google/wiki40b huggingface dataset:
Radiolinja

Vēsture

1988. gadā Finnet grupas dalībnieki dibināja uzņēmumu Radiolinja, lai izveidotu ciparu mobilo sakaru tīklu. 1991. gada 1. jūlijā Radiolinja kā pasaulē pirmais operators atklāja publiski pieejamu GSM tīklu. Pirmo zvanu veica Somijas ministru prezidents Hari Holkeri, zvanot Tamperes mēram Kārinai Sonio. Tīklu izbūvēja Nokia telesakaru iekārtu nodaļa.
1995. gadā Igaunijā tika atklāts meitas uzņēmuma Radiolinja Eesti AS GSM tīkls.
1990. gadu vidū Helsinku telefona asociācija (HPY, vēlākā Elisa) sāka iegūt lielāku daļu uzņēmumā Finnet.
1998. gadā HPY ieguva Radiolinja kontrolpaketi.
2002. gadā Radiolinja noslēdza vienošanos ar starptautisko mobilo operatoru Vodafone.
2004. gada 1. jūlijā Radiolinja tika iekļauta Elisa vienotā struktūrā un turpmāk darbojās ar zīmolu Elisa.
Reihenbaha Fogtlandē

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1212. gadā kā franku apmetne. No 19. gadsimta attīstījās kā rūpniecības centrs. No 1902. līdz 1904. gadam pilsētā atradās Augusta Horha (August Horch, 1868-1951) autobūves uzņēmums. Kaut arī Otrā pasaules kara laikā pilsētu ieņēma ASV armija, no 1949. līdz 1990. gadam tā atradās VDR sastāvā.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Pilsētā notiek tradicionāls smagā metāla mūzikas festivāls Chronical Moshers Open Air.

Cilvēki

Reihenbahā Fogtlandē dzimis autosportists Rūdolfs Krauze (Rudolf Krause, 1907-1987).
Kārlis Ozols

Dzīvesgājums

Dzimis Veļķu pagasta "Smītēnos" (tagad Liezeres pagasts) zemnieku ģimenē. 1900. gadā pabeidza skolu Irlavā. 1907. gadā kā eksterns pabeidza reālskolu Pēterburgā. Vēlāk iestājas Rīgas politehniskajā institūtā, Inženieru nodaļā, kuru absolvēja 1914. gadā kā inženieris- tehniķis. Tai pat laikā, no 1906. līdz 1913. gadam, strādāja dažādās Krievijas impērijas rūpnīcās. 1915. gadā Galvenā artilērijas pārvalde nosūtīja viņu uz ASV kā speciālistu.
1919. gadā bija ASV latviešu delegāts Parīzes Miera konferencē. No 1920. gada bija Latvijas valdības tirdzniecības pārstāvis ASV. Šajā pat gadā uzsāka savu dienestu Latvijas Ārlietu ministrijā. Šī gada oktobrī kļuva par Reevakuācijas komisijas priekšsēdētājs Maskavā. Šo amatu viņš ieņēma līdz 1921. gada janvārim.
No 1923. līdz 1929. gadam Kārlis Ozols bija Latvijas Republikas sūtnis PSRS. 1929. gadā iesniedza lūgumu atbrīvot no šī amata. Pēc tam strādāja Ārlietu ministrijā. Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni, darbojās vairākās sabiedriskās organizācijās un žurnālistika. Pēc 1934. gada 15. maija Kārļa Ulmaņa apvērsuma tika atlaists no amata.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 25.augustā tika apcietināts, oktobrī pārvests no Latvijas uz cietumu Maskavā. 1941. gada 23. jūnijā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija viņam piesprieda nāvessodu, kurš drīz pēc tam tika izpildīts.
Maksims Mamins

