google/wiki40b huggingface dataset:
Tiltnieki (Krustpils pagasts)

Ciema rašanās

Pirmo reizi Tiltnieki kā sādža rakstos minēta 1885. gadā. Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā Tiltniekos bijuši septiņi māju saimnieki ar 41 cilvēku saimēs. Ģimeņu locekļu vidū bijuši četri plostnieki, divi mucinieki un viens skroderis. 1906. gadā kā apdzīvota vieta "Тильтенекь" minēta divās vietās. Vieniem zemes platība bijusi 53 desetīnas ar divām sētām, kurās dzīvojuši 16 cilvēki. Citiem zemes platība bijusi 9 desetīnas ar četrām sētām, kurās dzīvojuši 19 cilvēki. Latvijas pirmās brīvvalsts laikā tās tika jau reģistrētas kā atsevišķas apdzīvotas vietas — Tiltnieki un Tiltnieksala. 1935. gada tautas skaitīšana parāda, ka bijuši 4 māju saimnieki Tiltniekos un tikpat Tiltnieksalā. 1943. gadā Tiltniekos bijuši 4 saimnieki, bet Tiltnieksalā 3, kopā 7 sētas un dzīvojuši 25 ļaudis. Padomju varas gados visu apdzīvoto vietu sauca kā par Tiltniekiem, tā Tiltnieksalu.
2009. gadā Tiltniekos dzīvojuši 11 iedzīvotāji un bija mājas: Avoti, Banderi, Tiltnieki, Tiltnieki 3, Vasaras un Zīles.
1937. gada Latvijas Kauss futbolā

1937. gada Latvijas Kausa izcīņa futbolā bija pirmā Latvijas Kausa izcīņa, kura sākās 1937. gada 9. maijā un noslēdzās ar finālspēli 26. septembrī. Tajā piedalījās 78 futbola komandas no visas Latvijas.
Oļegs Kubarevs

Karjera

Futbolista karjeru sācis dzimtās pilsētas Žodzinas klubā "Torpedo". Vēlāk spēlējis dažādos Baltkrievijas klubos, bet 1994. gadā Krievijā — Ņižņevartovskas "Samotlor-XXI". 1995. gada sezonu aizvadījis Latvijas Virslīgas komandā Rēzeknes "Vairogs", nospēlējot 27 spēles. 
1996. gadā neilgu laiku spēlējis arī Kazahstānā, tomēr tajā pašā gadā atgriezies Baltkrievijā, karjeru turpinot Mogiļevas "Torpedo-Kadino". 
Trenera karjeru sācis Minskas SKAF kā spēlējošais treneris. Pēc spēlētāja karjeras beigām strādājis Baltkrievijas klubos Minskas "Lokomotiv", FK Darida un FK Minsk, pārsvarā kā asistents. 2006. gadā kļuvis par sava pirmā kluba Žodzinas "Torpedo" galveno treneri, bet 2009. gadā sācis vadīt citu Baltkrievijas klubu — FK Gomeļ. 
Ar Gomeļas klubu 2010. gadā uzvarējis Baltkrievijas 1. līgā, bet 2011. gadā kļuvis par Baltkrievijas kausa ieguvēju un izcīnījis trešo vietu Baltkrievijas čempionāta augstākajā līgā, 2012. gadā ieguvis Baltkrievijas superkausu. 
2013. gada februārī tika apstiprināts par Latvijas Virslīgas kluba Jūrmalas "Spartaks" galveno treneri. Tomēr pilnu sezonu klubā nenostrādāja, un tā paša gada jūlijā sadarbība tika pārtraukta.  Vēlāk Kubarevs vadījis Moldovas klubus Kišiņevas "Zimbru" un "Dacia". Ar Zimbru komandu izcīnīja Moldovas kausu un kļuva arī par Moldovas superkausa ieguvēju.
Pirms 2016. gada sezonas atgriezies Jūrmalas "Spartakā", atkārtoti stājoties galvenā trenera amatā. Sezonas pirmajā pusē aizveda Jūrmalas klubu līdz Latvijas Kausa finālam, kur  ar 0:1 piekāpās FK Jelgava. Sezonu noslēdza ar izcīnītu Latvijas Virslīgas čempionu titulu, kas bija pirmais "Spartaks" kluba vēsturē.
2016. gada novembra beigās tika panākta vienošanās  par Kubareva kļūšanu par Baltkrievijas kluba Saļihorskas "Šahtjor" galveno treneri. 2017. gada jūlijā tika atbrīvots no amata, bet drīz pēc tam kļuva par Žodzinas "Torpedo-BelAZ" galveno treneri.
2019. gada 29. martā tika apstiprināts par Latvijas Virslīgas kluba Riga FC galveno treneri. Ar šo klubu nostrādāja tikai četras spēles. 2019. gada jūnijā pēc Mariana Pahara atkāpšanās kļuva par FK Jelgava galveno treneri.
Jānis Grasbergs

