google/wiki40b huggingface dataset:
Kupjanska

Vēsture

Apdzīvotā vieta dibināta 1655. gadā kā Kupjankas vai Kupčinkas sloboda. 1685. gadā minēta kā Izjumas kazaku pulka pilsēta. 1773. gadā Kupjanskā dzīvoja 3578 iedzīvotāji, bet 1779. gadā tai piešķirtas pilnvērtīgas pilsētas tiesības. 1895. gadā gar Kupjansku tika izbūvētas Balašovas—Kupjanskas—Harkovas un Harkovas—Lisičanskas dzelzceļa līnijas un 7 verstis no pilsētas tika izbūvēts dzelzceļa mezgls. 1941. gadā, pēc Kijevas (septembrī) un Harkovas (oktobrī) zaudēšanas vācu karaspēkam, Kupjanska dažus mēnešus (no oktobra līdz jūnijam) bija Ukrainas PSR valdības rezidence.
Mūsdienās Kupjanska ir ievērojams dzelzceļa mezgls, vairāki pārtikas, būvmateriālu rūpniecības un masīnbūves uzņēmumi.
Hrohūvtīneca

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1293. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Hrohova-Teinica (vācu: Hrochow-Teinitz). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Latvieši un Latvija (rakstu krājums)

"Latvieši un Latvija" ir 2013. gadā Latvijas Zinātņu akadēmijas izdots akadēmisku rakstu krājums četros sējumos Jāņa Stradiņa vadībā.
Albīnisms

Albīnisma raksturojums

Cilvēkiem ar albīnismu parasti ir balti vai gaiši blondi mati un ļoti gaiša āda. Viņu acis ir zilas vai neparasti iesārtas. Cilvēkiem ar albīnismu ir dažādas problēmas ar redzi un saules iedegumu. Visas šīs problēmas ir tāpēc, ka albīniem ir maz vai vispār nav melanīna matos, acīs un ādā.
Albīniem redzes problēmas ir saistītas ar nistagmu (neregulāras acs ātras kustības), šķielēšanu un redzes defektiem (tuvredzība, tālredzība).

Nepilnīgs albīnisms

Ja cilvēkiem vai dzīvniekiem ir tikai dažas vai daļējas albīnisma pazīmes un neatbilst pilnībā albīnisma raksturojumam, tad to sauc par nepilnīgu albīnismu jeb leicismu.

Albīni dzīvnieki

Albīni dzīvnieki ir vairāk apdraudēti no plēsīgajiem dzīvniekiem, jo tie atšķirībā no saviem sugas brāļiem, nespēj noslēpties no ienaidnieka gaišā izskata dēļ. Tos arī atgrūž citi sugas pārstāvji, tāpēc tie nespēj vairoties.
Savukārt cilvēki uzskata albīnus dzīvniekus par skaistiem un nereti zoodārzi cīnās un ir gatavi maksāt lielas naudas summas par īpaši retiem albīniem dzīvniekiem.
Ģetzemane

Ģetzemane (sengrieķu: Γεθσημανή, Gethsēmanē; ivritā: גת שמנים, Gat-Šmânim; klasiskā sīriešu: ܓܕܣܡܢ, Gat Šmānê — ‘eļļas prese’) ir dārzs Olīvu kalnā, Jeruzalemē. Tiek uzskatīts, ka šeit Jēzus Kristus lūdzās un viņa mācekļi gulēja naktī pirms Jēzus tika sists krustā. Ģetzemane tiek pieminēta Mateja un Marka evaņģēlijā. Austrumu Pareizticīgās baznīcas tradīcijā Ģetzemanē tika apbedīta Jaunava Marija.
Ģetzemanes dārzs kļuva par agrīno kristiešu svētceļnieku centrālo vietu. Dārzā aug astoņi seni olīvkoki, kas varētu būt 900 gadus veci. 2012. gadā veiktajā pētījumā tika atklāts, ka daži olīvkoki dārzā ir vieni no vecākajiem zināmajiem pasaulē.
Mihails Lazarevs

