google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Robiņš

Biogrāfija

Jānis Robiņš dzimis Rīgā 1925. gada 3. augustā. 1944. gadā Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās sākumā uz Vāciju, bet jau 1949. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV. 1951. gadā salaulājās ar Brigitu Švarcu. Laulībā dzima 4 meitas. Meita Laila Robiņa kļuva par ievērojamu TV un kino aktrisi. Dēlu Māri ģimene zaudēja, kad dēlam bija tikai pieci gadi.

Zinātniskā darbība

1957. gadā Vašingtonas universitātē Sietlā ieguva doktora grādu ķīmijā. Kopš 1960. gada bija docents Makalistera universitātē Minesotā. No 1965. līdz 1972. gadam darbojās Ašlandes ķīmiskajā koncernā (Ashland Chemical Co). Kopš 1972. gada Sentpolā (Minesotā) bija koncerna 3M Company vecākais zinātnieks. Ieguvis 27 ASV patentus, publicējis nodaļu par fenolu sveķiem grāmatā "Strukturālās saistvielas" (1985), kā arī vairāk kā 20 citus zinātniskus rakstus. Specializējās organiskajā analīzē, fizikāli organiskajā ķīmijā, spektroskopijā un izocianīdu ķīmijā. Viens no Robiņa starptautiski lielākajiem panākumiem ir 1960. gados radītā metāla liešanas tehnoloģija, kas pašlaik plaši tiek pielietota metālapstrādē visā pasaulē. Šo metāla liešanas tehnoloģiju auto detaļu ražošanā pirmais pielietoja autouzņēmums Daimler-Benz, bet John Deere to sāka izmantot masveida ražošanā. 1990. gadā pēc pensionēšanās Robiņš izveidoja savu privāto uzņēmumu Catalytic Crosslink Inc.. Darbojies arī par pasniedzēju, lasot lekcijas vispārējā un analītiskajā ķīmijā Makalestera koledžā, Seintpolā, tāpat arī uzstājies kā vieslektors Rīgas Tehniskajā universitātē. 1995. gadā par sasniegumiem zinātniskajā laukā Latvijas Zinātņu akadēmija Robiņam piešķīra goda doktora grādu.

Sabiedriskā darbība

No 1968. līdz 1972. gadam, kā arī kopš 1980. gada bija Latvijas Baznīcas virsvaldes loceklis; no 1969. līdz 1971. gadam Mineapoles-Sentpolas latviešu evaņģēliski luteriskās draudzes priekšnieks; no 1970. līdz 1972. gadam ALA centrālās valdes vicepriekšnieks; no 1971. gada līdz 1972. gadam ALA Sporta biroja vadītājs un kopš 1972. gada sekretārs. No 1975. līdz 1978. gadam Mineapoles Kristus draudzes priekšnieks; no 1975. līdz 1979. gadam LELBA pārvaldes kasieris un budžeta nozares vadītājs; no 1982. līdz 1983. gadam Mineapoles Kristus draudzes izdevniecības "Kristus Draudzes Vēstis" redaktors; kopš 1985. gada arī korporācijas "Patria" izdevniecības "Patria's Vēstnesis" redaktors. Kopš 1980. gada bija Latvijas Sporta padomes brīvajā pasaulē prezidija loceklis. 1962. un 1978. gadā sarīkoja ASV meistarsacīkšu finālus Mineapolē, bet 1985. gada 18.-22. jūnijā Garezerā un Kalamazū, Mičiganā, noorganizēja 1. Latviešu globālās meistarsacīkstes sportā.
2005. gadā Latvijas valdība Robiņam piešķīra IV pakāpes Trīszvaigžņu ordeni. 2013. gada 14. decembrī Minesotas štatā (ASV) 88 gadu vecumā Jānis Robiņš aizgāja mūžībā.
Čaks Šuldiners

Biogrāfija

Čaks Šuldiners dzimis 1967. gada 13. maijā Longailendā, Ņujorkā, ebreju izcelsmes tēva un austriešu izcelsmes mātes, skolotāju ģimenē. 1968. gadā ģimene pārceļas uz Floridu un tur arī paiet visa turpmākā Šuldinera dzīve.
Ar ģitārspēli sācis nodarboties 9 gadu vecumā. Jaunībā Čaka Šuldinera mīļākie mūziķi bija Iron Maiden, Kiss un Billy Idol.
Miris 2001. gada 13. decembrī pēc ilgstošas cīņas ar vēzi.

