google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksejs Troickis

Biogrāfija

Dzimis 1866. gadā Sanktpēterburgā. 1894. gadā beidzis Pēterburgas mežsaimniecības institūtu. Savu pirmo šaha uzdevumu publicējis, vēl students būdams, 1893. gadā, bet pirmo etīdi — 1895. gadā. No 1896. gada līdz 1917. gadam strādājis par mežzini vairākās Krievijas guberņās. Šis bija ražīgākais posms A. Troicka daiļradē, šai laikā viņš sastādīja etīdes, kas padarīja viņu slavenu un nosacīja viņa tālāko daiļrades ceļu. 1910. gadā viņš publicēja rakstu "Šaha etīdes sastādīšanas mākslas galvenie principi". Rakstā uzsvērts, ka etīdēs jāattēlo šaha galvenā iezīme — cīņa starp divām pusēm, un tādēļ melnajiem jādod vislielākās aizsardzības iespējas. Etīdes galvenā ideja cieši jāsaista ar ievada spēli, un etīde kļūs jo vērtīgāka, jo vairāk figūru tajā pārvietosies, un tās beigu pozīcija atšķirsies no sākuma pozīcijas. No 1917. gada līdz 1923. gadam viņš uz laiku pārtrauca etīžu sastādīšanu.
Savas daiļrades noslēguma perioda no 1923. gada līdz 1942. gadam A. Troickis turpināja pilnveidot iepriekš atklātās idejas. No 1923. gada līdz 1934. gadam viņš dzīvoja Penzā, kur bija vietējās avīzes "Trudovaja pravda" šaha nodaļas redaktors. 1934. gadā viņš pārcēlās uz Ļeņingradu, kur dzīvoja līdz savai nāvei. A. Troickis nomira 1942. gadā Ļeņingradas blokādes laikā.
Troicka atstātais mantojums ir aptuveni 800 publicētas šaha kompozīcijas (apmēram 750 etīdes un 50 joku un retrogrādās analīzes uzdevumu).
Arnoldo Ellermans

Šaha kompozīcija

No 1910. gada Ellermans publicējis 5840 šaha kompozīcijas, ieguvis 115 pirmās, 152 otrās un 69 trešās godalgas, kā arī zelta medaļas 1952. gada Helsinku un 1964. gada Telavivas šaha olimpiādei veltītos konkursos.
Aktīvi darbojies amerikāņu šaha problēmistu biedrībā Good Companion. Kopā ar K. Mensfīldu, A. Mari, M. Baruļinu veicināja stratēģiskā divvilča attīstību. Izstrādāja taktisko ideju "tiešā atsaistīšana", ko tagad sauc arī par Ellermana atsaistīšanu.
Nīderlandes vēstures kanons

Nīderlandes vēstures kanons (nīderlandiešu: Canon van Nederland) ir saraksts ar 50 tēmām, kuru mērķis ir piedāvāt Nīderlandes vēstures hronoloģisku kopsavilkumu, kurš Nīderlandē būtu jāmāca pamatskolā un vidusskolas pirmajos divos gados. Piecdesmit tēmas ir sadalītas četrpadsmit sadaļās.
Frenka Selkes balva

Frenka Selkes balva (angļu: Frank J. Selke Trophy) tiek piešķirta NHL uzbrucēja, kurš vispārliecinošāk sevi apliecinājis spēlē aizsardzībā. Balvas ieguvējs tiek noskaidrots balsojumā, kurā piedalās hokeja žurnālistu asociācijas biedri.
Ženēvas konvencijas

Ženēvas konvencijas ir četri miera līgumi ar trim papildprotokoliem, kas nosaka starptautiskās tiesību standartu humanitārai attieksmei pret kara upuriem. Termins izmantots vienskaitlī (Ženēvas konvencija) pārsvarā norāda uz nolīgumiem, kas tika parakstīti pēc Otrā pasaules kara 1949. gadā, kad tika papildināti pirmie trīs miera līgumi un un pievienots trešais.
Raiens Keslers

