimināllietā apsūdzības uzrādītas par krāpšanu lielos apmēros un noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu  20 personām, t.sk. O.Rubenim kā Latvijas Valsts radio un televīzijas centra (LVRTC) valsts pilnvarniekam.
Tiesas sastāvs ar tiesnesi Juri Stukānu priekšgalā šo lietu sāka skatīt 2008. gada 28. augustā.
2015. gada 15. maijā tiesa nolēma atzīt par vainīgiem 13 digitālās televīzijas krimināllietā apsūdzētos, septiņiem no viņiem piespriežot reālu cietumsodu, bet sešiem nosakot naudas sodu. 18 000 eiro sods tika piemērots arī bijušajam LVRTC valsts pilnvarniekam Nacionālā teātra direktoram Ojāram Rubenim.
2018.g. 20. jūnijā Rīgas apgabaltiesa attaisnoja iepriekš notiesāto bijušo Nacionālā teātra direktoru Ojāru Rubeni.
Piņjiņa tabula

Šī piņjiņa tabula ir pilnīgs visu standarta ķīniešu mandarīnu valodā lietoto haņu piņjiņa zilbju uzskaitījums. Katra zilbe tabulas šūnā ir veidota no iniciālēm (ailēs) un finālēm (rindās). Tukša šūna nozīmē, ka attiecīgā zilbe nepastāv standarta ķīniešu valodā.
Tabula ataino iespējamās iniciāļu un fināļu kombinācijas, bet neaptver toņus, kas ir tikpat svarīgi pareizai izrunai ķīniešu valodā. Dažām zilbēm var piemērot visus 5 toņus, lielākajai daļai nē. Dažām pielieto tikai vienu toni.

Tabula

Piņjiņa zilbes tabulā attēlotas taisnrakstā, latviskie atveidojumi - slīprakstā.
Vjačeslavs Nazarovs

Spēlētāja karjera

Spēlētāja karjeras laikā spēlēja aizsarga pozīcijā. Lielāko daļu karjeras aizvadīja Rīgas "Dinamo" sastāvā, kur spēlēja laikā no 1969. līdz 1984. gadam, 1982. gadā spēlēja Latvijas Bērzs komandā. Nazarovs bijis PSRS otrās izlases dalībnieks laikā no 1975. līdz 1985. gadam.

Trenera karjera

Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri. Bijis trenera palīgs "Latvijas Bērzs" komandā (1985), Rīgas "Dinamo" (1980, 1986—1988). Trenējis arī Latvijas sieviešu hokeja izlasi. 1990. gadu beigās bijis Latvijas hokeja izlases galvenā trenera Haralda Vasiļjeva palīgs. Trenējis vairākas Latvijas jauniešu komandas, 2005., 2008. un 2013. gadā bijis Latvijas U-18 izlases galvenais treneris.
Atzele

Teritorija

Zināms, ka Atzelē ietilpa seši novadi (ciemi) - Gaujene, Alūksne, Purnava, Bērzene, Abelene un Abrene, un tās teritorija pletās līdz pat Mudes upei (tagad - Veļikajas upe Pleskavas apgabalā). Tai cauri vijās senais tirdzniecības ceļš no Gaujienas caur Alūksni uz Pleskavu. Galvenais pārvaldes centrs bijis Gaujenes pilskalnā pie Gaujas, kur Livonijas ordenis uzcēla savu pirmo mūra pili Adsel (mūsdienās - Gaujiena), kas kalpoja par komtura rezidenci līdz Marienburgas pils uzcelšanai uz Alūksnes ezera salas. Pie Atzeles piederēja arī Koikulas un Siksalas apkārtnes Igaunijā.

Dokumenti

Dokuments par Tālavas un Adzeles sadalīšanu latīņu valodā uzglabājies divos oriģinālos - viens Krakovā firsta Čartoriska bibliotēkā, otrs Stokholmā Valsts arhīvā. Tie satur 14 Tālavas vietu vārdus, pēc kuriem vienīgi var noteikt šīs latviešu zemes robežas 13. gadsimta sākumā.
Filips Pauluči

Biogrāfija

Dzimis 1779. gadā Modenā dižciltīgā itāļu ģimenē. Pēc tēva nāves 1785. gadā viņš kļuva par Sardīnijas karaļa galma pāžu, vēlāk uzsāka militāro karjeru. No 1792. gada ka pusaudzis piedalījās karos pret revolucionārās Francijas armiju. Franču okupētajā Itālijas daļā (itāļu: Repubblica Cisalpina) organizēja sacelšanos, tādēļ 1799. gadā bija spiests bēgt uz Austriju. 1803. gadā iestājās Bavārijas karalistes armijā, 1804. gadā Vīnē apprecējās ar vācbaltieti Vilhelmīni Francisku fon Koskuli (Wilhelmina Franziska von Koskull). Pēc Svētās Romas impērijas armijas 1805. gada sagrāves Austerlicas kaujā 1807. gadā viņš pārgāja Krievijas impērijas karadienestā un cīnījās pret Napoleona koalīciju Balkānos. 1808. gadā ieradās sievas dzimtajā pusē Kurzemes guberņā, ģenerāļa Fīdriha Vilhelma fon Bukshēvdena vadībā piedalījās Somijas karā pret Zviedriju. 1810. gadā viņu iecēla par Kaukāza armijas ģenerālkvartīrmeistaru (krievu: генерал-квартирмейстер). Krievu-turku kara (1806—1812) laikā kā Krievijas impērijas armijas virspavēlnieks Gruzijā vadīja militārās operācijas pret Osmaņu impērijas armiju pie Karsas un pret Persijas armiju Karabahā.
Napoleona Bonaparta karagājiena uz Krieviju laikā 1812. gada oktobrī viņu iecēla par Rīgas ģenerālgubernatoru. 1819. gadā Pauluči iecēla arī par Igaunijas un 1823. gadā — arī par Pleskavas gubernatoru.
1830. gadā Pauluči atgriezās Itālijā, kur bija Dženovas provinces ģenerālgubernators.

Piemiņa

Līdz Pirmajam pasaules karam Pauluči vārdā bija nosaukts viens no Rīgas bulvāriem, tagadējā Merķeļa iela. 1851. gadā Vērmanes dārzā atklāja Pauluči pieminekli bez viņa attēla, uz monumenta ir vienīgi godināta viņa ierašanās diena Rīgā 1812. gada 23. oktobrī. Pēc Pirmā pasaules kara glabājās Doma katedrāles galerijā. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas piemineklim izgatavo kopiju, ko uzstāda Vērmanes dārzā, oriģināls atrodas Doma baznīcas krustejā.