google/wiki40b huggingface dataset:
Rīgas Starptautiskā autoosta

Rīgas Starptautiskā autoosta ir Latvijas lielākā autoosta, kas atrodas tās galvaspilsētas Rīgas centrā, Prāgas ielā 1, starp Rīgas Pilsētas kanālu un uz uzbēruma esošo dzelzceļa sliežu klātni. Autoostai ir 33 platformas, kurās pienāk un no kurām atiet autobusi uz visām lielākajām Latvijas pilsētām un nozīmīgākajām vietām, kā arī uz vairākām Eiropas pilsētām. Netālu atrodas Rīgas Pasažieru stacija un Centrāltirgus.

Vēsturiski fakti

Autoosta tika nodota ekspluatācijā 1964. gadā. Autoostas kompleksa sākotnējais projekts tika izstrādāts kādreizējā projektēšanas institūtā "Latgiprogorstroj" ( "Латгипрогорстрой" ) no 1960. līdz 1962. gadam.
Kopš Latvijas neatkarības atgūšanas radās nepieciešamība veidot Rīgas autoostas darbību atbilstoši galvaspilsētas statusam, kas ļautu apkalpot ne tikai vietējos un reģionālos, bet arī starptautiskos reisus. Līdz 1997. gadam objekts bija iekļauts Valsts autobusu firmas "Nordeka" sastāvā, taču 1997. gada 11. septembrī ar Latvijas Privatizācijas Aģentūras (LPA) Valdes lēmumu tika nolemts autoostu un tās ēkas pārveidot par privatizējamu valsts akciju sabiedrību "Rīgas starptautiskā autoosta".
2000. gadā tika pabeigta autoostas privatizācija, pārveidojot to par publisku akciju sabiedrību. 2016. gadā AS “Rīgas starptautiskā autoosta” lielākie akcionāri bija SIA “Rīgas ACS” (49,99% akciju), Sergejs Serdjukovs (25,41%), SIA “KG tehnoloģijas” (10,32%).
2016. gadā Rīgas starptautiskās autoostas pakalpojumus izmantoja vairāk nekā 1,7 miljoni pasažieru, vidēji dienā autoosta apkalpoja 430 autobusu reisu, no tiem 350 bija iekšzemes un 80 starptautiskie reisi.
Edgars Apinis

Dzīves gājums

1902. gada 5. aprīlī Rīgā. Latvijas SPR laikā 1919. gadā kļuva par Latvijas Komunistiskās (lielinieku) partijas biedru. Laikā no 1919. līdz 1926. gadam bija politdarbinieks un komandieris Sarkanajā armijā. No 1926. līdz 1941. gadam darbojās Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas (VK(b)P) aparātā.
Otrā pasaules kara laikā pēc Latvijas okupācijas Apinis Latvijas Komunistiskā partijas (LKP) Valkas apriņķa komitejas sekretārs (1941), vēlāk politdarbinieks Sarkanajā armijā. Pēc kara beigām no 1945. līdz 1951. gadam bija LKP Rīgas pilsētas komitejas sekretārs, pēc tam Rīgas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētājs līdz 1952. gadam. No 1952. līdz 1956. gadam pildīja LKP Rīgas pilsētas komitejas pirmā sekretāra amata pienākumus. No 1955. līdz 1957. gadam Latvijas PSR Augstākās Padomes priekšsēdētājs.
Miris 1957. gada 8. maijā Rīgā.
Starptautiskā matemātikas olimpiāde

Starptautiskā matemātikas olimpiāde (angļu: International Mathematical Olympiad jeb IMO) ir starptautiskās skolēnu sacensības matemātikā, kas notiek katru gadu vasarā kopš 1959. gada.

Vēsture

Pirmā Starptautiskā matemātikas olimpiāde notika 1959. gadā Rumānijā, Bukarestē. Tajā piedalījās tikai septiņas valstis. Pakāpeniski dalībvalstu skaits auga, līdz 1989. gadā tas jau pārsniedza 50. Kopš 1997. gada dalībvalstu skaits ir mazliet virs 80 (izņemot 1998. gadu, kad piedalījās 76 valstis).
Starptautiskajā matemātikas olimpiādē pirmajos gados no katras valsts varēja piedalīties astoņi skolēni. 1982. gadā dalībnieku skaitu samazināja līdz četriem skolēniem no valsts, bet 1983. gadā — palielināja līdz sešiem skolēniem no valsts. Sešu skolēnu sistēma ir spēkā arī šobrīd.