Kuģojumi apkārt Pasaulei

No 1813. līdz 1816. gadam Lazarevs veica savu pirmo kuģojumu apkārt pasaulei ar korveti Suvorov. Ekspedīcijas laikā tika atklāts Suvorova atols Kuka salās.
No 1819. līdz 1821. gadam Lazarevs piedalījās pirmajā Krievijas Antarktiskajā ekspedīcijā kopā ar Fabiānu fon Belinshauzenu. Lazarevs tika nozīmēts par korvetes Mirnij komandieri. Ekspedīcija pētīja Dienvidu okeāna akvatoriju Antarktīdas tuvumā. Galējais dienvidu punkts, ko ekspedīcija sasniedza 1820. gada 16. janvārī, bija 69°21′28″S 2°14′50″W pie Fimbulisena šelfa ledāja frontes. Kuģojuma laikā ekspedīcija atklāja vairākas salas Dienvidu (Pētera I sala, Aleksandra I sala) un Klusajā okeānā (Vostoka sala u.c.). Belinshauzena un Lazareva ekspedīcija bija savā laikā vistālāk uz dienvidiem nokļuvusī. Pēc šīs ekspedīcijas Lazarevam tika piešķirta 2. ranga kapteiņa pakāpe, izlaižot kapteiņleitnanta pakāpi.
No 1822. līdz 1825. gadam Lazarevs piedalījās savā trešajā kuģojumā apkārt pasaulei, vadot eskadru, kuras sastāvā bija fregate Krejser un korvete Ladoga, kuras komandieris bija Mihaila jaunākais brālis Andrejs. Ekspedīcijas mērķis bija Aļaskas un Kamčatkas apmeklējums un to piekrastes apsargāšana pret kontrabandistiem. Pēc šīs ekspedīcijas Lazarevam tika piešķirta 1. ranga kapteiņa pakāpe.

Dienests flotē

No 1826. gada nozīmēts dienestā Melnās jūras flotē. Ar līnijkuģi Azov piedalījās Navarina kaujā, Dardaneļu blokādē u.c. operācijās. Pēc Navarinas kaujas piešķirta kontradmirāļa pakāpe un apbalvots ar trijiem ordeņiem.
Kopš 1832. gada nozīmēts par Melnās jūras flotes štāba priekšnieku, 1834. gadā piešķirta viceadmirāļa pakāpe un nozīmēts par Melnās jūras flotes komandieri.
Miris 1851. gada 11. aprīlī Vīnē no kuņģa vēža.
Teorēma

Teorēma (grieķu: θεώρειν, theórein — ‘apdomāt’, ‘aplūkot’) matemātikā ir apgalvojums, kas ir pierādīts, balstoties uz aksiomām. Parasti teorēmu veido premisa un secinājums. Vispārīgā formā teorēma tiek formulēta šādi: "ja (notiek kaut kas), tad (notiek tas un tas)".
Ūdeņraža peroksīds

Vēsture

Ūdeņraža peroksīds pirmo reizi tika iegūts 1818. gadā, bārija peroksīdam reaģējot ar slāpekļskābi. Nedaudz vēlāk metodi uzlaboja, par skābi lietojot sālsskābi un sērskābi (lai nogulsnētu bārija sulfātu). Šo metodi lietoja līdz 20. gs. vidum. Ilgu laiku uzskatīja, ka tīrs ūdeņraža peroksīds ir nestabils, jo visos gadījumos, palielinoties koncentrācijai, tas sāka sadalīties. Mūsdienās uzskata, ka tas bija smago metālu jonu piemaisījumu dēļ. Pirmo reizi 100% ūdeņraža peroksīdu ieguva 1894. gadā, lietojot vakuumdestilēšanu.

