google/wiki40b huggingface dataset:
Nēģu dzimta

Apraksts

Nēģu dzimtas pārstāvji ir ūdens iemītnieki ar čūskveidīgu, šķērsgriezumā ieapaļu, līdz 1 m. garu ķermeni. Nēģiem ir tikai muguras un astes spuras (pāra spuru nav). Āda ir kaila, kas satur daudz gļotu dziedzeru. Galvas katrā pusē ir pa septiņām žaunu maisu atverēm. Nāsu atvere ir viena. Pieaugušajiem eksemplāriem ir labi attīstītas acis. Bezžokļu mute ir apaļa, un atrodas piesūcekņa piltuves dibenā. Piltuvveidīgā piesūcekņa sienās, mutē, kā arī uz mēles un mutes malām ir raga zobi un plātnītes. Zobu skaits un izvietojums ir dzimtas ģinšu un sugu galvenā taksonomiskā pazīme. Zarnas priekšējā daļa ir piemērota elpošanai.

Dzīvesveids

Nēģi ir pusparazīti, barojas, piesūcoties un pēc tam ieurbjoties zivīs un citos ūdens dzīvniekos. Nēģu kāpuri (ņurņiki) pārtiek no detrīta, kā arī no sīkiem bentosa organismiem (kukaiņu kāpuriem, gliemjiem, tārpiem u.c.). Nēģi mīt jūrās, upēs vai ezeros, bet nārstot dodas upēs un strautos ar oļainu vai grantainu grunti.

Vairošanās un attīstība

Nēģi nārsto martā un aprīlī smilšainās, akmeņainās vietās. Pēc nārsta tie nobeidzas. Iznērstās olas pielīp pie ūdensbaseina gultnes. No olām izšķiļas ņurņiki. Ņurņiki attīstās par pieaugušiem nēģiem ar pārvēršanos (metamorfozi). Attīstība ilgst 3 līdz 5 gadus, dažām sugām pat līdz 15 gadiem. Ņurņiki ļoti atšķiras no pieaugušajiem īpatņiem. Kāpuri ir sīki, tārpveidīgi organismi, bez piesūcekņa un zobiem. Tiem nav acu un muguras spuras. Ņurņiki dzīvo ierakušies smiltīs un dūņās. Pēc pārvēršanās migrējošo sugu nēģi dodas uz jūru vai ezeru. Pieaugušo nēģu mūža ilgums dažādām sugām ir no pāris nedēļām līdz 5 gadiem.
Saspēles vadītājs

Saspēles vadītājs (angļu: Point guard (PG)) ir viena no tradicionālajām basketbola pozīcijām. Saspēles vadītājs, iespējams, ir vissarežģītāka basketbola pozīcija, jo viņiem ir jārūpējas par komandas saspēli, kā jau liecina pats pozīcijas nosaukums, lai bumba nokļūtu pareizā laikā pie pareizā spēlētāja. Saspēlēs vadītājam salīdzinājumā ar citiem spēlētājiem ir visvairāk jāizprot trenera dotie norādījumi un spēles plāns. Vidējais saspēles vadītāju augums ir 175—190 cm, protams, ir izņēmumi, kā basketbolists Maģiskais Džonsons.
Horezmas PSR

Vēsture

Pēc zaudētā Krimas kara (1853—1856) Krievijas impērija sāka ekspansiju Vidusāzijā. 1865. gadā krievu karaspēks ieņēma Taškentu, ko 1867. gadā pasludināja par jaundibinātās Turkestānas ģenerālgubernatūras centru, bet 1868. gadā bijušo Timura galvaspilsētu Samarkandu.  Hivas haniste kļuva par Krievijas impērijas protektorātu 1873. gadā.