Olimpiādes formāts

Katras valsts komandā ietilpst ne vairāk par sešiem skolēniem. Skolēni divas dienas risina olimpiādes uzdevumus. Katru dienu tiek piedāvāti trīs uzdevumi, kuru risināšanas laiks ir četras ar pusi stundas. Maksimālais iespējamais punktu skaits ir septiņi punkti par pilnīgi pareizu uzdevuma risinājumu. Par nerisinātu uzdevumu vai pilnīgi nepareizu risinājumu tiek doti nulle punktu. Par daļēji atrisinātu uzdevumu punkti tiek doti tikai veselos skaitļos: no 1 līdz 6. Maksimāli iegūstamais punktu skaits par visiem sešiem uzdevumiem ir 42.

Latvijas skolēnu panākumi

Latvijas skolēni Starptautiskajā matemātikas olimpiādē piedalās katru gadu kopš 1992. gada. Kopš tā laika vienīgi 2007. un 2012. gadā nevienam dalībniekam no Latvijas komandas neizdevās iegūt kādu no medaļām. Vienīgo zelta medaļu Latvijas komandas sastāvā Starptautiskajā matemātikas olimpiādē ir izcīnījis Deniss Čebikins 1999. gadā. PSRS komandas sastāvā 1991. gadā Andris Ambainis ieguva 1. vietu ar maksimālo iespējamo punktu skaitu. Visvairāk medaļu Latvijas komandas sastāvā Starptautiskajā matemātikas olimpiādē ir izcīnījuši Zigmārs Rasščevskis (viena sudraba un divas bronzas medaļas) un Artūrs Verza (trīs bronzas medaļas). Līdz šim veiksmīgākais gads Latvijas komandai ir 1997., kad kopumā tika iegūti pieci apbalvojumi — viena sudraba un četras bronzas medaļas. Kandidātu atlase konkrētajai Starptautiskajai matemātikas olimpiādei notiek Valsts olimpiādes ceturtajā kārtā.
Diciāns

Atrašanās dabā

Tā ka diciāns veidojas slāpekli saturošu organisku vielu pirolīzes procesā, tas nelielos daudzumos atrodams koksa gāzē un domnas gāzē. Spektroskopiski konstatēts komētu sastāvā, kā arī Titāna atmosfērā.
Komārno

Vēsture

1. gadsimtā mūsdienu Komārno apkārtnē atradās Romas impērijas Panonijas provinces apdzīvotas vietas Brigetio un Kelemantija. 4. gadsimtā romiešus padzina barbari, 6. gadsimtā te ieradās avāri un slāvi. 9. gadsimtā šai teritorijā ieradās ungāri un 10. gadsimtā uzbūvēja savu cietoksni, kas rakstos pirmo reizi minēts 1075. gadā. 1265. gadā Ungārijas karalis Bēla IV Komāromai piešķīra pilsētas tiesības. 16. gadsimtā, lai aizsargātos no Osmaņu impērijas iebrukumiem, uzcelts varenais Vecais cietoksnis, bet 17. gadsimtā - otrs, Jaunais cietoksnis (19. gadsimtā pārbūvēts par vienu no nozīmīgākajiem cietokšņiem Austroungārijas aizsardzības sistēmā). 18. gadsimtā Komāroma bija viena no plaukstošākajām Austrijas pilsētām, 1745. gadā karaliene Marija Terēzija tai piešķīra brīvpilsētas tiesības.
Pēc Pirmajam pasaules karam sekojošās Austroungārijas sadalīšanas, pilsēta tika sadalīta starp divām valstīm. Lielākā daļa nonāca Čehoslovākijā (lai gan te dzīvoja pārsvarā ungāri), bet pilsētas daļa Donavas labajā krastā palika Ungārijai. Pēc Otrā pasaules kara Komārno bija ČSSR sastāvā, bet kopš šīs valsts sadalīšanas ietilpst Slovākijā.

