google/wiki40b huggingface dataset:
Sifiliss

Sūdzības un simptomi

Sifilisa inkubācijas periods vidēji ir 21-24 dienas, bet var saīsināties pat līdz 14 dienām. Pacientes vienīgā sūdzība var būt par nelielu izdalījumu daudzumu palielināšanos ar vai bez asins piejaukuma. Šādos gadījumos jāveic visi izmeklējumi, kuri apstiprina vai izslēdz sifilisa diagnozi. Pozitīvu atbilžu gadījumā nepieciešama dermatovenerologa konsultācija, lai apstiprinātu diagnozi un sāktu ārstēšanu.

Diferenciāldiagnostika

Cieto šankru bieži jauc ar dzemdes kakla īsto eroziju. Šankram parasti raksturīga blīvāka pamatne un pastiprinātas malas („valnītis”), ko aptver tūskas zona, bet tas var izskatīties kā epitēlija bojājums, ko nosedz pelēcīgs aplikums. Tas nesāp.

Ārstēšana

Terapiju ordinē dermatovenerologs. Ģimenes ārsta, ginekologa galvenais uzdevums ir identificēt un izmeklēt partneri (-us). Lieto penicilīna, tetraciklīna vai makrolīdu grupas antibiotikas pēc dažādām shēmām.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Tērvetes novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Tērvetes novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Nameisis

Personvārda rakstība un cilme

Vēsturnieku un valodnieku vidū nav vienotības par pareizo Zemgales valdnieka vārdu, tāpēc sastopami vairāki varianti — arī Nameiķis, Nameiks, Nameitis. Populārākās formas ir Nameisis un Namejs, kas nav pretrunā ar baltu valodu personvārdiem, piemēram, Nameišis, Nomeisz. Taču, vadoties no Nameiša apzīmējuma kādā 1312.gada dokumentā — Nameyxe  —, daļa vēsturnieku viņu sauc par Nameiķi vai Nameiku. Arī šī forma no valodniecības viedokļa ir attaisnojama un, iespējams, bijusi sākotnējā, ar nozīmi — „pie mājas piederošs”, „savējais”.

Dzīves gājums

1272. gada 6. jūnijā Nameisis bija zemgaļu dižciltīgais un viens no tiem „zemes vecajiem”, kas Zemgales vārdā noslēdza mieru ar Livonijas ordeni un Rīgas arhibīskapu. Saskaņā ar līgumu, vācu soģi trīs reizes gadā ieradās Zemgalē, lai ievāktu nodokļus. Nameisim kā zemgaļu karalim ordeņa brāļi rādīja „daudz goda un cienības”.
1279. gadā Nameisis pēc ordeņa sakāves Aizkraukles kaujā noslēdza līgumu ar lietuvju valdnieku Traidenu un maijā zemgaļi ieņēma vācu okupēto Tērvetes pilsētu, bet pēc dažu dienu cīņām arī pili. Sagūstītos vācu bruņiniekus aizsūtīja uz Lietuvu, bet vācu soģi sodīja ar nāvi. Īsā laikā krustneši tika izdzīti arī no citiem zemgaļu pilsnovadiem, izņemot Mežotni.
1279. gada vasarā ordenis atriebjoties veica sirojumus Tērvetes un Dobeles pilsnovados. Rudenī karalis Nameisis ar negaidītu uzbrukumu mēģināja ieņemt Rīgu, bet spiegu informētie krustnešu spēki sagaidīja zemgaļus pie Lielupes. Nameisis guva uzvaru šajā kaujā un sagūstīja ordeņa maršalu.
1281. gadā krustneši no jauna uzbruka Dobelei, taču ar lietuviešu palīdzību tika sakauti. Augustā apvienotais krustnešu karaspēks (14 000 vīru) ar kara mašīnām uzbruka Tērvetei. Nameisis nespēja pretoties pārspēkam un ar Rīgas prāvesta starpniecību tika noslēgts jauns miera līgums ar vāciešiem. Līgums noteica, ka zemgaļi paturēja savas pilis, bet maksāja nodokļus (kunga tiesu) un pieņēma vācu soģus. Ordenis nebija pilnībā apmierināts ar šādiem līguma nosacījumiem un ar viltu, ielūdzot uz dzīrēm, nogalināja zemgaļu vecākos.
1281. gadā Zemgales karalis Nameisis devās uz Lietuvu, lai kopā ar Traidenu cīnītos pret Vācu ordeni Prūsijā pie Kristburgas. Par karaļa Nameiša tālākajām gaitām ziņu nav, domājams, ka viņš gājis bojā cīņās Prūsijā.

