google/wiki40b huggingface dataset:
Alebrands

Dzīvesgājums

Pirmoreiz Indriķa hronikā pieminēts 1202. gadā, kad darbojies Turaidas novadā. Kopā ar priesteri Teoderihu viņš 1206. gadā nodalīja draudzes un uzcēla baznīcu Kubeselē. Pēc tam, aizsūtīts uz Idumeju, viņš uzcēla baznīcu pie Braslas. Pēc tam iecelts par Turaidas pilsnovada fogtu (soģi).
1208. gadā viņš kristīja arī Imeras letus, kuriem par priesteri no tā laika bija Latviešu Indriķis. 1209. gada beigās vai 1210. gada sākumā devās uz Ugauniju, lai veicinātu miera noslēgšanu. 1211. gadā minēts kā liecinieks Letijas dalīšanas līgumā. 1212. gada Autines sacelšanās laikā nesekmīgi centās samierināt līvus ar zobenbrāļiem, piedalījās Turaidas un Sateseles līvu padošanās aktā pēc Sateseles pils ieņemšanas. 1214. gadā uzstājās pret Pleskavas kņazu Vladimiru, apsūdzot viņu netaisnā nodevu ievākšanā un jaunkristīto aplaupīšanā, ar ko izpelnījies kņaza dusmas.
1218. gadā Pleskavas un Novgorodas krievu karaspēks izlaupīja Braslas (Straupes) novadu, kur atradās Alebranda sēta un nodedzināja visas – kā līvu, tā idumiešu baznīcas un iedzīvotājus aizveda gūstā. 1220. gadā bīskapa Alberta norīkots, viņš devās uz Sakalu, kur sludināja kristīgo ticību un, daudzus nokristījis, atgriezās Līvzemē.
Bolīvijas administratīvais iedalījums

Bolīvijas administratīvo iedalījumu veido 9 departamenti (spāņu: Departamentos de Bolivia), kas izveidoti saskaņā ar Bolīvijas konstitūciju. Departamenti sīkāk ir sadalīti 112 provincēs. Pēc platības lielākais departaments ir Santakrusas departaments (370 621 km²), bet mazākais ir Tarihas departaments (37 623 km²). Pēc iedzīvotāju skaita vislielākais departaments ir Lapasas departaments (2 706 351 iedzīvotāji), bet mazākais Pando departaments (109 173 iedzīvotāji).
Daudzvalodība

Daudzvalodība jeb multilingvisms (no latīņu: multi — 'daudz' un lingua — 'valoda') ir parādība, kad cilvēks vai cilvēku kopums saziņā spēj izmantot trīs un vairāk valodas.
Antarktikas cirkumpolārā straume

Antarktikas cirkumpolārā straume vai Rietumvēju straume ir aukstā okeāna straume, kas pulksteņa rādītāju virzienā no rietumiem uz austrumiem pilnībā apliec Antarktīdas kontinentu. Straume ir dominējošā ūdens cirkulācija Dienvidu okeānā un ar 125—147 sverdrupiem ir pasaules lielākā okeānu straume.
Jūrasbraucējiem straume ir zināma jau vairākus gadsimtus — tur valdošie rietumu vēji ļauj stipri paātrināt kuģošanu no rietumiem uz austrumiem, bet stipri apgrūtina kuģošanu no austrumiem uz rietumiem. Tā saucamais «kliperu ceļš», kas, sekojot Rietumvēju straumei rēcošajos četrdesmitajos, apliec triju kontinentu galējos dienvidu zemesragus — Adatas ragu Āfrikā, Sautīstkeipu Tasmanijas salā un Hornas ragu Dienvidamerikā, ir ātrākais burukuģu ceļš apkārt pasaulei.
Valdošie rietumu vēji ir galvenais spēks, kas nodrošina ūdens masu pārvietošanos. Cirkumpolārās straumes nepārtrauktā plūsma varēja sākties pēc Tasmanijas jūrasceļa starp Austrāliju un Austrumantarktīdu izveidošanās pirms aptuveni 33,5 miljoniem gadu un Dreika šauruma starp Dienvidameriku un Rietumantarktīdu atvēršanās pirms 20—40 miljoniem gadu. Nepārtraukti cirkulējošas aukstas straumes izveidošanās eocēnā izsauca Antarktīdas apledošanos.
Straume savieno Kluso, Atlantijas un Indijas okeānus un ir galvenais ūdens masu cirkulēšanas ceļš starp tiem. Straumes ātrums augšējos slāņos ir 0,4—0,9 km/h, dziļākajos slāņos — līdz 0,4 km/h. Straumei ir diezgan izteiktas ziemeļu un dienvidu frontes, pie kurām ūdens temperatūra var atšķirties no 12—15 °C ziemeļos līdz 1—2 °C dienvidos. Gar straumes ziemeļu fronti izveidojusies Antarktiskā konverģence, kas ir Dienvidu okeāna dabīgā ziemeļu robeža.
No Antarktikas cirkumpolārās straumes ziemeļu virzienā atzarojas vairākas aukstās straumes, lielākās no kurām ir Peru straume pie Dienvidamerikas dienvidrietumu krasta, Bengelas straume pie Āfrikas dienvidrietumu krasta un Rietumaustrālijas straume pie Austrālijas rietumu krasta.
Aleksandrs Kociņš