Ekonomika

Pilsētā atrodas kuģu būves uzņēmums Slovenské lodenice Komárno.

Cilvēki

Pēc 2011. gada datiem vairums pilsētas iedzīvotāju ir ungāri (53,8 %), dzīvo arī slovāki (33,5 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (53,5 %), reformāti (12,6 %), luterticība (3,9 %).
Komārno dzimuši ungāru dramaturgs Mors Jokai (Jókai Mór, 1825-1904), Ungārijas karalis Ladislavs Postums (V. László, 1440-1457), komponists Francs Lehārs (Franz Lehár, 1870-1948), kanādiešu kinorežisors Aivans Raitmans (Ivan Reitman, 1946) un endokrinologs Hanss Selje (Hans Selye, 1907–1982).
Ado Krēmers

Dzīves gājums

Kraemers mācijās Volfganga-Ernsta ģimnāzijā Bīdingenē, kuru viņš pabeidza 1915. gada 8. jūnijā. Pirmajā pasaules karā viņš piedalījās kā virsnieks. Pēc kara, pabeidzis jurisprudences un lauksaimniecības studijas Giessenas universitātē, Ado Kraemers strādāja dažādos, ar lauksaimniecību saistītos, valsts amatos.
Ado Kraemers bija Nacionālsociālistiskās vācu strādnieku partijas (NSDAP) un SS biedrs. Līdz 1937. gadam viņš tika iecelts par SS oberšturmfīreru un 1938. gada 11. septembrī viņš paaugstināts par SS hauptšturmfīreru. Kraemers kara laikā vairākkārt tika ievainots. Pēc kara viņš tika internēts un atbrīvots 1948. gadā.
No 1950. gada Krēmers strādāja vadošos amatos dažādās ar vīna ražošanu saistītās apvienībās.

Šaha kompozīcija

Kraemers sastādīja daudzas kompozīcijas un bieži sadarbojās ar Erihu Cepleru, ar kuru viņu saistīja cieša draudzība, kas, neskatoties uz Ceplera ebrejisko izcelsmi, pastāvēja arī nacionālsociālisma laikā. NO 1952. gada viņi abi bija problēmistu biedrības Schwalbe goda locekļi.
Foma Portnovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1921. gada 27. maijā Kurskā. Līdz 1942. gadam studēja Maskavas 4. Medicīnas institūtā. Pēc Otrā pasaules kara beigām pārcēlās uz dzīvi Latvijā, strādāja par Latvijas Eksperimentālās un Klīniskās Medicīnas institūta zinātnisko līdztrādnieku (1951—1962) un laboratorijas vadītāju (1967—1970), RMI Centrālās Zinātniski Pētnieciskās laboratorijas Biofizikas laboratorijas vadītāju (1970—1980). 1978. gadā viņš izveidoja RMI Klīniskās biofizikas nodaļu kardiovaskulārās un nervu sistēmas funkciju traucējumu agrīno pazīmju diagnostikai un profilakses metožu izstrādei. Pētīja aerojonu terapijas un elektroakupunktūras metodi un citas bioloģiskās atgriezeniskās saites metodes, izmantojot oriģinālu medicīnisko aparatūru ("ELAP", "AIST", "AIMA").
1980. gadā pārgāja strādāt PSRS Kabeļrūpniecības Zinātniski pētnieciskajā institūtā (ZPI) par Elektrotehnikas Medicīnas un Bioloģijas problēmu nodaļas vadītāju.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas viņa laboratorijas darbinieki nodibināja Medicīnas bioloģisko un ekoloģisko pētījumu centru, bet 1994. gadā Psihoneirofizioloģijas un bioregulācijas pētījumu centru Piestātnes ielā 13 Jūrmalā.
Dzelzceļa līnija Rīga—Rūjiena (—Ipiķi)

