google/wiki40b huggingface dataset:
Interleikīns 3

Interleikīns 3 jeb IL-3 ir citokīns (šūnu signālmolekula), kura pieder pie interleikīnu grupas.
Interleikīns 3 stimulē visu hemopoētisko koloniju un keratinocītu augšanu. To producē Th1 limfocīti un keratinocīti. Interleikīns ietekmē agrīnā nespecifiskā aizsargmehānisma attīstīšanos pret transformētām šūnām un pret patogēniem mikroorganismiem.
Saldus mākslas skola

Saldus mākslas skola ir profesionālās ievirzes mācību iestāde un realizē akreditētu 7 gadu apmācības programmu "Vizuāli plastiskā māksla".
Mācību programma ietver zīmēšanu, gleznošanu, kompozīciju, veidošanu, mākslas valodas pamatus, darbu materiālā, vasaras praksi un nobeiguma darbu.
Mākslas skolas dibinātājs ir Saldus rajona pašvaldība. Skola dibināta ar Saldus TDP izpildkomitejas lēmumu Nr.36 1984. gada 22.martā, bet mācību procesu sāka 1984.gada 3.oktobrī.
Skolā mācās Saldus pilsētā un blakus pašvaldībās dzīvojošie bērni. Skolā var apgūt profesionālās ievirzes izglītību "Vizuāli plastiskā māksla" bērniem vecumā no 8 līdz 16 gadiem. Papildus tiek piedāvātas nodarbības sagatavošanas grupā bērniem vecumā 6-7 gadi un jauniešu studijā bez vecuma ierobežojuma.
Kokvaržu dzimta

Latvijā

Latvijā sastopama viena kokvaržu dzimtas suga — Eiropas kokvarde (Hyla arborea), kura kādu laiku tika uzskatīta par zudušu Latvijas faunai. Tomēr 20. gadsimta 90. gados tika uzsākta sekmīga kokvaržu reintrodukcija, tās mākslīgi inkubējot un pēc paaudzēšanas izlaižot piemērotos biotopos.

Kopīgās īpašības

Lielākā daļa kokvaržu dzimtas sugu dzīvo kokos un tās ir ļoti labas lēcējas. Tā kā kokvaržu sugām acis novietotas tā, ka tās raugās taisni uz priekšu (līdzīgi kā cilvēkiem), tām ir binokulārā redze. Uz pirkstiem tām ir lipīgi spilventiņi, kas tām palīdz noturēties pie jebkādas virsmas. Sugām, kas nedzīvo kokos, šī īpašība ir vājāk izteikta vai tās nav vispār. Piemēram, atšķirīgs dzīves veids ir Austrālijas vardēm (Cyclorana), kuras lielāko daļu savas dzīves pavada zem zemes. Sausuma periodā uz zemes dzīvojošās vardes ap sevi izveido gļotu kokonu, kas tās pasargā no izžūšanas. Kokvaržu dzimtas vardes atkarībā no sugas var būt gan mazas, gan vidējas, gan lielas (17—140 mm). Visu sugu kurkuļiem ir platas astes ar smailu, tievu kā šķiedra galu.
Kokvaržu dzimtas sugas barojas galvenokārt ar kukaiņiem, kā arī ar citiem bezmugurkaulniekiem. Dažas lielākas sugas barojas arī ar nelieliem mugurkaulniekiem. Kurkuļi barojas, filtrējot ūdeni.

Vairošanās

Kokvaržu dzimtas sugas ikrus nērš ļoti dažādās vietās (atkarībā no sugas). Lielākā daļa nārsto stāvošos ūdeņos: dīķos vai koku stumbru peļķēs. Ir sugas, kas nārsto bromēlijās vai citos līdzīgos augos, kas uzkrāj ūdeni. Ir sugas, kas nērš ikrus uz lapām, kas pārliekušās pār ūdens virsmu. Tādējādi, kad no ikriem izšķiļas kurkuļi, tie pa lapu ieslīd ūdenī. Dažas sugas ikru nēršanai izmanto straujus avotus un upītes, šīs sugas ikrus cieši piestiprina pie ūdenstilpju augiem, lai tie neaizpeldētu projām. Kurkuļiem pēc tam ir sūcējtipa mute, ar kurām tie piestiprinās pie upes akmeņiem.
Militārā organizācija