Spēlētāja karjera

Vankūveras "Canucks" rindās Keslers aizvadījis lielāko daļu savas profesionālā spēlētāja karjeras. To viņš uzsāka 2003.—04. gada sezonā. Gan 2003.—04., gan arī 2004.—05. gada sezonā Keslers spēlēja arī Amerikas hokeja līgas kluba Manitobas "Moose" sastāvā. Sākot ar 2008. gadu komandā pildīja arī kapteiņa palīga funkcijas. "Canucks" rindās rezultatīvākās Kesleram bija 2009.—10. un 2010.—11. gada sezonas. 2010.—11. gada sezonā kopā ar "Canucks" sasniedza Stenlija kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Bostonas "Bruins" hokejistiem.
2014. gada 27. jūnijā Keslers tika aizmainīts uz Anahaimas "Ducks", "Canucks" pretī saņemot Luka Sbisu un Niku Bonino.
Kopā ar ASV izlasi izcīnīja sudraba medaļu 2010. gada olimpisko spēļu turnīrā.
2002. gada Pasaules U-18 čempionāta viņš tika atzīts par turnīra labāko spēlētāju. 2005. gadā tika atzīts par AHL sezonas MVP un piedalījās All-Star spēlē. 2009. gadā tika apbalvots ar Saislona Teilora balvu kā "Canucks" labākais spēlētājs.
Verners Golcs

Dzīves gājums

1958. gadā Golcs uzvarēja Austrumberlīnes šaha čempionātā. No 1957. līdz 1969. gadam piedalījās visos VDR čempionāta finālos. Vairākas reizes ieņēma godalgotās vietas: 1957. gadā ieguva 3., 1964. — 3.-4., 1965. — 2.-3. vietu, bet lielāko panākumu sasniedza 1959. gadā Leipcigā, kad dalīja pirmo vietu un tikai mačā par čempiona nosaukumu zaudēja Volfgangam Pīčam. 1964. gadā Golcs uzvarēja atklātajā Berlīnes pilsētas čempionātā, bet 1970. gadā dalīja pirmo vietu Kurta Rihtera piemiņas turnīrā.
Golcs bijis VDR izlases komandas dalībnieks un divas reizes piedalījies šaha olimpiādēs — 1960. un 1964. gadā, bet 1970. gadā Eiropas komandu čempionātā ieguvis bronzas medaļu.
Teilora rinda

Teilora rinda matemātikā ir funkcijai, kam punktā a eksistē visu kārtu atvasinājumi, piekārtota rinda, kuras parciālsummas ir polinomi. Šo rindu 1715. gadā publicējis angļu matemātiķis Bruks Teilors (Brook Taylor).
Teilora rindu pieraksta šādi:
 \sum_{n=0} ^ {\infty} \frac {f^{(n)}(a)}{n!} \, (x-a)^{n} = f(a)+\frac {f'(a)}{1!} (x-a)+ \frac{f''(a)}{2!} (x-a)^2+\frac{f^{(3)}(a)}{3!}(x-a)^3+ \cdots,
kur n! ir n faktoriāls un ƒ(a) ir funkcijas ƒ n-tās kārtas atvasinājums punktā a.
Gadījumā, ja a = 0, tad šo rindu sauc par Maklorena rindu (nosaukta skotu matemātiķa Kolina Maklorena (Colin Maclaurin) vārdā).
Zabivaka

Talismana izvēle

2016. gada septembrī FIFA mājaslapā notika interneta balsojums talismana izvēlei, kurā piedalījās vairāk nekā miljons cilvēku. Balsojuma rezultāti tika paziņoti 2016. gada 22. oktobrī Pirmajā Baltijas kanālā šova Evening Urgant laikā. Vilks, vārdā Zabivaka, ieguva 53% balsu, apsteidzot tīģeri (27%) un kaķi (20%).
Regīna Gerlecka

