google/wiki40b huggingface dataset:
Dabaszinātņu bibliotēka

Par bibliotēku

Gatavošanās Dabaszinātņu bibliotēkas iekārtošanai tika uzsākta 2014. gada rudenī. Tā veidojusies no trim kādreizējām LU Bibliotēkas nozaru bibliotēkām: Ķīmijas zinātņu bibliotēkas (Valdemāra ielā 48), Zemes un vides zinātņu bibliotēkas (Alberta ielā 10) un Bioloģijas zinātņu bibliotēkas (Kronvalda bulvārī 4). Krājuma izvietošana tika uzsākta 2015. gada 8. septembrī – nākamajā dienā pēc ēkas oficiālās atklāšanas. Lietotāju apkalpošana pilnā apjomā tika uzsākta pēc 20 dienām. Lietotājiem ir pieejams brīvpieejas krājums, kurā var izvēlēties sev nepieciešamo informāciju. Kopumā Dabaszinātņu bibliotēkā pieejami 26 tūkstoši pieprasītākie un jaunākie izdevumi: vides zinātnē, ķīmijā, bioloģijā, ģeoloģijā, ģeogrāfijā, darba aizsardzībā, medicīnā un optometrijā, fizikā, kā arī neliela uzziņu daļa sociālajās zinātnēs.
Dabaszinātņu bibliotēka ir pirmā bibliotēka Latvijā, kura atvērta 24 stundas dienā 7 dienas nedēļā un tā iekļaujas LU Dabas mājas kopējā ēkas projektā. Bibliotēkai nav stingri nodalītu robežu vai durvju, drošības sistēmas atrodas pie ēkas ieejas. Bibliotēkas lietotāji var izmantot bibliotēku, bez ierobežojuma – pie pašapkalpošanās iekārtas var izsniegt, nodot, pagarināt patapinātos informācijas resursus. Bibliotēkas krājums ir aprīkots ar RFID (Radio-frequency identification) grāmatu aizsardzības sistēmu, kas ir pirmā šādi aprīkota LU Bibliotēkas nozaru bibliotēka.
Bibliotēka izvietota 2 līmeņos: 1. stāvā un antresola stāvā un sadalīta apkalpošanas zonā, pašapkalpošanās zonā, klusajā jeb individuālā darba zonā un skaļajā jeb darba grupu zonā.
Dabaszinātņu bibliotēkā ir pieejams konsultants uzziņu un individuālo konsultāciju saņemšanai. Bibliotēka sniedz vienotu LU Bibliotēkas pamatpakalpojumu un maksas pakalpojumu klāstu. Bibliotēka nodrošina apmācības auditorijās, sadarbībā ar fakultātēm veido jaunāko informācijas resursu iepirkumus, veic pētniecisko darbu, un pētniecisko izstāžu veidošanu, kas papildina LU Dabas mājas ikdienu.
Krasta Ministru kabinets

Guntara Krasta vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 1997. gada 7. augusta līdz 1998. gada 26. novembrim.
Kastere Semeņa

Karjera

2009. gada Āfrikas junioru čempionātā viņa uzvarēja gan 800, gan 1500 m distancēs. Ar uzvaru 800 m viņa laboja Dienvidāfrikas junioru un pieaugušo rekordu, kā arī Āfrikas junioru čempionāta rekordu. Pēc šīs uzvaras IAAF sportistei lūdza veikt dzimuma testu. Viņa svinēja uzvaru arī 2009. gada Pasaules čempionātā 800 m distancē, uzstādot sezonas labāko laiku pasaulē. Pēc uzvaras Pasaules čempionātā sabiedrībā atkal radās diskusijas par sportistes dzimumu. Viņa tika izslēgta no starptautisko sacensību aprites līdz 2010. gada 6. jūlijam, kad IAAF deva atļauju atkal piedalīties sacensībās.
Piedalījās 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā, kur izcīnīja sudraba medaļu 800 m distancē (pēc tam, kad sākotnējā uzvarētāja Marija Savinova no Krievijas tika diskvalificēta par dopinga lietošanu, medaļu sadalījums tika mainīts un K. Semeņu atzina par čempioni). 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņa šajā distancē kļuva par olimpisko čempioni.
Lakonijas līcis

