google/wiki40b huggingface dataset:
Saskaitīšana

Saskaitīšana jeb summēšana ir matemātiska darbība, kas atbilst divu objektu (vienkāršākajā gadījumā skaitļu) apvienošanai. Šo darbību apzīmē ar simbolu "+". Piemēram, izteiksme 3 + 2 nozīmē, ka tiek saskaitīti skaitļi 3 un 2. Skaitļus 3 un 2 šajā izteiksmē sauc par saskaitāmajiem, bet izteiksmes 3 + 2 vērtību sauc par summu. Saskaitīšanas rezultātu pieraksta šādi: 3 + 2 = 5 — apvienojot trīs ābolus un divus ābolus, iegūst piecus ābolus (skatīt ilustrāciju). Skaitīšana ir saskaitīšanas speciāls gadījums, kad atkārtoti tiek pieskaitīts skaitlis 1. Saskaitīšanai pretējā darbība ir atņemšana.

Psiholoģija

Saskaitīšana ir viena no visvienkāršākajām aritmētiskajām darbībām, tāpēc ikdienā cilvēki to veic galvā. Taču, apgūstot saskaitīšanu un vispār rēķināšanu, parasti tiek izmantoti dažādi uzskatāmi palīglīdzekļi, piemēram, āboli vai (visbiežāk) pirksti, tādējādi no garīgas darbības padarot to par eksperimentālu. Pirkstu lietošana skaitīšanai ir galvenais iemesls, kas varētu izskaidrot to, kāpēc mūsdienās ir pieņemts skaitīt decimālajā skaitīšanas sistēmā.
Bērni vispirms iemācās skaitīt un tikai tad saskaitīt — tas, ka bērns prot skaitīt, nenozīmē, ka bērns izprot skaitļu jēgu un prot ar tiem manipulēt. Apgūstot saskaitīšanu, bērni visbiežāk izmanto "skaitīšanas metodi". Piemēram, lai aprēķinātu, 3 + 2, var skaitīt: četri, pieci, tādējādi iegūstot pareizo atbildi 5.

Bioloģija

Zinātnieki ir noskaidrojuši, ka vienkāršākās operācijas, tādas kā 1 + 1, var apgūt zīdaiņi piecu mēnešu vecumā un pat dzīvnieki.
Ceļinieks virs miglas jūras

Apraksts

Gleznas priekšplānā jauns vīrietis stāv pie akmeņainas kraujas ar muguru pret skatītāju. Viņš tērpies tumšzaļā pusmētelī, labajā rokā satvēris spieķi. Viņa matus plivina vējš, ceļotājs veras ainavā, ko klāj bieza miglas jūra. Pa vidu tai redzamas vairākas citas klintis, iespējams, līdzīgas tai, uz kuras stāv pats ceļinieks. Cauri miglas vāliem redzami arī meži, kuri aug pie šīm klintīm. Tālumā kreisajā malā apjaušami augstāki kalni, pārejot līdzenumos labajā pusē. Migla plešas nenosakāmā tālumā, galu galā sajaucoties ar horizontu un kļūstot neatšķirama no mākoņainajām debesīm.
Gleznā apvienoti dažādi elementi no Elbas smilšakmens kalniem Saksijā un Bohēmijā, kas uzskicēti dabā, bet saskaņā ar viņa ierasto praksi, pēc tam pārveidoti glezniecības studijā. Fonā pa labi redzams Cirkelšteins. Kalns fonā pa kreisi varētu būt Rozenbergs vai Kaltenbergs. Klinšu grupa priekšplānā attēlo Gamrigu pie Rātenes. Klintis, uz kurām stāv ceļinieks, ir grupa uz Kaizerkrones.