Armijas vienība ir organizācija bruņotajos spēkos. Tā var sastāvēt no dažāda skaita kareivju, transporta, kuģu vai gaisa kuģu. Armijas, flotes un gaisa spēki ir organizētas hierarhiski dažādu izmēru grupās funkcionālos, taktiskos un administratīvos nolūkos.
Tehniski vienība ir homogēna militāra struktūra, tāda kā bataljons vai pulks. Rotas, vadi un nodaļas ir to sastāvdaļas. Brigādes un divīzijas ir augstākas pakāpes formējumi, kuri satur savā sastāvā pulkus un bataljonus. Vēl augstāk hierarhijā atrodas korpusi un armijas, kā arī armiju grupas un frontes. Šie paši augstākie formējumi netiek uzskatīti par homogēniem veidojumiem, un bieži tiek izveidoti tikai taktiskiem un stratēģiskiem mērķiem, attiecīgi tiem padotās vienības saglabā atsevišķas komandstruktūras.
Jēkabs Mediņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1885. gada 22. martā Rīgā mūziķa Jura Mediņa ģimenē. Arī viņa brāļi Jāzeps (1877—1947) un Jānis Mediņi (1890—1966) un māsa Marija apguva mūziķu profesiju.
Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā, kuru beidza 1900. gadā, 1902. gadā ieguva skolotāja tiesības. Pēc tam mācījās sava brāļa Jāzepa vadītajā Rīgas Mūzikas institūtā (1903–1905) un līdztekus spēlēja dažādos orķestros. No 1905. līdz 1917. gadam Jēkabs Mediņš bija mūzikas priekšmetu pasniedzējs, kora un orķestra vadītājs Valmieras skolotāju seminārā, daudz koncertēdams un vasarās papildinādamies meistarkursos Berlīnes Mūzikas augstskolā pie Sigas Garso, Gobi Eberharta un Hugo Raša.
Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, pēc atgriešanās dzimtenē 1920. gadā vienu gadu bija pasniedzējs jaundibinātajā Latvijas Konservatorijā. 1921. gadā pārcēlās uz dzīvi Jelgavā, kur bija Jelgavas Tautas konservatorijas direktors un pedagogs, no 1930. gada arī Jelgavas Filharmonijas faktiskais vadītājs, līdztekus arī mūzikas pasniedzējs Jelgavas Skolotāju institūtā.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā viņš pārcēlās uz Rīgu un no 1947. gada bija Latvijas Valsts konservatorijas profesors un rektors (1948–1951), kora diriģēšanas nodaļas dibinātājs. Latvijas Komponistu savienības valdes priekšsēdis (1948–1950). Bija X Dziesmu svētku (1948), XI Dziesmu svētku (1950) un XII Dziesmu svētku (1955) virsdiriģents, XIII Dziesmu svētku (1960), XIV Dziesmu svētku (1965) un XV Dziesmu svētku (1970) goda virsdiriģents.
Miris 1971. gada 27. novembrī Rīgā.

Darbi

Vienpadsmit koncerti dažādiem soloinstrumentiem ar simfonisko orķestri, klavieru sonatīnes, mūzika dažādiem instrumentiem ar klavierēm, stīgu kvarteti un simfoniskās miniatūras. No pāri par 130 latviešu tautasdziesmu apdarēm koriem divas trešdaļas rakstītas bērnu koriem. J. Mediņa apdares raksturo nobriedusi, emocionāli līdzsvarota muzikālā doma un teicama kora specifikas izpratne.
Dzelzs(II) hlorīds

Izmantošana

Izmanto dzelzs (III) hlorīda iegūšanai, kā arī juvelierizstrādājumu apstrādei. Medicīnā lieto par dzelzs preparātu dzelzs deficīta izraisītas anēmijas profilaksē un ārstēšanā.
Johans Gotfrīds Galle

Berlīnes observatorija

1835. gadā viņš Berlīnes observatorijā sāka strādāt par palīgu pie Johana Franča Enkes. Šeit viņš nostrādāja nākamos 16 gadus, darbodamies ar 9 collu refraktoru. 1838. gadā J.Galle atklāja vienu no Saturna gredzeniem. Laikā no 1839. gada 2. decembra līdz 1840. gada 6. martam viņš atklāja 3 jaunas komētas. 1845. gadā J.Galle saņēma filozofijas doktora grādu.