Izveide

Pēc tam, kad Krievijas pilsoņu kara laikā Sarkanā armija iekaroja Turkestānu, Hivas hanistes teritorijā tika izveidota Horezmas Tautas Padomju Republika. 
1923. gada 30. oktobrī Horezmas TPR tika pārdēvēta par Horezmas PSR un pievienota PSRS.
Ģenētika

Vēsture

Par mūsdienu ģenētikas pamatlicēju uzskata Gregoru Mendeli, kurš pētīja īpašību pārmantojamību augos. Savā rakstā "Versuche über Pflanzenhybriden" ("Eksperimenti augu hibridizācijā"), kas tika prezentēts 1865. gadā Brno Dabas Vēstures Biedrībai, Gregors Mendelis izsekoja noteiktu īpašību iedzimtības modeļus zirņos un parādīja, ka tie var tikt izteikti matemātiski. Lai gan ne visās iezīmēs parādās šie Mendeļa iedzimtības modeļi, viņa darbā tika ieteikts iedzimtības studēšanai izmantot statistiskus datus. Kopš tā laika atklātas vairākas daudz sarežģītākas iedzimtības formas.
Mendeļa darba nozīme netika izprasta, līdz 20. gadsimta sākumā viņa pētījumus no jauna atklāja citi zinātnieki, kas strādāja ar līdzīgām problēmām.
Mūsdienās ir zināms, ka dažāda mantojama informācija tiek pārnēsāta DNS, izņēmums ir vīrusi, kas pārnēsā informāciju RNS. Manipulējot ar DNS, var pārveidot iedzimtības iezīmes un organismu variāciju.
Kravas automašīna

Kravas automašīna ir mehāniskais transportlīdzeklis, kas paredzēts dažādu kravu pārvadāšanai. Kravas automašīnas var stipri atškirties pēc izmēriem, jaudas un konfigurācijas; izmēros mazākās kravas automašīnas var būt mehāniski līdzīgas vieglajām automašīnām. Kravas automašīnas mēdz būt ar dažādiem speciālajiem aprīkojumiem, piemēram ugunsdzēsēju automašīna un betonmaisītājs.
Mūsdienu kravas automašīnas lielākoties ir aprīkotas ar dīzeļdzinējiem, tomēr ASV, Kanādā un Meksikā maza un vidēja izmēra kravas automašīnas joprojām tiek aprīkotas ar benzīna dzinējiem. Eiropas Savienībā transportlīdzekļi ar kopējo pašmasu līdz 3,5 tonnām tiek klasificēti kā vieglās kravas automašīnas.

Pašizgāzējautomobiļi

Tos izmanto dažādu beramkravu (akmeņu, šķembu, smilts, oļu, grants u. tml.) pārvadāšanai. Šos automobiļus parasti izgatavo uz standarta kravas automobiļu šasijām. Kravas kastes šķērsgriezumā ir taisnstūra, siles vai pusovāla forma, garengriezumā - taisnstūra, siles vai kausa forma. Kravas krišanu uz šofera kabīnes novērš kravas kastes pagarinājums. Pašizgāzējautomobiļus izkrauj, atverot aizvaru kravas kastes lejasdaļā un sagāžot kravas kasti uz labajiem (kreisajiem) sāniem vai aizmuguri. Būvmateriālu karjeros, atklātās raktuvēs un lielu hidrostaciju būvdarbos izmanto lieljaudas pašizgāzējautomobiļus, kuru kravas kastēm ir kausa forma, pie tam nav pakaļējā borta.

Speciālie kravas automobiļi

Tos izveido uz parasto kravas automobiļu šasijām. Kravas kastes vietā šiem automobiļiem uzmontē tvertnes, maisītājus, cisternas u.tml. Speciālie automobiļi var būt divasu vai trīsasu automobiļi, kā arī autovilcieni (vilcējs plus piekabe vai puspiekabe). Bieži speciālos automobiļus apgādā ar dažādām tehnoloģiskajām palīgiekārtām sūkņiem (cisternu automobiļus), sildītājiem (bituma pārvadāšanas automobiļi) u.c.
Parastā sviestbeka

Augšanas apstākļi

Priežu mikorizas sēne. Aug priežu mežos, īpaši saulainās vietās mežmalās un ceļmalās. Reti sastopama arī zem eglēm un lapeglēm. Labākais augšanas laiks no jūlija līdz septembrim, labvēlīgos apstākļos no maija līdz pat decembrim. Izplatoties pa planētu līdz ar cilvēka veiktajiem priežu stādījumiem, sēne tagad sastopama no tai dabiskās Ziemeļu puslodes taigas zonas līdz Andu kalniem, Brazīlijai un Jaunzēlandei. Parasto sviestbeku iesaka kultivēt priežu stādījumos ekoloģiski saindētā vidē, jo tā aizsargā priedes no pārmērīga metālu daudzuma augsnē.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas, iepriekš jānovelk virsmiziņa un plīvura atliekas. Nav ieteicama žāvēšanai. Tāpat kā citi pārtikas produkti, dažiem cilvēkiem var izraisīt alerģiskas reakcijas, ir uzskats, ka tās rada tikai nenoņemtā lipīgā virsmiziņa. Bieži sēņodiņu bojāta.