Nameisis latviešu kultūrā

Arheoloģiskajos izrakumos Daugmales pilskalnā atrastais vītais sudraba gredzens tiek dēvēts par Nameja gredzenu. 
Nameisis kā zemgaļu brīvības cīnītājs attēlots Edvarta Virzas poēmā „Karalis Nameitis” (1925), Aleksandra Grīna romānā „Nameja gredzens” (1931) un Laimoņa Pura tetraloģijā „Degošais pilskalns”.
Nameiša tēls un viņa cīņas pret krustnešiem izmantotas 2018. gada spēlfilmā "Nameja gredzens".
Spanxti

Vēsture

2011. gadā izdevniecība Autarkeia 200 eksemplāru tirāžā izdeva grupas 3. studijas albumu *dʰéǵʰōm, kura nosaukums rekonstruētajā indoeiropiešu pirmvalodā nozīmē „zeme”. Albumā ierakstīti seno rituālu teksti dažādu indoeiropiešu sentautu valodās — avestā (Anāhita), prūšu (Kellewese Perioth), senaugšvācu (Insprinc Haptbandun), sengrieķu (Ilias), hitītu (Nesas Waspes) un gotu valodā (Atta Unsar).
2012. gadā izdevniecība Dangus laida klajā grupas 2011. gadā ierakstīto baltu mitoloģijai veltīto 4. studijas albumu Dievo žirgai, Laimės ratai (Dieva zirgi, Laimes rati). Tajā akustisko ģitāru, kokļu, akordeona, vijoles, taustiņinstrumentu un sitamo instrumentu pavadījumā iedziedātas latviešu (4. dziesma) un lietuviešu tautasdziesmas, kā arī Knuta Skujenieka dzejolis „Uz leišiem alu dzert” (7. dziesma). Izdevumā iekļauta arī divvalodu grāmatiņa ar dziesmu vārdiem latviešu un lietuviešu valodā. Albuma atvēršanas koncerts notika 2012. gada 10. martā Viļņā.
Amūru apakšdzimta

Latvijā

Latvijā sastopamas 2 amūru apakšdzimtas sugas — baltais amūrs (Ctenopharyngodon idella) un melnais amūrs (Mylopharyngodon piceus). Latvijā abas amūru sugas ievestas ap 1960. gadu. Baltais amūrs 1970. gados ielaists Lubezerā, bet 1980. gadā Valdemārpils ezerā. Ir zināms, ka arī melnais amūrs ielaists dažās dabiskajās ūdenstilpēs. Savvaļas populāciju izveidošanās Latvijā abām sugām nav zināma.
Kirils Kaprizovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Kaprizovs sāka 2014.—15. gada sezonā, kad aizvadīja 31 spēli savas dzimtās pilsētas KHL kluba Novokuzņeckas "Metallurg" rindās. 2015. gada vasarā Kaprizovs parakstīja trīs gadu līgumu ar NHL vienību Minesotas "Wild", kas vēlējās, lai hokejists turpina spēlēt KHL. Nākamajā sezonā, būdams vien 18 gadus vecs, Kaprizovs KHL atzīmējās ar 27 rezultativitātes punktiem un ar Robertu Kusalu dalīja "Metallurg" rezultatīvākā spēlētāja godu.
2016. gada vasarā pievienojās Ufas "Salavat Julajev" rindām, taču jau gadu vēlāk nonāca Maskavas CSKA sastāvā. 2018.—19. gada sezonā Kaprizovs bija visas līgas labākais vārtu guvējs un kopā ar CSKA izcīnīja Gagarina kausu.
Krievijas hokeja izlases rindās spēlējis 2016. un 2017. gada Pasaules čempionātos junioriem. 2016. gadā Kaprizovs kopā ar komandu izcīnīja sudraba, bet 2017. gadā — bronzas medaļas. 2017. gadā Kaprizovs pildīja komandas kapteiņa funkcijas, kļuva par turnīra rezultatīvāko spēlētāju un tika atzīts arī par turnīra labāko uzbrucēju.
Kauja pie Griezes (1264)