Muzikālā karjera

1983.gadā Šuldiners izveido grupu Death, ar kuru vēlāk tiek gūti spoži panākumi. Grupa pārdzīvo daudzas sastāva izmaiņas. Sava progresīvā ģitārspēles stila dēļ Šuldiners metāla mūzikas kopienā iemanto perfekcionista reputāciju. Piedalījies, kā ģitārists, arī daudzos citos smagās mūzikas projektos. Par grupas Death visslavenāko albumu tiek uzskatīts 1991. gadā izdotais Human. Arī nākamais albums 1993. gadā izdotais Individual Thought Patterns kļūst ļoti populārs.
Čaka Šuldinera un grupas Death darbība vienmēr ir bijusi izaicinoša. Nereti viņam pārmesta sātanisma propaganda. Šuldiners gan to regulāri noliedza, apgalvojot, ka nepieder ne pie vienas konfesijas un ka viņa mūzikai nav nekāda sakara ar reliģiju. Vēlākajos grupas Death albumos arī vairs nav sastopama sātaniskā simbolika, kas bija redzama agrīno albumu noformējumā.
1999. gadā mūziķis izbeidz grupas Death darbību un nodibina jaunu grupu Control Denied, ar kuru tiek izdots viens albums.
19. decembris

19. decembris ir gada 353. diena pēc Gregora kalendāra (354. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 12 dienas.
Taktiskais apgaismojums

Raksturojums

Taktiskie apgaismojumi var tikt apgādāti ar lēcām, lai iegūtu noteiktas krāsas, iekļaujot gaismu ar infrasarkano spektru, kas ir redzama tikai caur noteiktām brillēm. Taktiskie apgaismojumi ir arī pārveidoti kā neletālas apžilbinošas ierīces, kas izstrādātas, lai mērķi acumirklī padarītu nespējīgu bez ilgstoša efekta un gūtu taktiskas priekšrocības. Taktiskais apgaismojums parasti ir izgatavots noteikta modeļa vai klases šaujamierocim. Pistolēm parasti ir vajadzīgs speciāls apgaismojums katram modelim, kamēr lielāki ieroči var izmantot speciālas sliedes vai stobra spailes, kur uzstādīt universālus izstrādājumus. Šī apgaismojuma gaismeklis parasti ir halogēns un tā darbības laiks ir ap 1 stundu ilgs.
Sešpadsmit karalistes

Sešpadsmit karalistes tiek attiecināts uz virkni barbaru valstu Ķīnas ziemeļos, kas pastāvēja no 304. līdz 439. gadam. Ķīnas vēsturē arī sauktas par Piecu barbaru sešpadsmit karalistēm, jo tās izveidoja neķīniešu etnisko grupu pārstāvji pēc Piecu barbaru sacelšanās. Šis posms tiek dalīts divās daļās, ko nodala Feišui kauja 383. gadā, kurā Agrīnās Ciņ dinastijas valsts, kurai laikā starp 376. un 383. gadu bija izdevies iekarot un apvienot ziemeļus, cieta sakāvi pret Austrumu Dzjiņ dinastijas armiju. Pēc Agrīnās Ciņ dinastijas sabrukuma, ziemeļos radās vairākas jaunas valstis. Sešpadsmit karalistes nekad nepastāvēja vienlaicīgi, šo periodu raksturo jaunu karalistu veidošanās, valdošo grupējumu iekšējās cīņas, militāras sakāves un jaunu karalistu veidošanās. Ziemeļi beidzot tika apvienoti 439. gadā, kad spēcīgākā no barbaru valstīm, Ziemeļu Vei dinastija iekaroja Ziemeļu Ljan valsti.