Dzelzceļa līnija Rīga—Rūjiena bija dzelzceļa līnija Latvijā, kas savienoja Rīgas un Rūjienas pilsētas (148 km), kas turpinājās līdz Ipiķiem (Valsts robeža) — 167 km. Līnija turpinājās Igaunijā un caur Meizakilas pilsētu veda līdz Pērnavai. Mūsdienās no līnijas ir palicis un darbojas tikai elektrificētais posms Rīga—Skulte (oficiāli — līnija Zemitāni—Skulte). Ir arī saglabājušās sliedes dažu simtu metru posmā aiz Skultes stacijas, tāpat arī saglabājušās staciju ēkas Limbažos (mūsdienās tiek izmantota kā autoosta), kā arī Stienē un Alojā (dzīvojamās ēkas). Puikules un Lādes staciju ēkas ir izdemolētas.

Vēsture

Jau 1872. gadā tika uzbūvēta līnija Rīga—Mīlgrāvis. 1929. gadā tika uzsākta līnijas turpinājuma izbūve līdz Rūjienai. Posms līdz Rūjienai tika atklāts 1937. gada 4. decembrī. Otrā pasaules kara laikā līnija tika izpostīta, tā pilnībā tika atjaunota līdz 1972. gadam. 1957. gada 18. jūlijā atklāja elektrifikāciju posmā Rīga—Mangaļi, bet līdz 1958. gada beigām elektrifikācija bija jau līdz Saulkrastiem. 1971. gadā elektrificēja posmu līdz Zvejniekciemam, 1991. gadā — līdz Skultei, kaut gan sākotnēji elektrifikācija tika plānota līdz Stienei. Neelektrificētajā līnijas posmā līdz 1980. gadiem kursēja kontaktakumulatoru elektrovilciens SR3A6M, vēlāk sāka kursēt dīzeļvilcieni. 1981. gadā līniju savienoja ar Pērnavu pa bijušās šaursliežu līnijas Valka—Rūjiena—Pērnava trasi. Turpmākajos gados līnijā kursēja vilcieni maršrutos Rīga—Pērnava—Rīga (Latvijas formējuma sastāvs) un Rīga—Tallina—Rīga (Igaunijas formējuma sastāvs), kā arī vilcieni Rīga—Aloja—Rīga, Rīga—Limbaži—Rīga, vietējie vilcieni Saulkrasti—Aloja—Saulkrasti, Saulkrasti—Limbaži—Saulkrasti. Pēdējais vilciens Tallina—Rīga kursēja 1992. gada 20. februārī, tajā pašā gadā vilcieni sāka kursēt tikai līdz Ipiķiem. 1995. gadā tika atcelti vietējie vilcieni.

Posma Skulte—Rūjiena—Ipiķi slēgšana

Posmā Ipiķi—Rūjiena vilcienu kustība tika pārtraukta 1996. gada pavasarī, bet posmā Rūjiena—Aloja pēdējais pasažieru vilciens aizgāja 1996. gada 21. septembrī. 1997. gada 26. februārī posmā Aloja—Limbaži pie Katvariem notika dzelzceļa uzbēruma nogruvums. Uzbērums tika salabots, bet vilcienu kustība šajā posmā tā arī netika atjaunota. 1999. gada 19. jūlijā tika pārtraukta pasažieru vilcienu kustība arī posmā Limbaži—Skulte  (neilgi pirms slēgšanas vilciens gāja vairs tikai nedēļas nogalēs). Pēc tam posmu Skulte—Ipiķi rajonu pašvaldības pārņēma savā īpašumā, kuras kopā ar Igaunijas pārvadātāju Edelaraudtee plānoja vērienīgu dzelzceļa atjaunošanas projektu, kuru nerealizēja. Pēdējais kravas vilciens posmā Limbaži—Skulte aizgājis 2001. gadā. Pavisam posms Skulte—Rūjiena—Ipiķi slēgts 2004. gadā, saskaņā ar Ministru Kabineta 2004. gada 23. septembra rīkojumiem nr. 698 un 699. Pēc 2005. gada posms Ipiķi—Skulte demontēts.
Medības (filma)