Biogrāfija

Skolas gaitas uzsācis 1992. gadā Bērzaines pamatskolā, vēlāk 1999. gadā pārceļoties uz Valmieras Valsts ģimnāziju, kuru Jānis absolvēja 2004. gadā. jau vidusskolā bija skaidrs, ka tālākās mācību gaitas varētu tikt saistītas ar lauksaimniecību, tamdēļ arī 2004. gada septembrī Jānis uzsāk studijas Latvijas Lauksaimniecības Universitātē. Universitāte tiek absolvēta 2010. gadā, iegūstot augstāko izglītību ar bakalaura grādu lauksaimniecības zinātnē.
Arturs Tupiņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1889. gada 8. aprīlī Vecgulbenē kučiera ģimenē. Pirmā pasaules kara sākumā piedalījās Tannenbergas kaujā, vēlāk bija kara korespondents, laikraksta "Večerņeje Vremja" līdzstrādnieks. Pēc Krievijas armijas sakāvēm 1917. gadā devās uz Franciju. Līdz 1921. gadam dzīvoja Parīzē, kur Parīzes miera konferences laikā no 1918. gada septembra līdz 1920. gada aprīlim rediģēja franču valodā iznākošo mēnešrakstu "Revue Baltique". 1920. gadā apprecējās ar žurnālisti Marselu. 
Atgriezies Latvijā, Arturs Tupiņš 1921. gadā izdeva "Rīgas Ziņas", bet no 1924. līdz 1934. gadam nedēļas laikrakstu "Aizkulises".
Pēc Otrā pasaules kara sākuma 1939. gadā kopā ar sievu Marselu devās uz Franciju,  Višī Francijas laikā apmetās Alžīrā, kur strādāja par skolotāju, tulkoja franciski Bloka un Jeseņina dzeju. Miris 1951. gada 4. oktobrī .
Baltā Nīla

Ģeogrāfija

Par Baltās Nīlas sākumu visbiežāk tiek uzskatīts Viktorijas ezers pie Ģinģas pilsētas Ugandā. Tālāk upe tek cauri Kjogas ezeram un līdz Alberta ezeram tiek dēvēta par Viktorijas Nīlu (angļu: Victoria Nile). Pēc Alberta ezera Ugandas teritorijā tā tiek dēvēta par Alberta Nīlu (angļu: Albert Nile). Uz Ugandas un Dienvidsudānas robežas tā šķērso Imatongu kalnu grēdu un tālāk zināma kā Kalnu Nīla (angļu: Mountain Nile) vai Bahreldžebela (arābu: بحر الجبل — ‘Kalnu upe’). Tekot uz ziemeļiem, upe šķērso purvaino Suda zemieni, kur sadalās vairākās attekās, lielākā no kurām ir Zerāfa. Lejpus Suda Nīlai pietek tās lielākā kreisā krasta pieteka Bahrelgazāla un tikai tur tā pārtop par Balto Nīlu vai Bahrelabjādu (arābu: الأبيض‎ بحر — ‘Baltā upe’).
Vēdera dobums

Vēdera dobums (lat. cavitas abdominis) ir dobums, kas atrodas ķermeņa apakšējā daļā zem diafragmas un ir pilnībā aizpildīts ar vēdera orgāniem. Tas dalās konkrēti vēdera dobumā (šaurākā nozīmē) un iegurņa dobumā (lat. cavitas pelvis). Dobums ir izklāts ar vēderplēvi - serozu apvalku, kas nodala vēdera dobumu no retroperitoneālās telpas (lat. spatium retroperitoneale).

