google/wiki40b huggingface dataset:
Augstākie vēži

Morfoloģija

Augstākajiem vēžiem atšķirībā no citiem vēžveidīgajiem ir pastāvīgs ķermeņa segmentu skaits (19 vai 20 segmenti): galva sastāv no 5, krūtis no 8 un vēders no 6 segmentiem. Izņēmums ir plānčauļi, kuriem ir 7 segmenti vēderam. Ķermenis nobeidzas ar anālo segmentu - telsonu, kuram nav ekstremitāšu. Visiem augstākajiem vēžiem krūšu segmenti saplūduši ar galvu, izņemot plānčauļiem (Leptostraca). Ķermeņa nodalījumiem ir vienzarainas vai divzarainas ekstremitātes. Visiem augstākajiem vēžiem, izņemot plānčauļiem, nav furkas. Kopumā augstākajiem vēžiem ir vislielākā ķermeņa formu daudzveidība no visiem dzīvniekiem pasaulē.
Izvadorgāni ir antenālie dziedzeri. Turklāt plānčauļiem ir vēl maksillārie dziedzeri. Mātītēm ir pāra dzimumatvere, kas atrodas uz sestā krūšu segmenta, tēviņam dzimumorgāni ir uz astotā krūšu segmenta. Kuņģis sastāv no 2 kamerām. Viduszarna vienmēr ir daudz īsāka par galazarnu. Augstākajiem vēžiem ir labi attīstītas elpošanas un asinsrites sistēmas. Tiem ir arī centrālā nervu sistēma.

Ekoloģija

Lielākā daļa augstāko vēžu mājo ūdenī, gan jūrās, gan saldūdens tilpnēs. Bet 3 kārtās ir arī uz sauszemes dzīvojošas sugas: vienādkājvēži (Isopoda), kā, piemēram, mitrenes (Oniscoidea); desmitkājvēži (Decapoda), (piemēram, palmu zaglis (Birgus latro)); un sānpeldvēži (Amphipoda), piemēram, jūras blusas (Talitridae). Dažas sugas parazitē uz zivīm, piemēram, sugas no vienādkājvēžu kārtas (Isopoda), vai uz vaļiem, piemēram, vaļu utu dzimtas (Cyamidae) sugas. Lielākā daļa sugu ir maitēdāji, bet dažās sugas barojas, filtrējot ūdeni, piemēram, porcelāna krabji (Porcellanidae) vai dažas sugas ir plēsēji, piemēram, mutkājvēži (Stomatopoda).
Kaļiņingradas apgabals

Vēsture

Vēsturiski šī teritorija bija senprūšu apdzīvota, līdz Prūsijas krusta karu rezultātā to 13. gadsimta vidū iekaroja Vācu ordenis, nodibinot ordeņa valsti ar centru Marienburgā. 1525. gadā Albrehts Hohencollerns pārveidoja ordeņa valsti par Prūsijas Hercogisti. Pēc Trīsdesmitgadu kara par valsts centru kļuva Kēnigsberga. 1657. gadā Prūsija apvienojās personālūnijā ar Brandenburgu. 1701. gadā Frīdrihs I Kēnigsbergā kronēja sevi par karali, nodibinot Prūsijas Karalisti, kas kļuva par spēcīgāko vācu valsti un Vācijas apvienotāju. Apvienotajā Vācijā reģions ap Kēnigsbergu tika saukts par Austrumprūsiju. 
Septiņgadu kara laikā 1757. gadā Krievijas impērija anektēja agrākās Prūsijas hercogistes teritoriju un 1758. gadā iecēla savu ģenerālgubernatoru, bet pēc Pēterburgas miera līguma parakstīšanas 1762. gadā atteicās no pakļautās Prūsijas karalistes daļas.
Pēc Vācijas sakāves Otrajā pasaules karā un Postdamas vienošanās 1945. gada 2. augustā Austrumprūsija tika piešķirta Polijai (dienvidu daļa, apm. 2/3 no tās teritorijas) un PSRS (ziemeļu daļa ar galvaspilsētu Kēnigsbergu), Sarkanās armijas okupētajā Austrumprūsijas daļā tika izveidots Kēnigsbergas kara apgabals. 
1946. gada 7. aprīlī KPFSR sastāvā tika izveidots Kēnigsbergas apgabals.
1946. gadā Staļins pieņēma galīgo lēmumu par jaunā apgabala rusifikāciju, 4. jūlijā Kēnigsberga tika pārdēvēta par Kaļiņingradu, Kēnigsbergas apgabals par Kaļiņingradas apgabalu, bet 9. jūlijā PSRS Ministru Padome pieņēma lēmumu nr. 1522. par 12 000 kolhoznieku un lauksaimniecības strādnieku ģimeņu "brīvprātīgu" pārvietošanu no KPFSR un Baltkrievijas PSR uz Kaļiņingradas apgabalu no 1946. gada augusta līdz oktobrim. Pirmais ešelons ar pārvietotajiem Brjanskas apgabala zemniekiem ieradās Gumbinenes (Gusevas) stacijā 1946. gada 23. augustā.  
1947. gadā visus atlikušos apgabala vācu un lietuviešu pamatiedzīvotājus deportēja uz PSRS okupētās Austrumvācijas ziemeļu daļu, no kurienes viņi lielākoties vēlāk pārcēlās uz Lielbritānijas okupēto Rietumvācijas daļu.