Spēlētāja karjera

2015. gadā Mamins kā KHL labākais debitants ieguva Alekseja Čerepanova balvu. Pēc divām Maskavas CSKA sastāvā aizvadītām sezonām, 2017. gadā 21 gada vecumā Mamins pievienojās NHL klubam Floridas "Panthers". Tā rindas 2017.—18. gada sezonā aizvadīja 26 spēles. 2018.—19. gada sezonā, pēc septiņām aizvadītām spēlēm, Mamins tika izirēts Maskavas CSKA. CSKA rindās Mamins kļuva par Gagarina kausa ieguvēju, finālsērijas izšķirošās spēles pagarinājumā gūstot vārtus.
Augšzemnieku dialekts

Augšzemnieku dialekts ir viens no trim latviešu valodas dialektiem. Izplatīts Latgalē, Sēlijā un Austrumvidzemē. Iedalās divās izloksnēs - sēliskajās (ar kāpjoši krītošu intonāciju) un nesēliskajās jeb latgaliskās (ar lauztu intonāciju līdzās triju intonāciju apgabala lauzumam). Abās grupās ir dziļās un nedziļās izloksnes. Ziemeļaustrumu Vidzemē un Latgalē runāto izlokšņu pamatā ir seno latgaļu valoda. Pārējās daļās to ir ietekmējusi sena sēļu cilts valoda.
18. gadsimtā uz šī dialekta Dienvidlatgales izlokšņu pamatā izveidojās latgaliešu rakstu valoda.
Ģipkas bāka

Ģipkas bāka ir bāka, kas atrodas Latvijā, Rojas pagasta Ģipkā, Rīgas jūras līča krastā.
Sakne (valodniecība)

Sakne valodniecībā ir morfēma. Šī ir vārda svarīgākā morfēma, bez saknes netiek veidoti vārdi. Sakne norāda vārda leksisko nozīmi. Sakne pieder pie leksiskajām morfēmām, citas morfēmas (piedēklis, priedēklis, galotne) pieder pie gramatiskajām morfēmām, ko sauc arī par afiksiem.
Sakne ir kopīga radniecīgai vārdu saimei (piemēram, valdīt, valdnieks, pārvalde), kam gan dažās formās var būt fonētiskas pārmaiņas (piemēram, vilks, vilciņš). Piemēram, vārdos sols un solis sakne sol- nav viena un tā pati sakne, jo abi vārdi neveido leksikas ziņā radniecīgu vārdu grupu.
Atšķirībā no pārējām morfēmām, kurām ir stingri noteikta vieta vārda veidošanā, sakne var novietoties jebkurā vārda vietā.
Riks Berijs

Karjera

Universitātes laikā studējis Maiami universitātē. 1965. gada ABA draftā viņu Sanfrancisko "Warriors" izraudzījās pirmajā kārtā ar kopējo 2. kārtas numuru.
Karjeras laikā spēlējis NBA klubu Sanfrancisko "Warriors" (vēlāk arī Goldensteitas "Warriors") un Hjūstonas "Rockets" klubos, kā arī ABA līgas Oklendas "Oaks", Vašingtonas "Caps" un Ņujorkas "Nets" klubu sastāvos.
1975. gadā Goldensteitas "Warriors" sastāvā kļuva par NBA čempionu, viņš tika atzīts par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju (MVP). 1969. gadā "Oaks" sastāvā izcīnīja ABA čempiontitulu. Kopumā piedalījies 12 Visu zvaigžņu spēlēs (8 NBA un 4 ABA). Vairākkārt ticis iekļauts līgu simboliskajās izlasēs.
R. Berijs ir vienīgais spēlētājs, kurš bijis NCAA, ABA un NBA sezonas rezultatīvākais spēlētājs.
1996. gadā tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem. 1987. gadā ticis uzņemts Basketbola slavas zālē.
R. Berijam ir četri dēli un visi kļuva par profesionāliem basketbolistiem: Skūters (vecākais brālis, vienīgais nav spēlējis NBA), Džons, Brents un Drjū. B. Berijs ar iegūtiem diviem NBA čempiontituliem ir veiksmīgākais no viņiem.
Kontinentālā Zemes garoza