Neptūna atklāšana

1845. gadā J.Galle nosūtīja savas disertācijas kopiju franču matemātiķim Irbēnam Leverjē. Atbildi viņš saņēma tikai pēc gada. Vēstule bija izsūtīta 1846. gada 18.septembrī, Galle to saņēma 23. septembra rītā. Leverjē tolaik nodarbojās ar Urāna orbītas perturbāciju pētīšanu. Vēstulē viņš bija norādījis kādas līdz šim nezināmas planētas atrašanās vietu, kuru bija ieguvis, veicot aprēķinus un prasīja, lai Galle pārbauda minēto pozīciju. Sekojošajā naktī, sadarbībā ar savu palīgu Heinrihu Luī Dare (Heinrich Louis d'Arrest), Galle pārbaudīja norādīto debess apgabalu un atklāja tajā 8. zvaigžņlieluma spīdekli tikai 1° attālumā no aprēķinātās vietas. Novērojot  objektu nākamajās naktīs, kļuva skaidrs, ka tā ir planēta. Pats Galle vienmēr noliedza, ka viņš atklājis Neptūnu, apgalvojot, ka tas ir tikai Leverjē nopelns.
Džeks Finijs

Biogrāfija

Finijs dzimis Milvokos, Viskonsinā, viņa īstais vārds ir Džons. Kad Džonam Finijam bija trīs gadi, nomira viņa tēvs, un viņš par godu tēvam tika pārdēvēts par Volteru Bradenu (Walter Braden), taču visā savas dzīves laikā sauca sevi par Džeku. Studējis Noksas koledžā (Knox College) Geilsbērgā (Galesburg), kuru beidza 1934. gadā. Apprecējās ar Margaritu Gestu (Marguerite Guest), laulībā piedzima divi bērni - Kenets un Margarita. Dzīvoja Ņujorkā, strādājot par reklāmas aģentu, 1950. gadu sākumā kopā ar ģimeni pārcēlās uz Kaliforniju, kur dzīvoja Milvali pilsētā. Miris no pneimonijas un emfizēmas 84 gadu vecumā.

Rakstnieka karjera

Džeka Finija stāsts The Widow's Walk 1946. gadā uzvarēja Ellery Queen's Mystery Magazine sponsorētā konkursā. 1954. gadā tika publicēts viņa pirmais romāns Against the House, nākamajā gadā tika uzņemta uz tā balstīta filma.
Finija 1955. gadā sarakstītais romāns The Body Snatchers bija pamatā 1956. gadā uzņemtajai filmai Invasion of the Body Snatchers un tās atvasinājumiem.
Džeka Finija romāns Assault on a Queen, kas sarakstīts 1959. gadā, kļuva par filmu Assault on a Queen ar Frenku Sinatru bandas līdera lomā.
Finija lielākais panākums bija viņa 1970. gadā sarakstītais zinātniskās fantastikas romāns "Starp diviem laikmetiem" (Time and Again). Tas stāsta par ceļošanu pagātnē, ar šo tēmu viņš iepriekš bija eksperimentējis savos īsajos stāstos. Romāna varonis Saimons Morlijs, kas Ņujorkā strādā reklāmas jomā, tiek iesaistīts slepenā valdības projektā, kura mērķis ir nosūtīt cilvēkus pagātnē. Šī ceļošana laikā notiek nevis ar īpašu laika mašīnu, bet ar hipnozes vai pašhipnozes palīdzību. Saimons Morlijs nokļūst 1882. gada Ņujorkā. Romānā spilgti un detalizēti atainota tā laika pilsētas dzīve, romānu veiksmīgi papildina it kā paša Morlija zīmētās ilustrācijas. 
1982. gadā Pasaules fantāzijas konferencē, kas notika Našvilā, Tenesī, Finijam tika piešķirta Pasaules fantāzijas balva (The World Fantasy Award).
1995. gadā, divdesmit piecus gadus pēc "Starp diviem laikmetiem" sarakstīšanas, Finijs publicēja turpinājumu ar nosaukumu From Time to Time, kurā aprakstīti Morlija tālākie piedzīvojumi, darbība norisinās Manhatanā 1912. gadā. Tas bija viņa pēdējais darbs, kuru viņš pabeidza īsi pirms nāves.
Džeks Finijs sarakstījis desmit romānus, vairākus desmitus īso stāstu, pēc viņa stāstu un romānu motīviem uzņemtas vienpadsmit filmas.
Tenis Melngailis