Sižets

Filmā tiek attēlota viena diennakts, kuras laikā vairāku cilvēku dzīves sasienas kopā vienā mezglā. Starp filmas galvenajiem varoņiem ir Gints un Elga — pāris, kuru attiecībās atrodami strīdi, neuzticība un kaisle; Renāte — ekstrēmu sacensību dalībniece, kurā mājo rūgtums pret dzīvi; Aija — vīriešu iekarotāja, kura dzīvi uztver kā nebeidzamu, bezrūpīgu ballīti; policists Krasts, kuram šī diennakts atsauc ne pārāk patīkamas atmiņas, no kurām viņš labāk atbrīvotos.
Hēra

Hēra (grieķu Ἥρα vai Ἥρη) Sengrieķu mitoloģijā ir viena no Olimpa dievietēm, Zeva māsa un sieva. Hēra ir Rejas un Krona meita. Valdonīga, untumaina, greizsirdīga dieviete. Hērai ir viena no vecākajām māsām savā ģimenē,viņai ir trīs jaunākie brāļi- Poseidons,Zevs, Aīds un divas māsas- Dēmetra un Hestija.
Laulības un precēto sieviešu aizbildne.
Zīmējumos un skulptūrās attēlota kā ziedoša sieviete ar vainagu vai diadēmu.
Seno romiešu mitoloģijā Hērai atbilst Jūnona.
Hēra ir Areja, Hēfaista un Erīdas māte.
Zlate Hori

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1224. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Cukmantele (vācu: Zuckmantel). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.

Cilvēki

Zlate Hori (Cukmantla) ir vācu tankista Kurta Knispela (Kurt Knispel, 1921-1945) dzimtā pilsēta.
Jaunjelgavas ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogā uz sudraba fona attēlots sarkans grifs ar zelta mēli un nagiem. Grifs ir aizgūts no Pomerānijas hercogistes ģerboņa par godu Jaunjelgavas atjaunotājai, Pomerānijas princesei, Elizabetei Magdalēnai, kas nopostīto miestu atjaunoja 1646. gadā.
Rencēnu pagasts

Daba

Atrodas Tālavas zemienes Burtnieku līdzenumā. Augstākā vieta pagastā (91,2 m vjl) tā austrumu daļā pie «Veclietņiem».

Upes

Seda, Baložupe, Buļļupe, Kančupe, Dūre, Gaspaža, Ošupīte

Ezeri

Timbas ezers (5,4 ha)
Pagastā uz nelielajām upītēm izveidotas vairākas ūdenskrātuves, tai skaitā uz Ošupītes Rencēnmuižas dzirnavezers.

Mitrāji

Pagastā atrodas vērtīgas pārplūstošās pļavas - Sedas palienes pļavas (215 ha).

Purvi

Mareņu-Kārēnu purvs (260 ha), Tautupurvs (142 ha), Vildēnu-Brožēnu purvs (120 ha)

Vēsture

Rencēni rakstos pirmo reizi minēti 1586. gadā. Rencēnu pagasts izveidots 1819. gadā uz Rencēnu muižas  Dukuru pusmuižas  zemes. 1896. gadā tam pievienoja Baložu pagastu, 1899. gadā - Lizdēnu pagastu. Līdz 1920. gada agrārajai reformai Lizdēnu muižā saimniekoja Haralds Loudons, kas pētīja putnu pavasara migrāciju, pirmais sāka putnu gredzenošanu un Latvijas putnu sistematizēšanu. Savā muižā viņš izveidoja milzīgu ornitoloģisko kolekciju. 
1935. gadā pagasta platība bija 137,6 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Rencēnu, Lizdēnu un Saulīšu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā Rencēnu ciemam pievienoja Sauliešu ciemu, 1954. gadā - Lizdēnu ciemu, 1963. gadā - daļu Valmieras ciema, 1981. gadā - daļu Jērcēnu ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. Rencēnu pagasta padomes priekšsēdētājs no 1997. līdz 2009. gadam bija Kārlis Sedvalds. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Burtnieku novadā. 2013. gada Burtnieku novadu vada Edvīns Straume.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Rencēni (pagasta centrs), Lizdēni, Buka, Sauļi, Rencēnmuiža, Baloži.