1264. gada kauja pie Griezes notika kuršu sacelšanās apspiešanai rīkotā jātnieku karaspēka karagājiena laikā, kas notika vienlaicīgi ar karagājienu uz Zemgali, kurā tie cieta smagu sakāvi. Kauja notika pie Griezes pils (Gresen) Varduvas upes labajā krastā pie tās ietekas Ventā, netālu no tagadējās Latvijas - Lietuvas robežas. 
Karagājiena iemesls bija Vaišelgas solījums atjaunot savienību ar Livonijas ordeni, ja viņam palīdzēs uzvarēt viņa tēva Mindauga slepkavības organizētāju žemaišu valdnieku Tranaiti, kas 1263. gada 12. septembrī apvērsuma rezultātā bija pārņēmis varu Lietuvā.

Atskaņu hronikas vēstījums

Pēc tam, kad Livonijas ordeņa mestrs no Vaišelgas sūtņiem saņēma ziņu, ka kurši no Griezes pils gatavojas uzbrukt Kuldīgai, viņš sapulcināja karaspēku, kurā bija 550 jātnieku no dažādām viņam pakļautajām komturejām. Pa Kursas kara ceļu gar jūrmalu viņš jātnieku karaspēku nosūtīja uz Kuldīgu, kur tiem piebiedrojās tajā esošā konventa bruņinieki kopā ar karakalpiem un lojālajiem kuršu karavīriem. 
Kuršu pavadoņi karaspēku cauri brikšņiem veda uz Griezes pili, kas atradās tajā Cekļa zemes daļā, kas pēc 1253. gada kuršu zemju dalīšanas atradās Kurzemes bīskapa domkapitula daļā un kopš sacelšanās sākuma bija atguvusi neatkarību.
Kad iebrucēji rīta agrumā pietuvojās Griezes pilij, kuras karavīri, neko nenojaušot, gatavojās karagājienam uz Kuldīgu. 
Krustneši ielauzās pilī un nogalināja daudzus tās aizstāvjus. Iebrucēji savāca laupījumu un aizdedzināja pili. "Tie vīrus, sievas, kalpones un visvisādas pekeles, un zirgus, teļus, liellopus sev līdzi veda vērtīgus."
Šūnakmens

Šūnakmens kopā ar irdenajiem saldūdens kaļķiežiem sastopams augšējos zemes slāņos, tuvu tās virspusei. Tas veidojies vienlaikus ar ezeru un avotu nogulumiem pēcledus laikmetā jeb holocēnā (aptuveni pirms 6000—10 000 gadu), kad Latvijā bija labvēlīgi klimatiskie apstākļi ilgstošai kalcija karbonāta (CaCO₃) izgulsnēšanai. Lielākie kaļķiežu daudzumi uzkrājušies vietās, kur ar kalcija bikarbonātu (Ca (HCO₃)) piesātināti pazemes ūdeņi izplūduši virszemē vai applūdinājuši pārpurvotas ieplakas, jo kā gaiss, tā arī augi intensīvi absorbē ogļskābo gāzi. Tā veidojošies avotu nogulumi, kuri parasti neaizņem lielas platības, bet var sasniegt ievērojamu biezumu (Lībānu-Jaunzemju atsegums, Raunas Staburags). Ezeros karbonāti izgulsnējušies no tur ieplūstošo strautu un avotu ūdeņiem un veido plašas, pat vairākus desmitus hektāru lielas iegulas, parasti gan ne biezākas par 0,5—2 m. No ūdens izgulsnētie karbonāti pārklāj augus, tāpēc šūnakmenī bieži sastopamas sūnu inkrustācijas, pārkaļķotas niedres, koku zari un lapas. Smalkā karbonātu masa pakāpeniski sāk cietēt, un vienlaikus mainās arī tās struktūra — kalcīta kristāli pārkristalizējas.

