google/wiki40b huggingface dataset:
Jirži Hudlers

Spēlētāja karjera

Savu spēlētāja karjeru Hudlers uzsāka Čehijas pilsētā Vsetīnā. Pirmās spēles Čehijas Ekstralīgas klubā HK Vsetīna Jirži aizvadīja 1999.—2000. sezonā. 2001.—02. sezonā, būdams 18 gadus vecs, Hudlers sezonu noslēdza gūstot 46 punktus 46 spēlēs, kas lika viņu ievērot arī ārpus Čehija, un 2002. gada NHL draftā viņu ar kopējo 58. numuru izvēlējās Detroitas "Red Wings". Nākamajā sezonā viņš palika Čehijā, daļu sezonas aizvadot arī Krievijas Superlīgas klubā Kazaņas "Ak Bars", taču 2003. gada vasarā Hudlers devās uz Ziemeļameriku.
2003.—04. sezonā Hudlers debitēja NHL, Detroitas kluba rindās aizvadot 12 spēles. Vēl nākamo sezonu pēc 2004.—05. sezonas NHL lokauta viņš turpināja pamatā spēlēt AHL, taču 2006.—07. sezonā Hudlers beidzot nostiprinājās "Red Wings" sastāvā. 2008. gadā, izslēgšanas kārtā atzīmējoties ar 14 punktiem, Hudlers pielika savu roku Detroitas triumfā, izcīnot Stenlija kausu. 2008.—09. sezonu Hudlers turpināja uzlabot savus statistikas rādītājus, sezonu noslēdzot ar 57 punktiem. 2009. gadā Detroitas klubam pietrūka vien pavisam nedaudz, lai aizstāvētu iepriekšējā sezonā izcīnīto Stenlija kausu, vienīgi finālsērijā piekāpjoties Pitsburgas "Penguins" vienībai.
2009. gada vasarā kļūstot par ierobežoto brīvo aģentu, Hudlers noslēdza divu gadu līgumu par 10 miljoniem ASV dolāru ar Kontinentālās hokeja līgas klubu Maskavas "Dinamo". ASV hokeja federācija iesniedza apelāciju IIHF, norādot, ka Hudlera līgums ar "Red Wings" vēl nebija beidzies. 2009. gada 9. septembrī IIHF apelāciju visbeidzot noraidīja, atļaujot Hudleram spēlēt KHL.
Kontinentālajā hokeja līgā Hudlers aizvadīja veiksmīgu sezonu, noslēdzot to kā līgas astotais rezultatīvākais spēlētājs. 2010. gada 30. janvārī Jirži spēlēja arī 2010. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. Pēc vienas KHL aizvadītas sezonas, 2010. gada 18. aprīlī Hudlers no Maskavas "Dinamo" rindām tika atlaists. Vien astoņas dienas vēlāk viņš atgriezās "Red Wings" rindās.
2012. gada vasarā Hudlers noslēdza četru gadu līgumu ar Kalgari "Flames" vienību. 2015. gadā ieguva Lēdijas Bingas balvu. Nākamās sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Floridas "Panthers". 2016. gada augustā noslēdza viena gada līgumu ar Dalasas "Stars".
Silajāņu pagasts

Ezeri

Lielais Ostrovas ezers, Markovas ezers, Mazais Ostrovas ezers, Paļšas ezers, Raudas ezers.

Vēsture

1935. gadā Silajāņu pagasta platība bija 249,2 km² un tajā dzīvoja 9684 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Antonišķu, Feimaņu, Kausas, Kotļarovas, Nikitišķu, Riebiņu, Rušenicas, Silajāņu un Timošišku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Silajāņu ciemam pievienoja likvidēto Kotļarovas ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2004. gadā Silajāņu pagasts iekļāvās Riebiņu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Silajāņi (pagasta centrs), Bikova, Rozalina, Kotļerova.
Ugunsgrēks