Analīze

"Ceļinieks virs miglas jūras" atbilst romantisma stilam un īpaši paša Frīdriha stilam, esot līdzīgs citiem darbiem kā "Rīgenas krīta klintis" un "Ledus jūra". Gorras 2004. gada pētījumā secināts, ka gleznas pamatdoma ir Kanta pašrefleksija, ko izsaka ceļinieka miglas jūrā vērstais skatiens. Dembo 2001. gadā domāja līdzīgi, vērtējot, ka ceļinieks attēlo metaforu par nezināmo nākotni. Gediss 2004. gadā uzskatīja, ka iespaids, ko atstāj ceļinieka pozīcija kraujas augšā uz ainavas fona, ir pretrunīgs, norādot reizē ainavas varenību un indivīda nenozīmīgumu tajā.
Daļa darba nozīmes tiek zaudēta, tulkojot nosaukumu. Vācu valodā nosaukums ir "Wanderer über dem Nebelmeer". Vācu valodā "Wanderer" var apzīmēt gan klejotāju, gan ceļinieku.
Mēslumušas

Izplatība

Mēslmušu kāpuri parasti dzīvo uz sauszemes un, kā liecina dzimtas nosaukums, attīstās zīdītāju mēslos. Kāpuri bieži sastopami tādās vidēs kā pļavas un purvi, kā arī strautu un upju krasti.
Kopumā lielāka sugu dažādība sastopama ziemeļu puslodē, un līdz šim Dienvidu puslodē ir zināmas tikai 5 sugas, no kurām divas mājo arī ziemeļu puslodē. Viena no visbiežāk sastopamajām mušu sugām ziemeļu puslodē ir dzeltenā mēslumuša (Scathophaga stercoraria), kas sastopama arī Latvijā. Toties citām sugām ir ļoti ierobežota izplatība un sastopamas salīdzinoši nelielās teritorijās, piemēram, Nanna longicornis, kas mājo tikai Vācijas dienvidos un Čehijā.

Pieaugušie īpatņi

Pieaugušo īpatņu krāsa ir diezgan variabla, raksturīgs salīdzinoši liels apmatojums un gari spārni, kas bieži ir ar zīmējumiem vai krāsaini.

Preimaginālās stadijas

Mēslumušu kāpuri ir balti, ar cilindrisku ķermeni. Trešās fāzes kāpuri parasti ir 4—14 mm gari. Ķermeņa priekšējais gals ir raibs, aizmugurējais gals ir resnāks un nošķelts, bieži ar dažām īsām konusveidīgām daivām apkārt spirakulārajai plāksnītei.
Kāpura ķermenis sastāv no neattīstītas galvas, trim torakāliem segmentiem un astoņiem abdomināliem segmentiem. Galva satur mazu kārpiņu pāri, ūsiņas un maksilārus tausteklīšus. Iekšējais cefalofaringeālais skelets satur mutes āķīšus, kuri apakšā satur izaugumus un kuru forma variē no tieviem līdz resnākiem atkarībā no barošanas paradumiem. Torakālie un abdominālie segmenti ir gludi vai ar transversālām īsu radžu rievām. No ventrālās puses uz vēdera segmentiem ir ložņājoša rieva.

Attīstība

Mātītes ielien ūdenī un dēj olas uz citu kukaiņu, piemēram maksteņu un divspārņu, olu kopumu virsmas. Radušies kāpuri sāk baroties ar olām un želejmasu, kas ir apkārt kukaiņu olām. Uz sauszemes dzīvojoši kāpuri pārvēršas par kūniņu, kura tālāk attīstās augsnē zem kāpuru barībai izmantotā substrāta.

Ekoloģija

Pieaugušie īpatņi barības iegūšanai apmeklē zīdītāju mēslus un ziedus.
Mēslumušu kāpuri ir saprofāgi, fitofāgi, parazīti vai plēsēji. Plēsīgie kāpuri barojas ar bezmugurkaulnieku kāpuriem, tajā skaitā divspārņu kāpuriem. Dažu sugu (no Scathophaga, Acanthocnema, Hydromyza ģintīm) kāpuri ir īsti ūdens iedzīvotāji, kuru ekoloģija un bioloģija joprojām ir slikti izpētītas. Daži no šiem kāpuriem ir zemūdens augu lapu minieri, piemēram, Hydromyza livens. Citi kāpuri attīstās brīvi ūdenī, piemēram, Acanthocnema ģints, dzīvojot straujos strautos un barojoties ar ūdens kukaiņu olām.
Slampes pagasts

Daba

Slampes pagasts atrodas Zemgales līdzenumā. Slampes pagasta teritorijā atrodas daļa no Ķemeru Nacionālā parka.