Lakonijas līcis, arī Lakoniks (grieķu: Λακωνικός κόλπος), ir visvairāk uz dienvidiem esošais Peloponēsas pussalas, kā arī kontinentālās Grieķijas un Eiropas līcis. Līča akvatoriju šķērso daudzi kuģi, kas dodas no Vidusjūras rietumu reģioniem uz Melno jūru, Adrijas jūru, Tuvajiem Austrumiem un Suecas kanālu, kā arī atpakaļ.
Ubuntu Linux

Vēsture un attīstība

Ubuntu projekta sākotnējais nosaukums bija no-name-yet.com.
Ubuntu pirmais izlaidums 2004. gada 20. oktobrī sākās kā pagaidu nodalīšanās no Debian GNU/Linux, ar mērķi regulāri izmantot Debian kodu, lai būtu iespējams izlaist jaunu Ubuntu versiju ik pēc 6 mēnešiem, solī ar GNOME sešu mēnešu izlaides ciklu. Atšķirībā no citiem Debian atvasinājumiem kā, piemēram, Xandros, Linspire un Libranet, Canonical Ubuntu distributīvā saglabā Debian filosofiju un pārsvarā lieto brīvo programmatūru nevis iekļauj savā biznesa modelī patentētās lietotnes.
Ubuntu lieto Debian Advanced Packaging Tool instalēto pakotņu pārvaldīšanai. Ubuntu pakotnes parasti ir balstītas uz pakotnēm no Debian nestabilā repozitorija, lai arī tās ne vienmēr ir savienojamas savā starpā. Vairāki Ubuntu izstrādātāji ir arī pakotņu uzturētāji Debian repozitorijos un Ubuntu izmaiņas tiek ieguldītas atpakaļ Debian, to izmaiņu brīdī, nevis pēc to izlaides. Jans Mērdoks, Debian dibinātājs, 2005. gada aprīlī kritizēja Ubuntu attiecībā uz nesaderību starp tā pakotnēm un Debian sarge pakotnēm, norādot, ka Ubuntu ir novirzījies pārāk tālu lai saglabātu saderību.
Anastasija Avramidou

Biogrāfija

2012. gadā uzvarējusi Grieķijas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā.
Pārstāvējusi Grieķiju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielākos panākumus guvusi 2012. gadā, kad Prāgā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā, un 2014. gadā, kad Batumi atkārtojusi šo panākumu U14 vecuma grupā. Tāpat divas reizes uzvarējusi Pasaules skolnieku šaha čempionātā meitenēm: 2009. gadā U9 vecuma grupā un 2013. gadā U13 vecuma grupā. 2014. gadā uzvarējusi Eiropas skolnieku šaha čempionātā meitenēm U15 vecuma grupā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2016. gadā Avramidou piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Sēlpils pagasts

Upes

Daugava, Pikstere, Rudzaite, Pūķupīte, Akmeņupīte.

Ūdenstilpes

Baltiņu ezers, Nikmaņu dīķis, Vīķu ezers.

Vēsture

Mūsdienu Sēlpils pagasta teritorijā vēsturiski atradās Dānefeldes muiža (Gut Danenfeld), Līkumu muiža (Gut Stabliten, Līkumi), Renneberģu muiža (Gut Renneberg, Bitānkalns), Vecsēlpils muiža (Gut Alt-Selburg, Vecsēlpils).
1945. gadā Jēkabpils apriņķa Sēlpils pagastā izveidoja Jaunsēlpils, Sēlpils un Staburaga ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Sēlpils ciemam pievienoja Ezera ciemu, 1961. gadā - daļu Jaunsēlpils ciema, 1971. gadā - daļu Vārnavas ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Sēlpils pagasts apvienojās ar Salas pagastu, izveidojot Salas novadu.