Ugunsgrēku dzēšana

Ugunsgrēku dzēšanai ir noorganizētas specialās ugunsdzēsēju vienības, kuras ir gatavas likvidēt jebkādus ugunsgrēkus, kā arī glābt cilvēku dzīvības un materiālās vērtības. Ugunsgrēku dzēšanai tiek lietots ūdens vai citas liesmu slāpējošas vielas. Ir izstrādāti speciāli ugunsdzēšamie aparāti. To klātbūtne ir nepieciešama visās ugunsbīstamās vietās.
Josefs Drneks

Šaha kompozīcija

J. Drneks publicējis vairāk nekā 320 šaha uzdevumu, galvenokārt trīsvilčus.
Rekonkista

Rekonkista (Reconquista) bija gandrīz 800 gadus (539 gadi Portugālē) ilgs periods viduslaikos, kad vairākām kristiešu karalistēm izdevās pārņemt varu musulmaņu kontrolētajās teritorijās Pireneju pussalā. To uzsāka pirmais Astūrijas karalis Pelaijo 711. gadā un pamazām Rekonkista izplatījās visā pussalā. Tā noslēdzās 1492. gadā, vairāk nekā 700 gadus pēc sākuma, kad tika uzvarēta pēdējā musulmaņu valsts Granadas Emirāts Pireneju pussalas dienvidu daļā. Pēc šīs uzvaras visu Pireneju pussalu pārvaldīja tikai kristieši.
Seda (stacija)

Vēsture

Par vienu kilometru tālāk no tagadējās pieturas uz Valkas pusi ap 1920. gadu esot bijusi Sēdes stacija.
Pirms kara dažus simtus metru Strenču virzienā no mūsdienu Sedas pieturas (tolaik nebija ne pieturas, ne Sedas pilsētiņas) no Valkas dzelzceļa līnijas atzarojās neliels dzelzceļa atzars. Tas veda Gaujas virzienā un beidzās aiz tagadējām Kauču mājām.
Pašreizējā Sedas pietura atklāta tikai 1972. gadā blakus esošā kūdras fabrikas strādnieku ciemata iedzīvotāju vajadzībām.
Uhņiva

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1360. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pilsētā ienāca padomju karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Uhņivu ieņēma vācieši. Pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā.
Pēc Otrā pasaules kara Uhņiva iekļāvās Polijā, un pilsētas ukraiņu iedzīvotāji tika pārcelti uz Polijas iekšieni vai pārcēlās uz Ukrainu. Tomēr 1951. gadā, līguma rezultātā mainot robežas, Uhņiva līdz ar apkārtni tika iekļauta PSRS, un no pilsētas savukārt tika izvesti tās poļu iedzīvotāji. Uhņiva ietilpa PSRS līdz Ukrainas valsts neatkarības nodibināšanai 1991. gadā.
Tallinas Zooloģiskais dārzs

Vēsture

1937. gadā Igaunijas šāvēju komanda uzvarēja pasaules čempionātā Helsinkos. No Helsinkiem viņi atgriezās kopā ar jaunu lūsi vārdā Illu. Illu kļuva par pirmo izstādīto dzīvnieku zooloģiskajā dārzā, ko oficiāli atklāja 1939. gada 25. augustā. Lūsis vēlāk tika izvēlēts par zooloģiskā dārza emblēmu.
Sākotnēji zooloģiskais dārzs tika izveidots Kadriorgas parka nostūrī. 1940. gadā Igauniju okupēja Padomju Savienība, kas apturēja turpmāko zooloģiskā dārza attīstību. To 1983. gadā pārvietoja uz 89 hektārus lielu teritoriju Veskimetsas apkaimē.
Patkule (stacija)

Vēsture

Patkules pietura ierīkota 1933. gadā, slēgta 20. gadsimta 50. gados. Līdz mūsdienām nav saglabājusies.
Grosrērsdorfa

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1349. gadā. 1924. gadā ieguva pilsētas tiesības.
Aleksandrs Bode