Upes

Slampe, Džūkste, Vašleja, Vēršupīte, Skudrupīte, Stirnupīte.

Vēsture

Pagasta teritorijā agrāk atradās divas muižas: Slampē un Vīkselē; kad izveidoja pagastu ar tagadējo teritoriju, arī Praviņu un Spirgus muižas. Savā laikā pagastā ir bijušas trīs vējdzirnavas un vienas ūdensdzirnavas. Vēl ir bijuši trīs krogi. Savukārt baznīca pagastā nekad nav bijusi, un pagasta iedzīvotāji galvenokārt apmeklējuši Džūkstes Evaņģēliski luterisko baznīcu.
1935. gadā Slampes pagasta platība bija 39,3 km² un tajā dzīvoja 846 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Slampes un Vīkseles ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1951. gadā Slampes ciemam pievienoja Vīkseles ciemu, 1960. gadā — daļu Mežnieku ciema. 1968. gadā daļu Slampes ciema iekļāva Degoles ciemā. 1975. gadā Slampes ciemam pievienoja daļu Lestenes ciema, 1977. gadā — daļu Ozolpils ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Slampes ciemu kā administratīvo teritoriju iekļāva Tukuma novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Slampe (pagasta centrs), Ozolnieki, Praviņi, Spirgus, Zvaigznes, Vīksele un Sprosti.

Izglītība un kultūra

Slampē atrodas Zemgales vidusskola (2017./2018. m.g. mācījās 274 skolēni) un pirmsskolas izglītības iestāde “Pienenīte”. Agrāk Ozolniekos bija Ozolnieku pamatskola (pirms tam zināma arī kā Praviņu pamatskola), kas 1980. gadā apvienota ar Zemgales vidusskolu.
Pagasta centrā atrodas Slampes kultūras pils, kur darbojas 13 pašdarbības kolektīvi — amatierteātris, dažāda vecuma deju kolektīvi, vokālais ansamblis, folkloras kopa un citi. Slampes kultūras pilī regulāri viesizrādes piedāvā dažādi profesionālie teātri — Liepājas teātris, Valmieras Drāmas teātris, Dailes teātris un citi. Tiek piedāvātas arī dažādas koncertprogrammas. Kultūras pilī atrodas arī Slampes pagasta bibliotēka.
Slampes pagasta teritorijā atrodas kinopilsēta Cinevilla.
Ozolnieku novadā ir izveidota biedrība “Mēs-Ozolnieku ciemam”, kuras mērķis ir veicināt Ozolnieku ciema iedzīvotāju pilsonisko aktivitāti, savukārt Slampē līdzīga biedrība ir “Savai Slampei”. 2018. gadā tika izveidota biedrība SK Slampe/Zevid (sporta klubs Slampe/Zevid), kuras mērķis ir veicināt sportiskās aktivitātes Slampes pagastā. No sporta veidiem vispopulārākie jauniešu un pieaugušo vidū ir florbols, futbols, volejbols, pludmales volejbols un vieglatlētika. Vīriešu florbola komanda 2018./2019. gada sezonā startēja Latvijas Florbola savienības organizētajā 2. līgā (trešā spēcīgākā līga valsts līmenī).
Kataras administratīvais iedalījums

Kataras administratīvo iedalījumu veido 7 beledījas (arābu: بلديات قطر).
IAM Cycling

Latvijas sportisti

No 2013. līdz 2016. gadam komandu pārstāvēja Latvijas riteņbraucējs Aleksejs Saramotins.
Oto Hasmanis