Biogrāfija

Komponista Emila Melngaiļa dēls. Šahu spēlēt Tenim iemācīja tēvs, kas pats bija spēcīgs šahists. Jau 1936. gadā Tenis Melngailis Latvijas izlases sastāvā piedalās neoficiālajā šaha olimpiādē Minhenē pie 1. rezerves galdiņa (+4, =1, -5). 1938. gadā viņš izcīna vietu Ķemeru - Rīgas 2. starptautiskajā šaha turnīrā, kur spēcīgā konkurencē dala 11.-12. vietu. 1939. gadā otru reizi spēlēja Latvijas izlases sastāvā Pasaules šaha olimpiādē Buenosairesā pie 1. rezerves galdiņa (+4, =3, -1). Pēc atgriešanās Latvijā ieņem 7.vietu 1940. gada valsts izlases kandidātu turnīrā Rīgā. Otrā Pasaules kara gados no 1943. līdz 1944. gadam vadīja Latvijas šaha savienību. Pēckara gados turpināja aktīvi piedalīties dažādās sacensībās. 1946. gadā viņš izcīna uzvaru I kategorijas turnīrā Rīgā un kļūst par PSRS sporta meistarkandidātu. Tajā pašā gadā tiek dalīta 3.-5. vieta Friča Apšenieka memoriālā. 1947. gadā tiek dalīta 3.-4. vieta Hermaņa Matisona memoriālā.  Vadījis šaha nodaļa žurnālā "Bērnība". Tomēr vēlāk Latvijas mēroga sacensībās rezultāti bija viduvēji, un 1950. gados Melngailis pamazām pārtrauca savas šahista gaitas.
Rolands Lesings

Karjera

Piedalījies piecās ziemas olimpiskajās spēlēs (2002, 2006, 2010, 2014, 2018). 2010. gadā Vankūverā bija Igaunijas delegācijas karognesējs. Labāko rezultātu individuāli sasniedza 2018. gadā Phjončhanā, ierindojoties 41. vietā sprintā.
Pasaules kausa sacensībās debitēja 1998.—1999. gada sezonā. Pirmos punktus PK ieskaitē ieguva 2005.—2006. gada sezonā. Vienīgo reizi vietu uz goda pjedestāla PK posmā izcīnīja 2009. gada 20. decembrī Pokļukā, ieņemot 2. vietu iedzīšanā. Startējot tikai no 16. vietas, veica distanci bez kļūdām šaušanā un piekāpās tikai krievu biatlonistam Jevgeņijam Ustjugovam. 
Pasaules čempionātā pirmoreiz piedalījās 1999. gadā Kontiolahti. Labāko individuālo rezultātu sasniedza 2015. gadā, iegūstot 15. vietu 20 km distancē.
2019. gadā noslēdza biatlonista karjeru.
Manerheima līnija