Dzīvesgājums

1894. gadā uzsāka darbu Rīgas telegrāfa kantorī. No 1920. līdz 1941. gadam vadīja Rīgas telefona tīklu. Bodes vadībā Rīgas telefonu tīkls tika paplašināts un modernizēts.
Otrā pasaules kara laikā viņš vadīja Tālsakaru telefona centrāli.  
Kopā ar dēlu Nikolaju dzīvojis Stendera ielā 13 Mežaparkā.
Krimuldas gājēju tilts

Krimuldas gājēju tilts bija trošu tilts pār Krimuldas—Siguldas ceļu, bijušā koka tilta vietā. Gājēju tilts bija aptuveni 30 metrus garš, vairāk nekā metru plats. 1984. gada 30. jūlijā tilts sabruka nesējtrošu rūsēšanas dēļ, negadījumā bojā gāja seši cilvēki.

Būvniecība

Jau pirms 20. gadsimta pāri Krimuldas viduslaiku pils nocietinājuma aizsarggrāvim, pa kuru iet serpentīna ceļš no Gaujas tilta uz Krimuldas sanatoriju, esot bijis koka kājnieku tilts. 1960. gados tika konstatēts, ka ka pēc kara atjaunotās būves konstrukcijas ir nolietojušās un ir vajadzība pēc tilta rekonstrukcijas. Tika pieaicināti Latvijas Valsts meliorācijas projektēšanas institūta inženieri, kuri piemēroja vietai trošu tilta tipveida projektu. Materiālu trūkuma dēļ netika izmantotas standartā šāda veida projektos paredzētās troses. Plānojumā bija iekļauts tilta galos esošās 25 mm diametra nesējtroses piestiprināt pie enkuriem, kas bija ierakti aptuveni pusotra metra dziļumā. Jaunais gājēju tilts tika pabeigts 1967. gada 29. jūnijā. Tilts netika pievienots Inčukalna mežrūpniecības saimniecības un vēlāk arī Gaujas nacionālā parka bilancei, tādējādi Krimuldas gājēju tilts nokļuva bezsaimnieka statusā — nebija izsniegti lietošanas kontroles dokumenti.

Izmantošana

1969. gadā Siguldā tika atklāta gaisa tramvaja trase, kuras galapunkts atradās pie Krimuldas gājēju tilta. Gaujas senlejas popularitātes dēļ tramvajs bieži bija noslogots un no tā ārā kāpjošie cilvēki lielā skaitā izmantoja Krimuldas gājēju tiltu. Tādējādi tilta noslodze bija lielākā nekā projektētāji bija sākotnēji prognozējuši. Tā kā nebija noteiktas tilta īpašuma tiesības, tad nebija arī skaidrs, kam jāveic tilta drošības pārbaudes. Viens tilta gals atradās Gaujas nacionālā parka, bet otrs — Siguldas pilsētas teritorijā. Tilta kosmētisko labiekārtošanu uzņēmās Gaujas nacionālais parks.

Sabrukšana

Naktī no 1984. gada 29. uz 30. jūliju Vidzemē bija spēcīgas lietusgāzes, kas izskaloja vienu no 1967. gadā nojauktā koka tilta betona balstiem. Nākamajā dienā pār tiltu gāja 36 eksursantu grupa no vairākiem PSRS reģioniem. Ejot pāri tiltam, tas sabruka un 33 cilvēki nokrita no 5—15 metru augstuma pilskalna aizsarggrāvī. Bija 6 bojā gājušie, vairāki ar smagiem ievainojumiem. Pēc negadījuma LPSR Augstākā tiesa pie kriminālatbildības sauca Gaujas nacionālā parka direktoru un galveno mežzini. Ekspertīzē atklāja, ka galvenais iemesls tilta sabrukšanai bija visu 4 nesējtrošu sarūsēšana. Pēc notikuma tika mainīta šādu tiltu trošu stiprināšanas metode, nepakļaujot tos tik izteiktai korozijai augsnes tuvuma dēļ.
Eduards Birgfelds

