google/wiki40b huggingface dataset:
Johans Teodors Bērents

Dzīvesgājums

Dzimis 1789. gada 31. maijā (11. jūnijā) Rīgā tirgoņa ģimenē. Mācījās Domskolā (1793-1803), pēc tam Tērbatas universitātē studēja teoloģiju (1803-1806). No 1808. gada viņš bija Suntažu draudzes mācītājs (1808-1850). 1724. gadā Bērents piedalījās Latviešu literārās biedrības dibināšanā, bija tas sekretārs. Veidoja 38 “Vidzemes kalendāra” pielikumus (1825-1863) un regulāri publicēja analītiskus rakstus laikrakstos “Ziņas”, “Latviešu ļaužu draugs”, “Latviešu Avīzes”. No 1845. līdz 1851. gadam Bērents bija Latviešu literārās biedrības vadītājs. 1852. gadā viņš publicēja savu grāmatu “Tā Dieva kalpa Mārtiņa Lutera mazais katķisms” un tulkoja stāstiņus sērijā “Grāmatiņas priekš tiem mīļiem bērniņiem” (1855-1865). 
Miris 1866. gada 27. jūnijā (9. jūlijā) Suntažos.
Lēļu un svīru virskārta

Kopīgās īpašības

Visi šīs grupas putni ir ļoti labi lidotāji un lielāko daļu dienas pavada gaisā spārnos. Grupas vēsturiskie priekšteči ir bijuši kukaiņēdāji, bet attīstoties un sadaloties kārtās un dzimtās, kolibri kļuvuši par nektārēdājiem. Visiem šīs grupas putniem raksturīgs plats knābis ar plašiem un lieliem nāsu atvērumiem, kas sugām ar īsiem knābjiem gandrīz sasniedz knābja galu. Vienlaicīgi apakšžoklis ir šaurs un slaids.
Andris Ērglis

Biogrāfija

Andris Ērglis ir dzimis Aizputē, bet 15 gadu vecumā pārcēlies uz Liepāju. Beidzis Emīla Melngaiļa Liepājas Mūzikas koledžu, kurā apguvis sitamo instrumentu specialitāti. Ērglis trīs gadus ir spēlējis Liepājas Simfoniskajā orķestrī. 2001. gadā kopā ar Jāni Strazdu izveidojis poproka grupu "Berm", kurā darbojies līdz 2006. gadam. Kopā ar grupu "Berm" Andris Ērglis 2003. gadā ieguva 1. vietu festivālā "Liepājas Dzintars".
2006. gadā, pēc grupas "Berm" izjukšanas, Andris Ērglis kopā ar Jāni Strazdu, Liepājas Simfoniskā orķestra mūziķi Aivaru Meijeru, kā arī bijušo grupu "Līvi" un "Fomins & Kleins" ģitāristu Tomasu Kleinu izveidoja grupu "Cacao". Grupā "Cacao" Ērglis ir vienlaikus gan solists, gan bundzinieks. 2007. gadā Ērglis kļuva par vienu no sešiem apvienības "Bonaparti.lv" dalībniekiem, kas Eirovīzijas dziesmu konkursā pārstāvēja Latviju ar dziesmu "Questa Notte".
Par vienu no populārākajiem latviešu dziedātājiem Andris Ērglis kļuva 2007. gada vasarā, kad ieguva 2. vietu starptautiskajā dziesmu konkursā "Jaunais Vilnis". Pēc šī panākuma strauji palielinājās gan Andra Ērgļa, gan grupas "Cacao" panākumi. Septembrī tika izdots grupas albums "Ripoja akmens", bet albuma tituldziesma kļuva par grupas slavenāko dziesmu. Dziesma "Ripoja akmens" uzvarēja 2007. gada Muzikālajā bankā un Latvijas Muzikālajā līgā, sasniedza 1. vietu Latvijas Mūzikas Spicē, kā arī ieguva Gada balvu kā 2007. gada lielākais radio hits.
2007. gada nogalē Andris Ērglis nolēma pievērsties solo karjerai. Rudenī viņš kļuva par LNT šova "Divas zvaigznes" 2. vietas ieguvēju. 2008. gada sākumā ar dziesmu "Broken Lullaby" Ērglis ieguva 3. vietu Latvijas Eirovīzijas nacionālajā atlasē. Martā klajā nāca Andra Ērgļa pirmais solo albums "Sirdspuksti", kam 12. aprīlī sekoja viņa pirmais solo lielkoncerts. Albums mazāk nekā divu mēnešu laikā ar 10 000 pārdotām kopijām sasniedza Platīna statusu. Albuma pirmais singls "Pa paralēli", ko Ērglis izpilda duetā ar dziedātāju Kristīnu Zaharovu, maijā sasniedza 1. vietu Latvijas Mūzikas Spicē.