Manerheima līnija (somu: Mannerheim-linja) bija fortifikācijas līnija Karēlijas zemesšaurumā, kuru Somija uzbūvēja aizsardzībai pret iespējamu PSRS uzbrukumu. Ziemas kara laikā tā kļuva zināma kā "Manerheima līnija" pēc Somijas armijas virspavēlnieka feldmaršala Karla Gustava Emila Manerheima vārda. Līnija tika izveidota divos posmos: no 1920. līdz 1924. gadam un no 1932. līdz 1939. gadam.
Līnija aptuveni 132 km garumā stiepās no Somu līča līdz Lādogas ezeram. Tā sastāvēja no aizsardzības mezgliem, kuri viens no otra atradās 3 — 4,5 km (maksimāli līdz 8 km) attālumā. Katru mezglu aizsargāja viens līdz divi strēlnieku bataljoni ar artilērijas atbalstu. Aizsardzības mezgli sastāvēja no 4 līdz 6 atbalsta punktiem, kuros katrā bija 3 līdz 5 pastāvīgas uguns vietas (ložmetēju un artilērijas). Katru aizsardzības būvi aptvēra ierakumi, kuri arī savienoja mezglus.
Somu līča un Lādogas ezera krastos Manerheima līniju sedza lielkalibra artilērija. Līnija daudzviet tika izveidota, izmantojot dabiskus šķēršļus: ezerus, upes, mežus, purvus, akmeņu grēdas.
Lai aizkavētu kājnieku uzbrukumu, gar līniju tika izvietoti dzeloņstiepļu aizžogojumi (ežu ragaiņu un spirāļu veidā) un mīnas. Šos aizžogojumus papildināja prettanku konstrukcijas. Vairāku tonnu granīta bluķi parasti tika ierakti četrās rindās divos metros vienu no otra šaha galdiņa izkārtojumā.
Ziemas kara laikā 1939.—1940. gadā Manerheima līnija aizkavēja Sarkanās armijas uzbrukumu divus mēnešus.
Pēc kara beigām Karēlijas zemes šaurums nonāca PSRS kontrolē. Padomju sapieri demontēja un uzspridzināja aizsargbūves. Turpinājuma kara laikā Somijas puse neatjaunoja Manerheima līniju.
Pakalpojumatteices uzbrukums

Pakalpojumatteices uzbrukums (angļu: Denial of service attack) jeb DoS uzbrukums ir trieciens datoru tīklam, ko veido tā pārpludināšana ar tādu papildpieprasījumu skaitu, kas ievērojami palēnina normālo datplūsmu vai pat to pilnīgi pārtrauc. Pakalpojumatteices uzbrukums parasti uz zināmu laiku pārtrauc tīkla pakalpojumus.
Pakalpojumatteices uzbrukuma paveids ir izkliedētais pakalpojuma atteikums (angļu: Distributed denial of service (DDoS)), kur vienam mērķim tiek uzbrukts no vairākiem avotiem, kas parasti ir viena uzbrucēja kontrolēti, tādējādi panākot lielāku efektivitāti.
Dziesmuvara

Dziesmuvara ir Latvijas Universitātes jauktais koris, kas dibināts 1925. gadā kā Dziesmuvaras biedrība, atjaunota 2000. gadā.

Vēsture

Kora biedrības dibināšanas sapulce notika 1925. gada 9.aprīlī. Pirmais kora mēģinājums notika 1925. gada septembrī Ķeniņa komercskolas aktu zālē Tērbatas ielā 15/17, kas bija noīrēta diviem vakariem nedēļā. Īpaša loma Dziesmuvaras attīstībā bija profesoram un mācītājam Voldemāram Maldonim, kas sekmēja Dziesmuvaras apstiprināšanu Universitātes padomē tās pirmsākumā. 
Koris koncertēja Norvēģijā, Zviedrijā, Somijā, Dānijā, Igaunijā u.c. valstīs. Izcilas atsauksmes "Dziesmuvara" saņēma par saviem koncertiem Skandināvijā 1934. gada koncertbraucienā Oslo un Stokholmā.
Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā Kuldīgā notika viens no pēdējiem Dziesmuvaras koncertiem. Tur palika karogs un tika noglabāts zemē. Pēc Sarkanās armijas otreizējās ienākšanas Latvijā 1944. gadā Dziesmuvaras darbība Latvijā tika pārtraukta, daudzi kora dalībnieki līdz ar tā vadītāju Ādolfu Ābeli emigrēja uz Rietumvāciju un vēlāk uz ASV, kur Ņujorkas dziesmuvarieši atjaunoja kori. Koris pastāvēja līdz Ādolfa Ābeles nāvei 1967. gadā, bet kā sabiedriska organizācija turpināja savu darbību arī vēlāk. "Dziesmuvaras" sekcijas bija Austrālijā, Jaunzēlandē, Anglijā, Vācijā, Kanādā un citās valstīs, Austrālijā kādu laiku pastāvēja koris ar "Dziesmuvaras" vārdu. 1988. gadā ASV tika izveidots "Dziesmuvaras" Latviešu mūzikas fonds, līdz 2002. gadam iznāca "Dziesmuvaras" valdes izdevums "Dziesmuvaras Ziņas". 
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1995. gadā aprakto karogu izraka un nogādāja Rīgas Vēstures un Kuģniecības muzejā, tomēr oriģinālais karogs bija ļoti satrupējis un nebija izliekams ekspozīcijā. Tā vietā trimdas dziesmuvarieši bija izgatavojuši jaunu vecā karoga kopiju, ko atveda uz Latviju. 2000. gadā Latvijā atjaunoja Dziesmuvaras biedrību un kori.