Šaha kompozīcija

Uzdevumu sastādīšanā Birgfelda galvenais virziens bija pašmati. 1922. gadā viņš izdevis krājumu Fata Morgana ar 950 uzdevumiem, no tiem 700 bijuši pirmpublicējumi. 1924. līdz 1928. gadam viņš vadījis šaha kompozīcijas nodaļu laikrakstā Chemnizer Tageblatt. No 1928. līdz 1939. gadam bijis populārā problēmu žurnāla Die Schwalbe galvenais redaktors un Starptautiskās problēmistu savienības priekšsēdētājs.
Magadana

Vēsture

Magadana dibināta 1929. gadā kā no Nahodkas ar kuģiem atvesto ieslodzīto nometināšanas vieta, pēc tam izveidota par pārvaldes centru Kolimas zelta ieguves reģionam. 1931. gadā VK(b)P Centrālkomiteja pieņēma lēmumu Kolimas zelta ieguves baseinā izveidot speciālu trestu "Daļstroi" (krievu: «Дальстрой» - Государственный трест по дорожному и промышленному строительству в районе Верхней Колымы), kam sākotnēji bija tieši jāpakļaujas VK(b)P CK. Par šī tresta pirmo vadītāju iecēla Eduardu Bērziņu. 1932. gada 19. janvārī Maskavā izdeva slepenu pavēli, kas paredzēja "Daļstroj" vajadzībām izveidot "40 tūkstošus lielu ieslodzīto kontingentu". 1932. gada 1. aprīlī pēc OGPU rīkojuma izveidoja Sevvostlagu — "Ziemeļaustrumu labošanas darbu nometni" (Севвостлаг — Северо-Восточный исправительно-трудовой лагерь). Šīs nometnes priekšnieks bija pakļauts tieši Bērziņam. Lielā terora laikā 1938. gadā Eduardu Bērziņu atcēla no amata un nošāva, bet "Daļstroi" pakļāva tieši PSRS Iekšlietu tautas komisariātam (NKVD) un pārdēvēja to par Tālo Ziemeļu celtniecības galveno pārvaldi (Главное Управление строительства Дальнего Севера НКВД СССР "Дальстрой").
Magadanas ostā sākās ieslodzīto būvētais 600 km garais autoceļš līdz Kolimas upei, kas pagarināts līdz 1700 km tālajai Jakutskai. 1939. gadā Magadanai piešķīra pilsētas tiesības.
Hermanis Brauns

Biogrāfija

Dzimis 1918. gadā Petrogradā tautskolotāja Izraela Brauna un viņa sievas klavierskolotājas Doras ģimenē. Studēja Latvijas Konservatorijā profesores Nadeždas Kārkliņas un Nikolaja Dauges klavierklasē, to absolvējot 1938. gadā, papildinājās Parīzē pie profesora Lazara-Levī, R. Kazadēzi, A. Borovska un A. Korto.
Pēc Otrā pasaules kara sākuma viņš atgriezās Rīgā, piedalījās koncertos Radiofonā un 1940. gada rudenī sāka strādāt par pedagogu Latvijas Valsts konservatorijā. Viņa tēvu, Rīgas domnieku Izraelu Braunu, 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā izsūtīja uz Usoļlagu, bet Hermanis Brauns devās bēgļu gaitās uz Krieviju un no 1942. gada septembra koncertēja Latvijas PSR Valsts mākslas ansambļa sastāvā Maskavā un Sarkanās armijas daļās. Kara gados viņš spēlēja arī Maskavas Radiofonā.
Pēc kara Hermanis Brauns atsāka darbu Latvijas Valsts konservatorijā, vairākus gadus vadot kameransambļa un vokālā ansambļa klasi. Starp viņa klavieru klases absolventiem ir Raimonds Pauls un Jeļena Berdņikova.
Paralēli pedagoģiskajam darbam Hermanis Brauns bija koncertmeistars Radiofonā un Latvijas Valsts filharmonijā, kur viņš veidoja radio raidījumu ciklu "Padomju klaviermūzika". Kā filharmonijas koncertmeistars daudz uzstājās ar vokālistiem solistiem, kā Elfrīdu Pakuli, Jāni Zāberu un Kārli Zariņu, tāpat kā Latvijas PSR un ārzemju instrumentālistiem.
Viņa jaunākais brālis muzikologs un vijolnieks Mozus Joahims Brauns 1972. gadā izbrauca uz Izraēlu un kļuva par Bar Ilana universitātes profesoru.
Hermanis Brauns miris 1979. gadā.
Babajaga