Kontinentālā Zemes garoza ir granīta, nogulumiežu un metamorfo iežu komplekss (sials), kas veido kontinentus un tiem līdzās esošo seklo jūras daļu - kontinentālo šelfu.
Kontinentālā Zemes garoza ir mazāk blīva kā Zemes mantija un tāpēc "peld" virs tās. Kontinentālā Zemes garoza ir arī mazāk blīva kā okeāniskā Zemes garoza, kaut arī ir ievērojami biezāka par to. Lielākoties kontinentālās garozas biezums ir 35 - 40 km, kamēr okeāniskā Zemes garoza ir 7 - 10 km bieza. Mūsdienās kontinentālā Zemes garoza klāj ap 40% Zemes virsmas.
Atšķirībā no okeāniskās Zemes garozas kontinentālajai raksturīga vidēji biezāka nogulumiežu sega.
Zemes vecākie ieži atrodas uz kontinentālās Zemes garozas - šādas garozas iecirkņu centrālajās daļās - kratonos. Vecākais zināmais iezis ir 4,03 miljardus gadu vecais Akastas gneiss, kas atrasts Kanādas Ziemeļrietumu teritorijās, kamēr okeāniskā Zemes garoza nav vecāka par 0,2 miljardiem gadu.
Turpinās diskusija par to, vai kontinentālās garozas platība laika gaitā ir mainījusies un kā tas ir noticis. Saskaņā ar vienu modeli pirms 3,7 miljardiem gadu kontinentālā garoza bija mazāk kā 10% no tagadējās platības, pirms 3 miljardiem gadu - 25% un straujo attīstoties Zemes garozai pirms 2,6 miljardiem gadu - 60% . Kontinentālās garozas platības pieaugums noticis piecos t.s. palielinātas aktivitātes "spurtos".

Vertikālais iedalījums

Kontinentālo Zemes garozu var iedalīt augšējā - trauslajā daļā un apakšējā - plastiskajā daļā. Robežu starp šīm zonām sauc par Konrada robežu (par godu austriešu un ASV zinātniekam Viktoram Konradam). Šo robežu rada fakts, ka 10 - 20 kilometru dziļumā spiediens un temperatūra ir tik augsti, ka galvenie kontinentālās garozas iežus veidojošie minerāli - laukšpati un kvarcs - lūzuma un/vai spiediena zonās vairs nedrūp bet gan plūst. Tāpēc šādā dziļumā Zemes garoza stresa gadījumā ilgi nelūst bet gan plastiski deformējas.
Konrāda robeža neatrodas noteiktā dziļumā - tās dziļumu nosaka konkrētie vietas apstākļi, piemēram, mantijas kupoli, Zemes garozas biezums u.c. Piemēram, aktīva vulkānisma zonās šī robeža atrodas seklāk un rezultātā Zemes garoza vieglāk deformējas.
Kontinentālā Zemes garoza turpinās līdz Mohorovičiča līnijai, kur pāriet astenosfērā - mantijas augšējā daļā.

Rifti

Plānākā Zemes garoza ir rifta zonās, kur to plānāku padara spēki, kas spiež garozu pašķirties. Ar laiku rifta zonās izveidojas kontinentālās Zemes garozas pārrāvumi, kurus aizpilda jauna - okeāniskā Zemes garoza. Šādi veidojušās kontinentālās malas dēvē par pasīvajām malām - tādas, piemēram, pārsvarā ir Atlantijas okeāna piekrastes. Mūsdienās aktīva rifta zona atrodas Austrumāfrikā un Sarkanajā jūrā.
Pjotrs Sčastļivijs

Spēlētāja karjera

Karjeras laikā pārstāvējis NHL Otavas "Senators" un Anahaimas "Ducks" klubus, kā arī Krievijas Jaroslavļas "Lokomotiv", Mitišču "Atlant", Maskavas CSKA, Ufas "Salavat Julajev" un Ņižņijnovgorodas "Torpedo" klubus. 2010.—2011. gada sezonā "Salavat Julajev" sastāvā izcīnījis Gagarina kausu. 2007. gadā Krievijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis bronzu Pasaules čempionātā.
2014. gada vasarā pievienojās Rīgas "Dinamo", taču jau 2014. gada 19. decembrī līgums ar hokejistu tika lauzts. Vien divas dienas vēlāk viņš pievienojās HK Soči rindām.
2016.—2017. gada sezonu uzsāka Rīgas "Dinamo" sastāvā.
Ponte Pietra