Līdzīgās sugas

Ļoti līdzīga gan izskatā, gan augšanas vietu ziņā graudainajai sviestbekai, atšķiras no tās ar plīvura un gredzena esamību.
Volfgangs Vēbers

Dzīves gājums

Līdz 1937. gadam Vēbers dzīvoja Kemnicā. Pēc Kemnicas realģimnāzijas beigšanas, no 1927. gada, viņš strādāja par finanšu pārvaldes darbinieku. Drīz pēc viņa pārcelšanās uz Plaueni viņš tika iesaukts kara dienestā un krita gūstā.
Pēc kara viņš vispirms strādāja par transporta, celtniecības un ceļu strādnieku, vēlāk padomju-vācu kopuzņēmumā Wismut. 1953. gadā viņš sāka pedagoģijas studijas Hallē, no 1954. līdz 1956. gadam viņš bija skolotājs pamatskolā. Veselības apsvērumu dēļ viņam bija jāatsakās no šī darba. 1970. gada martā viņš atgriezās Karlmarksštatē. Tikai 1979. gadā viņš aizgāja pensijā.

Šaha kompozīcija

Ar šaha kompozīciju Vēbers iepazinās no Kemnicas laikrakstu šaha stūrīšiem: Laikrakstā Chemnitzer Allgemeine Zeitung to vadīja Valters Šlīters, Chemnitzer Tageblatt — Eduards Birgfelds.
Pirmais Vēbera pašmata publicēts 1926. gada 4. jūlijā laikrakstā Chemnitz Allgemeine Zeitung. Šim žanram Vēbers veltīja savu uzmanību visu mūžu un reti veidoja cita veida uzdevumus. Viņa pašmatus ar viena gājiena iluzorisko spēli problēmistu aprindās sauca par "Vēbera tipa" pašmatiem. No viņa vairāk nekā 750 uzdevumiem 11 ir iekļauti FIDE albumos.
Viņš bija 1957. gada 20. oktobrī dibinātās Vācijas šaha federācijas šaha kompozīcijas komisijas dibinātājs un vairāk nekā 10 gadus tās priekšsēdētājs. Viņš bija arī FIDE pastāvīgās šaha kompozīcijas komisijas loceklis. 1958. gadā viņš kļuva par starptautisko tiesnesi šaha kompozīcijā.
Arnolds Feiereizens

Dzīvesgājums

Dzimis 1868. gada 4. augustā  Maskavā ģimnāzijas skolotāja Johanesa Feiereizena un viņa sievas Henrietes, dzim. Lākmanes ģimenē. 
Mācījās Tērbatas guberņas ģimnāzijā (1879-1886), studēja Tērbatas universitātes vēstures fakultātē pie Riharda Hausmana un Aleksandra Briknera (1887-1893). Vācu valodas skolotājs Orlā (1895-1896), vēstures skolotājs Pēterburgas Sv.Pētera skolā (1896-1897). Daudz laika pavadīja Tērbatas, Rīgas, Tallinas, Lībekas, Maskavas vēlāk arī Vismāras, Hamburgas, Berlīnes un Kopenhāgenas arhīvu pētīšanā. 1896. gadā viņš bija Krievijas impērijas 10. arheologu kongresa Arheogrāfijas sekcijas sekretārs.
1898. gadā Tērbatas universitātē aizstāvēja vēstures maģistra darbu.   
1902. gadā viņš kļuva par Tērbatas pilsētas arhivāru, kopš 1907. gada 1. jūlija vadīja Rīgas pilsētas arhīvu. 
Līdztekus bija Rīgas Vēstures un senatnes pētītāju biedrības (Gesellschaft für Geschichte und Altertumskunde in Riga) priekšsēdis (1907-1911). 1910. gadā apprecējās ar Annu Šummeri.
Publicēja darbus par Pērnavas, Tērbatas un Rīgas vēsturi. Bija eksperts Latvijas Pieminekļu aizsardzības likuma izstrādē, pastāvīgs Latvijas Kultūras fonda lietpratēju komisijas loceklis arheoloģiskos jautājumos.  
1935. gada 18. septembrī Rīgas pilsētas izglītības valdes priekšnieks A.Vičs griezās pie Rīgas pilsētas galvas ar ierosinājumu viņu atlaist pašvaldības darbiniekam noteiktā maksimālā vecuma (65 gadi) pārsniegšanas dēļ. 1933. gada 4. augustā Rīgas pilsētas pašvaldība izšķīrās, ka viņa "paturēšana par pilsētas vēsturiskā arhīva pārzini arī uz priekšu nav nepieciešama". 
Rīgas arhīva vadītāja postenī iecēla Vili Biļķinu.Molotova—Ribentropa pakta noslēgšanas 1940. gadā pārcēlās uz dzīvi Vācijas okupētajā Polijas daļā.
Miris 1943. gada 10. septembrī Poznaņā.
Andrejs Šuvalovs (ģenerālmajors)