Babajaga (krievu: Ба́ба-Яга́, serbu: Баба Рога, bulgāru: Баба Яга, poļu: Baba Jaga, horvātu: Baba Roga, slovēņu: Jaga Baba) slāvu mitoloģijā ir meža burve, kas dzīvo meža būdā un lido ar slotu vai piestā. Viņai raksturīga divējāda daba; Babajaga var gan palīdzēt ar gudrību vai burvestību, gan tikpat labi apēst tos, kas iemaldījušies viņas būdā.
Marians Hosa

Spēlētāja karjera

1998. gadā kopā ar WHL klubu Portlendas "Winterhawks" izcīnīja CHL čempiones titulu - Memoriālo kausu.
Savu NHL karjeru Hosa iesāka Otavas "Senators", kuras sastāvā aizvadīja 7 sezonas. Hosu 1997. gada NHL draftā 1. kārtā ar kopējo 12. numuru draftēja Otavas "Senators". Pirmā pilnā sezona kopā ar "Senators" Hosam bija 1998-99 sezona un viņam pietrūka pavisam nedaudz, lai iegūtu Kaldera balvu, jo labāks izrādījās tikai Kriss Drurijs no Kolorādo "Avalanche".
2010., 2013. un 2015. gadā, spēlējot Čikāgas "Blackhawks" sastāvā, izcīnījis Stenlija kausu. Pirms 2017.—18. gada sezonas "Blackhawks" paziņoja, ka savainojuma dēļ Hosa gaidāmo sezonu izlaidīs. 2018. gada maijā hokejists paziņoja, ka vairs nevarēs spēlēt profesionālu hokeju.
Slovākijas hokeja izlases sastāvā viņš piedalījies 1997., 1999., 2001., 2004., 2005., 2006. un 2007. gada Pasaules čempionātos, kā arī 2002. , 2006. un 2010.gadā olimpiskajās spēlēs, kopā izlasē 66 spēlēs gūstot 31 vārtus.
Lešons Merits

Karjera

Merits ir divkārtējs olimpiskais čempions. 2008. gada Olimpiskajās spēlēs Pekinā viņš izcīnīja uzvaru gan 400 m distancē, gan 4×400 m stafetē ASV izlases sastāvā. 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Merits nefinišēja 400 m distancē.
Ir izcīnījis sešas zelta un divas sudraba medaļas Pasaules čempionātā. 2005. gadā Helsinkos izcīnīja zeltu ASV komandas sastāvā 4x400 m stafetē (skrēja priekšskrējienos). 2007. gadā Osakā atkārtoja sasniegumu stafetē un izcīnīja pirmo individuālo medaļu (sudrabs 400 m). 2009. gadā Berlīnē izcīnīja divus zeltus (stafete, 400 m). 2011. gadā Tegu stafetē izcīnīja zeltu, savukārt individuālajā 400 m distancē — sudrabu. 2013. gadā Maskavā otro reizi karjerā izcīnīja divas zelta medaļas. Merits ir viens no medaļām bagātākajiem sportistiem Pasaules čempionāta vēsturē.
2010. gada aprīlī viņš tika pieķerts dopinga lietošanā un sākotnēji diskvalificēts uz diviem gadiem. Pēc sportista paskaidrojumiem, ka patiesībā tikuši lietoti preparāti dzimumlocekļa pagarināšanai, diskvalifikācijas termiņš tika saīsināts uz 21 mēnesi. 2011. gadā beidzās diskvalifikācija un L. Merits atgriezās sacensību apritē.
Sirēnas (zīdītāji)