Apdzīvotās vietas

Apdzīvotās vietas: Arbidāni, Bisenieki, Bitānkalns, Buivāni, Ezerciems, Gretes, Īlenāni, Ķipu kalns, Kleberkalns, Līkumi, Naudīdzāni, Pāvuli, Plāteri, Plītes, Priekšāni, Puļpāni, Riesti, Sēlija (pagasta centrs), Sēlpils, Spietiņi, Ūdrāni, Vecsēlpils, Zaķēni.
RT-32 Irbenes radioteleskops

Vēsture

Paraboliskā antena tika būvēta 1960. gados PSRS Aizsardzības ministrijas vajadzībām uz P-400 (П-400) bāzes. Tas atradās slepenā objektā "Zvjozdočka" ("Zvaigznīte") netālu no Baltijas jūras krasta. Kopā ar vēl divām mazākām paraboliskām antenām tika veikta spiegošana un visa veida sakaru pārtveršana no pavadoņiem.
1994. gada 22. jūlijā tika oficiāli apstiprināta ziņa, ka Krievijas armija atstājusi slepeno militārās izlūkošanas kompleksu "Zvaigznīte" Ventspils rajona Irbenē, kas tika dēvēts par kosmisko sakaru centru. Tajā atradās Padomju armijas 32 un 16 metru diametra radioantenas.  
Latvijas valdība iestājās pret šāda objekta saglabāšanu un tam drīzāk bija paredzēts Skrundas radiolokatora liktenis, t.i. likvidēšana. Latvijas zinātnieki T. Millers, A. Balklavs un J. Ekmanis ar J. Stradiņa (kā toreizējā ministru prezidenta V. Birkava padomnieka zinātnes jautājumos)  diplomātisko palīdzību saņēma atļauju Zinātņu akadēmijai pārņemt šo objektu. Tika izveidots Ventspils starptautiskais radioastronomijas centrs. 
Izšķirīgs tam bija LZA FEI darbinieku ieguldījums un Zviedrijas Karaliskās Zinātņu akadēmijas un LZA ārzemju locekļa, astronomijas profesora Daiņa Draviņa (Lundas observatorijas Zviedrijā) atbalsts. Sākumā tika piedāvāts piedalīties kopējā objekta apsaimniekošanā arī Krievijas zinātņu akadēmijai, bet Krievijas militārās iestādes to neļāva.
Mark IV

Konstrukcija

Raksturīga silueta rombveida forma (skatoties no sāniem), zems smaguma centrs, kāpurķēdes gāja pa visa tanka silueta perimetru, ieroči izvietoti grozāmās ligzdās — sponsonos — tanka sānos. Prototips izstrādāts 1916. gada vēlā rudenī. Apbruņots ar 6 mārciņu Hotchkiss lielgabaliem, 303 Lewis MG, Hotchkiss un Vickers MGs ložmetējiem (vēlāk 303 Lewis MG uz visiem tankiem nomainīja pret Hotchkiss).
Pirmo reizi tanka motoram tika piemontēts trokšņu slāpētājs. Salīdzinot ar iepriekšējiem modeļiem, ievērojami uzlabota salona ventilācija.
Pirmajos modeļos dzinēja jauda bija 105 ZS, kas izrādījās nepietiekama, tāpēc vēlāk tanku ražoja ar 125 ZS motoru.

Modifikācijas

1917. gadā tika izveidota pagarinātā versija "Ložņa" jeb Mark IV (T) (Mark IV Tadpole), aizsarggrāvju pārvarēšanai. Tā kā Vācijas impērijas armija sāka aktīvi izmantot sagūstītos tankus un ražot pati savus, Mark IV (F) (Mark IV Female) tika aprīkots ar papildus bruņojumu (lielgabalu) - Mark IV (H) ("Mark IV Hermaphrodite"). Sāka ražot arī remonta mašīnas versiju Mark IV (TT) (Mark IV Tank Tenders).
Kopā saražoja 1220 eksemplāru - 420 M (male), 595 F (female) un 205 remonta mašīnu. Aptuveni 1000 tankus saražoja Metropolitan Carriage Wagon & Finance Co, bet pārējos William Foster & Co. rūpnīcā Linkolnā u.c. (Wm Beardmore & Co., Mirrlees, Watson & Co u.c.).
Vīnskābe

Vēsture

Vīnskābe ir pazīstama jau no alķīmiķu laikiem (ieguvis persiešu alķīmiķis Džabirs ibn Haijans 8. gadsimtā). 1769. gadā vīnskābi izdalījis zviedru ķīmiķis Karls Vilhelms Šēle, bet 1832. gadā Žans Batists Biots (Jean Baptiste Biot) atklājis vīnskābes optisko aktivitāti.