Biogrāfija

Aleksandrs Kociņš piedzima 1892. gada 21. decembrī Rīgā, tur beidza ģimnāziju un iestājās Maskavas universitātes Juridiskajā fakultātē.
Tika iesaukts Krievijas Impērijas armijā 1916. gada 1. jūnijā un ieskaitīts Alekseja karaskolā Maskavā, ko beidza tā paša gada 1. decembrī. Pēc paša vēlēšanās tika iedalīts Rezerves latviešu strēlnieku pulkā, bet vēlāk 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulkā, kura sastāvā piedalījās kaujās pie Ložmetējkalna 1917. gada janvārī un par veikumu tajās tika apbalvots ar Staņislava ordeņa III šķiru. 1917. gada vasarā iestājās 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulka "Dzelzs rotā". Pulku virsnieku delegātu sapulcē tika ievēlēts Latvju kareivju nacionālās savienības prezidijā. Pēc oktobra apvērsuma aizbrauca uz Vitebsku, bet vēlāk uz Maskavu, kur uz neilgu laiku atsāka studijas. Iestājās pulkveža Brieža vadītajā kontrrevolucionārajā grupā, piedalījās sacelšanās organizēšanā Jaroslavļā.
1918. gada septembrī atgriezās Latvijā. Latvijas armijā iestājās brīvprātīgi 1918. gada 10. decembrī un Cēsu rotas sastāvā piedalījās kaujās no Skrundas līdz Kalnciemam. 1919. gada 24. martā tika ievainots, kad tika nosūtīts no Atsevišķā latviešu bataljona štāba uzturēt sakarus ar Cēsu rotu. Neskatoties uz spēcīgo apšaudi no Kalnciema puses, varonīgi izpildīja uzdevumu un, lai gan tika ievainots, nogādāja svarīgas ziņas bataljona komandierim, tā sekmēdams Kalnciema ieņemšanu. 22. maijā tika paaugstināts par kapteini un pēc izveseļošanās 1919. gada vasarā pildīja Latviešu atsevišķās brigādes apcietinātā rajona (Lubāna ezers - Atašiene) štāba priekšnieka amatu. Augustā tika iecelts par 2. Ventspils kājnieku pulka adjutantu un piedalījies kaujās pie Līvāniem. 1920. gada janvārī tika iecelts par Kara muzeja pārzini. 1921. gadā saņēma Lāčplēša kara ordeni un atradās dažādos amatos Kara tiesā. No 1922. gada septembra bija kara tiesnesis. 1923. gadā beidza LU Tiesību zinātņu fakultāti. 1925. gadā tika paaugstināts par pulkvedi-leitnantu un 1. decembrī atvaļināts. Vēlākos gados tika paaugstināts par pulkvedi un iecelts par Rīgas apgabaltiesas locekli. Neatkarības perioda pēdējos gados kļuva par Rīgas apgabaltiesas priekšsēdētāju. Tika apbalvots arī ar Triju Zvaigžņu ordeņa III un IV šķiru (1936, 1928).
1941. gada jūnijā tika deportēts uz PSRS un notiesāts. Mira 1942. gada 12. jūlijā Vjatlagā.
Blēži (filma)