Izskats un īpašības

Sirēnas ir labi piemērojušās dzīvei ūdenī. Priekškājas ir pārveidojušās par rokām, ar kurām sirēnas sevi stūrē zem ūdens. Aste līdzīga zivs astei, tikai novietota horizontālā plaknē un darbojas kā airis, ar to sirēnas sevi stumj uz priekšu. Bet pakaļkājas ir kļuvušas par rudimentāriem veidojumiem, kuru kauli peld nepievienoti mugurkaulam dziļi muskuļu slānī. Sirēnu ārējā forma ir vārpstveida, labi piemērota peldēšanai. Lai arī sirēnas izskatās resnas, tās ir ļoti muskuļotas. Galvaskausa forma ir piemērojusies tam, lai sirēnām būtu viegli pabāzt purnu laukā no ūdens un ieelpot gaisu. Skeleta uzbūve ir spēcīga, lai saturētu smago un biezo zemādas tauku slāni. Tām ir tikai daži zobi, tomēr lamantīniem zobi ataug no jauna, līdzko vecie ir izkrituši. Sirēnām ir 2 piena dziedzeri, kas atrodas pie priekškājām, tāpat kā zilonim. Sirēnu tuvākie radinieki ir zilonis un mazais klinšu damans.
Sirēnu plaušas ir saplacinātas, toties stiepjas gar visu mugurkaulu. Izmantojot garās plaušas, sirēnas spēj pacelties kā pludiņi vai nogrimt, ar gaisu plaušās tās regulē ķermeņa horizontālo stāvokli. Pieaugusi sirēna ir apmēram 2,5—4 m gara un sver līdz 1500 kg. Salīdzinoši nesen izmirušās Stellera jūrasgovs garums bija apmēram 8 metri. Jūrasgovis un lamantīni ir vienīgie jūras zīdītāji, kas ir zālēdāji, un barojas ar dažādām jūras zālēm un ūdensaugiem. Līdz ar to sirēnām ir vāja vielmaiņa, un tās ir ļoti jutīgas pret vēsu ūdeni. Ir novērots, ka reizēm sirēnas ēd mirušus dzīvniekus, piemēram, kaijas. Sirēnas nekad nepamet ūdeni. Arī mazuļi dzimst ūdenī.
Visas četru šobrīd dzīvojošo sirēnu sugu izdzīvošana ir apdraudēta. Sirēnas zaudē savu dzīves telpu gan pieaugot cilvēku saimnieciskajai darbībai, gan tūrisma attīstībai piekrastēs, gan ūdeņu piesārņojumam. Pēdējā Stellera jūrasgovs tika nomedīta 1786. gadā. Sirēnas ir atkarīgas no siltām un ar veģetāciju bagātām ūdenstilpēm.

Sirēnas un mitoloģija

Sirēnas ieguvušas savu nosaukumu no sengrieķu mitoloģijas. Homēra "Odisejā" sirēnas bija radījumi, kas daļēji līdzinājās sievietēm, daļēji putniem. Ar saldajām mīlas dziesmām tās vilināja jūrniekus uz savu salu. Vēlākos gados daži autori sajauca sengrieķu sirēnas ar nārām, kas noveda pie tā ka lielos dzīvniekus, kas dzīvo ūdenī, zinātnieki nosauca par sirēnām. Pētījumu pirmsākumos eiropieši domāja, ka lamantīni un jūrasgovis ir nāras, jo šiem dzīvniekiem ir krūtis tāpat kā sievietēm, priekškājas atgādina rokas, un aste ir līdzīga zivīm. Kolumbs savā ceļojuma dienasgrāmatā 1493. gadā raksta, ka Karību jūrā viņš ir redzējis nāras, bet tās neesot bijušas tik skaistas, kā viņš ir iedomājies.
The Immaculate Collection

Albuma vēsture

Madonnas šo albumu ir novēlējusi savam brālim. Visu albumu, izņemot pēdējās divas dziesmas, producēja Šeps Petibone (Shep Pettibone). Atšķirībā no visām pārējām dziesmām, dziesmas "Lucky Star" vokālu Madonna pārdziedāja no jauna.
Albuma "The Immaculate Collection" sākotnējais nosaukums bija "Ultra Madonna", bet tajā laikā mūzikas topos parādījās jauna izpildītāja ar pseidonīmu "Ultra Nate", tādēļ ierakstu kompānija Warner Bros. atteicās no šī nosaukuma.
Zdolbuņiva