Saimniecība

Kopš 2000. gada pagastā uzņēmumā VARIS Toys tiek ražotas koka rotaļlietas. Visi produkti tiek pārdoti ar preču zīmi VARIS. Uzņēmuma pirmsākumi meklējami 1988. gadā. Toreiz tika nodibināts uzņēmums "Saime", kas nodarbojās ar dažādu koka izstrādājumu ražošanu (ēvelēti dēļi, mēbeļu sagataves un masīvkoka mēbeles), kas bija paredzētas eksportēšanai uz Dāniju, Vāciju un Somiju. 2000. gadā šis uzņēmums mainīja savu produkciju un arī nosaukumu.

Izglītība un kultūra

Valsts nozīmes vēstures piemineklis Rencēnu pagastā ir Emīla Meldera dzimtās mājas “Speļģi”. Arheoloģijas piemineklis pagastā ir Lapaiņu pēdakmens. Interesanti arhitektūras, arheoloģijas un vēstures objekti ir Rencēnu zirga pasta stacija ar verstes stabu, Sīleņu dzīvojamā rija, Rencēnu muižas apbūves komplekss, Sauļu muižas kungu māja, Rencēnu laukakmens (31 m3) un Ābeļu laukakmens (37 m3).
Rencēnu pagasta kultūras namā darbojas folkloras kopa “Rota”, vokālais ansamblis “Noskaņa”, vidējās paaudzes deju kopa, bērnu deju un dramatiskais pulciņš, Dāmu klubiņš, dziesmu draugu kopa “Dedzieda”. Pagastā ir divas bibliotēkas — Rencēnos un Lizdēnos, doktorāts un aptieka.
Rencēnu pagastā ir divas skolas — Rencēnu pamatskola un Lizdēnu alternatīvā Valdorfa skola. Valmieras rajona Rencēnu pagastā darbojas Aktīvais sabiedriskais CAMPHILL ciemata fonds “Rožkalni”, nodrošinot dzīves, darba un kultūras apstākļus pieaugušajiem: ar garīgu atpalicību un intelektuālās attīstības traucējumiem sirgstošiem cilvēkiem.
Andromedas miglājs (filma)

Sižets

Tālā nākotnē, atgriežoties no trīsdesmit septītās starpzvaigžņu ekspedīcijas, zvaigžņu kuģis "Tantra" apstākļu sagadīšanās dēļ nonāk neredzamas "dzelzs zvaigznes" gravitācijas lauka ietekmē. Kuģa degvielas krājumi neļauj pārvarēt zvaigznes pievilkšanas spēku. Zvaigžņu kuģis nosēžas uz vienas no planētām, kas riņķo ap "dzelzs zvaigzni", jo kosmonauti no orbītas pamana uz tās ārpuszemes izcelsmes kosmosa kuģi — "spirāldisku", kas nepieder nevienai no Lielā Loka civilizācijām. Zvaigžņu kuģa "Tantra" kapteinis Ergs Noors nolemj papildināt sava kuģa degvielas rezerves no svešā kuģa tvertnes. Taču mēģinājums iekļūt "spirāldiskā" cieš neveiksmi.
Izrādās, ka uz planētas eksistē dzīvība, un tā cilvēkiem ir naidīga. Viens no kosmonautiem iet bojā. Kosmosa pētnieki uz planētas atrod zemiešu visurgājēju, bet pēc tam — arī Zemes zvaigžņu kuģi "Bura", kura konstrukcija ir tāda pati kā viņējam, taču tajā nav neviena cilvēka. Noklausoties avarējušā kuģa bortžurnāla ierakstus, izdodas noskaidrot, ka kuģa ekipāža gājusi bojā, kad tajā iekļuvušas svešās būtnes. Taču "Buras" degvielas ir pietiekami, lai "Tantra" varētu startēt un doties mājup uz Zemi.