Biogrāfija

Piedzimusi Polijas ciemā Nesekovkā (poļu: Niesiekówka). 1932. gadā beigusi vidusskolu Inovroclavā, no 1932. līdz 1936. gadam studējusi poļu filoloģiju Varšavas universitātē, kur aizstāvējusi maģistra grādu ar darbu "1905. gads poļu literatūrā". 1934. gadā publicējusi savu pirmo dzejoļu krājumu "Sentimentāls cilvēks". No 1937. līdz 1939. gadam strādājusi par skolotāju Varšavas ģimnāzijās. Pēc Otrā pasaules kara strādājusi par skolotāju Silēzijā, bet no 1949. līdz 1952. gadam darbojusies Lodzas skolu izglītības padomē. 1952. gadā kļuvusi par profesora vietnieku Lodzas universitātē, kā arī publicējusi pētījumu par padomju literatūras vēsturi. No 1954. gada vadījusi XX gadsimta poļu literatūras katedru un tikusi uzskatīta par vienu no padomju stila piekritējiem zinātniskos pētījumos. Pēc 1956. gada tikusi kritizēta par formālas izglītības trūkumu sakarā ar tikai maģistra grādu un politiski motivētu izvirzīšanos Lodzas universitātē. 1958. gadā pārcēlusies uz Marijas Sklodovskas-Kirī universitāti Ļubļinā, kurā sākumā strādājusi par profesora vietnieci, bet vēlāk par vecāko pasniedzēju. 1958. gadā aizstāvējusi savu kandidāta disertāciju par poļu rakstnieka Vladislava Orkana (poļu: Władysław Orkan, 1875-1930) daiļradi. 1969. gadā kļuvusi par docenti, bet no 1973. gada līdz aiziešanai pensijā vadījusi poļu literatūras katedru Marijas Sklodovskas-Kirī universitātē. 
1930. gados bijusi viena no spēcīgākajām Polijas šahistēm. 1935. un 1937. gadā uzvarējusi Polijas sieviešu šaha čempionātos. Tāpat divas reizes uzvarējusi Varšavas pilsētas sieviešu šaha čempionātos (1935, 1939 - kopā ar Ružu Hermani). Divas reizes piedalījusies Pasaules čempionātos šahā sievietēm. 1935. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Varšavā izcīnījusi 2. vietu, bet 1937. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm Stokholmā dalījusi 10.—16. vietu (abos čempionātos uzvarēja Vera Menčika). 1936. gadā starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Austrijas pilsētā Zemmeringā dalījusi 5.-7. vietu. Pēc Otrā pasaules kara vairs nav spējusi atkārtot savus pirmskara turnīru panākumus. 1949. gadā piedalījusies pirmajā pēckara Polijas sieviešu šaha čempionātā, kurā trīs dalībnieču konkurencē ieņēmusi trešo vietu. Pēc šīs neveiksmes pārtraukusi savu šahistes karjeru.
Jūras pīles

Jūras pīles Latvijā

Latvijā ir sastopamas 2 jūras pīļu ģints sugas: melnā pīle (Melanitta nigra) un tumšā pīle (Melanitta fusca). Abas sugas ir parastas caurceļotājas un ziemotājas.

Īpašības

Jūras pīles ir masīvi veidotas pīles. Tēviņu apspalvojums pamatā ir melns, bet mātītes brūnas. To knābji izskatās īsi, it kā ierauti uz iekšpusi. 
Jūras pīles veido lielus barus piekrastes ūdeņos. Bara putni cenšas uzturēties cieši viens pie otra, un briesmu gadījumā visi reizē paceļas gaisā. Tās mājo parasti mežmalās vai tundrā. Ligzda tiek būvēta tuvu jūras krastam, kādam ezeram vai upei. Tās barojas līdzīgi nirpīlēm, ienirstot zem ūdens, kur meklē dažādus moluskus un vēžveidīgos.
Ahimsa