Mēģinājumi pievienot Lietuvai

Kembridžas Universitātes vēsturnieka Moraga Makaivora darbā "Padomju politika sakarā ar KPFSR jaunajām teritorijām, ap 1939. līdz 1953." minēti fakti, ka 1945. gadā Staļins esot piedāvājis Kēnigsbergas apgabalu, līdzīgi Klaipēdas apgabalam, iekļaut Lietuvas PSR teritorijā, tomēr Lietuvas kompartijas vadītājs Antans Sņečkus no tā esot atteicies. Līdzīgu piedāvājumu 1963. gadā esot izteicis arī Hruščovs un 1987. gadā Gorbačovs, bet Lietuvas PSR vadītāji to atkal noraidījuši, lai izvairītos no Lietuvas krievu iedzīvotāju skaita palielināšanās.
Devīns Bukers

Karjera

Pēc vienas sezonas prestižajā Kentuki Universitātes komandā Wildcats D. Bukers pieteicās NBA draftam un 2015. gada NBA draftā Fīniksas "Suns" viņu izraudzījās ar kopējo 13. numuru.
Jau pirmajā sezonā D. Bukers ieņēma svarīgu vietu komandā, dodamies sākumsastāvā 51 spēlē no 76, kurās piedalījās. Savas karjeras otrajā sezonā viņš devās pamatsastāvā visās 78 spēlēs, spēlējot vidēji 35 minūtes un gūstot vidēji 22,1 punktu spēlē. 2014. gada 27. martā D. Bukers guva 70 punktus zaudētā spēlē (120-130) pret Bostonas "Celtics". Viņš kļuva par jaunāko spēlētāju līgas vēsturē, kas iemetis vairāk nekā 60 punktus spēlē, tāpat arī par pirmo "Suns" spēlētāju, kas izcēlies ar šādu rezultativitāti.
Rīfa republika