Simboli

Dziesmuvariešu cepurītes ir ar baltu virsu, kas nozīmē — daiļums, bet vara brūnā apmalīte — darbs. Saviešiem uz brūnās cepures apmales ir sudraba nozīmīte ar Latvijas Universitātes galvenās ēkas apveidu. Uzņemot par pilntiesīgu biedru, pasniedz arī krūšu nozīmi — stilizētas koklītes ar Universitātes apveidu. Dziesmuvaras pamattikumi ir Darbs, Draudzība un Daiļums. Darbs attīsta tā darītāju, darbs dod īsto dzīvesprieku. Daiļums ir saskaņa starp dzīvi un dziļāko personību. Noteicējs ir iekšējais daiļums. Draudzībā cilvēki mācās saprast katra savdabībā labāko, tāpat – novērst un piedot tā vājības.
Bezklases starpdomēnu maršrutēšana

Bezklases starpdomēnu maršrutēšana (Classless Inter-Domain Routing, CIDR) ir IP adrešu un apakštīklu sadales metode. Tā atļauj elastīgāku adrešu sadali nekā IPv4 sākotnējais klašu (clasful) dalījums.
CIDR izmanto mainīga garuma apakštīklu masku (Variable Length Subnet Masks, VLSM) tehnoloģiju. VLSM atļauj elastīgu un līdz ar to ekonomisku dalīšana apakštīklos (subnetting), kā arī prefiksu apkopošanu (prefix aggregation).
IPv6 protokols ir veidots bezklašu maršrutēšanai un izmanto CIDR tehnoloģiju.
CIDR aprakstīts RFC 1518 un RFC 1519.

VLSM

Klasiskajā IPv4 tīkla masku (prefiksa garumu) noteica adreses klase, līdz ar to bija iespējami tīkli ar prefiksu garumiem /8, /16 un /24.
VLSM atļauj pēc vajadzības izmantot brīvi izraudzītu prefiksa garumu 0 — 32 bitus (0 — 128 bitus IPv6 gadījumā). Prefiksa garums VLSM ir visām apakštīkla adresēm kopīgo vecāko bitu skaits.

CIDR un maršrutēšanas protokoli

Lai realizētu CIDR maršrutēšanas protokolā jābūt iespējai kopā ar prefiksu norādīt arī prefiksa garumu.
Vecākiem maršrutēšanas protokoliem (RIP, IGRP) šādas iespējas nav. Šos protokolus sauc par classful maršrutēšanas protokoliem.
Jaunākie maršrutēšanas protokoli (RIPv2, EIGRP, IS-IS, OSPF, BGP-4) atbalsta VLSM un tos sauc par classless maršrutēšanas protokoliem.
Šuņji olimpiskais airēšanas un kanoe parks

Šuņji Olimpiskais airēšanas un kanoe parks (ķīniešu: 顺义奥林匹克水上公园) ir airēšanas, kanoe un 10 kilometru maratonpeldējuma sacensību vieta. Tas ir speciāli uzbūvēts Pekinas 2008. gada Vasaras Olimpiskajām spēlēm. Šis parks atrodas Mapi ciemā, Šuņji apgabalā, Pekinā. Šuņji Olimpiskais airēšanas un kanoe parks aizņem vislielāko platību no visām 2008. gada Olimpisko spēļu sporta būvēm. 
Pirmās sacensības šajā parkā notika 2007. gada augustā - gadu pirms 2008. gada Olimpisko spēļu sākuma. Tās bija "Labu veiksmi, Pekina" ("Good Luck Beijing") sporta sacensības, kurās ietilpa arī Pasaules junioru airēšanas čempionāts, Ķīnas atklātais airēšanas slaloma un Ķīnas atklātais smaiļošanas un kanoe airēšanas čempionāts. Otrā olimpiskā kvalifikācija 10 kilometru maratonpeldējumam, šeit notika 2008. gada jūnijā.
Airēšanas slaloma trase ir izveidota ļoti grūta pat pēc olimpiskajiem standartiem.
Rīgas citadele