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1497. gadā. Pēc 1793. gada Polijas Otrās dalīšanas kļuva par Krievijas pilsētu. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Radziviļiva iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada līdz 1944. gada 2. februārim atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētā koncentrējās apvidus poļu iedzīvotāji, kuru bēga no ukraiņu nacionālistu represijām, bet ebreji tika iznīcināti. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Ekonomika

Dzelzceļa mezgls. Pilsētā atrodas cementa rūpnīca.
Osciloskops

Apraksts

Parastu osciloskopu parasti iedala četrās sadaļās: displeja, vertikālās ierobežošanas kontroles, horizontālās ierobežošanas kontroles un sprūda kontroles. Displejs parasti ir CRT vai LCD panelis, kurā ir gan vertikālais, gan horizontālais atskaišu līniju tīklojums. Papildus displejam, osciloskops ir aprīkots ar trīs pamata kontroles slēdžiem: Ieregulēšanas slēdža, intensitātes slēdža un staru kūļa meklēšanas slēdža.

Analogie un ciparu osciloskopi

Mūsdienās pārsvarā tiek izmantoti ciparu osciloskopi, jo tie var būt pat līdz 3 reizēm lētāki. Ciparu osciloskopu trūkums ir, ka pie noteiktām situācijām signāls var tik nepietiekoši diskretizēts un neprecīzi attēlots (skat. Aliasing). Nepietiekamas diskretizācijas biežākais cēlonis ir osciloskopa ieejas, gausa formas filtrs, kas laiž cauri frekvenču komponentes virs maksimālās osciloskopa frekvences. Līdz ar to tiek rekomendēts izvēlēties osciloskopu ar nolašu frekvenci 3 – 5 reizes lielāku nekā caurlaides joslu.

Izmantošana

Osciloskopus izmanto zinātnē, medicīnā, inženierzinātnēs un telekomunikāciju nozarē. Galvenā nozīme ir uzturēt precīzas elektroniskās ierīces un precīzu laboratorijas darbu. Īpaša lietojuma osciloskopus var izmantot, lai noteiktu automobiļu aizdedzes momentu vai lai parādītu sirdsdarbību kā kardiogrammu.
Ēkas automatizācija

Ēkas automatizācija ir ēkas automātisko iekārtu un sistēmu kopums, ko kontrolē ēkas vadības sistēma (ĒVS), darbojoties pēc dalītās vadības sistēmas principiem. Piemēram, tajā var būt iekļautas siltuma, ventilācijas un gaisa kondicionēšanas, apgaismojuma, ugunsaizsardzības, drošības, elektroenerģijas kontroles un citas sistēmas. Ēkas automatizācijas mērķis ir uzlabot iemītnieku ērtības un drošību, kā arī, efektīvāk izmantojot resursus, samazināt ēkas uzturēšanas izmaksas.
Ar ĒVS aprīkotas ēkas bieži sauc par "viedajām ēkām" vai (ja tā ir dzīvojamā māja) "viedajām mājām" (arī "gudrajām mājām" vai "inteliģentajām mājām").

Ēkas automatizācijas sistēma

Ēku automatizācijā pielietotās sistēmas atšķiras rūpniecības objektiem, sabiedriskām ēkām, biroju kompleksiem, viesnīcām, daudzdzīvokļu ēkām, vienģimenes mājām u.c. Vienotā sistēmā var apvienot arī vairākas ēkas un ārpus ēkām esošus objektus.
ĒVS sastāv no viena vai vairākiem kontrolieriem, sensoriem un izpildaparātiem. Visas šīs ierīces savieno laukmaģistrāle (kopne). Atkarībā no izvēlētā standarta, kopne var būt vadi, bezvadu tīkls, optiskās šķiedras kabeļi u.c. Sarežģītākās sistēmās var būt vairākas kopnes vairākos līmeņos. ĒVS bieži ir ar pieslēgumu internetam un iespēju novērot un kontrolēt procesus attālināti.
Amerīcijs

Atrašanās dabā

Amerīcijs dabā nav sastopams. Tas ir mākslīgi iegūts ķīmiskais elements.