Koncentrēšana

Lielākoties plaši pieejamais ūdeņraža peroksīds ir ar koncentrāciju 3 vai 30%. Raķešdegvielai parasti lieto koncentrācijas virs 70%. Sadaloties jebkādas koncentrācijas ūdeņraža peroksīdam, veidosies kaut kāds daudzums karstas gāzes (skābeklis + ūdens tvaiks) un šķidrums (palikušais ūdens), bet koncentrācijās virs ~67% viss ūdeņraža peroksīds spēj pārvērsties gāzē. Tālāk palielinot koncentrāciju, tikai paaugstināsies gāzes temperatūra (un palielināsies skābekļa īpatsvars). Tā kā koncentrācijas, kas lielākas par 30%, ir grūti pieejamas, var rasties nepieciešamība šo vielu koncentrēt. Vienkārša destilēšana atmosfēras spiedienā ir bīstama, jo pietiekoši koncentrēti ūdeņraža peroksīda tvaiki var detonēt (~70 °C, atmosfēras spiedienā). Šo problēmu var daļēji samazināt, lietojot vakuumdestilēšanu. Vēl ūdeņraža peroksīdu var koncentrēt ar frakcionēto kristalizēšanu (daļēji sasalušam šķīdumam cietajai un šķidrajai fāzei var būt atšķirīgs sastāvs).

Īpašības

Ūdeņraža peroksīds sadalās par ūdeni un skābekli. Lai uzglabāšanas laikā palēninātu šo procesu, liek klāt inhibitorus (alvas sāļi, fosfāti, nitrāti). Lai no ūdeņraža peroksīda iegūtu skābekli, lieto katalizatorus (mangāna dioksīds). Ūdeņraža peroksīds reaģē ar ketoniem, veidojot ketonu peroksīdus. Tos lieto par polimerizācijas iniciatoriem polimēru ražošanā (MEK peroksīds) un par nestabilām (bet viegli iegūstamām) sprāgstvielām (acetona peroksīds). Ūdeņraža peroksīds ir arī citu organisko peroksisavienojumu izejviela.
Neptūns (planēta)

Orbitālie parametri

Neptūna ekvatoriālais diametrs ir 49 528 km, tas ir 3,8 reizes lielāks nekā Zemei. Planētas vidējais attālums no Saules ir 30,1 AU, kas nozīmē, ka Neptūns atrodas teju 30 reizes tālāk no Saules nekā Zeme.
Neptūns pārvietojas ap Sauli pa gandrīz riņķveida orbītu, veicot vienu apriņķojumu vidēji 165 Zemes gadu laikā. Vienu apgriezienu ap savu asi tas veic 16 stundās un 6 minūtēs.

Atmosfēra un klimats

Neptūnam ir ļoti blīva atmosfēra, kas sastāv galvenokārt no ūdeņraža un hēlija. Temperatūra Neptūna atmosfēras augšējā slānī ir 53 kelvini (−215 °C). Uz Neptūna sastopams spēcīgākais vējš visā Saules sistēmā, sasniedzot pat 2100 km/h.
Amons

Amons vai Amuns ir viens no galvenajiem dieviem ēģiptiešu mitoloģijā. Saistīts ar pasaules radīšanu, nabadzīgo ļaužu aizstāvību un taisno tiesu.
Amonu parasti attēlo kā bārdainu būtni ar galvassegu, kurā iespraustas divas garas spalvas. Reizēm viņš tiek attēlots ar auna galvu vai kā auns. Vēl viņu attēloja ar dubultkroni galvā. Iesākumā Amons bija tikai Tēbu galvenais aizbildnis, bet ap 1570. gadu pirms Kristus, kad tika dibināta jauna valsts, Tēbas kļuva varenākas un Amons tika pasludināts par visas Ēģiptes visaugstāko dievu un visu faraonu tēvu.
Amona vārdam tika pievienota vēl viena vārda daļa, kas ņemta no saules dieva Ra vārda. Amons kļuva par Amunu-Ra (Amunu-Re).
Boabdils