Uzņemšana

Zemes ainas tika filmētas Krimā, pionieru nometnē "Arteks". 20. gadsimta sešdesmitajiem gadiem netradicionālā nometnes korpusu arhitektūra vislabāk atbilda filmas autoru un skatītāju priekšstatam par tālas nākotnes pasauli.
Fenilketonūrija

Fenilketonūrija ir reta iedzimta vielmaiņas slimība, kam raksturīga traucēta organisma spēja fenilalanīnu pārveidot tirozīnā, izraisot fenilalanīna un fenilpirovīnogskābes uzkrāšanos audos, kas var izraisīt smadzeņu bojājumus vai galējā gadījumā pat plānprātību.
Slimības profilaksei uzturā nedrīkst iekļaut pārtiku, kuras sastāvā ir daudz fenilalanīna, tomēr pilnībā izslēgt no uztura fenilalīnu arī nedrīkst, jo tā ir neaizstājamā aminoskābe. Šī iemesla dēļ fenilketonūrijas slimniekam nosaka panesamo fenilalanīna devu un paredz īpašus olbaltumvielu hidrolizātu šķīdumus ar ļoti mazu fenilalanīna saturu.
Oto Nordenšelds

Biogrāfija

Dzimis Šēgelē, Smolandē zviedru un somu muižnieku ģimenē. Oto onkulis bija pazīstamais Arktikas pētnieks Ādolfs Nordenšelds, bet brālēns — Mesaverdes pētnieks Gustavs Nordenšelds.
Studējis Upsalas universitātē, 1894. gadā ieguvis doktora grādu ģeoloģijā. Vēlāk darbojies par šīs universitātes lektoru un bijis ģeoloģijas departamenta asociētais profesors. Vadījis mineroloģiskas ekspedīcijas uz Patagoniju 1890. gados un uz Aļasku un Klondaiku 1898. gadā.
No 1901. līdz 1904. gadam Nordenšelds vadīja pirmo Zviedrijas antarktisko ekspedīciju ar kuģi Antarctic. Ekspedīcijas gaitā tika apsekotas Antarktīdas pussalas ziemeļu un austrumu piekrastes, tajā skaitā ekspedīcija pirmā caurkuģoja Antarktikas šaurumu, kas nosaukts par godu ekspedīcijas kuģim, kā arī atklāja Prinča Gustava šaurumu un vairākas salas un līčus. Nordenšelds ar ziemotāju partiju divas polārās ziemas pārziemoja Snouhilas salā ierīkotajā bāzē — pirmo ziemu plānoti, bet otro — apstākļu spiesti, jo ekspedīcijas kuģis smago ledus apstākļu dēļ nespēja ekspedīciju evakuēt un galu galā tika iesprostots ledū un nogrima. Kuģa apkalpe sadalīti pārziemoja Hopa līcī un Polē salā, bet 1903. gadā ekspedīciju veiksmīgi evakuēja argentīniešu korvete Uruguay. Neskatoties uz sarežģījumiem, ekspedīcija tiek uzskatīta par veiksmīgu, jo tika izdarīti vairāki nozīmīgi atklājumi, kā arī savākta iespaidīga minerālu un jūras dzīvnieku kolekcija. Pēc ekspedīcijas Nordenšelds kļuva slavens dzimtenē, bet arī bija iedzīvojies ievērojamos parādos.
1905. gadā Nordenšelds kļuva par Gēteborgas universitātes ģeogrāfijas un etnogrāfijas profesoru. Vēlākos gados viņš veicis vairākas ekspedīcijas: 1909. gadā pētījis Grenlandi, 1920. gadu sākumā — Čīli un Peru. Gājis bojā satiksmes negadījumā 58 gadu vecumā Gēteborgā, kur arī apglabāts.
Kartupelis

