google/wiki40b huggingface dataset:
Hals Klements

Biogrāfija

Hals Klements dzimis Somervilā (Somerville) Masačūsetsā, ASV. Pēc vidusskolas viņš 1939. gadā beidza Rindža tehnisko koledžu, 1943. gadā absolvēja Hārvarda Universitāti, iegūstot bakalaura grādu astronomijā. Pēc tam Bostonas Universitātē 1946. gadā ieguvis maģistra grādu pedagoģijā, bet 1963. gadā — maģistra grādu ķīmijā Simonsa koledžā (Simmons College). Pēc Hārvarda Universitātes pabeigšanas Klements iestājās armijas gaisa spēku korpusā un kā bumbvedēja B-24 pilots piedalījās Otrajā pasaules karā, veicot 35 kaujas lidojumus. 1953. gadā viņš pārgāja uz militāro rezervi, bet 1976. gadā, būdams pulkveža pakāpē, tika atvaļināts rezervē.
Hala Klementa pirmais fantastiskais stāsts Proof tika publicēts 1942. gada jūnijā Džona Kempbela (John W. Campbell) vadītajā žurnālā Astounding Science Fiction, bet viņa pirmais romāns Needle iznāca 1949. gadā. Jau savos pirmajos darbos Klements parādīja, ka vēlas rakstīt precīzo zinātnisko fantastiku, dažkārt tuvojoties zinātnisko un populārzinātnisko rakstu robežai. 1945. gadā Klements sarakstīja stāstu Uncommon Sense, par kuru viņam vēlāk piešķīra Hugo balvu (Hugo Award, 1996). 1953. gadā žurnālā Astounding Science Fiction tika publicēts Klementa romāns Mission of Gravity. 
Pēc kara Hals Klements apmetās Miltonā un līdz 1987. gadam strādāja par pasniedzēju vidusskolā un Miltonas akadēmijā. 1952. gadā Klements apprecējās ar Mēriju Elizabeti Maijersu (Mary Elizabeth Myers), viņu laulībā piedzima divi dēli un meita.

Atzinība

Hala Klementa devums zinātniskajā fantastikā vairākas reizes ticis atzinīgi novērtēts. 1998. gadā Klements tika iekļauts Zinātniskās fantastikas un fantāzijas slavas zālē (Science Fiction and Fantasy Hall of Fame). 1999. gadā viņš saņēma SFWA Grand Master Award balvu.
Par 1945. gadā sarakstīto stāstu Uncommon Sense 1996. gada Pasaules zinātniskās fantastikas konferencē viņš saņēma Hugo balvu. Viņa darbu Mission of Gravity 1994. gadā Spānijas Zinātniskās fantastikas asociācija (Spanish Science Fiction Association) novērtēja kā labāko ārzemju autora romānu, šis romāns Hugo balvu saņēma 2004. gadā.
Hala Klementa piemiņai Pasaules zinātniskās fantastikas konvents Worldcon (World Science Fiction Convention) ir nodibinājis viņa vārdā nosauktu balvu par izcilību bērnu zinātniskās fantastikas literatūrā (Hal Clement Award for Young Adults for Excellence in Children's Science Fiction Literature), kas tiek pasniegta katru gadu.
1999. gada 1. maijā Pitsburgā viņam tika piešķirts prēmijas Nebula goda nosaukums Grand Master. Divreiz (1969. un 1997. gadā) par ieguldījumu fantastikas literatūras attīstībā viņam piešķirta Skylark balva. Viņa pusgadsimtu ilgušā ieguldījuma nozīmīgums precīzās zinātniskās fantastikas žanrā ir neapšaubāms.
Hals Klements nomira 2003. gada 29. oktobrī 81 gada vecumā Masačūsetsas Miltonas slimnīcā.
Dūkuri

Latvijā

Latvijā ligzdo 4 dūkuru ģints sugas: cekuldūkuris (Podiceps cristatus), melnkakla dūkuris (Podiceps nigricollis), pelēkvaigu dūkuris (Podiceps grisegena) un ragainais dūkuris (Podiceps auritus). Divas no četrām Latvijā sastopamajām dūkuru sugām ir aizsargājamas un reti sastopamas: melnkakla dūkuris un ragainais dūkuris. Visbiežāk Latvijas ezeros un upēs novērojams cekuldūkuris, kurš ligzdo gandrrīz visos lielākajos ūdensbaseinos, kā arī parasts ligzdotājs ir pelēkvaigu dūkuris.