Dzīvesgājums

Dzimis 1865. gada 11. novembrī Rundāles pilī Baltijas ģenerālgubernatora grāfa Pētera Šuvalova un viņa sievas Jeļenas, dzimušas Orlovas-Deņisovas, ģimenē. 1881. gadā jaunais Krievijas ķeizars Aleksandrs III viņa tēvu atvaļināja no diplomātiskā dienesta.
Pēc Nikolaja ķeizariskā liceja beigšanas Maskavā Andrejs Šuvalovs 1886. gadā uzsāka karadienestu un pēc karaskolas beigšanas 1887. gadā kļuva par Leibgvardes kavalērijas pulka kornetu, līdz 1897. gadam uzdienējās līdz flīģeļadjutanta pakāpei. Pēc tēva nāves 1889. gadā mantoja Rundāles pili, lika veikt pils restaurācijas darbus un iekārtoja gleznu galeriju.
1903. gadā viņu paaugstināja pulkveža pakāpē un viņš piedalījās Krievu - japāņu karā kā Terekas-Kubaņas kazaku pulka komandieris (1904—1906). Vēlāk bija 5. huzāru pulka komandieris (1906-1910), 1912. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru un ieskaitīts ķeizara Nikolaja II svītā.     
Pirmā pasaules kara laikā ieskaitīts Krievijas impērijas 1. armijas sastāvā, pēc tās sagrāves Pirmajā Mazūrijas ezeru kaujā pārraudzīja Petrogradas ārstniecības iestādes (1915). Krievijas pilsoņu kara laikā iestājās Brīvprātīgo armijā, pēc tās sakāves caur Novorosijskas ostu devās bēgļu gaitās uz Šveici.
1920. gada zemes reformas gaitā Rundāles pili viņam atsavināja.
Miris 1928. gadā Montekarlo, apglabāts Nicas kapsētā.
Maskavas "Lokomotiv"

1922-1991

Kluba pirmsākumi saistīti ar komandām Kazanka un KOR (Klubs par godu Oktobra Revolūcijai), kas parādījās 1922. gadā, bet par oficiālo dibināšanas gadu uzskata 1923. gadu. Savu pašreizējo nosaukumu «Lokomotiv» ieguva 1936. gadā. Tajā pašā gadā komanda ieguva arī pirmo trofeju, izcīnot PSRS kausu. 1950.—o gadu otrajā pusē «Lokomotiv» bija spēcīgākais komandas sastāvs kluba padomju laiku vēsturē. «Lokomotiv» uzbrucējs Valentīns Babukins PSRS izlases sastāvā ieguva pirmo Eiropas Nāciju kausu kā pamatsastāva rezultatīvākais spēlētājs. Sešdesmitajos gados kluba rezultāti pasliktinājās, jo mainijās futbolistu paaudze un notika labāko spēlētāju pārejas uz spēcīgākiem klubiem. 
No 1970. līdz 1980. gadam klubā sāka spēlēt daudzi talantīgi futbolisti, vēlāk kļūdami par talantīgiem treneriem tādi kā Jurijs Sjomins, Valērijs Gazajevs, Givi Nodija, Valērijs Petrakovs un citi.
Stājoties trenera amatā Jurijam Sjominam 1986. gadā, «Lokomotiv» rezultāti strauji uzlabojās — pēc 7 nospēlētiem gadiem Pirmajā līgā 1988. gadā futbola klubs atgriezās PSRS augstākajā līgā, bet 1990. gadā tika līdz PSRS kausa finālam, kur zaudēja tā laika spēcīgākajai komandai — Kijevas "Dinamo".