Vēdera dobuma orgāni

Vēdera dobumā intraperitoneāli (pilnībā klāti ar vēderplēvi) ir izvietoti, žultspūslis, kuņģis, liesa, tukšā zarna (jejunum), līkumainā zarna (ileum), šķērszarna (colon transversum), S veida zarna (colon sigmoideum), aklā zarna ar tārpveida piedēkli (caecum ar appendix vermiformis). Mezoperitoneāli (daļēji klāti ar vēderplēvi) izvietotas lejupejošā zarna (colon descendens) un augšupejošā zarna (colon ascendens). Aknas ir klātas ar vēderplevi gandrīz pilnībā, un tāpēc var tik pieskaitītas gan mezoperitoneāliem, gan intraperitoneāliem orgāniem. Retroperitoneālajā telpā (retroperitoneāli un ekstraperitoneāli) ir izvietotas nieres, urīnvadi, virsnieres, aizkuņģa dziedzeris, un divpadsmitpirkstu zarnas (duodénum) lielākā daļa.
204. mikroautobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Centrs — Jugla kursē pa:  Marijas ielu, Gogoļa ielu, Sadovņikova ielu, Ludzas ielu, Lauvas ielu, Lomonosova ielu, Lubānas ielu, Salaspils ielu, Rušonu ielu, Prūšu ielu, Maskavas ielu, Slāvu ielu, Lubānas ielu,  A.Saharova ielu, Akadēmiķa M.Keldiša ielu, Ilūkstes ielu, A.Deglava ielu, G. Astras ielu, Dzelzavas ielu, Stigu ielu, Biķernieku ielu, Hipokrāta ielu, Malienas ielu, Murjāņu ielu un Silciema ielu.
Jugla — Centrs kursē pa: Silciema ielu, Brīvības gatvi, Juglas ielu, Malienas ielu, Hipokrāta ielu, Biķernieku ielu Stigu ielu, Dzelzavas ielu, G.Astras ielu, A.Deglava ielu, Ilūkstes ielu, Akadēmiķa M. Keldiša ielu,  A.Saharova ielu, Lubānas ielu, Maskavas ielu, Rušonu ielu, Lokomotīves ielu, Salaspils ielu, Lubānas ielu, Lomonosova ielu, Lauvas ielu, Kalna ielu, Sadovņikova ielu, Lazdonas ielu, Gogoļa ielu un  Marijas ielu.
24. maijs

24. maijs ir gada 144. diena pēc Gregora kalendāra (145. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 221 diena.
Nordic Aluminium

Vēsture

1962. gadā kabeļu ražotājs Suomen Kaapelitehdas Ab (tagad Prysmian Finland) Pikalas rūpnīcā sāka ražot alumīnija izstrādājumus.
1967. gadā Suomen Kaapelitehdas apvienojās ar Suomen Kumitehdas Oy un Nokia Ab, izveidojot Oy Nokia Ab (tagad zināma kā Nokia Oyj).
1981. gadā alumīnija ražošana iekļauta Nokia metāla produktu nodaļā.
1985. gadā alumīnija ražotne atgriezta atpakaļ Nokia Kaapeli. Vēlāk tā iekļauta Nokia kabeļu un metālapstrādes grupā.
1990. gadā Nokia alumīnija ražotne tika atdalīta kā patstāvīgs uzņēmums Nokia Alumiini Oy, tomēr paliekot Nokia īpašumā.
1995. gadā Nokia Alumiini kapitāldaļu vairākums pārdots apgaismes ierīču ražotājam Oy Lival Ab.
1996. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz Nordic Aluminium Oyj.
1997. gadā tā akcijas sāktas kotēt Helsinku biržā.
1999. gadā Nordic Aluminium iegādājās alumīnija izstrādājumu ražotāju Megatyöstö Oy ar rūpnīcām Nivalā, Kempelē un Hatčinsonā (ASV).
2000. gadā Espo atklāta rūpnīca. Kempeles ražošana pārcelta uz Nivalu.
2003. gadā Lival īpašumā jau bija 65,8 % Nordic Aluminium kapitāldaļu.
2004. gadā ražošana no Espo pārcelta uz Nivalu.
2012. gada jūnijā Oy Lival Ab īpašumā bija 71,17 % Nordic Aluminium kapitāldaļu. Augustā Lival izteica akciju obligāto atpirkšanu, un līdz decembrim ieguva 100 % akciju.
1. decembrī Nivalas rūpnīca pārdota uzņēmumam Hollmén & Co Oy.
14. decembrī Nokia Alumiini izslēgts no biržas NASDAQ OMX Helsinki.
Eduards Andersons (sportists)