Izskats un īpašības

Dūkuriem abi dzimumi izskatās vienādi. Riesta laikā to apspalvojums ir košs un krāsains, bet ziemā tas kļūst pelēcīgs un gaišs. Mazuļu dūnas ir svītrotas, ar izcilām kamuflāžas īpašībām. Knābji ir taisni, nedaudz saspiesti un smaili, nāsis novietotas tuvu pie knābja pamatnes. Astes spalvas ir īsas un dūnām līdzīgas, tās reizēm ir grūti pamanīt kopējā apspalvojumā. Ķermenim raksturīga vārpstveida, saplacināta forma.
Visas dūkuru sugas ir izcilas peldētājas un nirējas, bet neveiklas uz sauszemes. Dūkuru izcilo spēju nirt nodrošina anatomiska īpatnība. Tiem atšķirībā no citiem putniem tikai daži kauli ir atviegloti — pneimatizēti jeb pildīti ar gaisu. Atrašanos zem ūdens atvieglo arī spēja iztukšot tā sauktos gaisa maisus, kurus dūkuri izmanto, lai lidojuma laikā nodrošinātu skābekļa uzņemšanu gan ieelpojot, gan izelpojot. Turklāt ienirstot, dūkuri piekļauj apspalvojumu cieši pie ķermeņa, gandrīz pilnīgi atbrīvojot to no gaisa, kas atrodas starp spalvām. Lai arī dūkuru kauli ir smagāki kā citiem putniem un to spārni ir īsi, tie ir labi, spēcīgi lidotāji.
Lielais dūkuris (Podiceps major) ir ne tikai lielākais ģintī, bet arī visā dūkuru dzimtā. Tā ķermeņa garums var sasniegt 77 cm, svars 1,6 kg. Mazākais ir sudrabdūkuris (Podiceps occipitalis), kura ķermeņa garums var būt tikai 27 cm, svars 225 g. Pavisam nedaudz lielāks ir melnkakla dūkuris (Podiceps nigricollis), kura mazāko īpatņu ķermeņa garums ir 28 cm, svars 250 g.

Uzvedība un barība

Dūkuri barību meklē, nirstot zem ūdens, barojoties ar zivīm un dažādiem ūdens bezmugurkaulniekiem. Dūkuri ligzdo bagātīgi aizaugušos saldūdens ezeros un dīķos tuvu krastam peldošās ligzdās. Dējumā parasti ir 2 olas. Mazuļus vecāki bieži pārnēsā uz savas muguras, pat nirstot ar mazuļiem zem spārniem.
Katerina Rohoņana

Biogrāfija

Daudzkārtējā Ukrainas junioru šaha čempionātu laureāte, tajā skaitā uzvarētāja U12 vecuma grupā (1995, 1996), U18 vecuma grupā (2002) un U20 vecuma grupā (2003). Vairākkārt pārstāvējusi Ukrainu Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 1997. gadā Tallinā uzvarējusi Eiropas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. Ukrainas izlases sastāvā divas reizes izcīnījusi zelta medaļas Eiropas junioru komandu šaha čempionātā U18 vecuma grupā.
2000. gadā Sevastopolē uzvarējusi Ukrainas sieviešu šaha čempionātā. 2002. gadā Aluštā izcīnījusi bronzas medaļu Ukrainas sieviešu šaha čempionātā. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētāja, tajā skaitā Ļvovā (2003), Serpuhovā (2003), Nikolajevā (2004), Sanktpēterburgā (2006).
Pēc pārcelšanās uz ASV 2007. gadā izcīnījusi sudraba medaļu ASV sieviešu šaha čempionātā, bet 2008. gadā Talsā šajā turnīrā bijusi trešā. 2008. gadā Naļčikā piedalījusies Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kur 1. kārtā uzvarējusi Natāliju Žukovu, bet 2. kārtā zaudējusi Innai Gapoņenko.
Pārstāvējusi ASV komandu Pasaules šaha olimpiādē 2008. gadā un komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 2002. gadā Rohoņanai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2004. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Progress M-03M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2417 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela pašam kuģim (871 kg) un stacijas dzinējsistēmai (250 kg), skābeklis (53 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 823 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, tai skaitā 229 km amerikāņu segmentam.