Privātā dzīve

Andris Ērglis ir precējies ar sievu Kristīni un abiem ir meita Estere (2006. gadā) un dēls Valters (dzimis 2008. gadā).
Mariama Danelija

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt piecu gadu vecumā. Vairākkārt pārstāvējusi Gruziju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. 2006. gadā uzvarējusi Pasaules jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā, bet Eiropas jauniešu šaha čempionātā šajā vecuma grupā bijusi trešā. 2010. gadā Batumi uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2009. gadā uzvarējusi Gruzijas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā, bet pēc gada šajā vecuma grupā ieņēmusi otro vietu.
Kopš 2013. gada mācās Teksasas universitātē Dalasā un piedalās šaha turnīros ASV.
Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Danelijai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Snaiperis

Snaiperis ir karavīrs armijā, kurš ir apmācīts rīkoties ar snaiperšautenēm. Snaiperi spēj trāpīt ar šiem ieročiem mērķī no ļoti liela attāluma. Lai to spētu izdarīt, pie viņu ieročiem ir piemontēts optiskais tēmēklis. Snaiperi arī tiek speciāli apmācīti, lai tie paliktu ienaidniekam neredzami.
Daudzām policijas nodaļām snaiperi ir arī viņu speciālo vienību brigādēs. Arī mednieki bieži vien apgūst iemaņas, kas piemīt snaiperiem, jo arvien vairāk mūsdienās viņi izmanto dzīvnieku medībās ieročus ar optiskajiem tēmēkļiem.
Vitālijs Hvorostiņins

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Hvorostiņins sāka 2009.—10. gada sezonā, kuru aizvadīja Latvijas čempionāta komandā DHK Latgale. Nākamo sezonu viņš uzsāka QMJHL klubā Val-d'Or Foreurs, taču jau pēc trīs tās rindās aizvadītām spēlēm komandu pameta, atgriežoties DHK Latgale sastāvā. 2011.—12. gada sezonu aizvadīja Somijas junioru līgā, taču tad pievienojās Ukrainas hokeja līgas komandai Bilyy Bars Bila Tserkva. Ukrainā hokejists aizvadīja nākamās divas sezonas, 2013. gadā kļūstot par Ukrainas čempionu.
2014.—15. gada sezonu aizvadīja Rīgas "Prizma" rindās. Ar 27 punktiem 29 spēlēs Hvorostiņins bija komandas rezultatīvākais spēlētājs. "Prizmas" rindās spēlēja līdz 2017. gada sākumam, kad pārcēlās uz Vāciju.
Ļubošs Bartečko