1992-2008

No 1992. līdz 2006. gadam kluba prezidents bija Valērijs Filatovs, bet galvenā trenera amatā atgriezās Jurijs Sjomins, kurš vadīja komandu līdz 2005. gadam, kad kļuva par Krievijas izlases galveno treneri. Viņa ilggadējs palīgs bija Vladimirs Eštrekovs. Pirmo Krievijas čempionu titulu komanda izcīnija 2002. gadā kad «zelta mačā» «Lokomotiv» uzvarēja Maskavas "CSKA". Tanī pašā laikā tika atklāts ultramoderns stadions «Lokomotiv». 2004. gadā «Lokomotiv» atkārtoti kļuva par Krievijas čempioniem. 1998. un 1999. gadā komanda divreiz tika līdz UEFA Kausu ieguvēju kausa pusfinālam. Otrajā reizē «Lokomotiv» zaudēja Romas "Lazio" izbraukuma vārtu likuma dēļ.
Tartu lidosta

Vēsture

Lidosta tika atklāta 1946. gada 15. maijā. Jauna termināļa ēka tika uzcelta 1981. gadā, un drīz pēc tam arī tika uzlabots skrejceļš. Kopš 2005. gada lidostu pārvalda valsts īpašumā esošais uzņēmums Tallinn Airport Ltd. 2009. gadā skrejceļu pagarināja līdz 1799 m. 2013. gadā Tartu lidosta uzņēma 13 690 pasažierus, ierindojoties kā 6. noslogotākā lidosta Baltijas valstīs.
Pašlaik Ziemeļvalstu reģionālā aviosabiedrība veic regulārus lidojumus starp Tartu un Helsinkiem, Estonian Air nodrošināja lidojumus uz un no Tallinas līdz 2012. gada 21. decembrim, un airBaltic veica reisus uz Rīgu līdz gada 2011. gada 1. augustam.
Latvijas Tehniskā divīzija

Tehnisko divīzija bija dažādu kara tehnisko daļu sakopojums, ko izveidoja 1922. gada 16. janvārī. Visu divīzijas pastāvēšanas laiku to komandēja ģenerālis Jānis Kurelis.
Baltijas brīvības ceļš

Sižets

Filmā parādīta Baltijas valstu nostāšanās uz viena attīstības ceļa kopš valstu proklamēšanas, kā arī notikumi, kas ar to saistīti. Viens no svarīgākajiem notikumiem ir 1989. gada 23. augustā notikušais Baltijas ceļš, kurā piedalījās gandrīz divi miljoni cilvēku.
Progress MS-11

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija vairāk nekā 2,5 t. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (650 kg), skābeklis (23 kg), gaiss (24 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1 414 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.

Lidojuma gaita

Progress MS-11 tika palaists 2019. gada 4. aprīlī 11:01:35 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma.
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 4. aprīlī 14:22 UTC pie Pirs moduļa, 3 stundas 20 minūtes pēc starta, kas ir SKS sasniegšanas rekords.
2019. gada 29. jūlijā 10:44 UTC Progress MS-11 atvienojās no SKS. 13:50 UTC tika iedarbināts dzinējs bremzēšanas manevram. 14:23 UTC kravas kuģis nogāja no orbītas. Tas iegāja Zemes atmosfērā un sadega. Nesadegušās daļas 14:32 UTC iekrita Klusā okeāna dienvidu daļā.
Leonīds Jeršovs