Lidojuma gaita

Palaišana notika no Baikonuras kosmodroma 2009. gada 15. oktobrī 01:14 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U.
Saslēgšanās ar SKS notika 2009. gada 18. oktobrī 01:41 UTC, transportkuģim automātiskajā režīmā pieslēdzoties pie Pirs moduļa.
2010. gada 22. aprīlī 16:29:30 UTC Progress M-03M tika dota komanda atvienoties, un pēc trīs minūtēm tas atvienojās no Pirs moduļa. Autonomā lidojumā ar kravas kuģi tika veikts eksperiments Radar-Progress, lai ar instrumentiem no zemes pētītu jonosfēras īpašības kosmosa kuģa dzinēju darbības laikā.
2010. gada 27. aprīlī 18:05 UTC tika iedarbināts kosmosa kuģa dzinējs bremzēšanas manevram, kas ilga 168,6 sekundes. Pēc tam kuģis nogāja no orbītas un atmosfēras blīvajos slāņos sadega. Progress M-03M nesadegušās daļas aptuveni 18:50:56 UTC iekrita Klusajā okeānā.
UNESCO Pasaules mantojumu objektu skaits pa valstīm

2016. gadā Pasaules mantojuma objektu sarakstā bija iekļauti 1052 objekti no 165 pasaules valstīm (UNESCO Kosovu iekļauj Serbijas sastāvā, savukārt Latvija to ir atzinusi par atsevišķu neatkarīgu valsti). No šiem 1052 objektiem 814 bija kultūras objekti, 203 dabas objekti un 35 jaukti objekti. Uzskaitījumā valstis sadalītas UNESCO Pasaules mantojuma 5 ģeogrāfiskajās zonās: Arābu valstis, Āfrika, Eiropa un Ziemeļamerika un Latīņamerika un Karību jūra. No 1052 objektiem 55 objekti ir apdraudēti. Kopš saraksta izveidošanas no tā ir dzēstas 2 vietas (Vācijā — Drēzdenes Elbas ieleja (dzēsts 2009. gadā), un Omānā — Arābijas oriksu rezervāts (dzēsts 2007. gadā)).
Zaļā varde

Sistemātikas vēsture

Ilgu laiku ezera vardi un dīķa vardi uzskatīja par zaļās vardes pasugām ( atbilstoši ar zinātniskiem nosaukumiem — Rana esculenta ridibinda un Rana esculenta lessonae). Tomēr 1960. gadu beigās tika atklāts, ka, patiesībā, zaļā varde ir dīķa un ezera vardes hibrīds, kas Eiropā radies pirms 5000 gadiem. Šai sugai ir oriģināla populācijas ģenētiskā struktūra un ļoti specifisks ģenētiskās pārmantojamības mehānisms. Neparastība slēpjas tajā, ka zaļās vardes hibrīda gametoģenēzes process ar vienu no vecāku gēniem eliminējas un hibrīdi savvaļā eksistē vienkopus ar vienu no vecāku sugām.