Apraksts

Tilta garums ir 92,80 metri un platums 7,20 metri, ieskaitot trotuārus un apmales. Tilts sastāv no piecām arkām. Divas arkas ar balstiem pilsētai pretējā pusē attiecas uz romiešu laiku. Pilsētas puses arka ar torni ir no Skaligeru laika, bet pārējās abas arkas ar lielo centrālo apaļo caurumu ir no venēciešu perioda.
Romiešu daļa sastāv no lieliem akmens blokiem, kas nāk no Santambrodžo di Valpoličellas reģiona, bet Skaligeru un venēciešu daļas sastāv galvenokārt no kotto ķieģeļiem, kaut arī arku laidumi un apaļā atvere ir nostiprināti ar romiešu akmens plāksnēm.
Marija Čebotari

Biogrāfija

Marija Čebotari ir dzimusi rumāņu strādnieku ģimenē kā piektais bērns. Jau no mazotnes viņa izcēlās ar skaistu balsi un dziedāja baznīcas korī. Studējusi Kišiņevas konservatorijā no 1924. līdz 1929. gadam. 1929. gadā pievienojās Maskavas Dailes teātra trupai kā aktrise un ar to uzstājās Bukarestē un Parīzē. Drīz pēc tam viņa apprecējās ar trupas vadītāju Aleksandru Virubovu. 
Pēc pārcelšanās uz Vāciju viņa trīs mēnešus apguva dziedāšanu un 1931. gada 15. martā debitēja kā operdziedātāja Mimi lomā Dž. Pučīni operā Bohēma Drēzdenes Zempera operā. Diriģents Bruno Valters uzaicināja viņu uz Zalcburgas festivālu, kurā viņa dziedāja Eiridīkes lomu K. V. Gluka operā Orfejs un Eiridīke.
1935. gadā Marija Čeborati dziedāja Amintas lomu diriģenta Karla Bēma vadībā Riharda Štrausa operas Klusā sieviete pasaules pirmizrādē Drēzdenē. R. Štrauss ieteica viņai pārcelties uz Berlīni, un 1936. gadā M. Čebotari pievienojās Berlīnes Valsts operai. Tajā pašā gadā viņa dziedāja Suzannu Figaro kāzās, Zerlinu Donā Žuanā, kā arī Sofiju Rožu kavalierī Drēzdenes Zemperas operas viesizrādē Londonas Karaliskajā Koventgārdena operā. Berlīnē viņa bija primadonna līdz 1946. gadam, bet pēc tam pievienojās Vīnes Valsts operai.
Neskatoties uz veiksmīgo operdziedātājas karjeru, M. Čebotari 20. gadsimta 30. gados kļūst arī par kinoaktrisi un parādās vairākās ar operu saistītās filmās, piemēram, Stiprās sirdis (Starke Herzen, 1937), Džuzepe Verdi (Giuseppe Verdi, 1938), Butterfly sapnis (Il sogno di Butterfly, 1939). Filmas Stiprās sirdis uzņemšanas laikā viņa iepazinās ar savu otro vīru austriešu aktieri Gustavu Dīzlu. 1938. gadā dziedātāja izšķīrās no A. Virubova un apprecējās G. Dīzlu. Šajā laulībā dzimuši divi dēli.
1949. gada sākumā uzstāšanās laikā La Scala dziedātāja cieta no sāpju lēkmēm, kas sākumā netika uztvertas nopietni. Tomēr 31. martā Vīnē viņa sabruka Karla Millekera operetes Nabaga students laikā, kas kļuva par dziedātājas pēdējo uzstāšanos. Operācijā 4. aprīlī viņai atklāja vēzi aknās un aizkuņģa dziedzerī. Dziedātāja mira no vēža 1949. gada 9. jūnijā Vīnē, kur ir arī apglabāta.