Sižets

Stāsta pamatā ir mīlas četrstūris starp ārštata aktrisi, negodīgu ierēdni, ietekmīgu biznesa sievieti un dedzīgu alūksnieti.
Harijs Mellups

Biogrāfija

Mellups dzīvoja Rīgā Sarkandaugavā, kur viņš spēlēja futbolu un ziemā hokeju uz aizsalušas upes. Viņa pirmais futbola klubs bija Aldaris, kurā Mellups spēlēja kā kreisās puses uzbrucējs. Mellups spēlēja arī basketbolu, bija hokeja vārtsargs un bokseris. 18 gadu vecumā Mellups tika izvirzīts Latvijas izlasei. 1945. gadā viņš bija savas svara klases Rīgas čempions.
Tomēr 1945. gadā Mellups izlēma turpināt karjeru tikai divos sporta veidos - hokejā un futbolā.

Hokejista karjera

No 1945. līdz 1949. gadam četras sezonas aizvadīja PSRS hokeja līgas klubā Rīgas "Dinamo". 1946. gadā Rīgas "Dinamo" sastāvā viņš uzvarēja arī Latvijas hokeja čempionāta, kā Dinamo vārtusargs sezonā viņš ielaida tikai 3 ripas. No 1947. līdz pat 1950. kā līgas labākais vārtsargs katru gadu tika iekļauts līgas visu zvaigžņu maiņā.
1949. gadā viņš pārcēlās uz Maskavu, kur pievienojās Maskavas VVS MVO vienībai. 1950. gada 7. janvārī Mellups gāja bojā traģiskā lidmašīnas avārijā kopā ar Robertu Šūlmani un vēl virkni komandas spēlētāju
1948. gadā, kad PSRS debitēja starptautiskajā hokejā, ar 6:3 uzvarot Čehoslovākiju, Mellups stāvēja PSRS hokeja izlases vārtos.

Futbolista karjera

1945. gadā ar FK Dinamo Rīga Mellups uzvarēja Latvijas futbola čempionāta.
Bēgums (filma)

Sižets

2007. gadā no Rīgas uz Dublinu aizlidoja aptuveni 300 000 pasažieri. Starp šiem pasažieriem bija arī Valdis un viņa gliemežotāji.
Jānis Norvilis

Dzīvesgājums

Dzimis 1906. gada 25. janvārī Praulienas pagasta "Vecsētās" dzirnavnieka ģimenē. 1922. gadā Norvili uzņēma Latvijas konservatorijā, kur viņš pie profesora Jāzepa Vītola mācījās kompozīcijas teoriju, līdztekus apgūdams klavieru spēli pie A. Dauguļa, diriģēšanu pie E. Kupera un G. Šnēfogta. 
Studiju laikā un pēc konservatorijas absolvēšanas (1930) viņš bija mūzikas skolotājs Pļaviņās (1927–1928) un Rīgas apriņķa vidusskolā Siguldā (1928–1935), kur vadīja Siguldas jaukto kori un bija Siguldas Dziesmu dienu virsdiriģents. Sacerēja patriotisko dziesmu „Vakara junda” („Svēts mantojums”), ko pirmo reizi atskaņoja skolas koris.
1936. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, darbojās kā komponists, vadīja Zemnieku savienības kori „Zemes spēks” un Darba kameras korus. Kā viens no pirmajiem sāka kopt kokļu spēli (mazpulkos, dievturos) un nodibināja kokļu orķestri. 1938. gada IX Dziesmu svētkos apvienotie kori atskaņoja Jāņa Norviļa "15. maija dziesmu" un "Kam drosme ir". 
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā Norvilis devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur dzīvoja Blombergas bēgļu nometnē, vadīja latviešu kori un komponēja operu "Kurbads". 1950. gadu sākumā pārcēlās uz Kanādu, kur strādāja par Ontārio provinces Kičeneras pilsētas draudzes ērģelnieku un koru diriģentu. Bija pirmo piecu Kanādas latviešu Dziesmu svētku virsdiriģents (1953, 1957, 1961, 1965, 1970) un latviešu koru biedrības Kanādā priekšsēdētājs (1962-1967). 
Jāņa Norviļa dziesmas "Daugav' abas malas" un "Svēts mantojums" skanēja tautas manifestācijā "Par tiesisku valsti" Mežaparkā un citos Atmodas laika masu pasākumos. 1991. gadā Jānim Norvilim piešķīra Pasaules brīvo latviešu apvienības goda balvu par mūža darbu. 
Miris 1994. gada 8. septembrī Toronto.
Veļki Šariša