Izmantošana

Šūnakmeni var izmantot kā apdares materiālu, tas ir izturīgs pret mitrumu un temperatūras svārstībām. Šūnakmens plaši izmantots tēlnieka Kārļa Zāles veidotajā Rīgas Brāļu kapu ansamblī un Brīvības piemineklī.
Audi A4

B5 1994-2001

Pirmās paaudzes Audi A4 tika izlaists 1994. gadā un ražošana sākās 1994. gada novembrī. Tas tika būvēts pēc Volkswagen B5 grupas platformas, kas tiek dalīts ar ceturtās paaudzes Volkswagen Passat. Tam bija standarta motors priekšā un ar standarta priekšpiedziņu, arī vairāki modeļi bija pieejami 'quattro' variantā. A4 tika stādīts priekšā kā četru-durvju sedans.
Šaštīna-Strāže

Vēsture

Pilsēta izveidota 2001. gadā, apvienojot divus ciemus - 1218. gadā rakstos pirmoreiz minēto Šaštīnu un Strāži pie Mijavas. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Šaštīna un Strāže līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki

2001. gadā absolūtais vairākums (95,44 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki. Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (88,45 %) un nereliģiozi (7,31 %).
Murads IV

Biogrāfija

Valdīšanas agrākie gadi (1623-1632)
Muradu ilgu laiku kontrolēja viņa radinieki, un viņa valdīšanas sākumā Impēriju valdīja viņa māte Kosema. Sākumā Impērija iekrita anarhijā; Safavīdu Impērija iekaroja Irāku, Anatolijas ziemeļos izcēlās nemieri un 1631.gadā janičāri iebruka pilī un nogalināja Lielvezīru, kā arī daudzus citus. Murads baidījās piedzīvot sava brāļa Osmana II likteni un nolēma nosptiprināt savu autoritāti.
16 gadu vecumā viņš ar nāvi sodīja savas māsas Sultānes Fatmas vīru Kara Mustafu Pašā par "noziegumu pret Dieva likumiem".
Absolūta vara (1632-1640)
Murads mēģināja apspiest korupciju, kas bija izaugusi iepriekšējo Sultānu valdīšanā un kas netika apstādināta Kosemas laikā kā regentam.
Viņš arī aizliedza Stambulā lietot kafiju, tabaku un alkoholu. Pārkāpēji tika sodīti ar nāvi. Murads bieži patrulēja ielas un tavernas, pārģērbies par parastu iedzīvotāju, un pats pieskatīja savu likumu ievērošanu, pārtraucot savu maskēšanos un turpat uz vietas nogalinot pārkāpējus. Ar viņa izdarībām varētu mēroties tikai Selima Bargā uzvedība. Murads reizēm sēdētu pie upes blakus savai Pilij un nošautu tos laiviniekus vai garāmgājējus, kas pienāca tai par tuvu.
Viņš atjaunoja juridiskos regulējumus ar ļoti bargiem sodiem, arī ar nāvessodu. Vienreiz Sultāns nožņaudza Lielvezīru, jo tas esot piekāvis viņa pamāti.
Osmaņu-Sefevīdu karš (1623-1639)
Murads IV ir ievērojams Osmaņu-Sefevīdu kara dēļ, kas norisinājās pret Persiju (mūsdienu Irānu). Tajā Osmaņu karaspēks iekaroja Azerbaidžānu, okupēja Tabrizu, Hamadanu un Bagdādi 1638. gadā. Robežas, kuras tika noteiktas pēc kara, ir aptuveni mūsdienu Turcijas, Irānas un Irākas robežas.
Aplencot Bagdādi 1638.gadā, pilsēta noturējās 44 dienas, bet beidzot tika spiesta padoties.
Pēdējos kara gados Murads IV pats komandēja Osmaņu armiju.