Izveidošanās

Vei dinastijas (220-265) un Rietumu Dzjiņ (265-316) dinastiju laikā virkne pierobežas nomadu barbaru tautu, bieži vien ar bruņotu varu, tika nomitinātas valsts teritorijā, lai samazinātu to militāros draudus pierobežas reģioniem, un lai iegūtu kareivjus armijai. Tā sauktie barbari nāca no dažādām etniskajām grupām, to vidū bija turku un huņņu priekšteči sjonnu (xiongnu), mongoļu priekšteči šanbei (xianbei) un tibetieši (di un qiang). Tādējādi trešā gadsimta beigās Ķīnas ziemeļos ievērojami pieauga citu etnisko grupu iedzīvotāju skaits. Šie karotāji izmantoja Dzjiņ dinastijas nestabilitāti, lai nodibinātu savas valstis, saglabājot ķīniešu pārvaldes sistēmu. 304. gadā Li Sjongs (Li Xiong) tagadējās Sičuaņas provinces teritorijā pasludināja neatkarīgas valsts izveidošanu, kam sekoja Li Juaņs, šongnu augstmanis. 317. gadā Dzjiņ dinastija pameta valsts ziemeļus un bēga uz dienvidiem. Lai arī liela augstmaņu un iedzīvotāju daļa kopā ar valdnieku bēga uz dienvidiem, ķīnieši joprojām bija lielākā iedzīvotāju daļa ziemeļos.
Līdzīgi kā barbaru karalistēs iekarotās Romas impērijas zemēs, šajās neķīniešu cilšu karotāju valstīs saglabājās ķīniešu pārvaldes aparāts un administrācijas modelis. Liela daļa šo tautu jau iepriekšējos gadsimtos bija daļēji pieņēmušas ķīniešu kultūru un paradumus. Šī etniskā un varas dualitāte radīja problēmu, kas raksturīga valstīm, kurās valda etniskā minoritāte – stingri saglabāt savu etnisko un kulturālo nošķirtību no pamatiedzīvotājiem, vai arī laika gaitā sajaukties un asimilēties ar tiem? Dažās no valstīm administratīvi aristokrātiskā hierarhija tika veidota tā, lai barbaru etniskās elites vara un stāvoklis netiktu apdraudēti. Tikmēr barbaru Ziemeļu Vei dinastija bija viena no tām, kuras valdošā elite apmēram gadsimta laikā gaitā asimilējās un kļuva par ķīniešiem. 5. gadsimta beigās Ziemeļu Vei pat aizliedza savas oriģinālās tuoba valodas lietošanu un senās paražas. Dinastijai nostiprinoties, tās galvaspilsēta tika pārnesta no ziemeļiem un seno ķīniešu galvaspilsētu Luojaņu.
JPMorgan Chase

Vēsture

1823. gadā tika nodibināta New York Chemical Manufacturing Company, kas 1824. gadā nodibināja Chemical Bank of New York, kura ar nosaukumu Chemical Banking Corporation darbojās līdz 1996. gadam, kad mainīja nosaukumu uz Chase, iegādājoties Chase Manhattan Corporation.
Chase Manhattan Corporation savukārt nodibināta 1955. gadā, kad apvienojās Chase National Bank un Ārona Bura dibinātā Bank of the Manhattan Company. Chase Manhattan Corporation 20. gadsimta septiņdesmitajos un astoņdesmitajos gados vadīja Deivids Rokfellers, un tā bija viena no prestižākajām bankām, līdz 20. gadsimta deviņdesmitajos gados tā nonāca grūtībās nekustamo īpašumu krīzes dēļ un to nopirka Chemical Banking Corporation, paturot prestižo Chase nosaukumu.
1895. gadā nodibinājās finanšu uzņēmums J.P. Morgan & Company, kuras vadītājs Dž. P. Morgans bija viens no ietekmīgākajiem ASV finansistiem starp pasaules kariem.
2000. gadā Chase Manhattan Corporation iegādājās J.P. Morgan & Co. un tika nodibināta JPMorgan Chase. 2004. gadā JPMorgan Chase iegādājās Čikāgā bāzēto Bank One Corporation — savulaik sesto lielāko ASV banku, bet 2008. gada sākumā JPMorgan Chase pārņēma piekto lielāko ASV investīciju banku Bear Stearns, kas nonākusi grūtībās nekustamo īpašumu krīzes dēļ.
Andželina Beļakovska