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1217. gadā kā apmetne pie Šarišas pils ar karaļa brīvpilsētas tiesībām. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā. Iesākumā bijusi Šarišas novada centrs, līdz par to izvirzījās netālu esošā Prešova. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. 1967. gadā pilsētā tika uzcelta liela alus rūpnīca, kas darbojas arī mūsdienās. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (91,69 %), čigāni (6,07 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (84,59 %), bez reliģiskās piederības (4,55 %), grieķu katoļi (4,31 %).
2001. gada FIFA Konfederāciju kauss

Grupu turnīrs

Visu spēļu sākuma laiki pēc Japānas un Dienvidkorejas standarta laika (UTC+9).
Latviešu zemnieku savienība

Vēsture

Dibināta 1917. gada 12. maijā (pēc vecā stila 29. aprīlī) Valkā. Dibināšanas sapulcē pieņēma pagaidu programmu un statūtus. Par Centrālās valdes priekšsēdētāju tika ievēlēts Kārlis Ulmanis. Jau 1917. augustā tās rindās bija vairāk kā 20 000 cilvēku. Partijas sociālā bāze bija lauku lielsaimnieki. Pagaidu programmā bija minēta nepieciešamība veikt agrāro reformu, ieviest astoņu stundu darba dienu, kā arī citas nostādnes. 1917. gada augustā piedalījās Vidzemes neokupēto apriņķu vēlēšanās, kur ieguva 36% vēlētāju atbalsta. Novembra Krievijas Satversmes sapulces vēlēšanās ieguva 23% vēlētāju balsu. Ar Latviešu Zemnieku savienības atbalstu un iniciatīvu 1917. gadā tika izveidota Latviešu Pagaidu Nacionālā padome. Piedalījās arī Demokrātiskā bloka darbībā okupētajā Rīgā.
1918. gada jūnijā LZS pieņēma pagaidu programmu, kas ar atsevišķiem grozījumiem vēlāk tika pieņemta un darbojās līdz pat 1934. gadam. Pēc Novembra revolūcijas Vācijā LZS 1918. gada 15. novembrī pieņēma lēmumu atbalstīt neatkarīgas Latvijas valsts pasludināšanu. 1918. gada 17. novembrī nodibinātajā Latvijas Tautas padomē LZS bija 13 vietu no 40. Tautas padomes izveidotās Latvijas Pagaidu valdības vadītājs bija Latviešu Zemnieku savienības pārstāvis Kārlis Ulmanis. Pirmajā valdībā ārlietu ministrs bija Zigfrīds Anna Meierovics, iekšlietu ministrs Miķelis Valters, apsardzības ministrs Jānis Zālītis, zemkopības ministrs Jānis Goldmanis, kuri arī bija šīs partijas pārstāvji. Arī vēlākajās Pagaidu valdībās LZS pārstāvji ieņēma ministru posteņus.
Partijas līderi bija Kārlis Ulmanis, Zigfrīds Anna Meierovics, Ādolfs Klīve, Hugo Celmiņš, Arturs Alberings, Jānis Balodis un citi. Astoņpadsmit valdībās no 1918. gada līdz 1934. gadam bija vadošā lomā trīspadsmit valdībās. Sešpadsmit valdībās bija LZS pārstāvji un tā nepiedalījās tikai 1934. gada Voldemāra Zāmuēla un 1927. gada Marģera Skujenieka valdībā. Valdībās partijas pārstāvji ieņēma nozīmīgu ministru amatus. Bija cieši saistīta ar banku un tirdzniecības kapitālu. Saimnieciskā darbība bija vērsta uz lauksaimniecības atjaunošanu un attīstīšanu. Trīsdesmito gadu sākumā ietekme sāka samazināties. 1931. gada Saeimas vēlēšanās tā ieguva tikai 14 deputātu vietas. Saprotot to, ka nākamajās vēlēšanās viņus var neievēlēt vispār, sāka gatavot valsts apvērsumu.
1934. gada 15. maija vakarā Kārļa Ulmaņa vadībā tika veikts valsts apvērsums. 16. maijā tika izsludināts "izņēmuma stāvoklis", pēc kura visas partijas tika aizliegtas. Arī Latviešu Zemnieku savienība izbeidza savu darbību, tomēr tās lojālie biedri nebija pakļauti represijām un vēlāk ieņēma vadošas lomas Kārļa Ulmaņa autoritārā režīma laikā.
Pēc Latvijas valsts neatkarības atjaunošanas 1991. gadā tika nodibināta Latvijas Zemnieku savienība, kura sevi uzskata par 1917. gadā dibinātās Latviešu Zemnieku savienības pēcteci.
Nīma