Ahimsa (sanskritā: अहिम्स) ir būtisks jēdziens Indijā radušajās reliģiski filosofiskajās mācībās, piemēram, budismā, hinduismā un īpaši džainismā, ar ko apzīmē nevardarbīgu izturēšanos pret dzīvajām būtnēm. Tas ir cieši saistīts ar uzskatu, ka jebkāda vardarbība izraisa negatīvas karmiskas sekas. Cilvēki, kas pieņem šo principu, parasti izvēlas veģetāru ēdienu, jo tā pagatavošanā nav nodarīts pāri dzīvniekiem, tie arī nepiedalās dzīvnieku upurēšanas rituālos. Tomēr jautājums par to, uz kādām būtnēm un, cik lielā mērā attiecināt ahimsas principu, ir diskutabls jau tūkstošiem gadu, jo dažādās minēto mācību kustībās un strāvojumos valda atšķirīgi uzskati. 
Hinduisma mācībā ahimsas princips ir cieši saistīts ar uzskatu par dvēseļu pārceļošanu - dzīvniekiem tāpat kā cilvēkiem ir dvēseles, kas attīstās, pārceļojot no viena ķermeņa citā. "Ja dzīvnieku nogalina, tad viņa attīstība tiek apturēta. Ja dzīvnieks noteiktajā ķermenī ir nodzīvojis tik un tik gadu un tik un tik dienu, un tiek nogalināts nelaikā, tad viņam šajā dzīvības veidā jāatgriežas vēlreiz, lai pabeigtu dzīvot savas dienas un varētu pacelties uz citu dzīvo būtņu veidu."
Arī džainisma mācībā ahimsas princips saistīts ar atbrīvošanos no atkārtotas pārdzimšanas jeb samsāras rituma. Uz šādu atbrīvošanos ved "grūts ētiskās pilnveidošanās ceļš, kuru veido piecas pakāpes. Pirmā no tām iezīmē vienu no džainisma filosofijas svarīgākajiem principiem - prasību nedarīt pāri nevienai dzīvai radībai."
Mūsdienās dažādos veidos ahimsas principu uzsvēruši, piemēram, Ļevs Tolstojs, Mahatma Gandijs un Martins Luters Kings. Viņi aicināja uz nevardarbīgu cīņu par cilvēku tiesībām.
Karaļa Kārļa Zeme

Vēsture

Salas, domājams, atklājis angļu vaļu mednieks Tomass Edžs 1617. gadā, kurš to nodēvēja par Vičes Zemi (Wiche Land) par godu vienam no Muscovy Company īpašniekiem Ričardam Vičem (Richard Wyche). Atklājums tika aizmirsts un salas no jauna 1853. gadā atklāja norvēģu kapteinis Ēriks Ēriksens, kurš gan to sajauca ar Gilesa Zemi. 1959. gadā viņš izkāpa krastā Svenskejā. Karaļa Kārļa Zemes nosaukumu König Karl Land pirmoreiz lietoja Teodora fon Heiglina ekspedīcijas kartogrāfs Petermans, attiecinot to uz Virtembergas karali Kārli I. Norvēģi arī lietoja šo nosaukumu, bet attiecināja to uz Norvēģijas un Zviedrijas karali Kārli XV.
Karīna Korna

Biogrāfija

1994. gadā pabeigusi Ventspils 1. vidusskolu, 2000. gadā ieguvusi juristes kvalifikāciju Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, tāpat studējusi Rīgas Juridiskajā augstskolā.
2002. gadā K. Korna bijusi Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas ārējo sakaru nodaļas vadītāja, laikā no 2002. gada novembra līdz 2004. gada septembrim viņa strādāja Satversmes tiesā par tiesneša palīdzi. Pēc tam kļuva par konsultanti Saeimas juridiskajā birojā (līdz 2005. gada februārim). Kopš 2005. gada augusta vada inženierkomunikāciju turētāju sadarbības padomes likumdošanas un normatīvo aktu pilnveidošanas komiteju. No 2005. gada februāra līdz 2010. gada novembrim bijusi uzņēmuma "Latvijas Gāze" nekustamo īpašumu daļas vadītāja. K. Korna ir bijusi partijas "Sabiedrība citai politikai" valdes locekle (2008—2011). Kopš 2010. gada marta ir partijas apvienības "Vienotība" (kopš 2011. gada novembra — partija) valdes locekle. 2010. gada 8. novembrī kļuva par Tieslietu ministrijas parlamentāro sekretāri, amatā esot līdz 2011. gada 25. oktobrim, nākamajā dienā kļūstot par Finanšu ministrijas parlamentāro sekretāri. 2013. gada martā tikusi atstādināta no amata.
2009. gadā kandidējusi Eiropas Parlamenta vēlēšanās no "Sabiedrība citai politikai" saraksta, taču netika ievēlēta. Tāpat neveiksmīgi kandidējusi 10. Saeimas vēlēšanās 2010. gadā un 11. Saeimas vēlēšanās 2011. gadā no "Vienotības" saraksta.
Lilaste (stacija)