Rīgas citadele bija 17.—19. gadsimtā Rīgā pastāvējis cietoksnis ar nocietinājumu kompleksu, pilsētas garnizona mītnes vieta un militāri nocietinātākais punkts. Citadeles uzdevums bija nodrošināt kontroli pār pilsētu un atvairīt uzbrukumus no jūras puses. Militāro kompleksu sāka būvēt 1650. gadā pēc kara inženiera Rodenburga izstrādātā plāna kā trešo cietoksni Daugavas labajā krastā, ar aizsarggrāvjiem, diviem ravelīniem, zemes vaļņiem, 6 bastioniem un tādām pašām slepenām ejām kā zem Rīgas aizsargvaļņiem, lai varētu negaidīti uzbrukt aplencējiem. Ar pilsētu Citadeli savienoja paceļamais tilts un valnī iebūvētie Karaļa vārti.

Vēsture

Pirmo uzbrukumu pilsētai Citadele atvairīja vēl nepabeigta Otrā Ziemeļu kara laikā - tas bija pēc Krievijas caristes cara Alekseja I iebrukuma Zviedru Vidzemē, kad Rīgas aplenkums ilga vairāk kā mēnesi. Nākamajā gadā cietoksnis atvairīja lielhetmaņa Radvila vadīto, bet pēc gada hetmaņa Vincenta Goševska vadīto Lietuvas lielkņazistes karaspēku. Rīgas pilsēta par izrādīto varonību saņēma no karaļa Kārļa XI tādu pašu karaļa kroni ģerbonī kā Stokholma, lauvu ģerboņa vārtos, bet visi rātskungi — muižnieku titulus.
Lielākos postījumus Citadele cieta 1709. gadā, kad to bija aplencis Krievijas cara Pētera I karaspēks, cauru diennakti apšaudot ar artilēriju pilsētu. Rīgas aplenkums ilga 9 mēnešus. 13. decembra rītā Citadelē aizdegās pulvera tornis, kurā glabājās 1200 mucu šaujampulvera, bet blakus bija otrs tornis, kur glabājās 1800 granātu. Sprādziens sagrāva pašu Citadeli, aprokot zem drupām 800 cilvēku, kā arī sagrāva zemes valni Daugavas pusē un nopostīja tuvākās ēkas pilsētā. 
Pēc kara Citadele tika atjaunota. Rekonstrukciju veica pēc 1769. gadā apstiprināta plāna ar laukumu centrā un funkcionāli diferencētu ēku izvietojumu. Pie laukuma uzcēla Pētera un Pāvila pareizticīgo baznīcu, ap laukumu virsnieku dzīvojamās mājas, bet gar vaļņiem kazarmas. To apgādāja ar Tulas un Sestroreckas fabrikās lietajiem lielgabaliem un tajā glabājās ieroči 30 000 vīru lielas armijas apbruņošanai. Citadeli tika nolemts likvidēt līdz ar pārējiem Rīgas nocietinājumiem 19. gadsimta vidū. 1875. gadā beidza norakt Rīgas Citadeles aizsargvaļņus un aizbērt aizsarggrāvjus. Vienu no tiem saglabāja, pievienojot pilsētas kanālam, lai to savienotu ar Daugavu. Citadeles granītā un dzelzī kaltos Karaļa vārtus iemūrēja Rīgas pilī blakus 19. gadsimta sākumā celtajiem staļļiem.
Britu sacīkšu braucēju klubs