Biogrāfija

1990. gadā PSRS izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules studenšu komandu čempionātā šahā. 1991. gadā Ļeņingradā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm zonu turnīrā, kā arī Filadelfijā piedalījusies starptautiskajā šaha turnīrā World Open. 1994. gadā pārcēlusies uz dzīvi ASV un sākusi šaha turnīros pārstāvēt šo valsti. Trīs reizes uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātos (1995, 1996, 1999), kā arī vienu reizi šajā turnīrā bijusi otrā (1997). Trīs reizes uzvarējusi Ņujorkas pilsētas čempionātā šahā sievietēm.
1995. gadā Kišiņevā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 26. vietu.
Pārstāvējusi ASV komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1994-1998).
Par panākumiem turnīros FIDE 1993. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 1999. gadā beigusi savu aktīvo šahistes karjeru.
Odesā beigusi vietējo lauksaimniecības universitāti, bet ASV beigusi Ņujorkas Universitāti ar maģistra grādu finanšu matemātikā. Strādājusi kā nekustamā īpašuma aģents.
Tāla sīkplikstiņš

Apraksts

Visas auga daļas ir klātas ar matiņiem. Stublājs ir stāvs, vienkāršs vai zarots, no lapu rozetes var atiet arī vairāki stublāji. Lapas - veselas, rozetē, uz stublāja maz lapu. Rozetes lapas lāpstveidīgas līdz otrādi olveidīgas: (garums 1-3.5 cm, bet platums 0.2-1 cm), raksturīga gluda mala un strups gals. Stublāja lapas ir sīkākas. Ziedi ķekarā stublāja un sānu vasu galos. Vainaglapas baltas (0.3-0.4 cm), kauslapas zaļas un īsākas (0.15-0.2 cm). Auglis - kails un izliekts pākstenis, kas diezgan garā kātā (0.5-1.5 cm) atstāv slīpi augšup no ziedkopas ass. Sēklas izkārtotas katrā cirknī vienā rindā. Ziedēšanas laiks - maijā, jūnijā.

Raksturīgie biotopi

Bieži sastopami augi dažāda lieluma grupas sausās vietās mežos, pļavās un smiltājos, kā arī sausās nezālienēs un taku malās.

Līdzīgie augi

A. thaliana ir līdzīgs dažiem citiem nelieliem krustziežiem ar baltiem ziediem, piemēram, smiltsķērsām (Arabis spp.) un lauka sīkķērsai (Cardaminopsis arenosa). Tomēr atšķirt to var diezgan viegli pēc divām pazīmēm: veselām lapām un ļoti skraji aplapota stublāja.

A.thaliana vēsture zinātnē

pirm reizi A.thaliana kā modeļorganismu izvēlējās Fridrihs Laibahs,1907. gadā, kurš pareizi noteica, ka A.thaliana ir tikai 5 hromosomas (2n=10) un turpināja strādāt ar šo augu turpmākos 30 gadus. Tikmēr krievu ģenētiķe N.N. Titova noraida A. thaliana,kā modeļorganismu, jo nepareizi izskaita hromosomas un atzīst to par pārāk mazu(n=3). 1947. gadā Leibahs pozicionē A.thaliana kā ģenētikas modeļorganismu. Tiek sākta dažādu A.thaliana ekotipu vākšana. 1980. gadā tika publicēta A.thaliana detalizēta ģenētiskā karte. Modernā ēra A.thaliana pētījumiem sākās 1987.gadā, pēc trešās internacionālās Arabidopsis konferences Mičiganas universitātē. pēc tam to plaši sāka pētīt visā pasaulē un pēta joprojām. 2000. gadā tika pabeigta A. thaliana genoma sekvenēšana.

Pielietojums kā modeļorganismam

A.thaliana izmanto dažādās ar augu izpēti saistītās zinātnēs nozarēs, kā piemēram, ģenētikas, evolūcijas, populāciju ģenētikas un augu fizioloģijas pētījumos. A. thaliana plaši izmanto transformēšanai. Tas ir ļoti piemērots augs gaismas mikroskopēšanai. ir izveidotas plašas mutantu kolekcijas,kas ļauj nodarboties ar konkrētu gēnu pētījumiem un pētīt to mijiedarbību.