Rīfa republika bija starptautiski neatzīta valsts mūsdienu Marokas ziemeļos, kas pastāvēja no 1921. līdz 1926. gadam.
Jau 1912. gadā spāņu rokās nonāca daļa no mūsdienu Marokas teritorijas, tajā skaitā Rīfa kalni, kuros mita berberu ciltis. Spāņu koloniālā vara pilnībā kontrolēja tikai daļu no tai piederošās teritorijas. 1921. gadā spāņu spēki ienāca Rīfa kalnu teritorijā, tomēr tika sakauti un bija spiesti atkāpties. Pēc spāņu sakaušanas nemiernieku līderis Muhamads Abdalkerīms 1912. gada 18. septembrī no Rīfa kalnu ciltīm izveidoja militārpolitisku apvienību — konfederāciju, pasludinot neatkarību no Spānijas impērijas un Marokas sultāna.
Valsts likumdošanas un izpildvara Rīfa republikā atradās Nacionālās padomes rokās. Tās priekšgalā bija emīrs — M. Abdalkerīms, kurš vienlaikus pildīja kara ministra pienākumus. Valdība sastāvēja no pieciem ministriem. Vietējā pārvalde bija sadalīta starp ciltīm, kuru priekšgalā bija vadonis — kāids un kopienas padome — džamaa. Vienlaikus kāidi bija pakļauti valsts iekšlietu ministram un cilšu lietu padomei. Pilsoņi maksāja valstij galvasnaudu un ienākumu nodokli (5% no ienākumiem naudā vai naturālā veidā). Līdzekļi primāri tika tērēti militārajām vajadzībām.
Līdz ar Rīfa republikas izveidi aizsākās Rīfa karš, kura laikā spāņu karaspēks pakāpeniski atguva kontroli pār zaudētajām teritorijām. 1924. gadā karam pievienojās arī franču koloniālie spēki. Iesaistot pret nemierniekiem vairākus simtus tūkstošus karavīru, 1926. gadā tika uzsākts uzbrukums, kura rezultātā nemiernieku karaspēks tika sakauts. Emīrs M. Abdalkerīms 1926. gada 26. maijā padevās gūstā, savukārt 1926. gada 27. maijā beidza pastāvēt Rīfa republika.
Stobriņi (mikoloģija)

Sēnes stobriņi ir stobriņu sēnes augļķermeņa daļa jeb himenofors, kas sastāv no daudziem sīkiem lejup vērstiem stobriņiem ar sporu veidojošo slāni himēniju uz tiem. Stobriņi, tāpat kā gandrīz viss sēnes augļķermenis, sastāv no hifu pinuma. Saskaņā ar novecojušo sistemātiku, kurā sēnes tika iedalītas pēc to izskata, cepurīšu sēnes ar stobriņiem un mīkstu augļķermeni tika iedalītas atsevišķā beku grupā, kamēr sēnes ar stobriņiem, bet sīkstu augļķermeni tika ieskaitītas piepēs, taču mūsdienās šis dalījums tiek uzskatīts par novecojušu un sēnes gan ar stobriņiem, gan lapiņām un adatiņām tiek iekļautas vienās rindās ar citām, piemēram, lapiņu sēņu mieteņu dzimta tagad ietilpst beku rindā. Mikoloģijā pēc molekulārās ģenētikas pētījumiem pēdējos 20 gados tiek uzskatīts, ka stobriņi vairākām sēņu dzimtām atlases ceļā izveidojušies neatkarīgi cits no cita, tāpat kā citi himenofora veidi.

Stobriņu atšķirības

Stobriņi var dažādām sēnēm var atšķirties ar krāsu (kura reizēm mainās līdz ar sēnes vecumu un sporu veidošanos, kuras nokrāso himēniju savā krāsā), izmēriem un formu, atveru (poru) platumu, visiem vienādu vai dažādu garumu, cietību un vieglumu tos atdalīt no cepurītes. Stobriņu atšķirībām ir liela nozīme sēnes sugas noteikšanā. Reizēm stobriņu forma ir tāda, ka vizuāli tos grūti uztvert kā stobriņus, tā, parastajai ozolpiepei (Daedalea quercina) stobriņu galiņi izkārtoti garās radiālās labirinta veida plāksnītēs, kas no skata līdzīgas sazarotām lapiņām. Arī bekām sastopams jauktas formas himenofors, kas var tikt uzskatīts par lapiņu un stobriņu starpformu, kā melnajai zvīņbekai. Beku un citu mīksto sēņu stobriņi pastāv tikpat īslaicīgi kā to augļķermeņi, taču cietajām sēnēm augļķermeņi bieži ir daudzgadīgi, un šādos gadījumos uz vecā himenofora slāņa ik gadus uzaug jauns, veidojot gadu riņķus.
Deltoīds