Hibrīdģenēze

Ezera vardei un dīķa vardei ir kopīgs priekštecis un, lai arī vēsturiski ir izveidojušās divas sugas, abas ģenētiski ir saglabājušās pietiekami tuvu, lai to hibrīds būtu vairoties spējīgs. Tomēr divu zaļo varžu pēcnācēji ļoti bieži ir neauglīgi. Tādēļ dabā nevar novērot tīru zaļo varžu populāciju, tā vienmēr būs jaukta vai nu ar ezera vardēm, vai dīķa vardēm.
Visbiežāk pārojas ezera varžu mātītes ar dīķa varžu tēviņiem un zaļo varžu mātītes ar dīķa varžu tēviņiem vai daudz retāk ar ezera varžu tēviņiem. Šo trīs varžu gametoģenēzes īpatnība ir tāda, ka, ja zaļā varde sakrustojas ar dīķa vardi, pēcnācēji ir zaļās vardes, bet, ja zaļā varde sakrustojas ar ezera vardi, pēcnācēji ģenētiski ir atkal ezera vardes.

Izskats un īpašības

Pateicoties savai izcelsmei, zaļā varde līdzinās gan ezera, gan dīķa vardei, un tai ir abu sugu ķermeņa uzbūves un ekoloģijas starppazīmes. Atšķirt to no vecāku sugām ir grūti. Bieži to var noteikt tikai ar bioķīmiskām analīzēm (olbaltumvielu elektroforēzi). Zaļā varde ir lielāka par dīķa vardi, bet mazāka nekā ezera varde. Tās ķermeņa garums ir 6—8 cm, retāk līdz 10 cm. Zaļās vardes āda ir gluda, mugura zaļa vai brūngana, ar melniem plankumiem vai punktiņiem, bieži pāri mugurai novērojama gareniska, dzeltena svītra. Vēderpuse balta vai pelēka, parasti ar melniem plankumiem. Tēviņam ārējie rezonatori pelēkā krāsā.

Dzīves veids

Uz zaļo vardi netieši var noradīt tās dzīves vieta. Ja ezera varde iecienījusi caurtekošas ūdenstilpnes, dīķa varde stāvošus ūdeņus, tad zaļā varde satopama biotopos, kuriem ir starpposma raksturs – nelielos dīķos, pārplūdušās pļavās, upes līčos, izbijušos upes posmos, aizsprostos, kanālos, zivsaimniecības dīķos. Lielos ezeros un upēs parasti nav sastopama. Izvairās no bieziem mežiem. Zaļā varde aktivitātes sezonu pavada ūdenī vai ūdenstilpes krastā. Pārtiek no bezmugurkaulniekiem. Līdzīgi kā izejas sugas, arī zaļā varde ir aktīva dienā, taču nārsta dziedāšanas intensitāte pieaug pievakarē. Ziemo ūdenstilpes dibenā vai sauszemē, līdzīgi dīķa vardei.

Vairošanās

Zaļās vardes nārsta periods sākas maijā un ir atkarīgs no ūdens temperatūras (ūdens temperatūrai jābūt virs 15 °C). Nārsto mazos un lielos dīķos, karjeros, vecupēs vai upju līčos. Visi ar vairošanos saistītie raksturlielumi ir vidēji starp ezera un dīķa vardi. Dzimumgatavība iestājas dzīves trešajā gadā.
Rokijs Balboa

Sižets

Bijušais smagsvara čempions Rokijs Balboa ir novecojis, aizgājis no sporta un dzīvo atraitņa dzīvi. Adriana, kura iedvesmojusi Rokiju uz visiem viņa dzīves varoņdarbiem, pirms pāris gadiem ir mirusi ar vēzi. Rokijam ir savs bārs, kurā viņš šad tad stāsta cilvēkiem atgadījumus no savas karjeras. Dzīve jau tuvojas savam loģiskam noslēgumam. Taču reiz dators, kas simulē boksa mačus starp dažādu paaudžu cīkstoņiem nosaka, ka Rokijs ir spēcīgāks par pašreizējo čempionu Meisonu un drīz vien Rokijs saņem uzaicinājumu no Meisona menedžeriem sarīkot reālu cīņu. Lai sagatavotos, Rokijam (kuru trenē Apollo bijušais treneris Tonijs) jāizsver, vai svarīgs ir iznākums vai tā ir vienkārši viņa vēlēšanās vēlreiz atgriezties ringā, lai izcīnītu vēl vienu uzvaru. Pēdējo. Pirmo raundu Rokijs aizvada ļoti slikti, taču otrajā Diksons savaino roku un Rokijs izlīdzina cīņas gaitu. Cīņa ir sīva visus desmit raundus un, tāpat kā pirmās filmas noslēgumā, arī tagad Rokijs zaudē tikai pēc punktiem. Pēc cīņas Rokijs iet uz Adrianas kapa un pateicās viņai par atbalstu.
Harmony (SKS)