Jaunākie pētījumi

Par jaunākajiem pētījumiem informācija pieejama http://www.arabidopsis.org/ un plašajā zinātnisko publikāciju klāstā,ko iespējams atrast dažādās datubāzēs kā http://www.ncbi.nlm.nih.gov/, http://www.sciencedirect.com/, http://www.springer.com/?SGWID=0-102-0-0-0 un citās.
Marģeris Zariņš

Dzīvesgājums

Marģeris Zariņš dzimis 1910. gada 24. maijā Jaunpiebalgā skolotāja, kordiriģenta, ērģelnieka un ērģeļu būvētāja Oto Zariņa ģimenē. Mācījās Āraišu pamatskolā un Rīgas 2. ģimnāzijā. Jau divpadsmit gadu vecumā M. Zariņš kopā ar divus gadus jaunāko brāli Oļģertu uzstājies kā ērģelnieks. No 1925. gada mācījās Jelgavas Skolotāju institūtā, no 1929. gada Latvijas konservatorijā Arvīda Dauguļa klavieru, Paula Jozuus ērģeļu un Jāzepa Vītola kompozīcijas klasēs. 1931. gadā VII Dziesmu svētku rīcības komiteja svētku koncerta repertuārā iekļāva viņa dziesmu "Līksme", 1932. gadā viņš sacerēja kantāti "Tālavas taurētājs" ar Rūdolfa Blaumaņa tekstu korim un orķestrim. Pēc tam strādāja par Rīgas Meža skolas skolotāju un bibliotekāru, komponēja dziesmuspēli "Kungs un spēlmanītis" (1938).
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā M. Zariņu iecēla par Dailes teātra muzikālās daļas vadītāju un viņš sacerēja mūziku vairāk nekā 50 teātra uzvedumiem (1940—1950). 1944. gadā M. Zariņš sacerēja astoņu klavieru prelūdiju ciklu "Grieķu vāzes". Pēc Otrā pasaules kara beigām komponēja padomju varu slavinošus skaņdarbus, bet vienlaikus eksperimentēja ar stiliem, žanriem, laikmetiem, nacionālo kolorītu, to savdabīgu pretstatījumu vai polistilistisku apvienojumu, jauniem, neparastiem žanriskiem meklējumiem.
1960. gadu beigās M. Zariņš pievērsās rakstniecībai. 1969. gadā laikraksts „Literatūra un Māksla” publicēja viņa pirmo stāstu „Elizejas lauku Mocarts”, bet 1973. gadā iznāca viņa pazīstamākais romāns "Viltotais Fausts jeb pārlabota un papildināta pavārgrāmata", kas tulkots krievu, poļu, bulgāru, slovāku, rumāņu un igauņu valodā. Ilgus gadus M. Zariņš bija Latvijas PSR Komponistu savienības priekšsēdētājs.
Precējies ar Jolantu Dzeni (dzimušu Špīlbergu). Audžutēvs Jolantas Dzenes meitai no pirmās laulības, televīzijas režisorei Dainai (dz. Dzenei) Dumpei.
Miris 1993. gada 27. februārī Rīgā.

Daiļrades raksturojums

Marģeris Zariņš bija viena no savdabīgākajām Latvijas radošajām personībām. M. Zariņam bija raksturīga spēja aizraut ar optimismu, bagātu fantāziju, dažādu stilu perfektu pārvaldīšanu un stilizācijas meistarību, dzirkstošu humorista talantu visdažādākajās niansēs no vieglas ironijas līdz pat groteskai un parodijai. Piemēram, Jēkaba Janševska romānu "Dzimtene" Marģeris Zariņš pārveidoja par komisko operu "Zaļās dzirnavas", baletoperā "Svētā Maurīcija brīnumdarbi" viņš sintezēja operas un baleta žanru izteiksmes līdzekļus.
Sešdesmito gadu beigās komponists aktīvi pievērsās literārai darbībai – radīja virkni oriģinālu, asprātīgu stāstu, noveļu, romānu. M. Zariņa prozu raksturo nosliece uz paradoksālām situācijām, to ironisku risinājumu, krāsainu, nereti savdabīgi stilizētu valodu – iezīmes, ko atpazīstam arī viņa muzikālajā daiļradē. Kritiķi viņu dēvē par latviešu postmodernisma tēvu literatūrā.
Eliuds Kipčoge