Filmas

1942. gadā Marija Čebotari piedalījās režisora Karmines Galloni rumāņu un itāļu filmā Odesa liesmās (Odessa in fiamme). Filma attēlo Besarābijas okupāciju Otrā pasaules kara laikā. M. Čebotari attēlo operdziedātāju Mariju Teodoresku, kura tiek nošķirta no ģimenes. Filmā parādīti kadri no tā laika kinohronikām; tā saņēma galveno balvu 1942. gada Venēcijas kinofestivālā. Pēc Padomju karaspēka ienākšanas Bukarestē 1944. gadā filma tika aizliegta. Filmas kopijas tika iznīcinātas, daudzi aktieri tika atestēti. Laimīgā kārtā filmas kopija tika atrasta Romas kino pilsētiņā, un tā pirmo reizi Rumānijā tika demonstrētā 2006. gada decembrī.
Rumāņu režisors Vlads Druks uzņēmis dokumentālo filmu Ārija (Aria, 2004) par Marijas Čebotari dzīvi.
Neitans Hāss

Biogrāfija

Sākotnēji nodarbojies ar kalnu riteņbraukšanu, Hāss pārstāvējis Austrāliju divos pasaules čempionātos. Tomēr 2009. gadā pievērsies šosejas riteņbraukšanai.
2019. gada augustā parakstījis līgumu uz nākamo sezonu ar Francijas komandu Cofidis.
Say Something

Mūzikas video

Mūzikas video dziesmai Say Something tika izdots 2009. gada 8. decembrī.
Marklēberga

Vēsture

1813. gada oktobrī Marklēbergas vietā notika liela daļa no Leipcigas kaujas gaitas. Pilsēta izveidota 1934. gadā, apvienojot Ečas-Marklēbergas un Graučas ciemus.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Pie pilsētas, pie ezera, kas izveidots bijušā brūnogļu karjera vietā, izveidota mākslīgā kanoe slaloma trase Kanupark Markkleeberg.

Cilvēki

Marklēberga ir riteņbraucēja Roberta Ferstera (Robert Förster, 1978) dzimtā pilsēta.
Mūra likums

Mūra likums ir novērojums, ka skaitļošanas aparatūras vēstures gaitā tranzistoru skaits integrālajās shēmās dubultojas aptuveni divu gadu laikā. Likums nosaukts Intel līdzdibinātāja Gordona Mūra vārdā, kurš aprakstīja šo tendenci savā 1965. gada publikācijā. Viņa prognoze ir pierādījusies kā precīza daļēji tāpēc, ka to šobrīd izmanto pusvadītāju industrijā, lai veiktu ilgtermiņa plānošanu un uzstādītu mērķus pētniecībai un attīstībai.
10. jūlijs

10. jūlijs ir gada 191. diena pēc Gregora kalendāra (192. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 174 dienas.
Virsaišu iela (Rīga)

Vēsture

Iela izveidota 1876. gadā kā Kostromas iela (Kostromasche Strasse, Костромская улица), 1936. gadā tā ieguva Virsaišu ielas nosaukumu, bet 1967. gadā ielu atkal pārdēvēja par Kostromas ielu.
Pēc neatkarības atgūšanas tā atguva Virsaišu ielas nosaukumu.
Dēmons

Dēmoni (no sengrieķu δαίμων) mitoloģijā, folklorā un reliģijā ir pārdabiskas ļaunas būtnes. Mūsdienu rietumu kultūras tradicionālā nozīme vārdam "dēmons" veidojusies kristietības attīstības sākumposmā mūsu ēras pirmajos gadsimtos, kad priekšstatus par hellēnistiskajā tradīcijā sastopamo grieķu δαίμων, kam nebija obligāti jābūt ļaunam, būtiski ietekmēja semītu, persiešu un citu Tuvo Austrumu tautu mitoloģijas.
Kristietības tradīcijai raksturīgajiem dēmoniem līdzīgi ir arī daudzu citu kultūru mitoloģijās un folklorās sastopamas būtnes, piemēram, asuras hinduismā.
Lūgšana (kora dziesma)