Biogrāfija

Leonīds Jeršovs piedzima 1906. gada 7. jūnijā (pēc vecā stila — 25. maijā) Daugavpilī. Strādājis par galdnieku. Bijis Daugavpils domes deputāts.
1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā no Strādnieku un zemnieku partijas (Latvijas Komunistiskās partijas) saraksta. 1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā. Abos šajos sasaukumos bijis jaunākais no deputātiem. 4. Saeimas pirmajā sēdē ticis virzīts Saeimas priekšsēdētāja amatam, saņēma 8 balsis. Viņa oponents — Pauls Kalniņš — saņēma 87.
1932. gadā pirms tiesas prāvas par pretvalstisku aģitāciju nelegāli emigrējis uz PSRS. 1933. gadā viņam, nepiedaloties tiesas sēdē, tika piespriesti 4 gadi cietumā. Jeršovs Padomju Savienībā ticis arestēts par partijas naudas piesavināšanos un saslimis ar tuberkulozi.
1938. gadā gājis bojā.
Grīņu dabas rezervāts

Vēsture

Grīņu rezervāts savā pastāvēšanas vēsturē ir piedzīvojis vairākas pārmaiņas: vairākkārt samazināta un palielināta teritorijas platība, mainīts aizsargājamās teritorijas statuss. Līdz 1936. gadam 750 ha tagadējās rezervāta teritorijas bija ieskaitīti zemes fondā, bet pēc tam pārgāja Mežu departamenta pārziņā. Pēc 1945. gada iekļāva 1. grupas mežu kategorijā, bet 1957. gadā piešķīra rezervāta statusu. 1986. gadā rezervāta platību palielināja līdz 1472 ha,pievienojot meža apgabalus ar grīņa sārteni, bet šobrīd Grīņu rezervāta platība ir 1454,9 ha. No 1979. līdz 2011. gadam Grīņu rezervāts bija administratīvi pakļauts Slīteres nacionālajam parkam.
Rezervātu vairākas reizes skāruši ugunsgrēki, kuru visbiežākie iemesli bija cilvēku neuzmanīga vai ļaunprātīga rīcība, kā arī dzirksteles no lokomotīvēm  dzelzceļa līnijā Liepāja—Ventspils, kas gāja gar rezervāta labo malu.

Flora

Kaut gan rezervāta teritorija ir neliela un augsne — nabadzīga, Grīņos aug daudzas retas un aizsargājamas augu sugas, kas ierakstītas gan Latvijas Sarkanajā grāmatā, gan citos augu aizsardzības dokumentos, piemēram, Sugu un biotopu aizsardzības likumā. Bez jau minētās grīņa sārtenes rezervātā aug aizsargājamā parastā kreimule, dižā jāņeglīte, Sibīrijas skalbe, krāsu zeltlape, vidējā rasene, vairākas orhideju dzimtas pārstāves — Baltijas, Fuksa, plankumainā un stāvlapu dzegužpirkstīte, zaļziedu un smaržīgā naktsvijole, no staipekņiem — apdzira, kā arī gada, palu un vālīšu staipeknis.
Netālu no Grīņu dabas rezervāta atrodas Gulēnu priede — dižkoks ar gandrīz 4 metru stumbra apkārtmēru un 13 metru augstumu.

Fauna

Grīņu rezervāta fauna ir pētīta maz. No lielajiem mežā dzīvniekiem Grīņos var sastapt staltbriedi, alni, stirnu, meža cūku, pelēko zaķi, āpsi, bebru, retāk — vilku un lūsi. No putniem rezervātā mīt vistveidīgie — rubenis, mežirbe, zvirbuļveidīgie meža un purvu putni, kā arī baltais un melnais stārķis. Grīņos sastopams arī Latvijā ļoti rets un Sarkanajā grāmatā iekļauts putns — čūskērglis.
RB Leipzig