Karjera

2001. gadā 16 gadu vecumā E. Kipčoge sāka trenēties pie Patrika Sanga, olimpiskā medaļnieka 3000 m šķēršļu skrējienā.
Pirmais ievērojamākais sasniegums viņa karjerā bija pasaules junioru čempiona tituls krosa skrējienā 2003. gadā. Šajā pašā gadā laboja pasaules rekordu junioriem 5000 m distancē un 18 gadu vecumā izcīnīja zelta medaļu šajā distancē 2003. gada Pasaules čempionātā Parīzē. 2004. gada olimpiskajās spēlēs E. Kipčoge ieguva bronzas medaļu 5000 m distancē, ko 2008. gada olimpiādē Pekinā izdevās uzlabot par sudraba. Piecas reizes piedalījies pasaules čempionāta finālskrējienā šajā distancē.
2012. gadā E. Kipčoge pievērsās skriešanai ārpus stadioniem un jau pirmajā sezonā veica otro ātrāko pusmaratonu vieglatlētikas vēsturē (59:25). Pirmo maratonu noskrēja 2013. gadā Hamburgā, uzvarot ar sacensību rekordu. Pirmā uzvara kādā no lielajiem maratoniem tika sasniegta 2014. gada Čikāgas maratonā, pēc tam E. Kipčoge trīs reizes ir uzvarējis gan Londonas maratonā, gan Berlīnes maratonā. Viņš tiek uzskatīts par izcilāko mūsdienu maratonskrējēju un ir uzvarējis 11 no 12 maratoniem, kuros piedalījies (vienīgais zaudējums piedzīvots 2013. gadā, kad Berlīnes maratonā uzvarēja Vilsons Kipsangs ar jaunu pasaules rekordu, bet Kipčoge palika otrais).
2017. gadā Kipčoge piedalījās Nike projektā Breaking2, kura dalībnieku mērķis bija noskriet maratonu ātrāk par divām stundām. Kipčoge bija ātrākais no dalībniekiem ar rezultātu 2:00:25. To neatzina par pasaules rekordu, jo sacensības neatbilda vairākiem IAAF noteikumiem.
2018. gada Berlīnes maratonā viņš uzstādīja jaunu pasaules rekordu 2.01:39, iepriekšējo labojot uzreiz par 1 minūti un 18 sekundēm (šāds pasaules rekorda progress maratonā nebija bijis kopš 1967. gada). 2018. gada nogalē nosaukts par IAAF Gada atlētu.
2019. gada oktobrī E. Kipčoge kļuva par pirmo cilvēku, kas maratona distanci veicis ātrāk par 2 stundām — INEOS 1:59 Challenge projektā 2019. gada 12. oktobrī distanci veica 1.59:40, kas gan nekļuva par pasaules rekordu, jo sacensības netika rīkotas atbilstoši IAAF noteikumiem.
Akūtas fāzes olbaltumi

Akūtas fāzes olbaltumi ir asins olbaltumu klase, kuru līmenis vai nu palielinās (pozitīvi akūtas fāzes olbaltumi) vai pazeminās (negatīvi akūtas fāzes olbaltumi) organisma atbildes reakcijā uz iekaisumu. Šādu atbildes reakciju dēvē par akūtas fāzes reakciju. Akūtas fāzes atbildes reakcija ir nespecifiska un kompleksa organisma reakcija, kuru stimulē dažādi faktori (traumas, organiski bojājumi, stress, iekaisums, audzēji).
Pozitīvie akūtās fāzes olbaltumi ir C reaktīvais olbaltums, haptoglobīns, seruma amiloīds A, fibrinogēns, ceruloplazmīns, alfa 1 skābais glikoproteīns, alfa 1 antitripsīns, laktoferīns, bet negatīvie — albumīns, transferīns, transthiretīns.
Latvijas PSR Tautas dzejnieks

Latvijas PSR Tautas dzejnieks ir Latvijas PSR goda nosaukums, kas tika piešķirts padomju Latvijas dzejniekiem, kuru darbi bija nopelnījuši profesionālu un tautas atzinību. Goda nosaukums tika apstiprināts ar Latvijas PSR Augstākā Prezidija Padomes lēmumu 1945. gada 4. jūlijā, kopā ar goda nosaukumu Latvijas PSR Tautas rakstnieks.
1937. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

1935. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā abās cīņas sporta disciplīnās notika šķirti: sacensības grieķu-romiešu cīņā maijā Parīzē (Francija), bet brīvajā cīņā oktobrī Minhenē (Vācija).