Spēlētāja karjera

Savu profesionālo karjeru Bartečko uzsāka 1993. gadā, kad debitēja Slovākijas Ekstralīgā HK Popradas kluba sastāvā. 1995. gadā gan Ļubošs devās uz Ziemeļameriku, kur līdz 1997. gadam spēlēja QMJHL. 1997.—98. sezonu Bartečko aizvadīja AHL, bet jau 1998.—99. sezonā aizvadīja 32 spēles NHL kluba Sentluisas "Blues" rindās. Bartečko otrā sezona NHL bija arī viņa rezultatīvākā, 67 spēlēs atzīmējoties ar 39 rezultativitātes punktiem. 2001. gada vasarā Ļubošs pievienojās Atlantas "Thrashers", tās rindās aizvadot divas sezonas.
2003. gada vasarā Bartečko atgriezās Eiropā, pievienojoties Čehijas Ekstralīgas klubam Prāgas "Sparta". 2003.—04. sezonā Ļubošs kļuva par Krievijas čempionu Maskavas "Dinamo" sastāvā, bet no 2005. līdz 2009. gadam Bartečko spēlēja Zviedrijas Elitsērijas klubā HK Luleo. 2009.—10. sezonu hokejists uzsāka Šveices hokeja līgas klubā HK Berne, bet pabeidza Farjestads BK rindās. Līdzīg arī 2010.—11. sezonu Bartečko iesāka slovāku HK Popradas rindās, bet noslēdza MODO sastāvā Zviedrijas Elitsērijā.
No 2011. līdz 2013. gadam spēlēja KHL komandās Popradas "Lev" un Prāgas "Lev", tad sezonu aizvadīja Čehijas Ekstralīgas komandā HK Homutova, bet tad pievienojās HK Popradai.
Slovākijas izlases rindās spēlējis trijos Olimpisko spēļu turnīros, kā arī sešos Pasaules čempionātos, 2002. gadā kopā ar izlasi izcīnot Pasaules čempiona titulu, bet 2000. gadā izcīnot sudraba medaļas.
Jāņavārti

Vēsture

Mūsdienu dzelzceļa stacijas nosaukums cēlies no daudz senākā Rīgas priekšpilsētas nocietinājumu Jāņa vārtu nosaukuma, kas uzcelti ap 1626. gadu  palisādē Lielās Riepnieku ielas (tagadējās Dzirnavu ielas) stūrī, bet pēc kara inženiera Rodenburga projekta 1650. gadā līdz tiem uzbūvēja Jāņa dambi (Johannis-Damm), pa kura augšu veda pasta ceļš. Līdz ar priekšpilsētas paplašināšanu Jāņavārtus 1789. gadā pārcēla apmēram uz tagadējo Maskavas un Pirts ielu stūri, kur vēlāk atradās pilsētas dezinfekcijas iestāde.
Rīgas-Ērgļu dzelzceļa līnijas būvēšanas laikā izveidoja pieturas punktu "Jāņavārti". Krustpils virziena pasažieru vilcieni Jāņavārtos sāka pieturēt 1957. gadā (sākumā tikai Šķirotavas darba vilcieni). No Salaspils ielas puses uz Ērgļu virziena perona varēja nokļūt pa gājēju tiltu, kas sliktā tehniskā stāvokļa dēļ 2003. gadā slēgts. 2010. gadā drošības dēļ izbūvēti nožogojumi gar sliedēm, tādējādi gājēji no Jāņavārtu stacijas uz Krustpils ielu var nokļūt vai nu nelegāli pa dzelzceļa darbiniekiem paredzētām ejām, vai arī pa Slāvu tiltu vai gājēju tiltu pie Daugmales stacijas. Ērgļu virziena perons ir saglabājies, kaut arī pasažieru vilcienu kustība kopš 2007. gada nenotiek.
Turkish Airlines

Vēsture

Lidsabiedrība dibināta 1933. gada 20. maijā kā Valsts aviācijas administrācija (turku: Devlet Hava Yolları) Aizsardzības ministrijas paspārnē. Sākotnēji flotē bija lidmašīnas: 2 Curtiss Kingbird, 2 Junkers F.13 un 1 ANT-9. 1933. gada augustā sākti lidojumi starp Stambulu, Eskišehiru un Ankaru. 1935. gadā lidsabiedrību pārņēma Darba ministrija un tā tika pārdēvēta par Valsts aviācijas ģenerāldirektorātu. 1938. gada lidsabiedrība pārgāja Transporta ministrijas pakļautībā un jūnijā tika pārdēvēta par Devlet Hava Yolları Umum Müdürlüğü (DHY).
Pirmais starptautiskais regulārais lidojums veikts 1947. gadā uz Atēnām. 1951. gadā sākti lidojumi uz Nikosiju, Beirutu un Kairu. 1956. gadā veikta reorganizācija, izveidojot kapitālsabiedrību Türk Hava Yollari A.O. (THY; starptautiskais nosaukums Turkish Airlines). Lidsabiedrība pievienojās Starptautiskā gaisa transporta asociācijai. 1957. gadā British Overseas Airways Corporation (BOAC) ieguva 6,5 % Turkish Airlines kapitāldaļu.
1974. gadā ar 50 % dalību Kiprā izveidots kopuzņēmums Cyprus Turkish Airlines. 1977. gadā THY tika nacionalizēts, Finanšu ministrijai pārpērkot kapitāldaļas no BOAC.
1989. gadā kopā ar Lufthansa izveidota lidsabiedrība SunExpress. 1990. gadā sākta Turkish Airlines privatizācija, publiskā pārdošanā nododot 1,53 % akciju; uzņēmums nonāca Valsts līgumsabiedrību administrācijas pakļautībā. 1994. gada 27. novembrī lidsabiedrība ieguva valsts uzņēmuma statusu ar pārraudzību no privatizācijas administrācijas.
2004. gadā privatizācijai nodoti 23 % Turkish Airlines akciju. 2005. gadā izveidoti meitas uzņēmumi THY HABOM A.S., THY TEKNIK A.S. un THY EGITIM A.S. 2006. gadā publiskā pārdošanā nodoti 28,75 % lidsabiedrības kapitāldaļu. 2008. gadā Turkish Airlines uzņemts Star Alliance.