Dzīvesgājums

Dzimis Granadas Emirāta valdnieku pilī Alhambrā, emīra Abulhasana Alī dēls.
1482. gadā gāza no troņa savu tēvu un pats ieņēma emīra vietu. Emirāts šai laikā karoja ar kristīgo spāņu Kastīlijas un Leonas karalisti, kas pārvaldīja lielāko Pireneju pussalas daļu. 1483. gadā spāņi emīru Boabdilu sagūstīja, un varu emirātā atguva viņa tēvs. Tikai 1485. gadā, jau pēc tēva nāves, Boabdils izkļuva no spāņu gūsta. 1487. gadā Boabdils atguva emīra tirulu, bet iekšējās cīņas par varu turpinājās. Tikmēr nozīmīgo pilsētu Malagu bija iekarojuši spāņi, 1489. gadā viņu rokās krita arī Almerija un 1491. gadā sākās galvaspilsētas Granadas aplenkums.
1492. gada 2. janvārī Boabdils padevās un nodeva varu pilsētā kristīgajiem spāņu valdniekiem Kastīlijas Izabellai un Aragonas Ferdinandam. Ar šo notikumu noslēdzās mauru valdīšana Pireneju pussalā un kristiešu Rekonkista, faktiski izveidojās vienota Spānijas valsts.
Pēc padzīšanas no Granadas Boabdils līdz 1494. gadam dzīvoja Spānijā, bet tad pārcēlās uz Fēsu Marokā. Emīra šķiršanās no valdnieku pils Alhambras attēlota literatūrā un mākslas darbos; leģenda vēsta, ka Boabdils, dodoties prom, apstājās tālākājā vietā, no kuras vēl varēja saskatīt Alhambras pili, lai pēdējo reizi aplūkotu savu valsti. Kalnu pāreja, kur tas notika, šodien saucas Suspiro del Moro, kas tulkojumā nozīmē "Maura nopūta". Kritis kaujā, cīnoties Fēsas karaspēka vadībā pret Marokas imperatoru 1533. (pēc citiem avotiem 1527.) gadā.
Transports Latvijā

Transporta infrastruktūra Latvijā sevī ietver autoceļus, dzelzceļus, lidostas, lidlaukus, ūdensceļus un ar tiem saistītās ostas vai piestātnes, kā arī cauruļvadu sistēmas.

Ceļu sistēma

Ceļu satiksmes noteikumi paredz, ka transportlīdzekļiem, kas pārvietojas pa Latvijas ceļiem, arī diennakts gaišajā laikā jābrauc ar iedegtiem dienas gaitas, tuvās gaismas vai priekšējiem miglas lukturiem.

Dzelzceļu garums Latvijā

Platsliežu (1 520 mm platuma) - 2 314 km  (no tiem elektrificēti 270 km) 
Šaursliežu (750 mm platuma) - 33 km  (2002) 
Kopā: 2 347 km

Lidostas

Starptautiskā lidosta "Rīga" ir galvenā un vienīgā lielā Latvijas lidosta, kas gadā pārvadā aptuveni 5 miljonus pasažieru (2017. gadā pat nedaudz vairāk par 6 miljoniem). Tā ir lielākā lidosta Baltijas valstīs un nodrošina tiešos lidojumus uz vairāk nekā 80 galamērķiem 30 valstīs, ieskaitot tiešo transatlantisko lidojumu uz Ņujorkas Džona Kenedija starptautisko lidostu. Tā ir arī airBaltic galvenais centrs. Lidostas atrodas arī Ventspilī, Liepājā, Jūrmalā (Tukumā).

Lidlauki

2003. gadā Latvijā bija 51 lidlauks, 27 no tiem ar cieto segumu.

Ostas

Ventspils osta ir noslogotākā osta Baltijas valstīs. Galvenās ostas atrodas Rīgā (Rīgas brīvosta un Rīgas Pasažieru termināls), Ventspilī (Ventspils brīvosta) un Liepājā (Liepājas osta). Lielākā daļa no tām tiek izmantota tranzīta satiksmei, puse no kravas ir jēlnafta un naftas produkti.

Ūdensceļi

300 km (pastāvīgi kuģojami).

Cauruļvadi

Naftas 412 km; naftas produktu 421 km; dabasgāzes 1,097 km (2003).
Lusiana Moralesa Mendosa

Biogrāfija

2003. gadā uzvarējusi Panamerikas junioru šaha čempionātā U20 meiteņu vecuma grupā. Tajā pašā gadā Sanpaulo uzvarējusi Pasaules čempionāts šahā sievietēm atlases cikla Dienvidamerikas zonas turnīrā un izcīnījusi tiesības piedalīties Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas. Piedalījusies 2004. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējusi Katerinai Lagno. 2007. gadā Buenosairesā uzvarējusi Dienvidamerikas junioru šaha čempionātā U20 meiteņu vecuma grupā.
Pārstāvējusi Peru Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (2002, 2006, 2010).
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Kopš 2013. gada reti piedalās šaha turnīros.
2014. gadā ar maģistra grādu valsts pārvaldes un komunikāciju jomā pabeigusi Teksasas Universitāti Braunsvillā.
Pauls Pinna