Harmony (no angļu:   "harmonija") jeb Node 2 ir Starptautiskās kosmiskās stacijas (SKS) modulis, kuru 2007. gada oktobrī nogādāja orbītā ar kosmoplānu Discovery misijā STS-120. Tas kalpos kā savienojošais mezgls starp Destiny, Columbus un Kibo moduli. Harmony izgatavots Itālijā. Ar Harmony uzstādīšanu tiek uzskatīts, ka ir pabeigts SKS amerikāņu segmenta kodols.

Specifikācija

Harmony ir cilindra formas korpuss, kas izgatavots no alumīnija. 
Node-2 ir līdzīgs 1998. gadā uzstādītajam ASV izgatavotajam modulim Node-1 (Unity), bet ir garāks.
Tā garums ir 7,2 m, diametrs 4,4 m, hermētiskais tilpums — 70 m³, starta masa ir aptuveni 13 600 kg. Modulim ir seši savienošanas porti (četri sānos un divi galos). Uz korpusa virsmas ir vairāki adapteri, pie kuriem var pievienot Space Shuttle vai SKS manipulatoru.

Izgatavošana

Pēc Eiropas kosmiskās aģentūras (ESA) līguma ar Itālijas kosmisko aģentūru, Node-2 moduli izgatavoja Itālijas kompānija Alcatel Alenia Space Turīnā. Tā bija jāuzbūvē NASA vajadzībām, par to ESA saņemot iespēju ar Space Shuttle nogādāt uz SKS eiropiešu Columbus laboratoriju.
1997. gada 8. oktobrī Turīnā starp ESA un NASA tika noslēgts bartera līgums par Node-2 un Node-3 moduļu un cita aprīkojuma izgatavošanu.

Pirmslidojuma sagatavošana

2003. gada 1. jūnijā ar Airbus Beluga lidmašīnu Node-2 modulis tika nogādāts Kenedija kosmiskajā centrā, lai to sāktu sagatavot misijai STS-120. Pēc ESA inženieru pārbaudēm, 18. jūnijā modulis oficiāli tika nodots NASA pārziņā.
2007. gada 5. martā, pēc ASV izsludinātā konkursa skolēnu vidū, tika paziņots Node-2 moduļa jaunais nosaukums — "Harmony".

Starptautiskajā kosmiskajā stacijā

2007. gada 23. oktobrī notika Space Shuttle Discovery starts ar Harmony kā galveno kravu (misija STS-120).
Tā kā modulim paredzētajā vietā (Destiny galā) atradās adapters PMA-2, pie kura pieslēdzas Space Shuttle, tad Harmony bija jānovieto īslaicīgā atrašanās vietā. 26. oktobrī modulis tika izcelts no kosmoplāna kravas telpas un pievienots pie Unity moduļa sāna porta. Nākamajās dienās notika tā dekonservācija.
9. novembrī SKS 16. ekspedīcijas dalībnieki Pegija Vitsone un Jurijs Maļenčenko veica iziešanu atklātā kosmosā, lai sagatavotu pāreju PMA-2 pārvietošanai uz Harmony: tika atvienoti elektrības kabeļi. Pēc tam kosmonauti pievienoja kabeļus manipulatora fiksatoram uz Harmony un noņēma aizsarpārklāju no porta, pie kura tiks piestiprināts adapters.
12. novembrī PMA-2 ar stacijas manipulatoru tika noņemts no Destiny moduļa un pārvietots uz Harmony gala portu.
14. novembrī modulis ar tam pievienoto PMA-2 tika pārvietots tam paredzētajā vietā — laboratorijas Destiny galā.
20. novembrī, Vitsone un Tani veica iziešanu kosmosā, kuras laikā pie Harmony tika pieslēgti dzesēšanas sistēmas vadi un veikta kabeļu savienošana pie PMA-2. 2007. gada 24. novembrī Vitsone un Tani pabeidza kabeļu un dzesēšanas cauruļu savienošanu starp PMA-2, Harmony un Destiny .
10. Saeimas frakcijas