Ģeogrāfija

Nīma atrodas aptuveni 715 kilometrus uz dienvidiem no Parīzes un 35 km attālumā no Vidusjūras. Pilsētu ieskauj 7 pauguri, no kuriem gan tikai 3 ir samērā lieli. Šī fakta un arī romiskās vēstures dēļ Nīma nereti tiek saukta par "Francijas Romu". Pauguri lielā mērā nodrošina arī augstas temperatūras un maigu klimatu.
Igaunijas guberņa

Izveide

Igaunijas guberņas teritorija tika inkorporēta Krievijas impērijas sastāvā 1721. gadā. Pirms tam tā kopš 1561. gada bija atkarīga no Zviedrijas un pastāvēja ar nosaukumu Zviedru Igaunija. Tajā ietilpa senie Rēveles, Harijas, Viruzemes, Jervas un Ridalas novadi.

Rēveles guberņa

1710. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā krievu karaspēks iekaroja Tallinu, Igaunijas bruņniecība 29.09.1710. parakstīja padošanās aktu un vēl pirms kara beigām pēc Pētera I rīkojuma 29.05.1719. tika izveidota Rēveles guberņa (krievu: Ревельскaя губерния). Pēc kara beigām 1727. gadā Rēveles guberņai no Pēterburgas guberņas pievienoja Narvas provinci. 1745. gadā guberņā ietilpa Harijas, Vīkas, Jervas un Virijas distrikti.

Rēveles vietniecība

Krievijas ķeizariene Katrīna II 03.07.1783. izdeva rīkojumu, ar kuru Rēveles guberņa tika likvidēta un tās vietā izveidota Rēveles vietniecība (vācu: Statthalterschaft Reval, krievu: Ревельское наместничество). Tā sastāvēja no Harijas (Rēveles), Jervas (Veisenšteinas), Vīkas (Hāpsalas), Vīrijas (Vezenbergas) un Baltišportas (Baltijas ostas) distriktiem, ko 1784. gadā pārdēvēja par apriņķiem. Rēveles vietniecība pēc Pāvila I rīkojuma tika likvidēta 28.11.1796., pārdēvējot to par Igaunijas guberņu.