Biogrāfija

Pauls Pinna dzimis Tallinā pilsētas valdes ierēdņa ģimenē. Aktiera karjeru uzsāka, darbojoties Igaunijas Mūzikas un dziedāšanas biedrībā. 1905. gadā kopā ar Teodoru Altermanu un Arturu Normanu viņš uzsāka nacionālā teātra "Estonia" izveidi. No 1909. līdz 1910. gadam kopā ar Teodoru Altermanu izdeva pirmo igauņu teātra žurnālu "Näitelava". 1914. gadā sakarā ar konfliktiem teātrī viņš pārcēlās uz Krieviju. 
Pēc Pirmā pasaules kara atgriezās Igaunijā. Sakarā ar to, ka teātris "Estonia" bija pārveidots par slimnīcu un daļa no aktieriem bija iesaukta armijā, viņš aizbrauca uz Maskavu, bet gadu vēlāk tomēr atgriezās Igaunijā, lai teātri atjaunotu. Igaunijas brīvības cīņu laikā viņš kļuva par Igaunijas Drāmas teātra (Eesti Draamateater) aktieri, režisoru un māksliniecisko vadītāju. 1923. gadā viņš nodibināja "Tautas teātri", kurā spēlēja aktieri pašdarbnieki. 1927. gadā šis teātris bankrotēja. Pēc tam pēc Kārļa Jungholca ielūguma atgriezās teātrī "Estonia". Otrā pasaules kara laikā viņš dienēja darba bataljonā. Pēc kara viņš dzīvoja un strādāja Igaunijā. Apbedīts Tallinas Meža kapos (Metsakalmistu).
Kāda Tallinas iela ir nosaukta Paula Pinnas vārdā. No 1949. līdz 1989. gadam Tallinā darbojās Paula Pinnas vārdā nosauktais teātris.
Garozes pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Garozes un Līčulauku ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Jelgavas rajonā. Mūsdienās Garozes pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Ozolnieku novada Salgales pagastā, kā arī nelielas teritorijas Cenu pagastā, Iecavas novadā un Olaines novada Olaines pagastā.
Jānis Šmits

Izglītība un darbība baznīcā

Jānis Šmits pabeidzis Rīgas 8. vidusskolu. 1997. gadā absolvējis Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultāti. Kalpojis kā luterāņu mācītājs vairākās Latvijas evaņģēliski luteriskajās draudzēs. No 1994. līdz 1996. gadam bija viens no atjaunoto Latvijas Republikas Aizsardzības Spēku militārkapelāniem. No 1997. līdz 2004. gadam bija Luterisma Mantojuma fonda prezidents. Pazīstams ar savu konservatīvo nostāju tradicionālo kristīgo vērtību aizsardzībā un homoseksualitātes kritiku.