Vēsture

Klubs tika nodibināts 2009. gada 19. maijā. Dalību Vācijas futbola līgu sistēmā sāka ar Oberlīgu (pēc spēka 5. līga), iegādājoties kluba Markranstädt licenci. Jau savā pirmajā sezonā izcīnīja 1. vietu Oberlīgas Ziemeļaustrumu grupā un iekļuva Vācijas Reģionālajā līgā. 2010. gadā klubs savas mājas spēles sāka aizvadīt Leipcigas Centrālajā stadionā, kas tika pārdēvēts par Red Bull Arena. 2013. gadā komanda uzvarēja Reģionālās līgas Ziemeļaustrumu zonā un tika paaugstināta uz 3. līgu. Pirmajā sezonā 3. līgā izcīnīja 2. vietu un iekļuva 2. Bundeslīgā. Debijas sezonā 2. Bundeslīgā komanda ieguva 5. vietu, bet jau 2015.—2016. gada sezonā ierindojās 2. vietā un izcīnīja ceļazīmi uz Bundeslīgu.
Pirmajā Bundeslīgas sezonā RB Leipzig nezaudēja pirmajās 13 spēlēs, uzstādot jaunu līgas jaunpienācēju komandu rekordu. Debijas sezonu noslēdza 2. vietā.
Stratēģiskā skola

Stratēģiskā skola šaha kompozīcijā ir skola, kas izveidojās 20. gadsimta sākumā uz angļu divvilču bāzes. Tā galveno uzmanību pievērš melno figūru spēlē realizētām taktiskām idejām un šo ideju atkārtošanai vairākos variantos. Izvirzot par pamatu taktiskās idejas, stratēģiskā skola nevērtē mata stāvokļu skaistumu un risinājuma grūtumu, pieļaujot duāļus blakus variantos un melno bandinieka sišanu pirmajā gājienā. Stratēģiskās skolas pamatžanri ir divvilcis (no skolas dzimšanas) un trīsvilcis (no 20. gadsimta četrdesmito gadu vidus).
Reaktīvās kustības laboratorija

Vēsture

JPL darbības pirmsākumi meklējami 1930. gados, kad Kalifornijas tehnoloģiju institūta studenti sāka eksperimentus ar raķešdzinējiem. Starp viņiem bija Frenks Malina, Velds Arnolds, Apollo Smits, Cjaņs Sjueseņs, Džeks Persons un Edvards Formens. Pirmoreiz "Reaktīvās kustības laboratorijas" nosaukums parādījies dokumentā, ar kuru Cjaņs ar vēl diviem biedriem vērsās pie ASV armijas par vajadzību izstrādāt raķetes, ar kurām varētu atbildēt uz Vācijas V-2 raķeti. Otrā Pasaules kara laikā ASV Armijas gaisa spēki pasūtīja JPL analizēt vācu V-2 raķetes, kā arī veikt citus darbus kara vajadzībām. Pēc šiem pētījumiem laboratorija izveidoja Corporal raķeti. Šis projekts vēlāk attīstījās par Sergeant raķeti.
1958. gadā JPL tika pievienota jaundibinātajai Nacionālajai aeronautikas un kosmosa administrācijai (NASA), un laboratorija sāka nodarboties ar bezpilota kosmiskajiem aparātiem. JPL inženieri uzkonstruēja un izgatavoja Explorer — pirmos ASV pavadoņus. Vēlāk, SAGATAVOJOT apollo programmu, tika īstenotas Mēness zonžu programmas: Ranger un Surveyor. Laboratorija ievadīja ASV starpplanētu pētījumus ar Mariner misijām uz Veneru, Marsu un Merkuru. 1970. gados JPL realizēja komplicētas Viking misijas uz Marsu un Voyager lidojumus uz Saules sistēmas ārējām planētām (Jupiteru, Saturnu un tālāk). 1990. gados tika veikts Magellan zondes lidojums uz Veneru, Galileo Jupitera pētījumi, kā arī sākti plašāki Marsa pētījumi (Mars Pathfinder un Mars Global Surveyor).
Svidnīka

Vēsture

Ap pilsētu Otrā pasaules katra laikā 1944. gada septembrī/oktobrī notika sīvas kaujas starp PSRS un Vācijas karaspēku jeb t.s. Duklas kauja. Pati pilsēta tika izveidota 1944. gadā, apvienojot divus ciemus - Nižni Svidnīku un Višni Svidnīku. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (79,60 %), rusīni (13,04 %), ukraiņi (4,07 %). Pēc reliģiskās piederības - grieķu katoļi (41,10 %), pareizticīgie (25,82 %), katoļi (24,13 %), nereliģiozi (5,17 %).
Svidnīka ir dziedātājas Kristinas (Kristina, 1987) dzimtā pilsēta.
Mandarīnpīles