Vēsture

Lilastes stacija tika atklāta 1934. gadā. Gadu vēlāk stacijas nosaukums bija Līlaste, bet vēlāk nosaukums tika mainīts atpakaļ uz Lilaste. Lilastes stacijai bija arī pievedceļš, bet tas ir nojaukts.
Līdz Otrā pasaules karu starp Lilasti un Gauju bija stacija Garezers.
1916. gada vasaras olimpiskās spēles

1916. gada vasaras olimpiskās spēles bija sestās vasaras olimpiskās spēles. Tās nenotika Pirmā pasaules kara dēļ. Olimpiskajām spēlēm vajadzēja notikt Vācijas galvaspilsētā Berlīnē.
Edža sala

Ģeogrāfija

Edža sala izvietojusies arhipelāga dienvidaustrumos. Stūrfjords rietumos to atdala no Špicbergenas, Frīmena šaurums ziemeļos — no Barenca salas, bet Olgas šaurums ziemeļaustrumos — no Karaļa Kārļa Zemes. Salas dienvidu un dienvidaustrumu krastus apskalo Barenca jūra. Krasts klinšains, salīdzinot ar citām arhipelāga salām mazāk izrobots, piekrastē daudz nelielu saliņu un klinšu. Vairāk kā 40% no salas teritorijas aizņem ledāju masīvi. Lielākais no tiem ir Edža salas ledājs dienvidaustrumos. Salas augstākie punkti ir 590 m augstās ledus kupolu Kvitīsena un Stūrskavlena virsotnes salas ziemeļdaļā. 
Salā valda arktiskais jūras klimats ar tundrai raksturīgo dzīvnieku un augu valsti. Mīt leduslāči, ziemeļbrieži, vasarā ligzdo vairākas putnu sugas. Visu salas teritoriju aizņem Dienvidaustrumu Svalbāras dabas rezervāts.

Vēsture

Sala nosaukta britu vaļu mednieka Tomasa Edža (Thomas Edge) vārdā, kurš apgalvoja, ka viens no viņa kuģiem to atklājis 1616. gadā. Tomēr holandiešu ceļotāja un kartogrāfa Jorisa Karolusa (Joris Carolus) 1614. gadā publicētajā kartē jau ir atzīmēts salas dienvidu krasts, kas sadalīts divās daļās un viena nosaukta par Nezināmo krastu (Onbekende Cust), bet otra — par Morfinu (Morfyn).
Salā nav bijušas pastāvīgas cilvēku apmetnes, vienīgi nelielajās piekrastes saliņās Belšes salā un Tūsenējanēs ir vēstures liecības par vaļu un valzirgu medību laikmetu. No 1968. līdz 1989. gadam Doleritnesetas ragā salas ziemeļrietumos darbojās Nīderlandes polārstacija Kaplī.
Periodiskā komēta