Biogrāfija

Oto Hasmanis piedzima 1873. gada 20. augustā Lugažu pagasta Lielajā muižā. Beidzis Valkas pilsētas skolu, apguvis praktisko lauksaimniecību Lānemetsas muižā Igaunijā.
No 1897. līdz 1905. gadam Hasmanis bija vairāku muižu pārvaldnieks Igaunijā un Latvijas ziemeļos. 1906. gadā sāka saimniekot Lugažu pagasta «Lukstiņos». 1919. gada februārī Hasmanis tika ievēlēts par Valkas apriņķa zemes padomes priekšsēdētāju, piedalījās Latvijas Pagaidu valdības bruņoto spēku organizēšanā Latvijas ziemeļos. 1919. gada maijā kļuva par Valkas apriņķa priekšnieku.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē, pārstāvēja Latviešu zemnieku savienību. Amatā bija līdz 1922. gadam. 1924. gadā kļuva par Lugažu pagasta padomes priekšsēdētāju, vēlāk — par valdes priekšsēdētāju. Amatā bija līdz 1928. gadam. No 1928. līdz 1931. gadam strādāja Valkas apriņķa valdē. No 1930. gada jūnija līdz 1940. gada februārim bija Latvijas konsuls Igaunijā, no dienesta atbrīvots vecuma dēļ.
Pēc Latvijas okupācijas Hasmanis 1941. gada jūnijā tika deportēts uz Severouraļskas soda nometni Sverdlovskas apgabalā Krievijas PFSR. Miris 1941. gada 14. augustā.
Borisa akmeņi

Borisa akmeņi (baltkrievu: Барысавы камяні; krievu: Борисовы камни), dēvēti arī par Dvinas akmeņiem (krievu: Двинские камни), ir septiņi viduslaiku vēstures pieminekļi, kas atrodas Baltkrievijā. Tie ir novietoti Rietumu Dvinas jeb Daugavas krastos posmā starp Polocku un Vjerhņadzvinsku.  Akmeņi, iespējams, atradās savās vietās jau pirms kristietības ienākšanas šajā Baltkrievijas reģionā, bet 12. gadsimtā tajos tika iegravēti reliģiskie teksti un Jēzus Kristus atttēli. Lielākā akmens apkārtmērs ir 17 metri.

Vēsture

Akmeņus 16. gadsimtā aprakstīja Matejs Strijkovskis. Pirmo reizi zinātnisku uzmanību tiem pievērsa Georgs fon Kankrins. Viņš atklāja, ka akmenī pie Oršas upes ir iegravēts šāds uzraksts: "1171. gada 7. martā tika pabeigts šis krusts. Kungs, lūdzu, palīdziet savam kalpam Bazilim, kura otrs vārds ir Rogvolods Borisa dēls.
Pēc tam tika atklāti vairāki citi laukakmeņi ar iegravētu Borisa vārdu. 1930. gados divus no tiem uzspridzināja pēc komunistiskās varas pavēles, jo akmeņi tikuši uzskatīti par reliģiski priekšmetiem. Pāri palikušās šķembas tika izmantotas, lai bruģētu ceļu starp Minsku un Maskavu. Vēl viens no Borisa akmeņiem tika iemests upē, kur tas atradās līdz tā atklāšanai 1988. gadā. Kad tika mēģināts to izcelt, akmens sašķēlās trīs daļās. Trīs citi akmeņi tika pārvietoti, lai tiktu izstādīti blakus Svētās Sofijas katedrālei Polockā, Laukakmeņu muzejā Minskā un Kolomenskoje ciematu netālu no Maskavas.

Apraksts

Abi akmeņu nosaukumi ir nedaudz maldinoši: tikai četri no tiem atrodas gar Dvinas krastiem, un vienā no akmeņiem nav iegravēts Borisa vēstījums. Akmeņu centrālais elements ir milzīgs krusts, ko papildina tradicionālās leģendas par Kristus uzvaru saīsinātie elementi. Ir vispārpieņemts, ka uzrakstos minētais Boriss bija Rogvolods Vseslavičs (kristītais vārds "Boriss"), Vseslava Bračislaviča dēls. Ir diezgan iespējams, ka tādus gravējumus laukakmeņos veica pagānu slāvi ilgi pirms kristietības ienākšanas šajā reģionā.
Orenburgas apgabals