Eiklīda ģeometrijā deltoīds ir četrstūris, kura četras malas var sadalīt divos pāros ar vienāda garuma malām katrā, kuras ir blakus viena otrai. Pretstatā deltoīdam, paralelogramam arī ir divi pāri ar vienāda garuma malām, bet tie ir pretī viens otram nevis blakus esoši. Reizēm deltoīdus sauc arī par pūķiem (jo tie atgādina pūķus, ko laiž vējā).
Deltoīds, atbilstoši augstāk esošai definīcijai, var būt ieliekts vai izliekts.
Misa (upe)

Upes raksturojums

Sākas Valles pagastā uz dienvidiem no Vaskiem Baldones—Vecumnieku paugurlīdzenuma pakājē, kur augštece regulēta, izveidojot grāvju tīklu. Upes augštece atrodas Viduslatvijas zemienes Upmales līdzenumā, lejtece Tīreļu līdzenumā.
Augštecē tek caur Misas purvu. Upes gultne pamatā iet pa limnoglaciālu līdzenumu, krastos daudzi purvi. Posmā līdz Zvirgzdei upes gultne regulēta. Starp Stelpi un Beibežiem kūdras ieguve un polderi (izveidojušies Lādzēnu dīķi Lādzēnu purvā un Beibežu ūdenskrātuve Staldātu purvā). No Zvirgzdes līdz Plakanciemam tek pa līdzenu mežainu apvidu. Krastos vairākas vasarnīcu kolonijas (lielākā Dzērumi). Lejpus Plakanciema upes krasti biezi apdzīvoti. Ietek Iecavā pie Ozolniekiem.
Upi šķērso autoceļi A7, A8, P87, P88, P89 un P92, kā arī Jelgavas—Krustpils dzelzceļš.
1933. gada Pasaules čempionāts hokejā

Latvijas izlase 1933. gada Pasaules čempionātā

Šis bija pirmais Pasaules čempionāts un otrais Eiropas čempionāts hokejā, kurā piedalījās arī Latvijas hokeja izlase. Izlasi sastādīja N.Kavass, savukārt tās oficiālais pārstāvis bija Pauls Frēlihs.
Uz Prāgu komandas sastāvā devās vārtsargi Herberts Kušķis un Pēteris Skuja, aizsargi Indriķis Reinbahs, Leonīds Vedējs, kā arī Arvīds Jurgens, kurš pildījas arī komandas kapteiņa funkcijas, un uzbrucēji Roberts Bluķis, Herberts Keslers, Ādolfs Petrovskis, Arvīds Pētersons, Ēriks Pētersons, Johans Skadiņš.
Turnīru Latvijas izlase uzsāka ar diviem zaudējumiem apakšgrupu kārtā Šveicei un Ungārijai. Pēc šīm spēlēm Latvija piedalījās cīņā par 9. līdz 12. pozīciju sadalījumu, vispirms pārspējot Itāliju, taču tad zaudējot Rumānijai.
Angļu parks

Angļu parks (vācu: Englischer Garten) Minhenē ir viens no lielākajiem pilsētas parkiem pasaulē. Tas aizņem vairāk nekā 3,7 km² lielu platību, bet parka garums ir 5,5 kilometri (no Minhenes centra līdz pat pilsētas ziemeļu nomalei). Parks tika izveidots 1792. gadā. To izveidoja dārzu arhitekts Frīdrihs Ludvigs Škels. Savu nosaukumu parks ir ieguvis tādēļ, ka parks tika izveidots angļu ainavu parku stilā, t.i., maksimāli tiecoties uz dabiskumu. Angļu parks bija viens no pirmajiem parkiem Eiropā, kas bija pieejams visām ļaužu masām.
Platības ziņā Angļu parks ir daudz lielāks nekā slavenais Centrālparks Ņujorkā vai Haidparks Londonā. Angļu parks ir iemīļota atpūtas vieta kā minheniešiem, tā arī tūristiem. Šis parks visai pasaulei ir kļuvis pazīstams ar savu lielumu, apskates objektiem (piemēram, Ķīniešu tornis, Monopteross), alus dārziem, kā arī ar to, ka īpaši šim nolūkam atvēlētā vietā var sauļoties nūdisti.
Vladimirs Malahovs (hokejists)