Biogrāfija

Četrkārtējs Latvijas čempions sporta biedrības "Universitātes sports" basketbola komandas sastāvā (1934—1937). "Universitātes sportā" spēlējis no 1930. gada (pirmajā komandā — 1933. gada).
Latvijas basketbola izlases sastāvā aizvadījis 16 spēles. Pirmais Eiropas čempions 1935. gadā. Piedalījies 1936. gada Vasaras Olimpisko spēļu turnīrā un ieguvis 6. vietu 1937. gada Eiropas čempionātā, kas norisinājās Latvijā. Vispasaules studentu spēlēs izcīnījis zeltu 1935. un 1937. gadā, kā arī sudrabu 1933. gadā.
Absolvējis Rīgas pilsētas 1. ģimnāziju. 1932. gadā uzsācis studijas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē. 1938. gadā E. Andersons kļuva par Latvijas Universitātes Prezidija Konventa sporta vadītāju. Laikā no 1943. līdz 1944. gadam bijis Basketbola savienības priekšsēdētājs. Laikā no 1945. līdz 1956. gadam atradies izsūtījumā Sibīrijā. Pēc tam sācis strādāt Tramvaju un trolejbusu pārvaldē.
Ingrīda Latimira

Politiskā biogrāfija

1998. gadā kļuva par 7. Saeimas deputāti no Jaunās partijas, bija ekonomikas ministre V. Krištopana valdībā, 1999. gadā JP kandidāte Valsts prezidenta amatam.
8. Saeimā tika ievēlēta no ZZS, 2002.—2006. gadā bija Saeimas priekšsēdētāja un ZZS priekšsēdētāja. 2004. gadā bija izvirzīta ES nodokļu un muitas komisāres amatam.
2006. gadā 9. Saeimas vēlēšanās vadīja ZZS sarakstu Latgalē (netika ievēlēta).
Radio 101

Vēsture

Radio ar nosaukumu Radio 101 2010. gadā izveidoja no Radio SWH aizgājušie radio dīdžeji Toms Grēviņš, Egons Reiters, Artis Volfs un Māris Žigats. Vēlāk savam kolektīvam viņi piesaistīja Eduardu Švānu un Gustavu Terzenu. Radio oficiāli uzsāka raidīt 2010. gada 21. jūnijā 8:00.
Pirmā dziesma skanēja 21. jūnijā 00:00: The Smiths — There Is a Light That Never Goes Out.
2013. gada 30. aprīlī radio izsolē nopirka Krievijas pilsonis, Latvijas pastāvīgais iedzīvotājs Vitālijs Ņikitenko. Radio 101 pārtrauca raidīt 14. maijā, kad to atstāja ētera personības Toms Grēviņš, Egons Reiters un Artis Volfs. 10. jūnijā radio atsāka skanēt ar jaunu komandu kā Radio Open 101.
Jau 2013. gada augustā tika lemts pa radio nosaukuma maiņu uz 1 business radio. No tā paša gada septembra radio sāka skanēt pilnīgi jaunā formātā.