Politiskā darbība

2002. gadā J. Šmits bija viens no Latvijas Pirmās partijas dibināšanas iniciatoriem. Pēc partijas dibināšanas viņš ir bijis LPP valdes loceklis, Ministru prezidenta biedra Aināra Šlesera padomnieks reliģiskajos jautājumos, kā arī Garīgo lietu padomes sekretārs. Aktīvi iesaistījies un veicinājis valsts un baznīcas attiecību regulējošo normatīvo aktu sakārtošanu. 2002. gadā nesekmīgi kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no LPP saraksta, taču iekļuva 8. Saeimā 2004. gadā, ieņemot Ērika Jēkabsona vietu. 8. Saeimā bijis tās sekretārs un Nacionālās drošības komisijas priekšsēdētājs. No 2005. līdz 2006. gadam bijis arī LPP Saeimas frakcijas priekšsēdētājs.Sasaukuma laikā 2005. gadā uz īsu brīdi vēlreiz zaudēja mandātu, bet ieņēma Dzintara Jaundžeikara vietu Saeimā.
2006. gadā J. Šmits nesekmīgi kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no LPP un "Latvijas Ceļa" apvienības, bet ieņēma vietu 9. Saeimā Oskara Kastēna vietā. Ievēlēts par tās Cilvēktiesību un sabiedrisko lietu komisijas priekšsēdētāju. J. Šmita ievēlēšana komisijas vadītāja amatā izraisīja virknes liberālo organizāciju kritiku. 2009. gada 15. janvārī zaudēja deputāta mandātu līdz ar mandāta atjaunošanu O. Kastēnam, kura vadītā īpašu uzdevumu ministrija tika likvidēta.
No 2009. gada līdz 2017. gadam bija Rīgas domes deputāts, sākotnēji pārstāvot partiju LPP/LC, bet vēlāk — "Gods kalpot Rīgai". Kandidēja arī 10. Saeimas (2010) un 11. Saeimas vēlēšanās (2011), attiecīgi no sarakstiem "Par labu Latviju" un ŠRP-LPP/LC, bet netika ievēlēts Saeimā.
2012. gadā J. Šmits bija starp partijas "Gods kalpot Rīgai" dibinātājiem. No tās saraksta divreiz kandidējis Rīgas domes vēlēšanās. 2013. gadā sākotnēji netika ievēlēts no "Saskaņas Centra" un “Gods kalpot Rīgai” apvienības, taču kļuva par Rīgas domes deputātu Sergeja Hristoļubova vietā. 2017. gada Rīgas domes vēlēšanās kandidēja no šīs pašas apvienības, netika ievēlēts.
J. Šmits bija Rīgas pilsētas kristīgo draudžu kolēģijas priekšsēdētājs.

Nāve

Jānis Šmits nomira naktī uz 2019. gada 23. septembrī.
Aleksandrs Eiduks

Dzīvesgājums

Dzimis 1886. gadā Cēsu apriņķa Vietalvas-Odzienas pagasta skrīvera un Zādzenes skolotāja Valdemāra Eiduka un viņa sievas Minnas, dzimušas Liepas, ģimenē.  
Mācījās Rīgas komercskolā, kuru pabeidza 1903. gadā, strādāja par Saikavas pagasta skrīvera palīgu (1904—1905). Iestājies LSDSP, piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos. Soda ekspedīcijas laikā 1906. gadā caur Odesu bēga uz Vāciju, kur strādāja Berlīnes adresu birojā (1906—1908), vēlāk brāļu Minceru fabrikā Vīnē (1908—1914). Pirmā pasaules kara sākumā viņu kā Krievijas impērijas pilsoni apcietināja un līdz 1917. gadām viņš atradās internēto nometnē.  
Pēc Oktobra revolūcijas Eiduks atgriezās Latvijā, 1918. gada sākumā bija 5. armijas revolucionārā kara tribunāla priekšsēdētājs Daugavpilī, pēc vācu okupācijas devās uz Krievijas PFSR, kur TKP Kara komisariātā darbojās ar karagūstekņu lietām, tad 1918. gada rudenī Vologdā vadīja 6. armijas revolucionāro kara tribunālu.  
No 1918. gada oktobra darbojās čekas struktūrās, bija Viskrievijas Ārkārtas komisijas prezidija loceklis, izmeklētājs, KPFSR Iekšlietu Tautas komisariāta (NKVD) kolēģijas loceklis (1919—1920).
1920.—1921. gadā darbojās KPFSR Ārējās tirdzniecības tautas komisariātā (Наркомвнешторг РСФСР), vadot ārvalstu aģentūru nodaļu, pēc tam sadarbojās ar ārvalstu organizācijām, kas sniedz atbalstu Krievijas bada cietējiem (1921—1923). 1923. gada 23. aprīlī viņu atbrīvoja no amata un izslēdza no boļševiku partijas sakarā ar "pļēgurošanu un spēlēšanu kazino" un nosūtīja uz Vidusāziju, kur viņs darbojās Turkestānas—Sibīrijas dzelzceļa plānošanas padomē (1923—1924). Pēc tam iekārtojās PSRS Augstākajā tautas saimniecības padomē (ВСНХ СССР), kur strādāja no 1925. līdz 1928. gadam.
1928. gadā pēc atjaunošanas VK(b)P viņš turpināja darboties dažādos saimnieciskā darba amatos. 1934. gadā sāka vadīt Gulaga nometnes (Дмитровлаг) Austrumu rajonu, kuras ieslodzītie piedalījās Maskavas—Volgas kanāla būvē. 
Lielā terora laikā 1938. gada 4. jūnijā viņu apcietināja NKVD "Latviešu operācijas" ietvaros sakarā ar apsūdzību "spiegošanā un piederībā kontrrevolucionārai organizācijai". Nāvessodu izpildīja Komunarkas masu kapos pie Maskavas 1938. gada 28. augustā.
Tīruma zilausis