Pastēra pētījumi

Vēlāk (1847. gadā), pamatojoties uz vīnskābes izomēriem, savus klasiskos pētījumus par racemātu sadalīšanu veicis Luijs Pastērs. 
Novērojot vīnogskābes nātrija-amonija sāls kristalizāciju, viņš atrada, ka temperatūrā zem 27 °C optiskie izomēri veido atsevišķus kristālus, kurus mikroskopā var atšķirt (un mehāniski atlasīt) pēc to formas, kas arī ir spoguļsimetriska. Savukārt augstākā temperatūrā veidojas racemāta kristāli. No tā ir cēlies arī pats vārds racemāts (latīņu: racemus - vīnogas). Pastērs atklāja bioķīmisko racemāta sadalīšanas metodi - pelējuma sēnītes (Penicillium glaucum, Aspergillus niger) noārda L-vīnskābi, bet D-vīnskābe paliek šķīdumā. Pastērs atklājis arī ķīmiskās racemātu sadalīšanas metodes, sadalot vīnogskābi ar cinhonīna un citu alkaloīdu palīdzību.

Atrašanās dabā

L-vīnskābe atrodama vīnogās un vīnā, no tā cēlies vielas nosaukums.
Vīnskābes skābais kālija sāls - kālija hidrogēntartrāts - mēdz nogulsnēties, vīnu ilgstoši glabājot un to sauc arī par vīnakmeni.

Iegūšana

L-vīnskābi iegūst no dabiskām izejvielām (vīnakmens).
Mezovīnskābe rodas, vārot optiski aktīvās vīnskābes šķīdumu. To var atdalīt no hirālajiem izomēriem un racemāta, pārvēršot par skābo kālija sāli, kurš labi šķīst aukstā ūdenī, atšķirībā no vīnakmens.
Vīnogskābi var iegūt, oksidējot fumārskābi (maleīnskābe tādos pašos apstākļos dod mezovīnskābi).
Ciānhidrīna sintēzes ceļā vīnogskābi var iegūt no glioksāla:
OHC−CHO + 2HCN → NC−CHOH−CHOH−CN → НООС–СНОН–СНОН–СООН

Fizikālās īpašības

L-vīnskābes ūdens šķīdums gaismas polarizācijas plakni griež pa labi, taču, palielinoties šķīduma koncentrācijai un pazeminoties temperatūrai, gaismas griešanas spēja pavājinās. Pārsātināti auksti L-vīnskābes šķīdumi gaismas polarizācijas plakni griež pa kreisi.

Bioloģiskās īpašības

Vīnskābe tiek uzskatīta par muskuļu toksīnu, jo bloķē ābolskābes sintēzi audos. Tomēr tās letālā deva ir vismaz 7,5 g/kg, tādēļ vīnskābi saturoši produkti nav indīgi un to lieto kā pārtikas piedevu.

Ķīmiskās īpašības

Vīnskābi daļēji reducējot, tā pārvēršas par ābolskābi. Reducējot ar spēcīgiem reducētājiem (jodūdeņradi), rodas dzintarskābe.
Vīnskābe viegli oksidējas. Tā dod sudraba spoguļa reakciju ar sudraba amonjakālu šķīdumu. Spēcīgi oksidētāji oksidē vīnskābi līdz skābeņskābei.
Optiski aktīvo vīnskābes izomēru šķīdumus vārot sārmainā vidē, notiek racemizācija (paralēli veidojas arī mezovīnskābe).
Karakums

Karakums (turkmēņu: Garagum, tjurku valodās: kara — "melns" + kum — "smiltis") ir tuksnesis Centrālajā Āzijā. Tas aizņem apmēram 70 procentus jeb 350 000 km² no Turkmenistānas teritorijas. Tuksnesis ir reti apdzīvots — vidējais blīvums ir viens cilvēks uz 6,5 km². Neliels gada vidējais nokrišņu daudzums, robežās no 70 līdz 150 mm gadā.