Periodiskās komētas ir komētas, kuru apriņķošanas periods ir mazāks par 200 gadiem, vai arī tās ir novērotas šķērsojam vairāk kā vienu perihēliju, piemēram 153P/Ikeya-Zhang. Komētas saņem patstāvīgu numuru parasti tikai pēc otrās reģistrētās perihēlija šķērsošanas, tāpēc eksistē milzums nenumurētu periodisko komētu, piemēram P/2005 T5 (Broughton).
Gandrīz vienmēr komētas tiek sauktas to atklājēju vārdos, tomēr nedaudzos gadījumos tās nosauktas personu vārdos, kuri izskaitļoja komētu orbītas, piemēram Enkes komēta un 27P/Crommelin. Periodisko komētu orbītas ir īpaši sarežģīti aprēķināt, jo katra planēta var radīt perturbācijas. Laikā pirms datoru izgudrošanas, šim mērķim dažiem cilvēkiem nācās veltīt visu mūžu. Neskatoties uz to, atsevišķas komētas tika pazaudētas, jo tās ietekmē ne tikai gravitācijas spēki, bet arī, piemēram, gāzu vai citu materiālu noplūde (komētas aste).
Dažreiz vairākām periodiskajām komētām ir viens un tas pats vārds, piemēram, deviņām Šumeikera-Levija komētām vai 23 NEAT komētām. Tās tiek atšķirtas pēc kārtas numura vai pēc pilnā nosaukuma. Piemēram, komētas 181P un 192P, abas ir Šumeikera-Levija komētas. Rakstos tiek izmantota neoficiāla periodisko komētu numerācija. Tādējādi 181P un 192P pazīstamas kā komētas Šumeikera-Levija 6 un Šumeikera-Levija 1.
Komētu nomenklatūrā burts pirms „ / ” ir vai nu „C” (neperiodiska komēta), „P” (periodiska komēta), „D” (komēta, kura tikusi pazaudēta vai sadalījusies), „X” (komēta, kurai nevar aprēķināt orbītu (parasti vēsturiska komēta)) vai „A” (objektam, kurš kļūdaini ticis identificēts, kā komēta, bet patiesībā ir asteroīds).
De facto nenumurētām komētām, kuru apriņķošanas laiks ir lielāks par 30 gadiem, ir prefiks „C”.
Aija Barča

Biogrāfija

A. Barča ir beigusi Liepājas Pedagoģisko institūtu, augstskolu "Attīstība", bet 2005. gadā ieguvusi maģistra grādu sociālajā darbā Liepājas Pedagoģijas akadēmijā. Darbojusies Liepājas pašvaldībā, sociālās aizsardzības jomā.

Politiskā darbība

Politikā iesaistījusies jau 1993. gadā, kad nesekmīgi kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās no "Zaļā saraksta". Mainījusi politisko piederību un 1997. gadā piedalījusies Liepājas domes vēlēšanās jau kā LSDSP biedre un kļuvusi par domes deputāti mandātu nolikuša kolēģa vietā. 1998. gadā pirmo reizi kļuva par parlamenta deputāti - tika ievēlēta 7. Saeimā, savukārt 8. Saeimas vēlēšanās LSDSP piedalījās nesekmīgi un A. Barča Saeimā atkārtoti netika ievēlēta.
2004. gadā viņa bija Liepājas domes priekšsēdētāja Ulda Seska veidotās Liepājas partijas dibinātāju skaitā, bet 2005. gadā ievēlēta Liepājas domē. 9. Saeimas vēlēšanās Liepājas partija startēja kopā ar Tautas partiju un A. Barča tika ievēlēta 9. Saeimā, kur darbojās Tautas partijas frakcijā. Pēc Tautas partijas aiziešanas no Valda Dombrovska valdības izstājās no frakcijas un turpmāk Saeimā darbojās kā pie frakcijām nepiederoša deputāte.
10. Saeimas vēlēšanās Liepājas partija piedalījās kopā ar Zaļo un Zemnieku savienību un A. Barča tika ievēlēta 10. Saeimā, kur darbojās ZZS frakcijā. Tieši tāpat viņa guva vēlētāju atbalstu arī 2011. gadā notikušajās Saeimas ārkārtas vēlēšanās un turpināja darboties 11. Saeimā. Ievēlēta arī 12. Saeimā. 2018. gada rudenī A. Barča kandidēja arī 13. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības, taču netika ievēlēta.
2019. gada maijā A. Barča kļuva par Latvijas Pensionāru federācijas vadītāju, stājoties Andra Siliņa vietā.
Bauskas Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrība

Bauskas Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrība ir 1869. gada 22. aprīlī dibināta biedrība. Tās sākotnējais nosaukums bija Bauskas ugunsdzēsēju biedrība, bet pēc statūtu maiņas 1923. gadā biedrība maina nosaukumu uz Bauskas Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrību. Pašlaik atrodas Bauskā, Pilskalna ielā 13a.