Raksturojums

Augums vidējs, 25—70 cm. Sakne brūngana, vārpstveida, parasti mazliet saliekta. Stumbrs pacils, stipri zarojas, kailsvai mazliet pūkains. Lapas divkārt vai trīskārt plūksnaini dalītas, uz stumbra sakārtotas pamīšus. Apakšējās lapas ar kātiem, augšējās sīkākas, sēdošas. Ziedi spilgti violeti, ļoti reti bāli zili, bāli rožaini vai balti, līdz 4 cm gari, skrajos ķekaros. Kauslapas piecas, līdzīgas vainaglapām, augšējā apziedņa lapa ar 1,4—2 cm garu piesi. Vainaglapa viena, tā atrodas piesī un veidojusies, saaugot četrām vainaglapām. Putekšņlapas 8—10. Zied no jūnija līdz septembrim. Auglis — daudzsēklu somenis, kails, ar īsu knābīti. Sēklas tumši pelēkas, klātas ar plēvainām zvīņām. Augs ir indīgs. Sēklas satur indīgus alkaloīdus delsonīnu un delkozīnu. Arī auga zaļās lapas ir indīgas.

Izplatība

Suga izplatīta Eirāzijā, izņemot Eiropas ziemeļdaļu.
Latvijā ir izplatīta visā teritorijā. Aug atmatās, nezālienēs, sējumos, sevišķi bieži rudzu sējumos, retāk gar ceļiem.
Brāļi Marksi

Čiko Markss (Chico Marx), Harpo Markss (Harpo Marx), Gručo Markss (Groucho Marx), Gummo Markss (Gummo Marx) un Zepo Markss (Zeppo Marx), pazīstami arī kā brāļi Marksi, bija amerikāņu ģimenes komiķu grupa, kas Brodvejā guva panākumus vodeviļas žanrā, kā arī kino, laikā no 1900. gadiem līdz apmēram 1950. gadam. Piecas no 13 filmām, kurās brāļi filmējās, tika iekļautas Amerikāņu Filmu institūta veidotajā 100 labāko komēdiju sarakstā, no kurām divas (Duck Soup un A Night at the Opera) iekļuva arī pirmajā divpadsmitniekā. Abi jaunākie brāļi (Gummo un Zepo) pameta grupu, lai pievērstos citam darbam. Gummo nepiedalījās neviena no filmām, savukārt Zepo piedalījās pirmajās piecās.
8. novembris

8. novembris ir gada 312. diena (313. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 53 dienas.
Gulbenes Sarkanā pils

Gulbenes Sarkanā pils ir neogotikas stilā celta Vecgulbenes muižas pils Parka ielā 10 Gulbenē. Tā ir sarkano ķieģeļu celtne ar neogotikai raksturīgu torni, fasāžu apdari un skulptūrām nišās. 
Mūsdienās ēka pieder Gulbenes novada pašvaldībai, tai ir vietējas nozīmes arhitektūras pieminekļa statuss, tomēr tās atjaunošanai trūkst līdzekļu.