Ģeogrāfija

Tuksnesis aizņem lielāko daļu mūsdienu Turkmenistānas teritorijas no Kaspijas jūras austrumu krasta, sasniedzot Arāla jūras gultni ziemeļos, Amudarjas upi un Kizilkuma tuksnesi ziemeļaustrumos. Mūsdienās, līdz ar Arāla jūras izžūšanu, bijušajā jūras gultnē ir izveidojies tuksneša paplašinājums, ko dēvē arī par Arāla Karakumu, tā platība ir ap 40 000 km².
Karakums ir paugurains, ar kopējo slīpumu austrumu — rietumu virzienā, klāts ar kāpām, barhāniem un smilšu sanesumiem.

Hidrogrāfija

Dienvidos no Hindukuša kalniem tekošās Murgapas un Tedženas upes tek uz rietumiem un ietek tuksnesī, piegādājot tur irigācijai nepieciešamo ūdeni. Tuksnesi šķērso otrais lielākais irigācijas kanāls pasaulē — Karakuma kanāls. To sāka būvēt 1954. gadā, tas ir 1375 km garš, un tā gada caurtece ir 13—20 km³ ūdens. No kanāla noplūdēm gar tā malām ir izveidojušies ezeri un dīķi.

Klimats

Izteikts kontinentālais klimats ar vidējo temperatūru janvārī tuksneša ziemeļos — 5°С, dienvidos +3°С, jūlijā no 28°С līdz 34°С. Krasa gaisa temperatūras maiņa dažādos diennakts laikos. Vasarā daudzos tuksneša rajonos temperatūra pakāpjas līdz 50°С un vairāk, kas to padara par vienu no karstākajiem pasaules tuksnešiem. Ziemā iespējams stiprs sals līdz -30 °C un zemāk. Nokrišņu maz — no 60 mm gadā ziemeļos līdz 150 mm gadā dienvidos, pie kam 70% no visiem nokrišņiem nokrīt laikā no novembra līdz aprīlim.

Flora un fauna

Pavasarī visu tuksneša teritoriju klāj efemēri un efemeroīdi, kas nokalst jau maija mēneša vidū. Augu valsti pārstāv smiltāja grīslis; smiltāja akācija, astragāls, saksauls. Karakumā mīt džeirāni, korsaki, vilki, barhānu kaķi, stepes kaķis, grauzēji, ķirzakas, čūskas, solpugas un skorpioni, stepes bruņurupuči. Attīstīta aitkopība un kamieļu audzēšana. Karakuma dienvidaustrumos atrodas Repetekas biosfēras valsts rezervāts. Centrālajā tuksneša daļā atrodas Bereketli — Karakuma rezervāts.

Ģeoloģija

Karakuma tuksnesī ir ievērojamas naftas, gāzes un sēra atradnes.
Šeit atrodas arī Dervazas gāzes krāteris, saukts par Elles vārtiem.

Transports

Tuksnesi šķērso Transkaspijas dzelzceļa līnija.
Rozetas akmens

Rozetas akmens ir seno ēģiptiešu granīta plāksne, uz kuras ir uzrakstīts viens un tas pats teksts trīs dažādās rakstībās — hieroglifu, dēmotiskajā rakstībā un sengrieķu valodā. Rozetas akmens ļāva tuvāk izprast ēģiptiešu hieroglifus. Uz tā ir 196. gadā p.m.ē. sarakstīts veltījums karalim Ptolemajam V Epifānam. 1799. gadā Rozetas akmeni atrada karavīrs Pjērs Fransuā Bušārs Napoleona Bonaparta vadītās ekspedīcijas uz Ēģipti laikā, tas atradās Rozetas pilsētā (mūsdienu Rašīda), Ēģiptē. Kopš 1802. gada Rozetas akmens glabājas Britu muzejā, kur tas ir visskatītākais eksponāts. 1822. gadā rakstību uz tā atšifrēja Žans Fransuā Šampolions.
Ziemeļu puslode

Ziemeļu puslode ir puse no jebkura debesu ķermeņa virsmas, kas atrodas ziemeļos no ekvatora. Uz Zemes Ziemeļu puslodē atrodas lielākā daļa sauszemes un tajā dzīvo aptuveni 88 - 90% cilvēku.