Skandāli

2012. gada martā Terzens, Peneze un Švāns negaidīti  pazūda no radio ētera. Radio vadība stāstīja, ka cilvēki noguruši un it kā pat nedaudz apslimuši un tāpēc devušies bezalgas atvaļinājumā. "Viņiem jāsakopo spēki pavasarim un vasarai, jo laikā, kad citi atpūtīsies un brauks uz festivāliem, mēs strādāsim - tāda ir radio specifika. Atpūtu viņi izbauda tagad," tā skaidro radio producents Māris Žigats, kurš solīja arī Terzena, Penezes un Švāna drīzu atgriešanos radio ēterā. Taču 5. aprīlī,  trijotne paziņoja, ka pamet Radio 101.
Drīz pēc tam radikālā vortāla publikai.lv komanda  vērsās Valsts darba inspekcijā ar iesniegumu par iespējamiem Darba likuma pārkāpumiem Radio 101. Tika izplatīts arī  publisks paziņojums, kurā publikai.lv aicināja normalizēt valdošo patvaļu Latvijas žurnālistu darba tiesību jomā.
2013. gada maijā, kad pārtrauca raidīt Radio 101, kļuva zināms, ka radio bijušās ētera personības Toms Grēviņš, Egons Reiters un Artis Volfs nav saņēmuši algu kopš 2011. gada novembra.
Baltkāta apšubeka

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug no vasarā un rudenī parasti zem apsēm vai lazdām, mežos, ceļmalās un mežmalās

Barības vērtība

Ēdams bez iepriekšējas novārīšanas. Gatavojot mīkstums kļūst melnpelēks.

Līdzīgās sugas

Neskaitot jau pieminēto parasto apšubeku, līdzīga zem priedēm augošajam sila lācītim, zem ozoliem atrodamajam ozolu lācītim un bērzu un egļu audzēs augošajai dzeltenbrūnajai apšubekai. Atšķiras no tām ar baltu kātiņu un pavadošajiem kokiem, bet kļūdai identifikācijā nav kulināras nozīmes. Visas tās ir labas ēdamās sēnes.
Ingrīda Edīte Saulīte

Dzīves gājums

Ingrīda Edīte Saulīte ir dzimusi 1935. gada 24. oktobrī Rīgā. Mācījās Rīgas 19. septiņgadīgajā skolā. No 1946. gada līdz 1952. gadam mācījās Rīgas Horeogrāfijas vidusskolā pie pedagogiem: Tamāras Vītiņas, Marinas Sizovas, Valentīna Bļinova un Helēnas Tangijevas-Birznieces. Skolu pabeidza kopā ar saviem klasesbiedriem: Haraldu Ritenbergu, Artūru Ēķi, Ināru Ginteri. Šajā izlaiduma klasē pie Valentīna Bļinova mācījās arī Uldis Žagata un Alfrēds Spura, kuri diplomus saņēma dažus gadus agrāk, kā arī 16 gadus vecais Māris Liepa.
Pēc skolas beigšanas Ingrīda Edīte Saulīte 17 gadu vecumā sāka strādāt E. Melngaiļa Tautas mākslas nama horeogrāfijas sektorā. Ingrīda Edīte Saulīte tika ievēlēta par Latvijas Mūzikas biedrības Deju biedrības priekšsēdi, iedibina Mildas Lasmanes ceļojošo balvu par sasniegumiem latviešu dejas saglabāšanā un attīstībā.1965. gadā, 5. Deju svētkos, Ingrīda Edīte Saulīte kļuva par svētku virsvadītāju, ieviesa deju laukuma marķēšanu un deju lieluzveduma horeogrāfiju zīmējumu fiksēšanu. 7. Deju svētkos (1975) Ingrīda Edīte Saulīte debitēja kā mākslinieciskā vadītāja kopā ar Uldi Žagatu.
Ingrīda Edīte Saulīte ir 9 Vispārējo Dziesmu un Deju svētku un 5 skolu jaunatnes Deju svētku virsvadītāja un mākslinieciskā vadītāja, 6 Deju svētku Goda virsvadītāja, Starptautiskā tautas deju festivāla ”Sudmaliņas” idejas autore, mākslinieciskā vadītāja, baletmeistare (1992, 1994, 1996). Ingrīda Edīte Saulīte ir 100 laukuma horeogrāfiju autore, viņas zinātniski metodiskajā darbībā sarakstītas un izdotas 5 deju grāmatas, izveidoti 15 latviešu un citttautu deju krājumi.
Maksims Sušinskis