Igaunijas guberņa

Igaunijas guberņa pastāvēja no 1783. līdz 1917. gadam kā viena no Baltijas guberņām. Sastāvēja no Tallinas (Rēveles), Paides (Veisenšteinas), Hāpsalas, Rakveres (Vezenbergas) apriņķiem. Guberņu pārvaldīja imperatora iecelts gubernators tam padotām muižniecības pašpārvaldes institūcijām un ierēdņiem (landrātu kolēģija, landtāgs, bruņinieku konvents, landmaršals).
Pēc Februāra revolūcijas Krievijas Pagaidu valdība 1917. gada 12. aprīlī Igaunijas guberņu apvienoja ar Livonijas guberņas igauņu apdzīvoto teritoriju, izveidojot Autonomo Igaunijas guberņu. Vasarā tika noteiktas Igaunijas guberņas pagaidu padomes vēlēšanas. Maijā un jūnija tika ievēlēti lauku kopienu pārstāvji, bet jūlijā un augustā — pilsētu pārstāvji.
Rožkalnu pagasts

Upes

Augšdedze, Kolupe, Kucupe, Malnaviņa, Salupīte.

Ezeri

Gerlaks, Lielais Kolupa ezers, Oklais ezers.

Vēsture

1945. gadā Kalupes pagastā izveidoja Rožkalnu ciema padomi. 1971. gadā Rožkalnu ciemam pievienoja daļu Staru ciema, 1977. gadā - daļu Upmalas ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2002. gadā Rožkalnu pagastu apvienoja ar Upmalas pagastu, izveidojot Vārkavas novadu.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Rimicāni (pagasta centrs), Lazdāni.
Dalasi

Dalasi ir naudas vienība Gambijā.
1 dalasi = 100 bututi (angļu: butut).
Monētas 1, 5, 10, 25, 50 bututi un 1 dalasi.
Papīra naudaszīmes 5, 10, 25, 50 un 100 dalasi.
Jodūdeņradis

Izmantošana

Jodūdeņradi lieto organiskajā sintēzē par reducētāju, kā arī citu joda savienojumu iegūšanai.
Izkārnīšanās

Izkārnīšanās jeb defekācija ir gremošanas pēdējais posms, kurā no resnās zarnas caur anālo atveri tiek izvadīts zarnu saturs. Zarnu saturs tiek izvadīts ar saskaņotu muskuļu saraušanos (saukta arī par peristaltiku), kas norisinās resnās zarnas sieniņās, zarnu saturs tiek aizvadīts līdz taisnajai zarnai.
Taisnā zarna reflektoriski iztukšojas 1-2 reizes diennaktī, bet citu simptomu iedarbībā iztukšošanās var būt arī biežāka (caureja) vai retāka (aizcietējums). Taisnajai zarnai pildoties, tajā palielinās spiediens (līdz 2,7 kPa jeb 20 mm Hg). Spiediens un zarnu satura mehāniskā iedarbība uz gļotādu kairina zarnas sienas receptorus. Impulsi no tiem nonāk muguras smadzeņu krustu segmentos, kur atrodas defekācijas centrs. Centra raidītie impulsi izraisa anālās atveres slēdzējmuskuļu pakāpenisku atslābšanu un pastiprinātu taisnās zarnas muskulatūras saraušanos. Saraujas arī starpenes muskuļi un vēderprese. Pieaug spiediens vēdera dobumā; tā orgāni spiež uz zarnām un veicina defekāciju — taisnās zarnas iztukšošanos. Muguras smadzeņu defekācijas centrs pakļauts galvas smadzeņu garozas centriem, tāpēc izveidojas defekācijas nosacījuma reflekss. Cilvēkam tas rodas otrajā mūža gadā un saglabājas visu mūžu. Defekācija ir relatīvi pakļauta cilvēka gribai. Ja bojāti muguras smadzeņu krustu segmenti (iekaisums, trauma, audzējs), tad defekācija zaudē savu reflektorisko raksturu un kļūst no cilvēka gribas neatkarīga. Šāda defekācija var notikt arī spēcīgā emocionālā uzbudinājumā, piemēram, bailēs.
Vladimirs Petrovs (hokejists)