Klimats

Zemes Ziemeļu puslodes mērenajā joslā ziema caurmērā ilgst no decembra līdz februārim un vasara - no jūnija līdz augustam. Zemes perihēlijs, kurā tās orbitālā kustība ir visātrākā, ir janvārī. Teorētiski Ziemeļu puslodes ziemām tāpēc jābūt īsākām un mazāk izteiktām nekā Dienvidu puslodes ziemām līdzīgos platuma grādos. Tomēr Dienvidu puslodē atrodas vairāk okeānu platību, kas kompensē šo efektu.
Tropiskajā joslā lietus sezona notiek "vasaras" mēnešos un gada sausais periods - "ziemas" mēnešos.
Arktiskajā joslā vasarā ir vairākas dienas, kad Saule nenoriet un dažas dienas ziemā, kad Saule neparādās. Šādas fāzes ilgums variē - Ziemeļpola tuvumā šāds periods ilgst vairākus mēnešus.
Rihards Kozlovskis

Izglītība

Vidējo izglītību ieguvis Rīgas 69. vidusskolā (pirmās desmit klases), kur mācījies no 1976. līdz 1986. gadam, un Murjāņu sporta internātskolas Dubultu filiālē, ko absolvējis 1987. gadā. Laikā no 1987. līdz 1993. gadam studējis Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijā, kur kļuvis par sporta pedagogu, tāpat no 1995. līdz 2005. gadam studējis Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, kur ieguvis jurista kvalifikāciju.

Karjera

1991. gada februārī uzsācis darba gaitas Iekšlietu ministrijas pirmajā policijas bataljonā, kur bijis jaunākais inspektors, inspektora darbu beidzis jau tā paša gada maijā. 1991. gadā kļuva par inspektoru Valdības apsardzes dienestā (līdz 1993. gadam). No 1994. līdz 1996. gadam pildījis vecākā inspektora amata pienākumus Valsts Ekonomiskās suverenitātes aizsardzības departamentā. 1996. gadā sāka strādāt Drošības policijā, kur līdz 2005. gadam R. Kozlovskis bija policijas pārvaldes priekšnieka vietnieks, policijas pulkvežleitnants. Pēc tam strādājis Aizsardzības ministrijā par padomnieku (2005—2007), vadījis NATO valstu un valdības vadītāju Rīgas sanāksmes organizācijas biroja Drošības pasākumu sagatavošanas un norises koordinācijas nodaļu. Vēlāk bijis jurists uzņēmumā BBF Consulting (2007—2011).

Politiskā darbība

2011. gadā R. Kozlovskis kandidēja no Zatlera Reformu partijas 11. Saeimas vēlēšanās Vidzemes apgabalā, taču netika ievēlēts. 2011. gada 25. oktobrī viņš kļuva par iekšlietu ministru Valda Dombrovska valdībā. Amatu saglabājis arī Laimdotas Straujumas valdībā. 2014. gada maijā pārgājis uz partiju "Vienotība".
2014. gadā ticis ievēlēts 12. Saeimā. Iekšlietu ministra amatu saglabājis arī L. Straujumas otrajā valdībā un Māra Kučinska valdībā. L. Straujumas valdības beigu posmā, amatus apvienojot, pildīja arī satiksmes ministra pienākumus.
2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta, taču netika ievēlēts. 2019. gada februārī kļuva par Saeimas deputātu valdībā darbu sākušā partijas biedra Edgara Rinkēviča vietā.
Eiroskeptisms

Eiroskeptisms, eiroskepticisms jeb eiroskepse ir nosaukums, ko attiecina uz viedokļiem, kas ir kritiski pret Eiropas Savienību.
2007.—2010. gada globālās finanšu krīzes laikā 2009. gadā izdarītā Eurobarometer aptaujā vismazākais atbalsts dalībai ES bija Latvijā (25% dalību ES vērtēja kā pozitīvu savai valstij), Lielbritānijā (28%) un Ungārijā (32%). 2011. gadā veiktā aptaujā eirooptimisti bija mazākumā četrās valstīs: Lielbritānijā, Ungārijā, Grieķijā un Austrijā. Latvijā aptaujātie bija vienmērīgi sadalīti tajos, kas uzskatīja, ka Latvijai ir labums no ES un tajos, kas uzskatīja, ka nav (47% un 47%).
Eiroskepticisms krasi palielinājās Eiropas migrantu krīzes laikā kopš 2014. gada.