Vēsture

Kartupeļi savvaļā aug Dienvidamerikā. Eiropā tie nonāca 16. gadsimtā, sākotnēji kā eksotisks krāšņumaugs. Pēc 1650. gada vairākās Eiropas zemēs tika atklāta kartupeļu uzturvērtība, īpaši tajos gados, kad melno graudu epidēmijas dēļ samazinājās graudaugu lietošana uzturā.
1673. gadā Kurzemes un Zemgales hercogistē, kā vienā no pirmajām Eiropas valstīm ar koloniju Amerikā (Tobāgo), ieveda un vēlāk sāka audzēt kartupeļus pārtikai, tomēr tos pārsvarā izmantoja cūku nobarošanai. Saglabājies Kurzemes hercoga Jēkaba Ketlera kanclera fon Felkerzāma dēla ieraksts par to, ka hercogs licis caur Hamburgu ievest dārgos kartupeļus, lai pacienātu galmu. Tomēr katram vīram ticis, labākajā gadījumā, tikai viens no šiem retumiem. Krievijas impērijas ķeizarienes Annas galma virtuvē kartupeļus esot ieviesis Kurzemes hercogs Ernsts Johans Bīrons. Tomēr plašākos apmēros kartupeļus 1684. gadā sāka kultivēt Ziemeļanglijā, 1716. gadā — Saksijā, 1738. gadā — Prūsijā, bet 1783. gadā — Francijā. 1767. gadā Novgorodas gubernators Jakobs Johans fon Zīverss publicēja rakstu par kartupeļiem un centās veicināt to ieviešanu Krievijas impērijā. 
18. gadsimta beigās, lai Latvijas teritorijā zemnieku vidū sekmētu kartupeļu audzēšanu, Frīdrihs Daniels Vārs latviski pārtulkoja Cēsu ārsta Franča Johana Cekela vāciski sarakstītu kartupeļu audzēšanas padomu grāmatu, ko 1790. gadā Rīgā izdeva ar nosaukumu „Kartupeļu dārzs, ko tāpēc, lai mīļi Vidzemes latvieši ne vairs uz priekšu grūtu badu cieš, viens no viņiem uzticamiem dzīves biedriem še rakstos stāda”. 16 lappušu biezajā grāmatiņā sīki aprakstīti nesenie Vidzemes bada gadi, kas minēti kā viens no iemesliem pārejai no labības uz kartupeļiem, kā arī iekļauti samērā izvērsti padomi kartupeļu audzēšanā, bet beigās — reizrēķins izaudzēto kartupeļu aprēķināšanai.

Auga apraksts

Kartupeļa virszemes daļā izaug cers ar 4—8 stumbriem. Uz tiem attīstās lapas, kas ir sakārtotas pamīšus. Ziedi, tāpat kā citiem nakteņu dzimtas augiem, ir piecdaļīgi. Auglis ir dzeltenzaļa oga ar daudzām sēklām. Pēc lakstu izaugšanas, zem zemes, no stumbra pamatnes izaug 15—20 cm gari dzinumi. To galos veidojas bumbuļi, kuru lielums, forma un krāsa ir atkarīga no šķirnes.
Virszemes augļi satur indīgu vielu solanīnu. Apakšzemes bumbuļos, ja tie tiek ilgstoši turēti gaismā, līdz apzaļošanai arī veidojas solanīns.
2001. gada NBA drafts

2001. gada NBA drafts notika 2001. gada 27. jūnijā Ņujorkā, ASV. Ar pirmo numuru tika izvēlēts Kvame Brauns, viņš kļuva par pirmo augstskolā nestudējušo spēlētāju, kas tika draftēts ar tik augstu izvēles numuru. K. Brauna NBA karjera nebija īpaši izcila, tādēļ "Wizards" izvēle tiek uzskatīta par vienu no neveiksmīgākajām drafta pirmajām izvēlēm NBA vēsturē. 2001. gada drafts iegājis vēsturē ar vairāku izcilu Eiropas basketbolistu nodraftēšanu, trīs no tiem (Pau Gazols, Tonijs Pārkers un Mehmets Okurs) vēlāk kļuva par Visu Zvaigžņu spēles dalībniekiem.
Agrā rūsa

Sižets

Latvija, 20. gadsimta 30. gadi. Nabadzīga lauku meitene Elza ierodas Rīgā darba meklējumos, kas izrādās neveiksmīgi. Negaidīti viņu bildina bagāts uzņēmējs, vecs fabrikants Ķikulis. Elzai uzrodas cerība uz jaunu, pārticīgu dzīvi, bet laulība kļūst par smagu nastu - būt kopā ar svešu cilvēku. Drīzumā, Elza iemīlas svešiniekā, kurš izrādās ir Ķikuļa dēls Italo. Meitenes laimes meklējumi beidzās uz apsūdzēto sola par vīra slepkavību.