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Malahovs sāka 1986.—87. gada sezonā PSRS hokeja līgas kluba Maskavas "Spartak" sastāvā. No 1988. līdz 1992. gadam aizsargs spēlēja Maskavas CSKA rindās.
1992.—93. gada sezonu Malahovs uzsāka NHL kluba Ņujorkas "Islanders" rindās. 1994.—95. gada sezonā viņš tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens" vienību. "Canadiens" rindās Malahovs spēlēja līdz pat 1999.—2000. gada sezonai, kuras gaitā tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils", kopā ar klubu izcīnot Stenlija kausu.
2000. gada vasarā spēlētājs noslēdza līgumu ar Ņujorkas "Rangers" vienību. 2003.—04. gada sezonas otrajā pusē Malahovs tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers". 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Malahovs nespēlēja, taču nākamajā sezonā noslēdza profesionālā spēlētāju karjeru, 29 spēles aizvadot Ņūdžersijas "Devils" sastāvā.
Vladimirs Ohotņiks

Biogrāfija

1975. gadā beidzis Dņepropetrovskas Valsts universitātes tehniskās fizikas fakultāti. 
1979. gadā uzvarējis Ukrainas šaha čempionātā. Kopš 1980. gadu vidus regulāri piedalījies starptautiskos šaha turnīros, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Egerā (1984, 1991), Satumarē (1987), Francijas šaha festivālā Cappelle-la-Grande Open (1988), Tapolcā (1991), Aikā (1992), Parīzē (1993), Vespremā (1997), Nansī (2004), Fillahā (2010), Olborgā (2014, 2016). 
Sekmīgi piedalījies senioru šaha turnīros. 2011. gadā izcīnījis 2. vietu Eiropas senioru šaha čempionātā un uzvarējis Pasaules senioru šaha čempionātā. 2015. gadā atkārtojis šo panākumu Pasaules senioru šaha čempionātā S65 vecuma grupā.
Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Maijas Čiburdanidzes sekundants 1981. gada mačā par pasaules čempiones titulu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2011. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Afro Celt Sound System

Afro Celt Sound System ir etniskās mūzikas grupa no Lielbritānijas, pēc 2003. gada saukta saīsināti "Afro Celts". Viņu unikālais mūzikas stils apvieno ķeltu un Āfrikas etniskās mūzikas tradīcijas ar modernas dejas mūzikas ritmiem (trip-hop, techno, u.c.).
Grupu nodibināja producents-ģitārists Saimons Emersons un šodien tas tiek uzskatīts par vienu no veiksmīgākajiem etniskās mūzikas kolektīviem pasaulē.
1990. gada UCI šosejas riteņbraukšanas Pasaules kauss

1990. gada UCI šosejas riteņbraukšanas Pasaules kauss bija otrā UCI Pasaules kausa sezona. Salīdzinot ar iepriekšējo sezonu, tika saglabātas visas sacensības un tika pievienotas sezonas noslēguma individuālais brauciens Lunelā, Francijā. Sacensību kopvērtējumā uzvarēja Itālijas pārstāvis Džanni Bunjo no Chateau d'Ax-Salotti komandas.
12. jūlijs

12. jūlijs ir gada 193. diena pēc Gregora kalendāra (194. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 172 dienas.
Ringolds Ore