Izotopi

Amerīcijam ir 18 izotopi, no kuriem stabilākie ir Am-243 un Am-241 ar pussabrukšanas periodiem attiecīgi 7370 un 432,2 gadi. Citu izotpu masas skaitlis ir no 230 līdz 249.

Fizikālās īpašības

Amerīcijs ir smags, sudrabbalts un ļoti mīksts metāls, kas ir sastopams divu veidu modifikācijās.
Amerīcija atommasa ir [243] g/mol, tā blīvums ir aptuveni 12 000 kg/m³. Amerīcija kušanas temperatūra ir 1176 °C, savukārt viršanas temperatūra ir 2607 °C. Standarta elektrodpotenciāls (Am/Am⁺³) ir –2,320 V.

Ķīmiskās īpašības

Ķīmiskās īpašības ir līdzīgas plutonija īpašībām. Ir zināmi divi amerīcija oksīdi: amerīcija(III) oksīds (Am₂O₃) un amerīcija(IV) oksīds (AmO₂). Praktiski izmanto galvenokārt tikai amerīcija(IV) oksīdu.
Bojkovice

Vēsture

Rakstos pirmoreiz iespējams minēta 1086. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Nirzas pagasts

Daba

Atrodas Latgales augstienes augstākajā daļā - Rāznavas paugurainē. Augstākā vieta - Mežmatveju kalns (233,8 m vjl.) - pagasta dienvidu daļā.

Hidrogrāfija

Upes: Diukšupeite, Istalsna (līdz ietekai Istalsnas ezerā sauc par Ļadinu), Istra, Leidiukšņa
Ezeri: Nirzas ezers (552 ha), Sporna ezers (26,8 ha), Vorslovu ezers (6,7 ha)

Vēsture

1935. gadā Ludzas apriņķa Nirzas pagasta platība bija 112 km² un tajā dzīvoja 1405 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Lūrupu, Nirzas, Seiļu, Skriņu un Timuļu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Nirzas ciems ietilpis Zilupes (1949-1959) un Ludzas (pēc 1959. g.) rajonos. Nirzas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Timuļu ciemu, 1971. gadā - likvidētā Eglāju ciema padomju saimniecības «Nirza» teritoriju, 1975. gadā - daļu likvidētā Lūrupu ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Nirzas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ludzas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Nirza (pagasta centrs), Kušneri.
Čuguns

Čuguns jeb ķets ir dzelzs un oglekļa sakausējums, kas parasti satur 2,0 līdz 4,3% oglekļa. Čuguns satur arī piemaisījumus — silīciju 0,5—4,25%, sēru 0,02—0,06%, fosforu 0,1—1,2%. Šie piemaisījumi nonāk čugunā tā kausēšanas procesā. Čuguns var saturēt arī speciāli pievienotus leģējošos elementus, piemēram, hromu vai niķeli. Ogleklis čuguna sastāvā atrodas dzelzs karbīda jeb cementīta veidā, kā arī brīva grafīta veidā.
Čuguns mēdz būt trausls, izņēmums ir formējamais čuguns. Tas ir izturīgs pret deformāciju, un tam ir augsta nodilumizturība. Čugunu izmanto cauruļu, iekārtu un automobiļu daļām, piemēram, cilindru galvu, cilindru bloku un pārnesumkārbu ražošanai.

Vēsture

Vecākais čuguna priekšmets ir atrasts mūsdienu Ķīnā un tiek datēts ar 5. gadsimtu pirms mūsu ēras. Čuguns tika izmantots senajā Ķīnā karā un lauksaimniecībā. 15. gadsimtā čuguns tika izmantots artilērijai Burgundijā, Francijā un Anglijā. Pirmais čuguna tilts tika uzcelts 1770. gadā Anglijā, un ir pazīstams kā dzelzs tilts. Čuguns tika izmantots arī ēku celtniecībai.