Spēlētāja karjera

Karjeru Petrovs sāka 1965.—66. gada sezonā PSRS hokeja līgas klubā Maskavas "Krylya Sovetov". Vien divas sezonas vēlāk Petrovs spēlēja Maskavas CSKA rindās, nākamajās 14 sezonās kopā ar klubu 11 reizes izcīnot PSRS čempiones titulu. 1981.—82. un 1982.—83. gada sezonas hokejists aizvadīja Sanktpēterburgas SKA rindās, taču tad noslēdza savu karjeru.
1970., 1973., 1975., 1978. un 1979. gadā Petrovs bija līgas rezultatīvākais spēlētājs, 1972. un 1973. gadā iegūstot arī labākā spēlētāja balvu.
Gan PSRS izlasē, gan Maskavas CSKA rindās ilgus gadus spēlējis vienā maiņā ar Borisu Mihailovu un Valēriju Harlamovu.
2016. gada Pasaules čempionāts florbolā — A grupa

2016. gada Pasaules čempionāta florbolā spēles A grupā norisināsies no 3. līdz 6. decembrim.
Tīna Tērnere

Profesionālie panākumi

Tērneres muzikālā karjera ilgusi vairāk nekā 50 gadus. Par saviem darbiem viņa saņēmusi daudzas balvas (tai skaitā 11 Grammy balvas) un par ieguldījumu rokmūzikas attīstībā ir iemantojusi titulu "Rokenrola karaliene" (The Queen of Rock 'n' Roll). T. Tērnere ir viena no pasaulē ievērojamākajām mūziķēm, tāpat viņa tiek uzskatīta par visvairāk panākumus guvušo sieviešu kārtas rokmūziķi un žurnāls Rolling Stone viņu nosauca par vienu no visu laiku labākajiem dziedātājiem. Savus ierakstus viņa ir pārdevusi vairāk nekā 200 miljonos kopiju. Izdevusi 10 studijas albumus, piedalījusies kā dziedātāja 96 filmu skaņu celiņu ierakstos. Dažās filmās piedalījusies arī kā aktrise. Nozīmīgāko no savām lomām Tērnere atveidojusi filmā "Trakais Makss 3" (Mad Max Beyond Thunderdome, 1985), par ko saņēma balvu Image Award kā izcilākā aktrise galvenajā lomā.

Personīgā dzīve

Savu karjeru Tērnere uzsāka kopā ar mūziķi Aiku Tērneru. Viņi iepazinās 1959. gadā, apprecējās 1962. gadā. Kopdzīves laikā Aiks bija vardarbīgs pret sievu un neuzticīgs, bija atkarīgs no narkotikām. 1976. gadā Tīna Tērnere viņu pameta un 1978. gadā viņi izšķīrās oficiāli.
Kopš 1994. gada Tērnere apmetusies uz dzīvi Šveicē, īpašumā Cīrihes ezera krastā. 2013. gadā viņa ieguva Šveices pilsonību. Tajā pašā gadā, pēc 27 gadus ilgām attiecībām, Tērnere apprecējās ar savu partneri, Vācijā dzimušu mūzikas ierakstu producentu Ervinu Bahu.
3. SS-brīvprātīgo un apmācības pulks

Izveidošana

3. apmācības pulku saformēja 1943. gada nogalē Paplakā no tur novietotajiem dažādu 15. divīzijas vienību vīriem, kā arī 15. lauka papildinājumu bataljona, ko tajā iekļāva kā I bataljonu. Par komandieri iecēla pulkvedi Apsīti-Apsi. Saskaņā ar 9. decembra pavēli, pulku bija paredzēts izmantot III bataljonu saformēšanai visiem trīm 15. divīzijas grenadieru pulkiem, pēc saformēšanas bataljonus pulkvežleitnanta Skudruļa vadībā nosūtot uz fronti.
1944. gada 2. martā ģenerālinspektora Bangerska apmeklējuma laikā pulkā bija 38 virsnieki, 209 instruktori un 2102 kareivji, taču tikai 274 šautenes, no tām 47 bojātas; III bataljonam trūka apģērbu un apavu. I bataljons marta sākumā devās uz fronti un tika iekļauts 32. grenadieru pulkā kā III bataljons, pārējie bataljoni turpināja apmācības, 1944. gada aprīļa beigās vēl aizvien pulka rīcībā bija tikai 400 šautenes. Bataljonu vadība bija šāda:
II bataljons - kapteinis Zālītis III bataljons - kapteinis Blaumanis