10. Saeimā tika ievēlēti 5 vēlēšanu saraksti, no kuriem 2010. gada 2. novembrī savu darbu sāka 5 frakcijas.
Priviļļa

Vēsture

Par pilsētas pirmsākumiem uzskata 1695. gadu, kad dibināts Asesorskes (Асесорське) ciems. 1753. gadā pēc Krievijas Senāta rīkojuma apkārtējās zemes tika nodotas Balkānu reģiona pareizticīgo pārceļotāju apmetnēm. Tagadējās Priviļļas vietā tika izveidots serbu un bulgāru ciemats Pjata rota (П'ята рота), kas piederēja Bahmutas huzāru pulkam. 1778. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā. 1790. gados Priviļļas apkaimē tika uzietas akmeņogļu iegulas, bet to rūpnieciska izmantošana tika uzsākta tikai 1860. gados pēc Lisičanskas čuguna lietuves izbūves. 1938. gadā Priviļļai piešķīra pilsētciemata statusu, bet 1963. gadā tā kļuva par pilsētu.
Ēresunds

Ēresunds (dāņu: Øresund, zviedru: Öresund) ir jūras šaurums starp Zviedriju un Dānijai piederošo Zēlandes salu. Viens no Dāņu šaurumiem, kas savieno Baltijas jūru ar Ziemeļjūru. Ēresunds ir ap 100 km garš un šaurākajā vietā tikai 4 km plats. Šauruma krastos vairākas lielas pilsētas: Kopenhāgena Dānijā un Malme un Helsingborja Zviedrijā. Kopenhāgena un Malme ir savienotas ar 2000. gadā pabeigto Ēresunda tiltu. Šaurumā notiek intensīva kuģu satiksme.
Andris Buiķis

Dzīvesgājums

A. Buiķis ir dzimis 1939. gadā Valkā, bet bērnībā ģimene pārcēlās uz dzīvi Tukuma apriņķī. Mācījies Smārdes pamatskolā un Tukuma 1. vidusskolā. Studējis Latvijas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē skaitļošanas matemātikas specialitātē (absolvējis 1963. gadā). 1992. gadā kļuvis par habilitētu matemātikas doktoru. Pirms pievērsies politikai strādājis Latvijas Universitātē, kur bijis profesors matemātiskās modelēšanas apakšnozarē, kā arī Matemātikas un informātikas institūta Matemātisko tehnoloģiju laboratorijas vadītājs un vadošais pētnieks. Bijis arī ilggadējs "Sorosa fonds Latvija" valdes loceklis.

Politiskā darbība

2010. gada rudenī ievēlēts 10. Saeimā no partiju apvienības "Vienotība" saraksta. 2011. gada Saeimas ārkārtas vēlēšanās ievēlēts arī 11. Saeimā. Politikai pievērsies arī A. Buiķa dēls Emīls, arī partijas "Vienotība" biedrs.
2014. gada vasarā izstājies no partijas "Vienotība". Rudenī ievēlēts 12. Saeimā no Nacionālās apvienības.
Pētnieciskās žurnālistikas centra Re:Baltica veiktajā pētījumā par 12. Saeimas deputātu uzstāšanos tribīnē un ziņojumu gatavošanu atzīts par vienu no 12 "nerunīgajiem deputātiem", jo 12. Saeimā 44 pavadītajos mēnešos A. Buiķis tikai vienreiz runājis no tribīnes un trīs reizes gatavojis ziņojumu par kādu likumprojektu.
Cēsu alus