Nāve

Murads IV nomira no cirozes 1640. gadā, Stambulā, kad bija 27 gadus vecs.
Baumas klāsta, ka uz nāves gultas viņš esot pavēlējis sava garīgi nelīdzsvarotā brāļa Ibrahima (valdīšana 1640-1648) nāvi, kas nozīmētu Osmaņu ģimenes līnijas beigas, bet pavēle netika izpildīta.
Mana tēvija

Mana tēvija ir Jāzepa Vītola patētiska kora dziesma ar Pumpura vārdiem, kas pirmo reizi atskaņota 1910. gada Piekto vispārējo latviešu dziedāšanas svētku garīgajā koncertā.

Vēsture

Vidzemes skolotāju biedrības korim dāvātā dziesma "Mana tēvija" komponēta 1900. gadā. Tas ir patriotisks darbs, kas veidots patētiskos vilcienos.
Čibis-M

Lidojuma gaita

Čibis-M kosmosā tika palaists kravas kuģī Progress M-13M, kas startēja no Baikonuras kosmodroma 2011. gada 30. oktobrī 10:11:12 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U. 2. novembrī Progress saslēdzās ar Starptautisko kosmosa staciju. Stacijas apgādes misijas beigās kosmonauti demontēja Progress saslēgšanās mehānismu un tā vietā ievietoja konteineru ar Čibis-M. 2012. gada 23. janvārī 22:09:35 UTC Progress M-30M atvienojās no SKS. Pēc tam, ar galvenā dzinēja palīdzību tika veikta kosmiskā aparāta orbītas paaugstināšana līdz aptuveni 500 km, optimāla mikropavadoņa izvēršanai. 24. janvārī 23:18:30 UTC no konteinera ar atsperes mehānismu tika izmests Čibis-M.
27. jūlijā kļūdainas komandas rezultātā tika izjaukts orientācijas sistēmas normāls režīms un kosmiskais aparāts nesaņēma pietiekami daudz elektroenerģijas. Automātika atslēdza zinātniskos instrumentus un pavadonis iegāja drošajā režīmā. Līdz 10. augustam Čibis-M darbība tika atjaunota pilnā apjomā.
2014. gada 15. oktobrī aptuveni 17:57 UTC Čibis-M beidza eksistēt, sadegot Zemes atmosfērā virs Dienvidamerikas dienvidu daļas. Pavisam ar pavadoni veikti 987 vadības seansi un 857 zinātniskās informācijas saņemšanas seansi. Uz zemi noraidīti 24,8 GB zinātniskie dati par Zemes atmosfēru un jonosfēru.
Vilda 2 komēta

Komētas izpēte

1999. gada 7. februārī izplatījumā tika nosūtīta starpplanētu zonde Stardust. Tās uzdevums bija pārlidot komētu, uzņemot komētas attēlus un ievākt putekļu paraugus no komētas astes. Putekļu paraugi pēc tam tika nogādāti atpakaļ uz Zemi, kur pašreiz tiek pētīti.
Stardust kopumā uzņēma 72 komētas kodola attēlus. Tos izpētot, bija redzamas vismaz 10 gāzes strūklas, kuras nāca no kodola dzīlēm.
Debess ekvators