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Sušinskis uzsāka 1992. gadā, kad pievienojas Krievijas Superlīgas kluba Sanktpēterburgas SKA rindām. SKA rindās Maksims aizvadīja četras sezonas, bet sākot ar 1996.—97. sezonu spēlēja Omskas "Avangard" sastāvā. Pēc 1999.—00. sezonas beigām Sušinskis tika draftēts NHL - viņu, ar kopējo 132. numuru, izvēlējās Minesotas "Wild". 2000.—01. sezonu Sušinskis uzsāka "Wild" sastāvā, tā rindās aizvadot trīsdesmit spēles, bet sezonas noslēgumā atgriežoties "Avangard" rindās. 2003.—04. sezonā Sušinskis kļuva par Krievijas čempionu, bet "Avangard" rindās aizvadīja vēl vienu sezonu. 2005.—06. sezonā Maksims spēlēja Maskavas "Dinamo".
2006. gadā uzsāka spēlēt SKA rindās. 2009. gada 10. janvārī Maksims spēlēja Pirmajā KHL Zvaigžņu spēlē. 2011.—12. sezonu Sušinskis iesāka Ufas "Salavat Julajev" rindās, taču novembra beigās līgumu ar Sušinski klubs lauza, Sušinskim pievienojoties Magņitogorskas "Metallurg" rindām.
2012.—13. gada sezonas ievadā Sušinskis bija bez kluba, taču februārī pievienojās Šveices hokeja līgas kluba HC Fribourg-Gotteron rindām, komandas sastāvā aizvadot septiņas spēles. 2013. gada septembrī Sušinskis paziņoja par profesionālā spēlētāja karjeras beigšanu.
Krievijas izlases rindās spēlējis sešos Pasaules čempionātos, 2008. gadā kļūstot par Pasaules čempionu. 2006. gadā viņš spēlēja arī olimpiskajās spēlēs, izcīnot bronzas medaļu.
Mehāniskie audi

Mehāniskie audi jeb balstaudi ir speciālas šūnas un audi, kas auga organismā izpilda mehānisko funkciju, t.i., padara to izturīgāku un elastīgāku. Mehānisko audu raksturīgākā īpatnība ir tā, ka mehānisko izturību tiem piedod uzbiezinātais šūnapvalks. Atkarībā no šūnu formas, šūnapvalka uzbiezinājuma veida un ķīmiskā sastāva mehāniskos audus iedala divās grupās – kolenhīmā, sklerenhīmā. Savukārt sklerenhīmu iedala sklerenhīmas šķiedrās un sklereīdās jeb akmensšūnās.

Sklerenhīma

Sklerenhīma ir visizplatītākā mehānisko audu grupa augu valstī. Tie ir audi ar sekundārajiem šūnapvalkiem, kas parasti ir lignificēti. Lignīna koncentrācija var variēt atkarībā no augu daļām un attīstības stadijām. Sklerenhīmas raksturīgākā pazīme ir vienmērīgi uzbiezināts šūnapvalks. Vispārīgi sklerenhīmu iedala sklerenhīmas šķiedrās un sklereīdās.

Sklerenhīmas šķiedras

Šķiedras ir kā atbalsta elementi auga daļās, kas vairs nepagarinās. Salīdzinot ar kolenhīmu, sklerenhīmas šķiedras nav bagātas ar ūdeni, tāpēc šie audi ir stingrāki un vairāk elastiski nekā plastiski. Pēc šķiedru atrašanās vietas izšķir lūksnes un koksnes šķiedras. Lūksnes šķiedras parasti ir ļoti garas un šauras šūnas ar smailiem, reizēm zarotiem galiem. Garums ļoti variē: sējas kaņepes šķiedras ir 0.5 – 5.5 cm garas, sējas linu šķiedras ir 0.8 – 6.9 cm garas, rāmijas (šķiedras, ko iegūst no Boehmeria ģints augiem) šķiedras var sasniegt 55 cm garumu, kas ir vienas no garākajām augstāko augu šūnām. Koksnes šķiedras nav tik garas kā lūksnes šķiedras. Pilnīgi noformējušās sklerenhīmas šūnas zaudē savu dzīvo saturu un atmirst; šūnas dobums piepildās ar gaisu. Sklerenhīmas šūnas atšķiras pēc formas, struktūras, izcelsmes un attīstības stadijas. Pastāv dažādas pārejas formas, tāpēc ir grūti klasificēt sklerenhīmas audus tipos. Neatkarīgi no sklerenhīmas šūnu lielās dažādības tām visām ir ļoti izturīgs šūnapvalks. Sklerenhīmas šūnapvalka stiepes izturība vienāda ar labāko tērauda stieņu izturību. Lieces izturība ir daudzkārt lielāka par tērauda lieces izturību. Sklerenhīma sastopama gandrīz visu augstāko augu veģetatīvajos orgānos. Tā nav sastopama vai arī vāji attīstīta ūdensaugu zemūdens daļās.