Vēsture

1590. gadā Cēsu pils revīzijas protokolā pirmo reizi tika pieminēta alus gatavošana. Pirmā alus darītava atradās tieši pilī. 17. gadsimta pirmajā pusē tā tika pārcelta uz trešo priekšpili. 19. gadsimta vidū Cēsu pilsmuižā uzbūvēja alus darītavas ēkas un izveidoja Cēsu alus darītavu, kuras īpašnieks bija grāfs Emanuels fon Zīverss.
1922. gadā vairāki Cēsu uzņēmēji atpirka alus darītavu no Zīversa un nodibināja A/S "Augļu dārzs". 20-30. gados alus darītavā tika ražots arī vīns, sulas un minerālūdens.
1940. gadā A/S "Augļu dārzs" tika nacionalizēta. 1976. gadā tika izveidota alus rūpnieciskā ražošanas apvienība "Cēsu alus", kurā ietilpa arī Naukšēnu un Gulbenes alus darītavas. 1988. gadā apvienība sadalījās.
1995. gadā "Cēsu alus" tika privatizēts un atkal pārtapa par akciju sabiedrību. 1999. gadā alus darītavu nopirka Somijas alus un bezalkoholisko dzērienu ražotāja Olvi Oyj meitas uzņēmums Igaunijā A. Le Coq. 2001. gadā tika atklāta jauna ražotne Cēsīs, Aldaru laukumā 1, un alus darītava pārcēlās uz jaunām ēkām. 2003. gadā "Cēsu alus" kļuva par otru lielāko, bet 2014. gadā — par lielāko alus ražotāju Latvijā.
"Cēsu alus" piedalās Ilgtspējas indeksa novērtējumā kopš tā ieviešanas Latvijā 2010.gadā. Pirmajos trīs gados "Cēsu alus" saņēma Sudraba kategorijas novērtējumu, bet mērķtiecīgi attīstot uzņēmuma darbību un ilgtspējas sniegumu, no 2013.gada uzņēmuma veikums Ilgtspējas indeksā novērtēts ar Zelta līmeni, bet no 2017.gada ar augstāko novērtējumu – Platīna līmeni.
IAAF Dimanta līga

IAAF Dimanta līga ir ikgadēja vieglatlētikas sacensību sērija, kas notiek kopš 2010. gada. To organizē Starptautiskā vieglatlētikas federācija (International Association of Athletics Federations). Dimanta līga aizstāja no 1998. līdz 2009. gadam notikušās IAAF Zelta līgas sacensības. Atšķirībā no Zelta līgas sacensībām, kas notika Eiropā, Dimanta līgas sacensības notiek arī ārpus Eiropas — Āzijā, Ziemeļamerikā.
Katra no 32 disciplīnām (16 vīriešiem un 16 sievietēm) katru gadu notiek septiņas reizes. Katra posma trīs labākie saņem punktus (sezonas finālsacensībās iegūtie punkti dubultojas). Sezonā uzvar sportists, kas ieguvis visvairāk punktu.
2016. gada sezonā par sezonas kopvērtējuma uzvarētāju šķēpa mešanā sievietēm kļuva latviete Madara Palameika.
Latvijas Robežsargu brigāde

Robežsargu brigāde tika dibināta 1919. gada 7. novembrī. 1920. gadā tā tika pārsaukta par robežsargu divīziju, bet 1936. gadā atguva savu nosaukumu - robežsargu brigāde. 5 bataljonu sastāvā ar apmēram 100 virsniekiem un 1 200 instruktoriem un kareivjiem. 
No tehniskajiem līdzekļiem jūras robežas kontrolei robežsargu rīcībā bija motorkreiseris "Sams" un motortorpēdlaiva "Bulta".
Tā bija pakļauta Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijai, bet iekšējās struktūras un militāro uzdevumu ziņā - Latvijas Republikas Kara ministrijai. Brigāde sastāvēja no bijušajiem aktīvā karadienesta karavīriem, kas bija beiguši instruktoru kursu. Brigādes komandieris kopš 1928. gada bija ģenerālis Ludvigs Bolšteins, štāba priekšnieks - pulkvedis Voldemārs Kalniņš.
Miko Meenpē