Vēsture

Zelta Ordas sabrukuma periodā 15. gadsimta sākumā tagadējās Orenburgas apgabala teritorijā nodibinājās Nogaju orda, pēc 1456. gada austrumu daļa ietilpa Kazahu hanistē. 1568. gadā kazahi uzvarēja Nogaju ordu kauja pie Embas upes, bet bija spiesti atkāpties nogajiešu sabiedroto krievu priekšā. Krievijas cariste līdz 1634. gadam pakļāva apgabala rietumu daļu un veicināja kazaku pārcelšanos uz pierobežas zemēm.
Krievijas impērijas laikā 1743. gadā uz robežas ar Kazahu hanisti pie Jaikas upes uzcēla Orenburgas cietoksni, kas bija jaunizveidotās Orenburgas guberņas centrs, kurā ietilpa Orenburgas, Ufas un Isetas provinces. 1755. un 1773.—1775. gadā notika vietējo iedzīvotāju sacelšanās. 1865. gadā Orenburgas guberņas ziemeļu daļā izveidoja Ufas guberņu. Krievijas pilsoņu kara laikā no 1917. līdz 1920. gadam Orenburgas apgabala teritorija ietilpa kazahu Alašordas (Алаш-Орда) republikā.
Pēc kara beigām 1920. gada augustā padomju valdība Orenburgas guberņas teritoriju iekļāva Kirgīzu Autonomās Padomju Sociālistiskās Republikas (Kirgīzu APSR) sastāvā, pie kam tās galvaspilsēta atradās Orenburgā. 1925. gada aprīlī izveidoja Kazahu APSR un Orenburgas apgabalu izdalīja no tās. 1938. gadā Orenburgu pārdēvēja par Čkalovu (Чка́лов). Otrā pasaules kara laikā uz to evakuēja daudzus PSRS Eiropas daļas rūpniecības uzņēmumus kopā ar to strādniekiem.
1954. gada 14. septembrī Padomju armija Tockas poligonā 215 km no Čkalovas veica slepenu 40 kilotonnu jaudīgas atombumbas izmēģinājumu maršala Žukova vadībā, lai izpētītu sprādziena ietekmi uz militāro tehniku un personālu. Uzskata, ka no radiācijas cieta apmēram 45 000 cilvēku, dažu gadu laika pēc sprādziena no apstarojuma izraisītām slimībām mira vairāki tūkstoši cilvēku.       
1957. gadā Orenburga atguva savu seno nosaukumu.
Jānis. Elza. Mīlas grāmata

Sižets

1894. gada janvāris, kad nejauši satikās Rainis un Aspazija, mainīja gan pašu dzejnieku, gan arī visas Latvijas dzīvi. Šajā savienībā dzima, gan smaga un intīma mīlestība, gan idejas par neatkarīgu valsti
Vladimirs Makogonovs

Biogrāfija

Pēc profesijas bijis matemātikas skolotājs. Draudzējies ar Baku dzimušo ievērojamo fiziķi Ļevu Landaus, tomēr atteicies no kopīga darba piedāvājuma, jo devis priekšroku šaham. 1923. gadā pirmo reizi uzvarējis Baku pilsētas šaha čempionātā, bet 1938. gadā - Azerbaidžānas šaha čempionātā. Pēc Otrā pasaules kara atkārtojis šo panākumu piecas reizes pēc kārtas (1947-1952). No 1927. gada līdz 1947. gadam astoņas reizes piedalījies PSRS šaha čempionāta finālos. Labākie panākumi ir bijuši 1937. un 1939. gadā, kad izcīnīta 4. vieta. 1939. gadā Maskavas un Ļeņingradas starptautiskajā šaha turnīrā arī bijis ceturtais (uzvarējis Salo Flors). 1945. gadā piedalījies PSRS un ASV izlašu radiomačā. Azerbaidžānas izlases sastāvā piedalījies PSRS komandu čempionātos, kur 1951. un 1959. gadā izcīnījis trešās vietas pie sava galdiņa. 1950. gadu beigās praktiski beidzis savas aktīvās šahista gaitas.
1927. gadā Makogonovam piešķirts PSRS sporta meistara nosaukums, bet 1943. gadā - PSRS Nopelniem bagātā sporta meistara nosaukums. 1950. gadā FIDE Makogonovam kā vienam no pirmajiem piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 1987. gadā - starptautiskā lielmeistara goda nosaukumu par iepriekšējo gadu sasniegumiem.
Bijis pazīstams arī kā treneris. 1957. gadā palīdzējis Vasilijam Smislovam sagatavoties mačam par Pasaules čempiona šahā nosaukumu, vēlāk strādājis ar Vladimiru Bagirovu, bet 1970. gadu sākumā pēc Mihaila Botviņņika lūguma nodarbojies ar jauno talantu Gariju Kasparovu.
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Makogonova vārdā ir nosaukti varianti Vecindiešu aizsardzībā (1. d4 Zf6 2. c4 g6 3. Zc3 Lg7 4. e4 d6 5. h3) un Grīnfelda aizsardzībā (1. d4 Zf6 2. c4 g6 3. Zc3 d5 4. Zf3 Lg7 5. e3 0-0 6. b4). Dāmas gambīta Tartakovera aizsardzības variantu (1. d4 d5 2. c4 e6 3. Zc3 Zf6 4. Lg5 Le7 5. e3 0-0 6. Zf3 h6 7. Lh4 b6) šaha literatūrā bieži dēvē par Tartakovera — Makogonova variantu.
Mihaels Šūmahers