Komerciālā nozīme

Rūpniecībā izmanto sklerenhīmas lūksnes šķiedras. Tās iedala 2 grupās: cietās un mīkstās. Cietajām šķiedrām šūnapvalkā ir augts lignīna saturs un tām ir spēcīga tekstūra. Tās tiek iegūtas no viendīgļlapjiem. Mīkstās šķiedras var nesaturēt lignīnu, tās ir elastīgas un iegūtas no divdīgļlapjiem. Vislabāk pazīstamie augi, no kuriem iegūst cietās šķiedras, ir dažādas Agave sugas, īpaši Agave sisalana, Tillandsia usneoides, Musa textilis, Furcraea gigantea un Phlormium teax. Mīkstās šķiedras galvenokārt tiek iegūtas no Linum usitatissimum (sējas lini), Cannabis sativa (sējas kaņepes), Boehmeria nivea, Corchorus capsularis (džuta), Hibiscus cannabinus, Ceiba pentandra. Šķiedras izmanto auduma, virvju, diegu, otu, suku, slotu, polsterējuma materiāla, drošības jostu, blīvējumu (mucu, cauruļveida sistēmu) u.c. produktu ražošanai. Industrijā no tehnoloģiskā viedokļa ir svarīga šķiedru šūnu forma, garums un šūnapvalka struktūra.
Pauls Laukss

Militārā karjera

1907. gada februārī iestājies militārajā dienestā, kājnieku pulkā, par fanenjunkeru (virsnieka kandidātu). 1908. gada augustā piešķirta leitnanta dienesta pakāpe.

Pirmais pasaules karš

Pirmais pasaules kara sākumā nozīmēts štāba pienākumu veikšanai. 1915. gada augustā paaugstināts amatā par kapteini. 1918. gadā iecelts par kājnieku bataljona komandieri. Kara laikā apbalvots ar abu pakāpju Dzelzs krustiem un vēl četriem citiem ordeņiem.

Starpkaru posms

Turpinājis dienestu Reihsvērā. Sākoties Otrajam pasaules karam bijis ģenerālmajora dienesta pakāpē un bijis par 1. armijas štāba priekšnieka aizvietotāju.

Otrais pasaules karš

1939. gada septembrī un oktobrī piedalījies Polijas kampaņā
1940. gada maijā un jūnijā piedalījies Francijas kampaņā.
No 1940. gada oktobra komandējis 126. kājnieku pulku. 1941. gada janvārī paaugstināts par ģenerālleitnantu.
No 1941. gada 22. jūnija piedalījies karā pret PSRS. Piedalījies kaujās Baltijas valstīs, vēlāk pie Ļeņingradas. 1941. gada decembrī apbalvots ar Bruņinieka krustu.
1942. gada oktobrī un novembrī komandējis armijas korpusu "Laukss". No 1942. gada 28. novembra komandējis 2. armijas korpusu. 1942. gada decembrī paaugstināts par kājnieku ģenerāli.
1943. gada maijā apbalvots ar Ozollapām pie Bruņinieku krusta.
No 1944. gada 3. jūlija komandējis 16. armiju (Latvijā). 1944. gada 29. augustā cietis aviokatastrofā, bet 2. septembrī nomiris slimnīcā Rīgā.
Oto Kalniņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1856. gada 25. februārī Lejas pagasta "Rateniekos" mežsarga ģimenē. Vecākais brālis Kārlis Kalniņš bija veterinārārsts Barnaulā, vēlāk docents Kazaņā.
1873. gada rudenī uzsāka studijas Tērbatas Veterinārajā institūtā (Kaiserliche Veterinair-Institut zu Dorpat), kuru pabeidza 1877. gadā. Piedalījās krievu—turku karā (1877—1878), pēc tam līdz 1886. gadam dzīvoja Bulgārijā un tiek uzskatīts par vienu no šīs valsts veterinārmedicīnas dibinātājiem. Pēc tam strādāja Tērbatas bakterioloģiskajā stacijā, 1891. gadā vienlaikus ar Kristapu Helmani publicēja rakstu par ļauno ienāšu slimības intradermālo diagnostiku (К диагнозу сапа).
Miris pēc inficēšanās zinātnisko eksperimentu laikā 1891. gada 6. aprīlī, apglabāts Tērbatas kapos. Viņam atklāts piemiņas akmens "Rateniekos". Pēc viņa nāves 1891. gadā Kristaps Helmanis Pēterburgas Eksperimentāli medicīniskajā institūtā (Институт экспериментальной медицины) izveidoja maleīna ražotni.
Borāti