Dzīvesgājums

Dzimis 1931. gada 13. janvārī Jelgavā. Mācījās Jelgavas mūzikas vidusskolā (1946-1949) un Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas vidusskolas kompozīcijas un teorijas klasē (1949-1952). Studēja Latvijas Valsts konservatorijas profesora Jāņa Ivanova kompozīcijas klasē (1952-1957), viņa diplomdarbs bija programmatiskā simfoniskā poēma "Tīreļa noslēpums".
1957. gadā R. Ori iecēla par jaundibinātā Rīgas Estrādes orķestra (REO) vadītāju un diriģentu, vēlāk par Rīgas skaņuplašu fabrikas "Melodija" māksliniecisko vadītāju (1959-1961) un Latvijas radio skaņu režisoru. 
No 1962. gada viņš bija mūzikas teorijas pasniedzējs Latvijas Valsts konservatorijā. 1966. gadā kļuva par Televīzijas un radio vieglās un estrādes mūzikas orķestra vadītāju un diriģentu.
Miris no sirdstriekas 1968. gada 7. jūnijā Rīgā.
Serbijas administratīvais iedalījums

Serbijas administratīvo iedalījumu veido 2 reģioni un Belgradas pilsētā, kas sīkāk iedalās 24 apgabalos. Atsevišķos gadījumos Serbijas sastāvā vēl joprojām tiek iekļauta arī Kosova, kas neatkarību ieguva 2008. gadā, taču Serbija tās neatkarību nav atzinusi.
Endorfīni

Endorfīni ("endogēnie morfīni") ir opioīdu peptīdi, kas darbojas kā neiromediatori. Tie izstrādājas neironos sporta un citu fizisku aktivitāšu laikā, satraukumā, sāpēs, asu ēdienu ēšanā, mīlestībā un orgasmā. Līdzīgi kā citas opioīdu grupas narkotiskās vielas, piemēram, morfīns, endorfīnu nonākšana smadzenēs rada analgēziju, labsajūtu, arī eiforiju un nomierinošu efektu.
Endorfīnus pārsvarā saista ar fiziskām aktivitātēm. Pastiprināts endorfīnu daudzums rodas sportojot: peldot, skrienot, braucot ar velosipēdu. Tāpēc dažkārt depresīviem cilvēkiem vai cilvēkiem, kas cieš un ārstējas no tabakas vai alkohola atkarībām, iesaka nodarboties katru dienu ar sportu vismaz 30 minūtes, lai būtiski palielinātu endorfīnu izdalīšanos.
Interesanta ir endorfīnu loma labsajūtas radīšanā sāpju, briesmu un stresa apstākļos. Kad nervu impulsi sasniedz muguras smadzenes, endorfīni novērš to, ka nervu šūnas izdala vēl vairāk sāpju signālu. Tūlīt pēc ievainojuma endorfīni ļauj dzīvniekiem izjust pastiprinātu varu un kontroli, kas stimulē izturību aktivitātēs (piemēram, cīņā ar citu dzīvnieku) ilgā laika posmā.
Endorfīnu izdales radītā labsajūta tiek bieži saistīta arī ar tādām cilvēku vidū veiktām populārām aktivitātēm kā paškaitējumu, sadomazohismu, pārgalvību un piedalīšanos ekstrēmos sporta veidos.
Daži pārtikas produkti, piemēram, šokolāde vai čili pipari, arī var izraisīt endorfīnu sekrēciju. Čili piparu gadījumā- jo asāks čili, jo vairāk endorfīna izdalās. Pēc šokolādes apēšanas ķermenī izdalās endorfīni- tas izskaidro daudzu cilvēku tieksmi pēc šokolādes stresa situācijās, kā arī nomierinošās sajūtas, ko daudzi asociē ar šo produktu.
Šadurski

Šadurski (poļu: Szadurski) ir poļu dzimta, kas ieceļojusi Inflantijas vaivadijā 17. gadsimta sākumā un saradojusies ar Hilzeniem. Dzimta cēlusies no Sadurku ciema pie Nalenčovas mūsdienu Ļubļinas vojevodistes Pulavu apriņķī. Pirmais zināmais Latgales Šadursku pārstāvis ir pulkvedis Mikolajs Šadurskis, Rēzeknes pils komendants poļu—zviedru kara laikā, kurš par nopelniem saņēma no Polijas karaļa Sigismunda III īpašumā Pušas muižu.
Krievijas impērijas laikā Šadursku dzimta bija iekļauta Vitebskas guberņas, arī Podolijas, Volīnijas, Grodņas, Minskas un Kijevas muižnieku dzimtas grāmatās.
Krievi