Flote

2015. gada decembrī Turkish Airlines flotē bija 299 gaisa kuģi, to skaitā 10 kravas lidmašīnas. 2021. gadā lidmašīnu skaits plānots 433.
Taimskvērs

Taimskvērs (angļu: Times Square) ir krustojums Manhatanā, Ņujorkā, ASV, pie Brodvejas un 7. avēnijas krustojuma, tas stiepjas no Rietumu 42. ielas līdz Rietumu 47. ielai. Paplašinātā Taimskvēra zona, ko sauc arī par teātra apgabalu, sastāv no blokiem starp 6. un 8. avēniju no austrumiem un rietumiem un starp 40. un 53. ielu no dienvidiem un ziemeļiem. Agrāk Taimskvērs bija pazīstams kā Longacre Square. Savu pašreizējo nosaukumu tas ieguva 1904. gada aprīlī. Taimskvērs ir pazīstams arī kā "pasaules krustceles" (The Crossroads of the World) un The Great White Way, tas ir kļuvis par Ņujorkas un visas ASV simbolu. Saskaņā ar ceļojumu žurnāla Travel + Leisure datiem, Taimskvērs ir pasaulē populārākais tūrisma objekts, katru gadu to apmeklē aptuveni 39 200 000 cilvēku.
Turaidas iela (Jūrmala)

Satiksme

Pa Turaidas ielu kursē 3. autobuss. Pirms tam pa ielu kursēja 8. autobuss.
Bloķēšana (šahs)

Bloķēšana ir taktisks paņēmiens (īpašs ievilināšanas veids), ar kura palīdzību piespiež pretinieka figūras bloķēt atkāpšanās ceļu citai, kā likums vērtīgākai figūrai, kura kļūst par uzbrukuma objektu. Daudzos gadījumos šī vērtīgākā figūra ir karalis. Parastās ievilināšanas gadījumā uzbrukuma mērķis ir pati ievilinātā figūra, turpretī bloķēšanas gadījumā — bloķētā figūra. Kombinācijas, kas saistītas ar bloķēšanu, ir dažādas un bieži satur arī citus taktiskos paņēmienus. Bloķēšanu var sastapt dažādās partijas stadijās, tomēr visbiežāk vidusspēlē.
UTC+11:30

UTC+11:30 ir identifikators laika nobīdei no UTC par +11:30. Šo laiku kā standarta laiku ir izmantojusi Norfolkas Sala un Jaunzēlande, bet tā vairs netiek lietota.

Izmantošana

1868. gadā Jaunzēlande kļuva par pirmo valsti pasaulē, kas izmantoja vienotu laiku visā valstī. Tas tika balstīts uz 172° 30' austrumu garumu, kas ir 11 stundas un 30 minūtes priekšā Griničas laikam. Šis laiks bija zināms kā Jaunzēlandes vidējais laiks (NZMT). Mūsdienās tas būtu vienā laika zonā, kura pašlaik ir UTC+11:30. 1946. gadā Jaunzēlandes laiks mainījās no NZMT uz Jaunzēlandes standarta laiku (NZST), kas ir GMT+12:00. Kopš 1928. gada Jaunzēlande NZST izmantoja kā vasaras laiku.
Līdz 2015. gada 4. oktobrim Norfolkas Salas standarta laiks (NFT) bija UTC+11:30, kad tas tika mainīts uz UTC+11:00.
Panzerkampf.org