Lūgšana ir viena no Jāzepa Vītola pirmajām kora dziesmām ar Ļermontova vārdiem (Молитва) jauktajam korim, kas dziedāta Trešajos Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas svētkos 1888. gadā. 
Pēterburgas konservatorijas speciālās kompozīcijas klases students Jāzeps Vītols dziesmu komponēja 1886. gadā, kad jau bija pabeidzis savu pirmo b-molla klavieru sonāti. Dziesmu dziedāja arī 2013. gada 2. jūlijā Jāzepa Vītola 150. dzimšanas dienai veltītajā koncertā LU Lielajā Aulā.
Robonauts

Robonauts (angļu: Robonaut) ir humanoīda robota projekts, kuru izstrādājusi NASA Džonsona kosmosa centra laboratorija Dextrous Robotics Laboratory. Atšķirībā no esošajām kosmiskajām robotizētajām ierīcēm (manipulatori, krāni), kuras paredzētas lielu objektu pārvietošanai, robonautam veicamie darbi ir smalkāki. Tas veidots tā, lai varētu izmantot kosmiskos instrumentus, kādus lieto kosmonauti.
Robonauta versija Robonaut 2 (R2) tika nogādāta Starptautiskajā kosmosa stacijā misijā STS-133 (startēja 2011. gada 24. februārī. Pašlaik notiek tā uzstādīšana un pārbaudes stacijas iekšienē.
Rohatina

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1184. gadā kā Galīcijas-Volīnijas apdzīvotā vieta. No 1340. gada - Polijas sastāvā. 16. gadsimtā pilsētā darbojās ikonu gleznošanas centrs. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsētu iekļāva Austrijas impērijā (Austroungārijā), kur tā ietilpa līdz Pirmā pasaules kara beigām. Ap 1910. gadu apmēram puse no pilsētas iedzīvotājiem bija ebreji.
Pēc Pirmā pasaules kara Rohatina iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Rohatina tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. līdz 1944. gadam Rohatina atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Cilvēki

Tradicionāli tiek uzskatīts, ka Rohatina ir Osmaņu sultāna Suleimana I sievas Roksolanas (1500-1558) dzimtā pilsēta.
Oļegs Znaroks

Spēlētāja karjera

O. Znaroka tēvs Valērijs bija Čeļabinskas apgabalā pazīstams futbola un hokeja treneris. Jau junioru vecumā jaunais hokejists spēlēja augstā līmenī un 1981. gadā tika iekļauts PSRS izlasē un spēlēja Eiropas junioru čempionātā. Vēlāk bijis arī PSRS hokeja izlases sastāvā 1990. un 1991. gadā.
1978.-1982. gadā O. Znaroks spēlēja PSRS Augstākās līgas komandā Čeļabinskas "Traktor", bet pēc tam pārcēlās uz Rīgu. 7 sezonas nospēlējis Rīgas "Dinamo", viņš nonāca AHL klubā Menas "Mariners" no kura centās sasniegt NHL, tomēr tas neizdevās un pēc 6 AHL nospēlētām spēlēm O. Znaroks devās uz Vāciju, kur pievienojās Landsbergas EV klubam. Vēlāk 5 sezonas aizvadīja citā Vācijas klubā - Freiburgas "Woelfe", bet savu spēlētāja karjeru O. Znaroks beidza 2002. gadā Vācijas 2. bundeslīgas klubā Heilbronnas "Falken".
No 1995. līdz 1999. piedalījies četros Pasaules čempionātos Latvijas hokeja izlases sastāvā, bijis izlases kapteinis. O. Znaroka gūtie vārti izšķirošajā spēlē ar Šveices izlasi 1996. gadā Eindhovenā Pasaules čempionāta B grupā ļāva Latvijas izlasei pirmo reizi nokļūt specīgāko komandu divīzijā.