Vēsture

Vecgulbenes muižas kungu māja, saukta par Sarkano vai Mazo pili, celta vēlāk par Balto pili. To 19. gadsimta beigās barons Heinrihs fon Volfs cēla savai sievai Marisai. Pilij ir neogotikas stilam raksturīgs kvadrātveida tornis, rotāts ar zobinājumu un skulptūrām nišās. Fasādi rotā detikulu parapets, četrlapju (gotisko rožu) frīze u. c. neogotikas dekoratīvie elementi. 
1905. gada revolūcijas laikā pili nodedzināja, vēlāk pili atjaunoja pārveidotā izskatā. Pēc Gulbenes atbrīvošanas Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada vasarā pils ēkā iekārtojās 1.(4.) Valmieras kājinieku pulka Austrumu frontes rezerves bataljona vadība.
Pēc 1920. gada agrārās reformas pili atsavināja tās īpašniekam un tās telpas piešķīra Vecgulbenes miesta sešklasīgajai pamatskolai, ko 1928. gadā pārdēvēja par Gulbenes pilsētas pamatskolu. Ēku pamatīgi pārbūvēja skolas vajadzībām. Otrā pasaules kara laikā ēkā atradās kara hospitālis.
1962. gadā skolu pārdēvēja par Gulbenes 3. astoņgadīgo skolu un 1963. gadā pils ēkai piebūvēja jaunu skolas korpusu no baltiem silikātķieģeļiem.
2004. gadā skola pārtrauca savu darbību, piebūvē iekārtojās Stradu pagasta pārvalde, daļu telpu no Gulbenes pašvaldības nomāja mācību firma “Buts”.
2010. gadā pašvaldība pasūtīja Sarkanās pils restaurācijas projektu, kas paredzēja pils restaurāciju divās kārtās, iesākumā atjaunojot vēsturisko daļu. Bija plānots, ka pilij jākļūst par Gulbenes novada Vēstures un mākslas muzeja mājvietu. Otrajā kārtā bija paredzēts sakārtot padomju laikā celto piebūvi, kur izvietot tūrisma centru un mākslas izstāžu zāli. Sarkanā pils ir iekļauta Igaunijas-Latvijas-Krievijas pārrobežu sadarbības projekta "Muižas parki kā kultūrvēsturiskā mantojuma sastāvdaļa" (Green Heritage) ietvaros izdotajā zaļā kultūras mantojuma maršruta kartē. 
Taču iegūt finansējumu no Eiropas fondiem Gulbenes novada pašvaldība nav spējusi, jo ēka nav Valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Arhitektūra

Sākotnējā Mazā pils bija tā dēvētā ķieģeļu stila (viens no eklektisma stila formālajiem paveidiem) ēka ar bagātīgi izmantotām gotikas formām. Ēkas divstāvu centrālajai daļai piekļāvās kvadrātisks trīsstāvu tornis, torņa skaldnes rotāja neogotikai raksturīgi dekoratīvi stūru tornīši. Fasādē izmantoti dažādi gotikas elementi un formas. 
Pēc nodedzināšanas 1905. gada revolūcijas laikā pils tika daļēji atjaunota. Telpu plānojumā notikušas izmaiņas: mainītas starpsienas un durvju ailas. Galvenās ieejas dekoratīvā torņa otrais stāvs nojaukts, torņa pirmais stāvs pārsegts ar lēzenu divslīpju skārda jumtu. Skatu tornim nojaukts trešā stāva balkons, daļa no logu ailām aizmūrētas, nav atjaunotas dekoratīvās torņa margas, karoga turētājs un kolonnu kapiteļi.
Piemērojot pili skolas vajadzībām, Sarkanās pils sākotnējais veidols pazuda. Balto ķieģeļu skolas korpuss kopskatā nesaderas ar veco ēku.
Lielais kanāls (Venēcija)

Lielais kanāls (itāļu: Canal Grande, venēciešu: Canałasso) ir kanāls Venēcijā, Itālijā. Tas sadala pilsētu divās daļās.
Lielais kanāls ir nedaudz vairāk kā 3 km garš un apmēram 30—70 metrus plats, tas ir vidēji 5 metrus dziļš. Kā ūdenstransports Venēcijā, lai pārvietotos Lielajā kanālā, tiek izmantots ūdens taksometrs un sabiedriskais ūdens autobuss (vaporetti), tomēr tūristi ir iecienījuši gondolas. Pāri Lielajam kanālam ved četri tilti.