Debess ekvators ir debess sfēras lielais riņķis, kura plakne ir perpendikulāra pasaules asij un sakrīt ar Zemes ekvatora plakni. To var definēt arī kā ekvatora projekciju debesīs. Debess ekvators sadala debess sfēru ziemeļu un dienvidu puslodē. Zemes rotācijas ass slīpuma dēļ debess ekvators atrodas apmēram 23,439° leņķī pret ekliptikas plakni.
1924. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

1924. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika no 1924. gada septembrī Vācijas pilsētā Neinkirhenē. Sacensības notika tikai grieķu-romiešu cīņā. 
Turnīrs praktiski bija Vācijas čempionāts, jo tajā piedalījās tikai vācieši.
Dzelzceļa līnija Daugavpils—Indra

Daugavpils—Indra ir 76 kilometrus gara dzelzceļa līnija no Daugavpils līdz valsts robežai (no Indras stacijas līdz robežai ir 7 km; 2 km no robežas esošais Robežnieku pieturas punkts netiek izmantots). Līnija iet caur Daugavpils novadu un Krāslavas novadu, tālāk turpinās Baltkrievijā Polockas virzienā. Līnijā pastāv intensīva kravas vilcienu satiksme.
Vienīgā pasažieru satiksme līnijā ir starptautiskais vilciens Rīga—Minska. Līnijā ir viens sliežu ceļš (2009. gadā no Indras līdz robežai izbūvēts otrs sliežu ceļš). No 2016. gada 11. decembra līdz 2017. gada 10. decembrim starptautiskie vilcieni Rīga—Minska un Minska—Rīga pieturēja arī Krāslavas stacijā.

Vēsture

Līniju 19. gadsimtā uzbūvēja Daugavpils—Vitebskas Dzelzceļa sabiedrība. Posmu Daugavpils—Polocka atklāja 1866. gada 24. maijā. Pēc Rīgas—Orlas dzelzceļa izveidošanas līnijā uzbūvēja otru sliežu ceļu, kuru vēlāk nojauca, lai atjaunotu citas Pirmajā pasaules karā sapostītās līnijas. Latvijas PSR laikā, neskaitot tālsatiksmes vilcienus, līnijā kursēja vietējie vilcieni maršrutos Rīga—Bigosova un Daugavpils—Bigosova. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas dīzeļvilcieni kursēja no Daugavpils līdz Indrai, taču 2000. gadā vietējā pasažieru satiksme tika pārtraukta. 2002. gada jūnijā atcēla arī dīzeļvilcienu Rīga—Daugavpils—Indra. 2007. gadā pasažieru satiksme līnijā tika pilnīgi pārtraukta līdz ar vilciena Rīga—Gomeļa atcelšanu, bet 2011. gada 1. jūnijā līnijā no jauna sāka kursēt vilciens Rīga—Minska. 2012. gada 8. janvārī līnijā notika nopietna dzelzceļa avārija — 401. kilometra ceļa postenī no sliedēm nogāja 17 dzelzceļa cisternas, no tām apgāzās 16, pie kam no 5 cisternām izlija to saturs.
2013. gadā pasažieru vilciena Nr. 864 Rīga—Daugavpils maršruts bija pagarināts līdz Krāslavai pēc atsevišķa rīkojuma (reāli netika norīkots).
Konstitūcija

Konstitūcija (latīņu: constituere — ‘iedibināt’, ‘izveidot’) jeb satversme ir valsts pamatlikums ar augstāko juridisko spēku, kas reglamentē cilvēka, sabiedrības, valsts dzīves tiesiskos principus. Konstitūcija nosaka valsts iekārtu (ieskaitot likumdošanas, izpildvaras un tiesu varas institūcijas), svarīgākās pilsoņu tiesības, vēlēšanu un referendumu sistēmu un tā tālāk. Konstitūcija ir tiesību normas, kas reglamentē valsts dzīves principus. Konstitūcijas pamatā klasificē kodificētajās un nekodificētajās konstitūcijās. Kodificētā konstitūcija ir tā, kas sarakstīta vienā specifiskā dokumentā, piemēram, ASV konstitūcija, bet nekodificētā konstitūcija ir vairāku dokumentu un statūtu krājums, piemēram, Apvienotās Karalistes konstitūcija. Šādas nekodificētās konstitūcijas ir vēl vismaz Izraēlas konstitūcija un Jaunzēlandes konstitūcija.
Konstitūcijas pārkāpumus izskata konstitucionālā tiesa (Latvijā — Satversmes tiesa). Dažām valstīm, īpaši tām, kurām ir nekodificētās konstitūcijas, nav speciālās konstitucionālās tiesas.
Garākā konstitūcija pasaulē ir Indijas konstitūcija. Tās angļu valodas versijā ir 117 369 vārdi.