Karjera

Sacensībās ar kartingu M. Šūmahers sāka startēt 14 gadu vecumā. Laikā no 1984. līdz 1987. gadam viņš uzvarēja vairākos kartinga čempionātos. 1990. gadā (21 gada vecumā) M. Šūmahers jau bija Vācijas čempions Formula 3 sacensībās.
1991. gadā M. Šūmahers debitēja Formulā 1, pateicoties Edijam Džordanam, toreizējam Jordan komandas īpašniekam, kurš uzaicināja jauno pilotu aizstāt Bertrānu Gašo, kurš sēdēja cietumā par asaru gāzes pielietošanu ķildā ar taksistu. Aizvadījis vienu sacīksti Jordan sastāvā (nefinišēja), Šūmahers kļuva par Benetton pilotu, un komandā palika līdz 1995. gada beigām. Benetton komandā M. Šūmahers izcīnīja savus pirmos divus F1 čempiontitulus.
1996. gadā M. Šūmahers noslēdza līgumu ar Ferrari. Tobrīd šī titulētā komanda jau 17 gadus nebija uzvarējusi F1 čempionātā. Pārstāvot Ferrari, viņš izcīnīja vēl piecus čempiona titulus pēc kārtas, būdams nepārspēts kopvērtējumā no 2000. gada līdz 2004. gadam. Vēl divreiz M. Šūmahers sezonas kopvērtējumā ieņēma otro vietu, bet vienreiz - trešo. 2006. gadā, pēc Itālijas Grand Prix izcīnītās uzvaras, sezonas beigās M. Šūmahers paziņoja par savu aiziešanu no sacīkstēm.
Vairākas sezonas M. Šūmahers bija ārpus F1 aprites, taču pēc Felipes Masas traumas, kuru viņš guva avārijā 2009. gada Ungārijas Grand Prix, tika paziņots, ka visu laiku vistitulētākais F1 pilots aizvietos F. Masu, kamēr viņš atlabs. Tomēr kakla traumas dēļ, ko M. Šūmahers guva gada sākumā motocikla avārijā, viņš bija spiests atgriešanos atsaukt.
2010. gadā M. Šūmahers tomēr atgriezās F1, startējot Mercedes komandas sastāvā. Šo komandu vācu pilots pārstāvēja trīs sezonas, tomēr pēc atgriešanās uzvarēt kādu Grand Prix viņam neizdevās (labākais sasniegums - trešā vieta 2012. gada Eiropas Grand Prix).
2012. gada oktobrī M. Šūmahers paziņoja, ka 2012. gada sezonas beigās atkārtoti izbeigs F1 pilota karjeru, šoreiz - pavisam.

Pēc sportista karjeras beigām

2013. gada decembrī M. Šūmahers, slēpojot Francijas Alpos, guva smagu galvas traumu un tika nogādāts slimnīcā Grenoblē kritiskā stāvoklī. Sportists ilgstoši atradās komā. 2014. gada jūnijā tika izplatīta informācija, ka M. Šūmahers ir pametis slimnīcu, viņa veselības stāvoklis ir uzlabojies un bijušais sportists rehabilitāciju turpina Lozannā, Šveicē.
Lūznavas pagasts

Ezeri

Dupānu ezers, Harčenku ezers, Rubčinskas ezers, Serpovkas ezers, Špogu ezers, Viertiukšņa ezers, Zosnas ezers. Pagastā atrodas daļa no Latvijas otrā lielākā ezera — Rāznas ezera.