Britu sacīkšu braucēju klubs (angļu: British Racing Drivers' Club; BRDC) ir organizācija, kas aizstāv profesionālu Lielbritānijas sacīkšu braucēju intereses. Klubs tika dibināts 1928. gada aprīlī. Klubam pieder Silverstonas trase, kurā tiek rīkota Lielbritānijas Grand Prix izcīņa. Pašreizējais kluba prezidents ir Dereks Vorviks.
Nīderlandieši

Vēsture

Nīderlandiešu kā patstāvīgas nācijas veidošanās aizsākās 1581. gadā, kad no Spānijas karalim Felipem II pakļautajām Septiņpadsmit provincēm jeb "Zemajām zemēm" septiņas ziemeļu provinces atdalījās un pasludināja Zemo zemju Apvienoto provinču republikas (nīderlandiešu: Republiek der Zeven Verenigde Nederlanden) izveidi. Vadošo lomu šajā savienībā spēlēja Holandes grāfiste, kuras vārdā sāka dēvēt arī pārējo neatkarīgo Nīderlandes ziemeļu provinču iedzīvotājus.
Astoņdesmit gadu karu (vēsturē pazīstams arī kā Nīderlandes sacelšanās) starp Spānijas impēriju un Nīderlandes Septiņu Republiku Savienību beidzās ar 1648. gada Vestfālenes miera līgumu, kurā Spānijas karalis Filips VI atzina Nīderlandes ziemeļu provinču neatkarību, bet saglabāja kontroli pār dienvidu daļu jeb "Spāņu Nīderlandi" (1581-1714), kas vēlāk nonāca Austrijas pakļautībā. Pēc Napoleona kariem 1815. gadā Vīnes kongresā izveidoja Nīderlandes Apvienoto Karalisti, no kuras atdalījās Beļģija (1830) un Luksemburga (1890).

Rakstura iezīmes

Ilgā cīņa ar jūru ir norūdījusi holandiešu tautu stingrā darbā un gribas izturībā un pieradinājusi to pie jūras. Šīs īpašības un labvēlīgais ģeogrāfiskais stāvoklis kādreiz palīdzēja holandiešiem kļūt pat ievērojamiem okeāna braucējiem, jaunu zemju atklājējiem, tirgotājiem un kolonizatoriem. Tagad cīņas laikmets mājās ir garām. Līdz ar to, šķiet, holandieši ir zaudējuši kaut ko no savu senču darba spējām un uzņēmības, ir it kā apmierinājušies ar pagātnes ieguvumiem. [..] Garīgā dzīve un garīgās intereses Holandē attīstītas jau sen. Jau viduslaiku pirmā pusē Holandē bija ievērojamas skolas, kur mācījās daudz ārzemnieku. Vairāki ievērojami Eiropas politiķi, zinātnieki un mākslinieki izauguši holandiešu skolās, piemēram, Erasms Roterdamietis. Holandiešu māksla lāgiem radīja Eiropā laikmetus (Rembrants). Privātā dzīvē holandietis ir lēns, kluss un darbā čakls; cienī visu, kas īsts un izturīgs. Līdzīgi angļiem, holandieši mīl dzīvot savrup atsevišķās viendzīvokļa mājās pat lielpilsētu centrā. Mājās valda apbrīnojama tīrība.
Čikšulubas krāteris

Čiksulubas krāteris (spāņu: Cráter de Chicxulub), saukts arī par Čikšulubas krāteri, ir aizvēsturisks triecienkrāteris, kas atrodas zem Jukatanas pussalas mūsdienu Meksikas teritorijā. Tiek lēsts, ka triecienkrāteris ir izveidojies pirms aptuveni 65,5 miljoniem gadu, kad meteorīts, kura diametrs bija vismaz 10 kilometri, sadūrās ar Zemi, tādējādi izraisot krīta-terciāra masveida izmiršanu, kā rezultātā gāja bojā visi dinozauri un vairums citu dzīvnieku un augu sugas.
Sadursmes enerģija tiek lēsta ap 5×10²³ džouliem, kas ir ekvivalents lielums 100 000 gigatonnām trotila.
Čiksulubas krātera diametrs ir 180 kilometri, tas ir pašlaik otrs lielākais zināmais triecienkrāteris uz Zemes virsmas.