Vēsture

Vispārīgi konstitūcijas un konstitucionālisma idejas radās Senajā Grieķijā. Sengrieķu filozofa Aristoteļa "valdības formu" klasifikācija var uzskatīt kā konstitūciju klasifikāciju. Viņš tās dalīja labajās un sliktajās. Zem labajām konstitūcijām — monarhijas, aristokrātijas un abu veidu sajaukuma, kuru Aristotelis apzīmēja ar terminu politeía — viena persona, daži indivīdi vai daudzi likumi ir par labu visai polisai, grieķu pilsētvalstij. Savukārt zem sliktajām konstitūcijām — tirānijas, oligarhijas un demokrātijas — tirāni, bagātie oligarhi un nabagā tauta veido likumus savu interešu labā. Aristotelis uzskatīja sajaukto konstitūciju politeía kā vislabāko pārvaldes kārtību polisā. Viņaprāt valsts iekārtai politeía bija jāapvieno gan monarhijas, gan aristokrātijas, gan demokrātijas elementi.
Pirmās konstitūcijas mūsdienu izpratnē radās Apgaismības laikmetā 17. un 18. gadsimtā, kuru izveidi ietekmēja tādi domātāji kā Šarls de Monteskjē (Charles de Montesquieu), Tomass Hobss, Džons Loks un Žans Žaks Ruso. Šie cilvēki iestājās pret tradicionālo karaļu varu un reliģijas autoritāti. Viņu domāšana un uzskati spēcīgi ietekmēja ASV konstitūcijas un Francijas konstitūcijas izveidi 18. gadsimta beigās.
Atmostas Baltija

Atmostas Baltija (lietuviešu: Bunda jau Baltija, igauņu: Ärgake, Baltimaad) ir Borisa Rezņika dziesma ar Valda Pavlovska vārdiem, kura kļuva populāra 20. gs. 80. gadu beigās, Atmodas laikā.

Vēsture

Attīstoties Atmodas notikumiem, vairākas rokgrupas sacerēja dziesmas ar patriotiskiem tekstiem. Par spīti uzskatam, ka dziesma sacerēta kā specpasūtījums Baltijas ceļa akcijai, tā tapusi jau gadu agrāk. Boriss Rezņiks kopā ar savu grupu "Eolika", kura tolaik jau bija zaudējusi popularitāti, ierakstīja dziesmu, kura atsaucās uz aktuālajiem notikumiem - triju Baltijas valstu iedzīvotāju lielākās daļas vēlmei dzīvot neatkarīgās valstīs. 
Lai apvienotu visas trīs Baltijas tautas, katrs dziesmas pants iedziedāts vienā no Baltijas valstu valodām - pirmo pantu latviešu valodā dzied "Eolikas" solists Viktors Burakovs-Zemgals, lietuviski dzied lietuviešu dziedātājs Žilvins Bubelis, bet igauniski - igauņu dziedātājs Tarmo Pihlaps. 
Zemgals bija Valda Pavlovska grupas biedrs, igauņu dziedātāju izdevās atrast caur paziņām, savukārt lietuviešu dziedātāju uzmeklēja Rīgā dislocētajā Padomju armijas karavīru ansamblī "Zvaigznīte".
Šī dziesma piedalījās "Mikrofona 89" aptaujā par gada populārāko dziesmu un iekļuva populārāko dziesmu trijniekā. Kopš tā laika šī dziesma reizēm tiek dēvēta par Baltijas valstu neformālo himnu.
Neilgi pēc dziesmas ierakstīšanas Žilvins Bubelis emigrēja uz ASV, kur apmetās uz dzīvi, savukārt Tarmo Pihlaps nomira. Ieraksta tapšanas brīdis bija vienīgā reize, kad visi trīs dziedātāji bija kopā.
Dziesma iekļauta skaņuplatē "Mikrofons 89" (1989) un latviešu patriotisko dziesmu izlasē "Tautas laiks" (2007).
2018. gadā "Atmostas Baltija" ieguva 17. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Maurīcijas krīnija