Atrašanās dabā

Borāti retumis sastopami dabā kā borātu minerāli ar dažkārt visai sarežģītu sastāvu. Pazīstami 85 dabiskie borātu minerāli.

Izmantošana

Borātus lieto ūdens mīkstināšanai, tie ietilpst veļas mazgājamo pulveru sastāvā, tos izmanto arī stikla rūpniecībā. Borātus lieto metalurģijā par kušņiem, buferšķīdumu pagatavošanai, analītiskajā ķīmijā — metālu kvalitatīvai noteikšanai (boraka pērle). Svina metaborātu Pb(BO₂)₂ lieto aizsargekrānu pret jonizējošo starojumu izgatavošanā. Visplašāk izmantotais no borātiem ir nātrija tetraborāta kristālhidrāts — boraks.
Džonijs Kešs

Privātā dzīve

Bija precējies divas reizes —  1954. gadā ar Vivianu Liberto un 1968. gadā ar Džūnu Kārteri, leģendārās kantrimūzikas grupas Carter Family dalībnieci. Pirmajā laulībā piedzima četri bērni, arī Rozanna Keša, kas arī pati kļuvusi par veiksmīgu kantrimūziķi. Otrajā laulībā piedzima dēls Džons Kārters-Kešs, kas arī ir kļuvis par mūziķi un producentu.
Džonija Keša dzīve atspoguļota godalgotajā 2005. gada biogrāfiskajā filmā Walk the Line (Sirds robeža).
Andis Surgunts

Andis Surgunts (dzimis 1984. gada 27. novembrī Preiļos, miris 2018. gada 2. septembrī Garciemā) bija latviešu dzejnieks.

Biogrāfija

A. Surgunts uzaudzis Preiļos, beidzis Preiļu Valsts ģimnāziju un LU Teoloģijas fakultāti, kur ieguvis bakalaura grādu (2010). Studiju laikā saņēmis Nordelbijas mācītāju apvienības atbalsta stipendiju. 2006. gadā apmeklējis “Literārās akadēmijas” dzejas meistardarbnīcu. Pēdējos mūža gadus pavadījis Preiļos.
Pirmā publikācija – dzejoļu kopa žurnālā "Karogs" 2007. gada 6. numurā. Dzeja publicēta arī laikrakstā "Kultūras Forums" un interneta žurnālā "Punctum". Kopā ar Māri Melderi publicējis dzejas ciklu "20 veidi kā pārplēst urīnpūsli" ("Satori", 2007, 29. augustā), bet kopā ar Eināru Pelšu – ciklu "52 nedēļas" ("Domuzīme", 2017, Nr. 3). No 2003. līdz 2013. gadam sarakstītos dzejoļus apkopojis privāti izplatītā e-grāmatā "Skaistākā no aizmiršanās hipotēzēm" (2013). A. Surgunta dzeja publicēta arī E. Pelša grāmatā "Condom" (2017).
2019. gadā pēc A. Surgunta nāves viņa manuskripts tiek izdots izdevniecībā "Orbīta", tam pievienoti arī citi dzejoļi, kas sarakstīti no 2003. līdz 2018. gadam.