Nosaukums

Daži uzskata, ka šim nosaukumam ir negatīvas konotācijas un, piemēram, par eiroskeptiķi uzskatītais Čehijas prezidents Vāclavs Klauss terminu "eiroskeptisms" un "eirooptimisms" vietā dod priekšroku apzīmējumiem "ES-reālisms" un "ES-naivums".

Eiroskeptiķu uzskati

Ass ES kritiķis ir Lielbritānijā dzīvojošais bijušais padomju disidents Vladimirs Bukovskis. 2006. gadā, pirms 2008. gada krīzes, Bukovskis izteicās, ka pārlieku lielās ekonomikas regulēšanas un birokrātijas dēļ, līdzīgi PSRS, ES ekonomika agri vai vēlu nonāks stagnācijas un vēlāk krīzes situācijā, kuras gadījumā viņš prognozēja haotisku sabrukumu, kur lielu lomu varētu spēlēt etniski jautājumi, līdzīgi kā PSRS vai Dienvidslāvijas SFR gadījumā. 
Citi komentētāji 2010. gada beigās pauda viedokli, ka eirozonas krīze kalpo par lielisku ieganstu varas konsolidēšanai Briseles rokās.
Pastēte

Pastēte (no vācu: Pastete) ir aukstais ēdiens, ko gatavo no ceptas, sautētas, viendabīgi samaltas un uzputotas gaļas, zivju, to izstrādājumu un/vai citu sastāvdaļu masas, kam pievienotas taukvielas un dažādas garšvielas.
Visslavenākā ir franču virtuves zosu aknu pastēte jeb fuagrā (franču: pâté de foie gra), kuru sastāvā atbilstoši Francijas likumiem jābūt vismaz 50% sīki sakapātu pīļu vai zosu aknu. Tās parasti gatavo karsējot uz lēnas uguns un pievienojot trifeles un cūku aknas, garšvielas, konjaku, liķieri vai madeiru. Pēc tam pastēti atdzesē, 48 stundas iztur un visbiežāk kā uzkodu ēd plānās šķēlītes ar dakšiņu.
Salas ezers (Madona)

Augi

Ezerā aug kalmes, niedres, kosas, grīšļi, ežgalvītes, pameldri, puplakši, platlapu vilkvālītes, bultenes, velnarutki, peldošās glīvenes, ūdensgundegas, mazlēpes, ūdensziedi, lēpes (maz), daudzlapes, glīvenes (spožās, skaujošās, krokainās), elodejas, raglapes, elši (reti).

Ūdensdzīvnieki

Ezerā sastopami asari, ruduļi, līņi, ķīši, raudas un līdakas. Ezerā ir konstatēti arī vēži.
Anna Šareviča

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt piecu gadu vecumā. Četras reizes uzvarējusi Baltkrievijas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. No 1995. līdz 2005. gadam vairākkārt pārstāvējusi Baltkrieviju Eiropas un pasaules šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 1999. gadā Grieķijā, kad Eiropas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā ieņēmusi 5. vietu.
Četras reizes uzvarējusi Baltkrievijas sieviešu šaha čempionātos (2002, 2005, 2007, 2011), bet 2003. gada fināla turnīrā izcīnījusi 2. vietu. 2012. gadā bijusi otrā Redžo nell'Emīlijas starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējusi Sopiko Guramišvili.
2017. gadā ierindojusies 5. vietā ASV sieviešu šaha čempionātā (uzvarējusi Sabina-Frančeska Foišora).
Pārstāvējusi Baltkrievijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (2002-2012).
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā Šarevičai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2006. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Beigusi Brestas Pedagoģisko institūtu.
Figaro kāzas

"Figaro kāzas" (itāļu: Le nozze di Figaro) ir austriešu komponista Volfganga Amadeja Mocarta komiskā opera (opera buffa) četros cēlienos. Sakomponēta 1786. gadā. Operas libretu sarakstījis Lorenco Da Ponte pēc Pjēra Bomaršē komēdijas piecos cēlienos ar tādu pašu nosaukumu (La Folle Journée, ou Le Mariage de Figaro). Operas pirmiestudējums notika 1786. gada 1. maijā Vīnē. Opera ir par kalpotājiem Figaro un Suzannu, kas gatavojas precēties, par spīti grāfa Almaviva simpātijām pret Suzannu.
Šī ir viena no pasaulē populārākajām un visvairāk iestudētākajām operām.