Vēsture

19. gadsimta Bauskā ēkas bija no koka ar salmu jumtiem, kas bija par iemeslu biežiem ugunsgrēkiem. Biedrības statūti apstiprināti 1869. gada 1. martā. Uz pirmo sapulci sanākuši 32 biedri. Iegādāti dzēšamie rīki — divas ūdens mucas, šļūtene, kāpnes. Pirmie dibinātāji un vadītāji bija pilsētas vācieši, tāpēc arī oficiālā valoda bija vācu. 
1871. gada 11. janvārī nodibināta palīdzības kase, 1872. gadā iegādāti jauni dzēšamie rīki. 1891. gadā nodibināta arī slimības un bēru kase. 1894. gada 6. aprīlī biedrības 25 gadu jubileja atcelta, jo Bauskā plosījusies holēras epidēmija. Par neiztērēto naudu nopirkts jauns ūdens sūknis. 1902. gadā izveidots ūdens pieslēgums pie Teodora Lodinga alus darītavas ūdens rezervuāra. 1914. gadā no 54 biedriem pilsētā paliek tikai 21, jo pārējie tiek iesaukti armijā. Biedrības darbība turpmākos piecus gadus ir apgrūtināta.
Lielinieku varas laikā viens no biedrības ugunsdzēsējiem nošauts. Ugunsdzsdzēsēju biedrība ir pirmā, kas vēl lielinieku varas laikā savā pasākumā pilskalnā izmanto Latvijas sarkanbaltsarkano karogu. Pēc Bauskas atbrīvošanas no lieliniekiem 1919. gada 21. martā biedrība atkal atsāk aktīvu darbu. 1927. gadā biedrība iegādājas motorsūkni ar jaudu 600 litri minūtē. 1930. gadu beigās biedrībai ir 2 motorsūkņi, 3 rokas sūkņi, 1000 metri šļūteņu, uguns dzēšanai piemērots Forda auto un sešvietīgs Fiat auto komandas transportēšanai.  
1919. gada decembrī nodibināts ugunsdzēsēju pūtēju orķestris. No 1918. līdz 1919. gadā biedrības priekšnieks ir Kārlis Bergholcs. No 1919. gada ugunsdzēsēju biedrības priekšnieks ir Juris Varenais. Komandas virsnieks no 1919. līdz 1928. gadam ir Kārlis Bergholcs, bet no 1928. gada Jēkabs Freijs. 1929. gadā biedrībā ir 7 goda un 6 mūža biedri, 58 ugunsdzēsēji, 46 kārtībnieki, 1 feldšeris, 2 sanitāri, 12 biedri-veicinātāji, 21 mūziķis un dāmu komiteja.
12. septembris

12. septembris ir gada 255. diena pēc Gregora kalendāra (256. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 110 dienas.
Raunas Staburags

Flora un fauna

Raunas Staburagā bija iespējams ieraudzīt Alpu kreimuli (Pinguicula alpina L.), kas ir nevienmērīgi izplatīta arktisko un kalnu apvidu suga Eiropā un Āzijā, tomēr pēdējo 15 gadu laikā minētā suga nav konstatēta šajā apkārtnē, par iemeslu varētu būt apmeklētāju veidotais intensīvais nomīdījums uz atseguma un tā tuvumā. Baltijas reģionā augs atrodams ļoti reti, galvenokārt Baltijas jūras salās un Skandināvijas pussalas ziemeļdaļas kalnu rajonos. Vienīgā dabiskā atradne Daugavas ielejā uz Staburaga iznīcināta 1965. gadā, izveidojot HES ūdenskrātuvi. Tiek uzskatīts, ka kreimule no Staburaga atradnes pārstādīta līdzīgās augsnēs uz saldūdens kaļķa avotu izplūdes vietās pie Priekuļiem un Raunas. Raunas atradne saglabājās līdz 20. gs. beigām, tomēr eksemplāru skaits bija mazs. To apdraudēja latvāņa izplatīšanās atradnes tiešā tuvumā un nomīdīšana, tūristiem apmeklējot Raunas ieleju. 21. gs. vairs nav atrasta, un tiek uzskatīta par izzudušu.
Raunas Staburaga apkārtnē sastopamas retas sūnu sugas, piemēram, mainīgā avotspalve, paparžu dzīslenīte (Cratoneuron licinum) un vairzaru pellija (Pellia endiviifolia). Zīdītāji, kā piemēram bebrs un ūdrs, kā arī zivis — alata, kas iekļauta Sarkanajā grāmatā, un strauta nēģis.
Igaunijas darba komūna