Spēlētāja karjera

Dzimis Tamperē, turpat Meenpē uzsāka arī hokejista karjeru. Taču SM līgā viņš debitēja 2002.—2003. gada sezonā jau JYP sastāvā. Tajā viņš spēlēja līdz 2004.—2005. gada sezonai. 2006. gada vasarā Miko pievienojās Hēmenlinnas "HPK" vienībai, kuras sastāvā 2008.—2009. gada sezonā Meenpē kļuva par līgas rezultatīvāko aizsargu. 2010.—2011. gada sezonu spēlētājs aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas klubā HC Frolunda.
2011.—2012. gada sezonā Meenpē pievienojās KHL klubam Habarovskas "Amur" un sezonas gaitā pateicoties līdzjutēju balsojumam tika izvēlēts dalībai 2012. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. Nākamo sezonu viņš uzsāka Maskavas CSKA sastāvā, taču sezonas otrajā pusē pārcēlās uz Prāgas "Lev". 2013.—14. gada sezonā kopā ar "Lev" sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan septiņās spēlēs piekāpjoties Magņitogorskas "Metallurg".
Nākamo sezonu aizvadīja SM līgas vienībā Jiveskiles JYP, taču tad pievienojās HC Ambrì-Piotta.
Somijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010. gada Pasaules čempionātā.
ASV administratīvais iedalījums

ASV ir federāla valsts, kuru veido 50 štati (states), 1 federālais apgabals (Federal District) un 14 salu grupas (insular area), no kurām 5 ir lielas aizjūras teritorijas. Sakarā ar dalītu suverenitāti starp katru ASV štatiem un ASV federālo valdību amerikāņi ir pilsoņi gan visā valstī, gan štatā, kurā viņš dzīvo. Pēc iedzīvotāju skaita vislielākais štats ir Kalifornija (38 802 500), savukārt vismazākais ir Vaiominga (584 153). Pēc platības vislielākais štats ir Aļaska (1 717 860 km²), savukārt vismazākais — Rodailenda (3140 km²). Katram štatam ir sava konstitūcija, taču visi štati ir atbalstījuši arī kopējo ASV konstitūciju. Ratificējot ASV konstitūciju, štatiem ir nodotas konkrētas ierobežotas suverēnās pilnvaras federālā valdībā. 48 no 50 štatiem sīkāk iedalās apgabalos (pārējos divos štatos ir apgabaliem ekvivalentas vienības). Visvairāk to ir Teksasā — 254 apgabali, savukārt vismazāk — Delavērā — 3 apgabali. Kopā ASV teritoriju 2013. gada 1. janvārī veidoja 3143 apgabali.
Sākotnēji pastāvošie trīspadsmit štati bija trīspadsmit koloniju pēcteči, kas pretojās britu likumiem. Pēc tam lielākā daļa štatu tika pievienoti no teritorijām, kas tika iegūtas Pilsoņu kara laikā vai arī kuras iegādājās ASV valdība. Vēl citi izņēmumi ir tie štati, ko veidojuši sākotnējo trīspadsmit štatu teritorijā dzīvojošie. Savienoto Valstu vēstures pašā sākumā tika izveidoti šādi trīs štati: Kentuki no Virdžīnijas; Tenesī no Ziemeļkarolīnas; Meina no Masačūsetsas. Amerikāņu pilsoņu kara laikā Ziemeļvirdžīnija atdalījās no Virdžīnijas. Visjaunākais štats — Havajas — ieguva štata statusu 1959. gada 21. augustā. Štatiem nav tiesību atdalīties no savienības. Štati kopā veido liela mēroga ASV zemes masu; vēl divas citas teritorijas, kas uzskatāmas par neatņemamu ASV valsts daļu, ir Kolumbijas distrikts, federālais apgabals, kur atrodas galvaspilsēta Vašingtona; un Palmiras atols, kas ir neapdzīvota, bet ietilpst valsts teritorijā Klusajā okeānā un atrodas Klusajā okeānā.