Etnoģenēze

No senslāvu ciltīm vislielākā loma krievu sākotnējās etnoģenēzes procesā bija krivičiem, Ilmeņa slovēņiem un vjatičiem, mazākā mērā — severjaņiem un radimičiem (migrācijas un starpetnisko kontaktu procesi viduslaikos bija ļoti lēni un niecīgi). Kā tauta sāka veidoties 17. gadsimtā līdz ar centralizētas valsts — Krievijas caristes, — nostiprināšanos un izplešanos, pakļaujot pārējās senkrievu zemes un apvienojot tajās dzīvojošo slāvu un somugru elementu vienā valsts varai pakļautā sociālā veselumā, vieniem likumiem un valsts paražām, nivelējot etniskās un etnogrāfiskās atšķirības.
Pēc Zelta Ordas sabrukuma, sākās pastāvīga migrācija uz austrumiem, apmetoties vispirms Volgas upes baseina melnzemes stepē, Pieurālos, pēc tam migrējot tālāk uz Sibīriju (19. gadsimta sākumā krievu migrācijas vilnis sasniedza Aļaskas pussalu).
19. gadsimtā Krievijas impērijā krievu skaits mehāniski palielinājās, pārkrievojot daudzās impērijā dzīvojošajās mazākumtautības un etniskās grupas.
Pāvels Dubrovins

Dzīvesgājums

Dzimis muižnieka ģimenē. Izglītību ieguvis Konstantinovas kadetu korpusā, pēc kura beigšanas viņam piešķīra galma padomnieka civildienesta pakāpi. Jaunības gados dienēja armijā, 1864. gadā viņš kļuva par Dinaburgas pilsētas pirmā iecirkņa miera vidutāju priekšnieku, šajā postenī viņš saņēma pirmos apbalvojumus – Svētās Annas trešās pakāpes ordeni par nevainojamu dienestu un Izcilības zīmi par dzimtbūšanas atcelšanas manifesta ieviešanu dzīvē. Kad 1874. gadā miera vidutāju amats tika likvidēts, Dubrovins kļuva par Pilsētas sabiedriskās bankas direktoru. 1876. gadā viņš tika ievēlēts Dinaburgas pilsētas priekšnieka amatā. Viena no pirmajām jaunievēlētā pilsētas priekšnieka iniciatīvām bija brīvprātīgās ugunsdzēsēju biedrības izveidošana. Vēl viens solis uz priekšu Dinaburgas attīstībā bija ūdensvada ierīkošana.
1865. gadā cara valdība apstiprināja Dinaburgas attīstības plānu. Vairākas būves gar Daugavu tika iekļautas pilsētas teritorijā, bet centrālajās ielās aizliedza būvēt koka ēkas. Uz šī lēmuma pamata sāka veidoties jauns pilsētas rajons – Jaunbūve. Šajā laikā sākās celtniecība arī Gajokā, bet 1880. gadā, kad tika pabeigts cietoksnis, tika apstiprināta jauna mikrorajona – Esplanādes būvniecība. 1880. gadā no pilsētas uz cietoksni tika nobruģēts ceļš (no tagadējās Cietokšņa ielas), ko nosauca par Apakšējo dambi.
Dubrovina laikā, no 1876. līdz 1890. gadam, Dinaburgā daudz būvēja, bruģēja ielas, pilsētu labiekārtoja un paplašināja. Liela uzmanība tika veltīta izglītībai. 1879. gadā ar pilsētas priekšnieka atbalstu Dinaburgā tika atklāta pirmā sieviešu proģimnāzija, sāka darboties aptuveni desmit skolas. Ziņas par sekmīgi strādājošo pilsētas galvu izplatījās arī ārpus Vitebskas guberņas robežām. Pāvels Dubrovins tika apbalvots ar dažiem Krievijas ordeņiem, kā arī ar Japānas un Melnkalnes ordeņiem. Dubrovins ieņēma Dinaburgas vadītāja amatu līdz pat savai nāvei 1890. gadā.
Miris 1890. gada 23. maijā. Apbedīts Daugavpils pareizticīgo kapos.