Vēsture

Drīz pēc Novembra revolūcijas un Brestļitovskas miera līguma anulēšanas Petrogradā 1918. gada 15. novembrī tika izveidota Igaunijas pagaidu revolucionārā komiteja.   
28. novembrī Sarkanās armijas 6. strēlnieku divīzija ar aptuveni 7000 kājniekiem, bruņuvilcienu un diviem bruņu auto uzbruka Narvai, ko aizsargāja vācu 6. rezerves korpusa 405. kājnieku pulks un igauņu brīvprātīgie. Uzbrukumu atbalstīja trīs karakuģi un divas lidmašīnas. Savukārt 2. Novgorodas divīzija ar aptuveni 7000 kājniekiem, diviem bruņuvilcieniem un trīs bruņu auto uzbruka gar Pleskavas–Veru dzelzceļu. 29. novembrī Sarkanā armija ieņēma Narvas pilsētu, kur tika izveidota Igaunijas darba komūnas valdība Jāna Anvelta vadībā. Igaunijas iekarošanai tika izveidota padomju 7. armija. 1918. gada 7. decembrī Padomju Krievijas valdība atzina Igaunijas darba komūnu par neatkarīgu komunistisku valsti.  
Sarkanie latviešu strēlnieki uzbruka gar Tartu-Rīgas dzelzceļu un 23. decembrī ieņēma Tērbatu. Tajā pašā dienā Sarkanās armijas 6. strēlnieku divīzija ieņēma Tapas dzelzceļa mezglu, kas atrodas 34 km attālumā no Tallinas. 
7. janvārī Igaunijas bruņotie spēki sāka pretuzbrukumu, 9. janvārī ar divu bruņuvilcienu palīdzību tika ieņemts Tapas dzelzceļa mezgls, bet 12. janvārī Rakvere un 18. janvārī Igaunijas 1. divīzija kopā ar somu brīvprātīgajiem ieņēma Narvu. Ar bruņuvilcienu palīdzību Igaunijas 2. divīzija kopā ar Tartu partizānu bataljonu atbrīvoja Tartu un gar Tartu-Rīgas dzelzceļu uzbruka Valkas virzienā, kur pie robežas ar Latvijas SPR notika Paju kauja. 
Igaunijas darba komūnas valdība no Narvas pārcēlās uz Lugu, 24. maijā igauņi kopā ar krievu Ziemeļu korpusu ieņēma Izborsku, bet 26. maijā — Pleskavu. Sarkanā armija jūnija sākumā apturēja krievu Ziemeļu korpusa un divu Igaunijas divīziju uzbrukumu pie Lugas, Ropšas un Gatčinas. Igaunijas darba komūnas valdības locekļi pārcēlās uz Staraja Rusas pilsētu Krievijā. 
Pēc tam, kad Padomju Krievijas valdība nolēma piedāvāt Igaunijai sākt pamiera sarunas, 1919. gada 5. jūnijā Igaunijas darba komūnas padomes darbība tika pārtraukta.
Krustceles

Sižets

Lūsija, Kita un Mimi bērnībā bija labākās draudzenes. Kā mazas meitenes viņas aprok "vēlēšanos kasti", apzvēr kasti izrakt vidusskolas izlaiduma dienā un sola viena otrai, ka paliks labākās draudzenes uz mūžu. Tomēr pieaugot draudzenes attālinās: Lūsija kļūst par introvertu skolnieci, kura labi mācās, Kita kļūst par skolas populārāko meiteni, bet Mimi kļūst par izstumto, kura paliek stāvoklī.
Vidusskolas izlaiduma vakarā trijotne tur doto solījumu un izrok bērnībā aprakto kasti. Trio atsāk runāt savā starpā un atceras savas vēlēšanās: Mimi vēlējās doties uz Kaliforniju, Lūsija vēlējās atrast māti, bet Kita vēlējās apprecēties. Nākamajā rītā visas izdomā doties uz Losandželosu, lai piepildītu savus mērķus: Mimi dosies uz noklausīšanos, Kita apciemos savu līgavaini, bet Lūsija centīsies atrast māti Arizonā.