Vēsture

Pagastā agrāk atradās Laizēnu muiža, Lūznavas (Dlužņevas, Glužņevas) nosaukums cēlies no tās īpašnieku brāļu Dlužņevsku vārda. 1870. gados viņi pārdeva savus īpašumus ģenerālim Staņislavam Kerbedzim, pēc kura projekta esot uzcelta Lūznavas muiža (1905-1911) un izveidots parks.
1945. gadā Rēzeknes apriņķa Maltas pagastā izveidoja Špēļu ciema padomi. Špēļu ciems ietilpis Maltas (1949-1959) un Rēzeknes (pēc 1959. gada) rajonos. Špēļu ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Vertukšņas ciemu, 1960. gadā padomju saimniecības "Malta" un sanatorijas "Rāzna" teritorijas pievienoja Maltas strādnieku ciematam, 1965. gadā Špēļu ciemam pievienoja daļu no Maltas lauku teritorijas, 1971. gadā — daļu likvidētā Bumbišķu ciema un Zosnas ciema padomju saimniecības "Malta" teritoriju. 1989. gadā Špēļu ciemu pārdēvēja par Lūznavas ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Lūznavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāvas Rēzeknes novadā.

Iedzīvotāji

Pagastā apmēram 60% ir latvieši, bet 40% krievi, pārsvarā vecticībnieki.

Apdzīvotās vietas

Astiki, Dupāni, Grumuži, Harčenki, Ismeri, Kivleņi, Ļadi, Lūznava, Maiziki, Markovka, Mostovaja, Pustoška, Pušbāri, Rabskova, Regži, Rubčinska, Rutki, Serpovka, Skradeļi, Soboļi, Stilbi, Turčāni, Ūzuliški, Veczosna, Vertukšne (Vertukšņa), Višķeri un Zosna

Reliģija

Pagastā atrodas Ismeru vecticībnieku draudzes dievnams, ka arī Zosnas Svētā Erceņģeļa Miķeļa Romas katoļu baznīca, kura atrodas Zosnas muižas apbūves teritorijā. Tā tika celta 1800. gadā, bet pārbūvēta 1825. gadā. Baznīcā atrodas slavena altārglezna Madonna ar bērnu un krucifikss, kas ir vēl vecāks, nekā pati baznīca.
Masat-1

Lidojuma gaita

Masat-1 tika palaists 2012. gada 13. februārī 10:00 UTC ar nesējraķeti Vega no Gviānas kosmiskā centra. Vega, kas ir vairāku Eiropas valstu kopražojums, šis bija pirmais lidojums. Kopā ar MaSat-1 tika palaisti arī pavadoņi LARES, ALMASat-1, XaTcobeo, UniCubeSat-GG, ROBUSTA, e-st@r, Goliat un PW-Sat.
Pavadonis beidza eksistēt, ieejot Zemes atmosfērā 2015. gadā laika starp 9. un 10. janvāri.
Glosatori