Dienesta gaitas

1944. gada jūlijā pulka komandieris Apsītis-Apse slimības dēļ amatu atstāja, taču pirms jauna komandiera nozīmēšanas mēneša beigās pulka II un III bataljonu iesaistīja aizsardzības cīņās Zemgalē. Šeit, kopā ar dažām 15. apmācības un papildinājumu brigādes vienībām pulka bataljoni kaujās par Dobeli cieta smagus zaudējumus un tika izformēti, atlikušos vīrus iedalot vācu vienībās.
Pauls Fromholds-Treijs

Dzīvesgājums

Dzimis 1859. gada 22. maijā Nītaures luterāņu draudzes mācītāja Ditmara Fromholda-Treija (1827-1873) ģimenē. Viņa vectēvs bija Johans Hermanis Treijs (1794–1849), Rīgas Jāņa latviešu draudzes virsmācītājs un avīzes "Tas Latviešu Ļaužu Draugs" izdevējs. Studēja Tērbatas Universitātē filoloģiju, vēlāk teoloģiju. 
Ordinēts par mācītāju 1881. gadā. No 1883. gada Irbes draudzes mācītājs. Baltijas rusifikācijas laikā 1891. gadā apcietināts par "mēģinājumu atturēt savus draudzes locekļus no pāriešanas pareizticīgo baznīcā" un atstādināts no amata. 1896. gadā viņu aicināja kļūt par Rīgas Trīsvienības latviešu draudzes mācītāju Sarkandaugavā. 
1905. gada revolūcijas laikā nonāca konfliktā ar nemierniekiem. Kad Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 3. janvārī Rīgā ienāca Sarkanā armija, 4. janvārī mācītāju Treiju apcietināja
un ieslodzīja Matīsa cietumā. Februārī avīzē “Sarkanais Karogs” parādījās raksts, kas uzaicināja visus tos, kuriem būtu par Treiju ko liecināt, pieteikties pie tribunāla. Viņu apsūdzēja par to, ka 1905. gadā Treijs esot piedalījies divu draudzes locekļu nošaušanā.  
Nošauts Matīsa cietuma pagalmā 1919. gada 16. martā, vēlāk apglabāts pie Trīsvienības luterāņu baznīcas.
Simfilas

Morfoloģiskais raksturojums

Pēc morfoloģiskajām īpatnībām simfilas ir daudzkāju visaugstāk attīstītā apakšklase: tās ir posms starp zemāk stāvošajiem daudzkājiem — simtkājiem un kukaiņiem. Ar kukaiņiem simfilas saista žokļa aparāta uzbūve, speciālais maņu orgāns uz galvas aiz taustekļiem, kas savienots ar smadzeņu protocerebrālo daļu (daudzkāju Leidiga orgāns, primāro bezspārņu postantenālais orgāns), kāju rudimenti — izspīlējamie maisiņi un irbuļi (styli) vidukļa segmentiem, vidukļa tergītu forma, kas stipri atgādina spārnoto kukaiņu tergītus, t.i., tergītus ar spārnu aizmetņiem. Ar zemākajiem lūpkājiem simfilas saista nepilnīgi attīstītais kājas bazālais nodalījums (gūža), muguriņa, kas sastāv no diviem viens aiz otra novietotiem nodalījumiem. Divpārkājiem it :īpaši simfilas tuvina apakšlūpas uzbūve un tas, ka dzimumatveres atrodas uz priekšējiem vidukļa segmentiem. Tās pazīmes, kas parādās un attīstās lūpkājiem, tālāk attīstās simfilām. Pie tādām pazīmēm pieder vidukļa segmentu skaita samazināšanās, par ko liecina simfilu attīstīto kāju pāru skaita samazināšanās līdz 12 (bet, reducējoties priekšējo kāju pārim, kurš var pārveidoties par sariņiem, to ir tikai 11 pāri), kā arī tas, ka aiz katra attīstītā kāju pāra parādās izvirzāmu maisiņu veida rudimenti. Šāds maisiņu pāris ir pēdējā atlieka no segmenta, kuru nomāc priekšā esošais segments un kura aizmetnis ir jau zemākajiem lūpkājiem.