Trenera karjera

Vairākus gadus vadīja dažādas Latvijas junioru izlases un strādāja arī par vairāko iepriekšējo izlases treneru asistentu. 2006. gadā viņš kļuva par Latvijas izlases galveno treneris vienlaicīgi esot arī Latvijas hokeja līgas kluba SK Rīga 20 galvenais treneris. Pēc starta 2011. gada Pasaules čempionātā, kurā Latvijas izlase izcīnīja 13. vietu, O. Znaroks tika atbrīvots no Latvijas izlases galvenā trenera amata.
2008. gadā O. Znaroks tika apstiprināts par Kontinentālās hokeja līgas kluba Balašihas MVD galveno treneri, ar šo komandu sasniedza KHL finālsēriju 2010. gadā. Viņa asistents Latvijas izlasē un Piemaskavas klubā ir ilgstošais partneris Latvijas izlasē Harijs Vītoliņš. Pēc 2009.-2010. gada KHL sezonas MVD komanda apvienojās ar Maskavas "Dinamo", bet O. Znaroks tika apstiprināts par jaunizveidotā kluba OHK "Dinamo" galveno treneri. Kopā ar komandu 2012. un 2013. gadā izcīnīja Gagarina kausu. Gan 2012., gan arī 2013. gadā Znaroks ieguva līgas labākā trenera apbalvojumu.
2014. gadā tika apstiprināts par Krievijas hokeja izlases galveno treneri, ar kuru kļuva par 2014. gada Pasaules čempionāta uzvarētāju.

Privātā dzīve

Oļega Znaroka jaunākā meita Alise Znaroka ir modele.
Rāvas gundega

Raksturojums

Augums neliels līdz vidējs 10 — 50 cm. Stumbrs pacilās vai gulošs. Mezglu vietās sakņojas. Apakšējās lapas eliptiskas, garā kātā. Augstāk lapas lancetiskas vai lineāri lancetiskas. Lapu garums 3 — 7 cm, platums 0,3 — 1,5 cm. Ziedi ir pa vienam. Ziedi dzelteni, lielums 1 — 1,5 cm. Vainaglapas apmēram divreiz garākas par kauslapām. Zied no jūnija līdz septembrim. Augļi — riekstiņi, kaili.
Apūle

Apūle, arī Apole (lietuviešu: Apuolė, latīņu: Apulia) atrodas mūsdienu Lietuvas ziemeļrietumos Žemaitijas novadā (agrāk — Ceklis), netālu no Skodas pilsētas. Apūle ir senākā Lietuvas apdzīvotā vieta, kas pirmo reizi, līdz ar citu kuršu pili — Ezerpili (tagadējā Grobiņa), minēta 854. gadā.

Vēsture

Hamburgas un Brēmenes bīskaps Rimberts ap 875. gadu ir sarakstījis darbu “Svētā Ansgara dzīve” (Vita st. Anskarii) par sava priekšgājēja Romas pāvesta legāta Ansgara (801-865) piedzīvoto un par vēsturiskajiem notikumiem Ziemeļeiropā šajā laikā. Tajā vēstīts par zviedru vikingu kēniņa Olava (sveakungen Olof) uzbrukdamu kuršu "karaļvalsts pilsētai" (latīniski: urbs regni) Ezerpilij (Seeburg), ko aizstāvējuši 7000 karavīru un Apūlei (Apulia), ko aizstāvējuši 15 000 karavīru. Pēc sakāves kurši apņēmās, tāpat kā agrāk, turpmāk maksāt kunga tiesu (censum) zviedru kēniņam un atzīt sevi par tā pavalstniekiem.

Arheoloģiskie izrakumi

1931.gada vasarā zviedru un lietuviešu arheologi Birgera Nermana (Birger Nerman) vadībā veica izrakumus Apūles pilskalnā. Tas bijis apdzīvots no m.ē. 3. gadsimta, pirmā koka pils celta ap 600. gadu.