Piemiņa

1882. gadā Dubrovins par saviem līdzekļiem izpirka trīs zemes hektārus, ierīkojot parku, kurā bija ieejas arka un estrāde koncertiem. Dubrovina parks saglabājies līdz mūsdienām, 2007. gadā parkā tika uzstādīts piemineklis Pāvelam Dubrovinam.
Hripsime Huršudjana

Biogrāfija

Hripsime Huršudjana ir dzimusi Armēnijas PSR Nairijas rajona Kasahas ciemā. 2000. gadā viņa sāka trenēties svarcelšanā Armēnijas Nopelniem bagātā trenera Sarmena Jesajana vadībā. 2006. gada Eiropas čempionāta poļu pilsētā Vladislavovo  Hripsime Huršudjana ieņēma trešo vietu, bet pēc dopinga lietošanā pieķertās Krievijas sportistes Valentīnas Popovas diskvalifikācijas, Hripsimei piešķīra sudraba medaļu.
2007. gadā Hripsime Huršudjana ieguva Eiropas un pasaules junioru čempiones titulu un Eiropas čempiones titulu pieaugušo vidū. 2008. gadā viņa cieta neveiksmi Eiropas čempionātā, jo nespēja pacelt pieprasīto sākuma svaru raušanā. Neskatoties uz to, ka viņa uzvarēja grūšanā, šī kļūme neļāva viņai izcīnīt medaļu, bet Armēnijas svarcēlājām iegūt otru ceļazīmi uz olimpiskajām spēlēm. 
Armēnijas komandas treneri plānoja nosūtīt uz Pekinas Olimpiskajām spēlēm Melinu Daluzjanu, bet akūta pankreatīta dēļ šī sportiste bija spiesta atteikties no dalības olimpiskajās spēlēs, un pēdējā brīdī viņu nomainīja Hripsime Huršudjana. Bet viņa nebija gatavojusies šīm sacensībām un nebija labākajā sportiskā formā, tādēļ ieņēma tikai vienpadsmito vietu.
2009. gadā Hripsime Huršudjana izcīnīja sudraba medaļu Eiropas čempionātā Bukarestē un bronzas medaļu pasaules čempionātā Kojanā. 2010. gadā, tādēļ ka nespēja iekļauties svara kategorijā līdz 75 kg, viņa bija spiesta pāriet uz nākamo, vissmagāko sieviešu svara kategoriju (virs 75 kg). Neskatoties uz to, ka šeit bija jākonkurē ar sportistēm, kas bija ievērojami smagākas, viņa spēja izcīnīt sudraba medaļu 2011. gada Eiropas čempionātā Kazaņā un 2012. gada olimpiskajās spēlēs Londonā. 
Pēc šī panākuma Hripsime Huršudjana izdarīja, ar laulībām un dzemdībām saistītu, ilgstošu  pārtraukumu savā sporta karjerā. Pēc atgriešanās  2016. gada aprīlī Eiropas čempionātā Ferdē viņa ieguva zelta medaļu, atkārtojot savu sasniegumu pirms deviņiem gadiem.
2016. gada 21. novembrī ar SOK lēmumu, pozitīvā dopinga testa dēļ, Hripsimei Huršudjanai tika atņemta 2012. gada olimpisko spēļu bronzas medaļa. Tika konstatēts, ka arī 2008. gada olimpiādes dopinga tests ir pozitīvs, un SOK disciplinārā komisija pieņēma lēmumu ieteikt Starptautiskai svarcelšanas federācijai (IWF) anulēt viņas rezultātu arī šajā olimpiādē un savas kompetences ietvaros apsvērt jebkuras turpmākās darbības. Federācija diskvalificējusi Hripsimi Huršudjanu uz četriem gadiem no 2016. gada 17. jūnija līdz 2020. gada 17. jūnijam.