Glosatori (no grieķu: γλῶσσα (glōssa) — 'mēle, valoda, grūti saprotams, mazlietots vārds') bija viduslaiku juristi (tiesību doktori vai studenti), kas nodarbojās ar romiešu tiesību studēšanu un tekstuālu sakārtošanu, izskaidrošanu. Darbojās no 11. līdz 13. gadsimtam. Sākotnēji radās Itālijā, kur pirmais glosatoru centrs bija Boloņas Universitātē itāļu jurista Inērija vadībā. Vēlāk glosatori parādījās arī Vācijā un Francijā.
Līdz ar Rietumromas sagrāvi un vēlāko Bizantijas valdnieka Justiniāna I nāvi romiešu tiesības bijušās Romas impērijas teritorijās zaudēja savu ietekmi un to vietā darbojās vai nu vietējās paražas, vai nu vienkāršotas romiešu tiesības.
Glosatoru rašanās 11. gadsimtā ir izskaidrojama gan ar tirdzniecības uzplaukumu, kas radīja krietni sarežģītākas civiltiesiskās attiecības, gan ar to, ka šajā gadsimtā jurisprudence kļuva par patstāvīgu zinātni universitātēs. Tās studēšana universitātēs notikās studējot romiešu tiesības. Iespaidu uz glosatoru rašanos atstāja arī sholastika.
Būtiska problēma tā laika jurisprudencei bija tajā, ka tiesību avoti nebija sistematizēti, respektīvi, tie sastāvēja gan no Romas impērijas laika likumiem, tekstiem, gan no vēlākām kodifikācijām. Otra būtiska problēma bija tajā, ka tekstos bija daudz tādu vārdu, kurus nepietika tikai iztulkot, jo bija nepieciešams arī izskaidrot to juridisko jēgu. Tādēļ glosatori nodarbojās ar romiešu tiesību studēšanu un tekstuālu sakārtošanu, iekšējo pretrunu un terminoloģisko neskaidrību novēršanu. Vēlāk, kad 12. gadsimtā universitātēs sāka jurisprudencē studēt arī kanoniskās tiesības, glosatori pievērsās arī to avotiem. Tobrīd kanoniskajām tiesībām bija svarīga nozīme, jo atšķirībā no romiešu tiesībām tās bija spēkā esošas. Izskaidrojumi, kurus sauca par glosām, tika rakstīti uz tekstu malām vai starp rindām. Vēlāk glosas tika apkopotas un izdotas atsevišķos izdevumos.
Glosatori uzskatīja, ka likumi ir jātulko tikai gramatiski un nedrīkst pieļaut pašdarbību attiecībā uz likuma jēgas komentēšanu. Turklāt viņi izmantoja tikai rakstītās normas. Glosatoru darbu turpināja postglosatori jeb komentatori, kuri nodarbojās ar romiešu tiesību tuvināšanu praktiskajam pielietojumam un to iekļaušanu vietējās tiesībās. Pazīstamākie glosatori bija Inērija, Placentīns, Akursijs un citi.
Periodiskās tabulas grupa

Periodiskās tabulas grupa ir vertikāla kolonna ķīmisko elementu periodiskajā tabulā. Standarta periodiskajā tabulā ir 18 grupas. Vienas noteiktas grupas elementiem ir līdzīgas fizikālās un ķīmiskās īpašības. Lai apzīmētu noteiktās grupas tiek izmantoti dažādi apzīmējumi. Tradicionāli tiek izmantoti romiešu skaitļi, bet IUPAC iesaka izmantot arābu skaitļus.
Microphthalma europaea

Izplatība

Izplatīta Eiropā (Austrija, Bulgārija, Horvātija, Čehijas Republika, Francija, Ungārija, Itālija, Malta, Moldova, Ziemeļegejas salas, Polija, Rumānija, Sardīnija, Sicīlija, Slovākija, Slovēnija, Šveice, Spānija, Ukraina un Dienvidslāvija), Krievijas centrālajā, austrumu un dienviddaļā, Saūda Arābijā un Ziemeļāfrikā.

Apraksts

Matiņi uz vaigiem ir melni. Kājas melnas ar dzelteniem apakšdelmiem.

Ekoloģija

Microphthalma europaea parazītiskā divspārņu suga, kas parazitē uz dažādiem skarabeju dzimtas pārstāvjiem. Pie Microphthalma europaea saimniekiem pieder raibā vabole, Calicnemis obesa, ka arī Amphimallon, Cetonia, Melolontha, Oryctes ģinšu sugas.
Stefans Šneiders

Šaha kompozīcija

Pievērsties šaha kompozīcijai Stefanu Šneideru iedrošināja austriešu šahists Alberts Bekers, kurš vadīja šaha sleju kādā Vīnes dienas laikrakstā. Pirmo uzdevumu Šneiders sastādīja 16 gadu vecumā. Dabiski, ka viņu ietekmēja Valtera fon Holchauzena 1928. gadā izdotā grāmata "Jaunvācu šaha uzdevumu loģika un mērķa tīrība" (vācu: Logik und Zweckreinheit im neudeutschen Schachproblem) un viņš kļuva par jaunvācu skolas pārstāvi. Galvenokārt viņš sastādīja daudzvilčus.
1974. gadā FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgā komisija (PCCC) piešķīra viņam starptautiskā meistara titulu šaha kompozīcijā.