Viduslaiku festivāls

Kopš 2004. gada Apūlē notiek viduslaiku festivāls Apūle 854 (Apuolė 854).
Bākūžu iela

Vēsture

Ielai nosaukums piešķirts 1938. gadā, bet apbūve sākusies tikai 1948. gadā.
Viļa Plūdoņa Kuldīgas vidusskola

Vēsture

Kuldīgas ģimnāzija dibināta 1920. gadā kā Kuldīgas pilsētas vidusskola. Tās pirmais direktors bija Artūrs Breikšs. Skola darbojās vairākās ēkās. Tikai uzsākot 1922.-1923. mācību gadu, skolai beidzot bija savs skolas nams Kalna ielā 19. 1924. gadā bijušā skolotāju semināra ēku Liepājas ielā iesvētīja par Kuldīgas Valsts vidusskolas otro skolas namu. Tajā pārgāja sieviešu ģimnāzijas klases. 1928. / 1929. mācību gadā skola tika pārdēvēta par Kuldīgas Valsts ģimnāziju. 1931. gadā Baltijas skolotāju semināra ēku Liepājas ielā 31/33 oficiāli nodeva Kuldīgas ģimnāzijai. 
Te Kuldīgas ģimnāzija, vēlāk Kuldīgas vidusskola, atradās līdz 1964. gadam. Tad tā tika pārvietota uz pašreizējām telpām Piltenes ielā. 1940. gadā sakarā ar dzejnieka Viļa Plūdoņa nāvi Izglītības ministrija skolu pārdēvēja par Viļa Plūdoņa valsts ģimnāziju. 1966. gadā no skolas atdalīja 1.-4. klases. 1967. gadā skola no jauna tika pārdēvēta par Kuldīgas pirmo vidusskolu. Sākot ar 1988. gadu sekmīgi risinās jautājums par Viļa Plūdoņa vārda atgūšanu. 1989. gadā Kuldīgas pirmo vidusskolu pārdēvēja par Viļa Plūdoņa Kuldīgas pirmo vidusskolu. 1997. gadā skolu pārdēvēja par Viļa Plūdoņa Kuldīgas ģimnāziju.
No 2018. gada 1. jūlija, apvienojot Kuldīgas ģimnāziju ar Kuldīgas Alternatīvo sākumskolu (tai skaitā Padures filiāli) un Kuldīgas pamatskolu, tika izveidota Viļa Plūdoņa Kuldīgas vidusskola. Vidusskolas direktore ir līdzšinējā ģimnāzijas direktore Jana Jansone. Šobrīd direktores pienākumus veic līdzšinējā direktores vietniece Evija Heniņa.
Jeļena Tairova

Biogrāfija

2001. gadā, pārstāvot Baltkrieviju, izcīnījusi zelta medaļu Eiropas jauniešu šaha čempionātā un bronzas medaļu Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma kategorijā. Vēlāk pārcēlusies uz Krieviju. Divas reizes bijusi otrā Eiropas junioru šaha čempionātos U12 vecuma kategorijā (2002, 2003). Izcīnījusi četras medaļas vecuma kategorijā U14: zelta (2005. gadā Pasaules junioru šaha čempionātā), divas sudraba (2004. un 2005. gadā Eiropas junioru šaha čempionātos) un bronzas (2004. gadā Pasaules junioru šaha čempionātā). 2005. gadā uzvarējusi šaha turnīros Minskā un Jeļizavetas Bikovas memoriālā Vladimirā. 2006. gadā uzvarējusi Krievijas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā un kopā ar Tatjanu Kosincevu un Nadeždu Kosincevu dalījusi otro vietu Krievijas sieviešu šaha čempionātā (uzvarējusi Jekaterina Korbuta). 2007. gadā bijusi otrā Krievijas sieviešu šaha čempionātā (uzvarējusi Tatjana Kosinceva). 2007. gadā Bādhomburgā kopā ar Moniku Socko dalījusi 3. vietu starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējusi Džao Sjue).
Pārstāvējusi Krievijas komandu Pasaules komandu šaha čempionātā 2007. gadā, un gan komandu, gan individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļas. Divas reizes (2006, 2007) pārstāvējusi Krievijas izlasi mačos pret Ķīnu.
Par panākumiem turnīros FIDE 2006. gadā Tairovai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu, bet 2007. gadā - starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).
2008. gadā Tairovai ticis atklāts plaušu vēzi. 2010. gadā mirusi pēc ilgstošas slimības.