Grieķu-romiešu cīņa

Sacīkstēs piedalījās 19 valstu 79 cīkstoņi.
Trigeris

Vēsture

Pirmais elektroniskais trigeris tika izgudrots 1918. gadā, to izgudroja Viljams Ekless (William Eccles) un Frenks Džordans (F. W. Jordan). Tas tika dēvēts par Eklesa-Džordana kontūra trigeri un sastāvēja no diviem aktīvajiem elementiem (elektronu lampām).
Pazemē

Sižets

Otrā pasaules kara laiks vācu okupētajā teritorijā. Izlūks Smoļakovs, smagi ievainots, ar karti, kurā atzīmēti vācu objekti cenšas nokļūt pie savējiem. Viņu atrod vietējie skolnieki, noslēpj alās, un nolemj nogādāt karti pāri frontes līnijai.
Karpu dzimta

Latvijā

Latvijā sastopamas 8 karpu dzimtas sugas (no tām vairākas ievestas un tiek audzētas dīķsaimniecībās): baltais amūrs (Ctenopharyngodon idella), melnais amūrs (Mylopharyngodon piceus), barbe (Barbus barbus), karpa (Cyprinus carpio), karūsa (Carassius carassius), sudrabkarūsa (Carassius gibelio), pavīķe (Alburnoides bipunctatus) un vīķe (Alburnus alburnus).

Izskats un īpašības

Karpu dzimtas sugas var būt gan liela auguma, gan maza auguma zivis. Visbiežāk tās ir druknas, sāniski saplacinātas vai ieapaļas zivis ar galvenokārt pilnīgu sānu līniju, retāk sānu līnija nepilnīga un skaidri nodalāma tikai tuvu pie galvas. Galva bez zvīņām, bet ķermeni vairumam sugu klāj blīvi pieguļošas zvīņas. Lūpas biezas. Lielākā dzimtā ir Siāmas milzu karpa (Catlocarpio siamensis), kuras ķermeņa garums var sasniegt 3 metrus un svars 300 kg.  Latvijā karpu dzimtas zivis visbiežāk ir 20—70 cm garas.
Karpu dzimtas zivīm nav kuņģa un žokļos zobu, bet barības vads savienots ar peldpūsli. Barība, kā visām karpveidīgām zivīm, tiek sakošļāta ar rīkles zobiem, kas atspiežas pret īpašu sabiezinājumu galvaskausa pamatnē. Rīkles zobi spēj sakost cietos gliemežu un gliemeņu vākus. Tā kā karpu dzimtas zivīm ir Vēbera aparāts, tām ir ļoti laba dzirde. Nelieli skriemeļi savieno peldpūsli ar iekšējo ausi, tādējādi nododot vissīkāko peldpūšļa gaisa vibrāciju. Vēbera aparāts tiek izmantots arī, lai noteiktu ūdens dziļumu un temperatūru. Karpu dzimtas zivis spēj papildināt peldpūsli ar gaisu, to ierijot, vai pretēji — izlaist gaisu zarnās.

Uzvedība un barība

Lielākā daļa karpu dzimtas zivis barojas ar bezmugurkaulniekiem, mazām zivtiņām, kurkuļiem un augiem, bet dažas sugas, piemēram, salate (Leuciscus aspius) ir izteikti plēsīgas un barojas ar zivīm. Dažas sugas barojas tikai ar augiem, piemēram, baltais amūrs (Ctenopharyngodon idella), dažas tikai ar gliemežiem, piemēram, melnais amūrs (Mylopharyngodon piceus), vai barojas ar nelieliem vēžveidīgajiem un zivtiņām, piemēram, barbe (Barbus barbus).
Visas karpu dzimtas zivis nērš ikrus. Dažas sugas būvē ikriem ligzdas un tās apsargā, kamēr izšķiļas mazās zivtiņas.