Izskats un īpašības

Abas mandarīnpīļu sugas ir ļoti atraktīvas pīles, pareizāk būtu teikt, pīļtēviņi. Turklāt salīdzinoši, mandarīnpīle ir vēl ugunīgāka un košāka nekā koku pīle, bet, salīdzinot mātītes, košāka ir koku pīle. Mātītes ir ne tikai neuzkrītošākas un pelēcīgākas, bet arī mazākas nekā tēviņi. Abas sugas ir apmēram vienādi lielas, to ķermeņa garums ir 41—49 cm, spārnu izplētums 65—75 cm, svars 500—700 g.

Bioloģija

Mandarīnpīļu sugas mājo meža upīšu un nelielu ezeriņu krastos. Barošanās ieradumi katrai sugai ir atšķirīgi. Mandarīnpīle galvenokārt barojas ar augu izcelsmes barību, bet koku pīle ir izteikta visēdāja un barojas ar nelieliem vēžveidīgajiem, kukaiņiem un arī ar augiem. 
Abas sugas veido monogāmus pārus, ligzdo koku dobumos. Dējumi ir lieli (6—15 olas kpku pīlei, 9—12 mandarīnpīlei). inkubācijas periods ilgst apmēram 30 dienas, perē tikai mātīte. Pēc tam, kad pīlēni ir pametuši koku, ģimene atkal apvienojas un par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Abas sugas apdraud dzīves apstākļu zaudēšana, līdz ar cilvēku saimnieciskās darbības attīstību.
Sīkā peļastīte

Raksturojums

Augums neliels, līdz 20 cm. Lapas lineāras, sakārtotas rozetē. Ziedi zaļgandzelteni, pa vienam garu ziednešu galos. Ziedgultne atgādina vārpu, garums līdz 5 cm. Zied maijā, jūnijā. Auglis — riekstiņu kopauglis.
Palermo

Vēsture

Palermo dibinājuši feniķieši VIII gs. p.m.ē. Iespējams viņi to saukuši par Zīzu (Zîz). Grieķu vārds pilsētai bija Panorma (Panormus), no kā cēlies mūsdienu nosaukums. Jāpiezīmē, ka šī pilsēta nekad nav bijusi grieķu kolonija.
Palermo paliek feniķišu (Kartāgas) īpašums līdz Pirmajam pūniešu karam (264.-241. p.m.ē.), kad Sicīlija nonāk Romas varā. Romas valdīšanas laikā Sicīlijas galvenā pilsēta bija Sirakūzas.
Pēc Rietumromas impērijas krišanas V gs. Sicīlija un Palermo nonāk Bizantijas varā. 827. gadā Palermo ierodas Bizantijas prefekta uzaicinātie arābi, kuri sagrābj varu, un līdz 905. gadam ieņem visu Sicīliju. Arābi pārvieto Sicīlijas emirāta galvaspilsētu uz Palermo. Musulmaņu varas gados Palermo kļūst par plaukstošu pilsētu. Palermo atradušās 300 mošejas. Arī kristiešiem un ebrejiem bija atļauts darboties pilsētā.
1060. gadā Palermo ieņem normāņi Rudžero I vadībā. Līdz 1091. gadam Rudžero I ieņem visu Sicīliju un nodibina Sicīlijas karalisti. Laika gaitā arābu un normāņu kultūru elementi izveidojuši īpašo Palermo arhitektūras un sadzīves stilu.
1194. gadā Sicīlija iekļaujas Svētajā Romas impērijā. Palermo ir imperatora Frīdriha II iemīļotā pilsēta. No 1266. līdz 1282. gadam Palermo valda Anžū dinastija, līdz 1479. gadam ir Aragonas karalis, bet vēlāk — Spānijā karalis.
1734. gadā Palermo zaudē galvaspilsētas statusu, jo Sicīlija tiek pievienota Neapoles karalistei, izveidojot Abu Sicīliju karalisti ar galvaspilsētu Neapolē.
1860. gadā Palermo iekļaujas jaunajā Itālijas valstī.
2. pasaules kara laikā Palermo cieta postījumus 1943. gada Sabiedroto iebrukumā Sicīlijā.