Nosaukums

Ģints nosaukums Crinum atvasināts no grieķu vārda krinon ("baltā lilija").

Izplatība

Lai arī suga plaši izplatīta Maurīcijas dārzos, dabā tā ir ļoti reta. Krīniju kādu laiku uzskatīja par izmirušu, līdz 1973. gadā kalnainā apvidū no jauna atklāja vairākus stādus.

Apraksts

Lapas garas, veselas, ar gludu malu, novietotas blīvās piezemes rozetēs, tāpēc augam iztrūkst iegarens stublājs. Dzīsla paralēla lapas aprisei un stiepjas no tās pamatnes līdz galam.
Zieds balts, ar 6 vainaglapām. Putekšņlapas garas, izvirzītas ārpus vainaglapām, ceriņkrāsas kātu un apputeksnēšanās laikā ar dzeltenu putekšnīcu.
Aldaris (uzņēmums)

Vēsture

"Aldaris" par savu izveidošanas gadu uzskata 1865., kad Bavārijas aldaris Joahims Dauders pašreizējā "Aldara" atrašanās vietā uzbūvē alus darītavu Waldschlößchen. 1900. gadā noris vērienīga ražotnes modernizācija un 1905. gadā Waldschlößchen kļūst par akciju sabiedrību. Uzņēmums savu darbību sekmīgi turpina arī pēc Pirmā pasaules kara. 1937. gadā valstij piederošā "Latvijas Kredītbanka" nopērk visas alus darītavu "Valdšleschens", "Ilģuciems" un "Tanheizers" akcijas, faktiski veicot nacionalizāciju, un tiek izveidots jauns lieluzņēmums. Tā nosaukumu izvēlas publiskā aptaujā, kurā piedalās 3338 iesūtītāji. Par labāko tiek atzīts nosaukums "Aldaris". 
Arī pēc inkorporācijas PSRS sastāvā un Otrā pasaules kara tas saglabā savu nosaukumu. 1976. gadā notiek administratīva (nedaudz līdzīga 1937. gadam) uzņēmumu apvienošana. "Aldari" apvieno ar "Vārpas" un "Iļģuciema" alus darītavām zem kopīga nosaukuma: ražošanas apvienība "Aldaris".
1992. gadā "Aldaris" uzsāk sadarbību ar skandināvu koncernu "Baltic Beverages Holding" (BBH). Vēlāk notiek uzņēmuma privatizācija, kurā "Aldarī" daļas iegūst gan BBH gan uzņēmuma darbinieki. Valsts, saskaņā ar Ministru kabineta rīkojumu Nr. 63, savas kapitāla daļas pārdod 1995. gadā. BBH pakāpeniski palielina savu daļu "Aldarī". Tā 2000. gadā BBH pieder 75% akciju (darbiniekiem 25%), 2006. gada sākumā — 84,88%, bet 2008. gadā, kad par BBH vienīgo īpašnieku kļūst "Carlsberg Group", "Aldaris" tam pieder pilnībā Pašlaik (2010) "Aldaris" tiek pozicionēts kā viens no "Carlsberg Group" uzņēmumiem — Aldaris, part of the Carlsberg Group (Aldaris, daļa no Carlsberg Group)