Par forumu

Šobrīd forumā ir reģistrējušies vairāk kā 750 lietotāju. Aktīvi diskutē vairāki desmiti lietotāju. Foruma mērķis ir ne tikai būt par vietu, kur var diskutēt un apmainīties ar informāciju, bet būt arī par informācijas avotu, uzkrājot vērtīgu informāciju.
Forumam ir 7 sadaļas, kas sazarojas tēmās (kopā 80). Šobrīd dažādās tēmās ir ievietotas vairāk kā 120 000 atbildes. Sadaļas par Pirmo pasaules karu, Otro pasaules karu un Mūsdienu kariem un militārajiem konfliktiem ir foruma kodols un tiek sauktas par tematiskajām sadaļām. Pārējās 4 sadaļas arī ir saistītas ar militārajiem jautājumiem un vēsturi, bet neiekļaujas pirmajās trijās sadaļās, piemēram, hobiji, militārās datorspēles u.c.
Panzerkampf.org apvieno visdažādāko profesiju un vecuma cilvēkus. Forumā darbojās vēsturnieki, NBS karavīri, zemessargi, jaunsargi, bijušie karavīri, kara veterāni utt.
Forums ir rīkojis un rīko braucienus uz kauju vietām, muzejiem, militārajām bāzēm, vēsturiskiem objektiem u.c. vietām gan Latvijā, gan arī ārzemēs (Somija, Polija, Vācija, Krievija u.c.).

Tapšana

Foruma sākotne meklējama 2004. gadā, kad izveidojās noturīga militārās vēstures entuziastu grupa, kas dažādās vietnēs diskutēja par vēsturi, bruņotajiem konfliktiem, militāro tehniku u.c. līdzīgiem jautājumiem. Kodols laika gaitā pieauga no diviem cilvēkiem līdz septiņiem.
Tajā pašā gadā notika brauciens uz Kubinkas bruņutehnikas muzeju Maskavā. Brauciena laikā diskusiju rezultātā radās doma, ka ir nepieciešams interneta forums, kur varētu vienuviet diskutēt par militārās vēstures tematikas jautājumiem latviešu valodā, jo tobrīd šādas iespējas nebija.
Tā 2005. gada maija sākumā militārās vēstures forums Panzerkampf.org uzsāka savu darbību. Foruma izveidotājs ir lietotājs ar segvārdu Alis, kurš ir arī foruma administrators.

Nosaukums

Sākotnēji bija doma, ka forumā tiks diskutēts tikai par bruņutehniku un tās modelēšanu. Nosaukuma sākuma variants bija tanki.lv, bet tas bija aizņemts. Nākamais variants Tanku cīņa nebija labskanīgs. Trešais variants, kas palika kā foruma nosaukums, tika atrasts kādā Paula Karela grāmatā. Foruma pāreja uz daudz plašāku tēmu klāstu radās plašo diskusiju rezultātā.
Parastais sīksamtenis

Morfoloģija

Parastais sīksamtenis ir neliels dienas tauriņš. Tā spārnu plētums 25—36 mm, ķermeņa garums apmēram 10 mm. Spārni no virspuses ir vienkrāsaini — oranždzeltenā krāsā, tikai uz priekšējiem spārniem galos ir neliels melns punktiņš. Parastais sīksamtenis lidojumā ir visgaišākais no Latvijas sīksamteņiem. No apakšpuses priekšspārni ir oranži ar pelēku galu, bet aizmugurējie spārni pelēki, samtaini ar blāvu, viļņainu šķērsjoslu spārna centrālajā daļā. Tā galvenā pazīme ir dekoratīva melni-balta "actiņa" uz priekšējā spārna gala. Šī iezīme uzreiz atšķir parasto sīksamteni, jo visām pārējām sugām košāki un dekoratīvāki ir aizmugurējie spārni.

Ekoloģija

Parastais sīksamtenis ir vienīgais no sīksamteņiem, kuram gadā attīstās divas paaudzes. Pirmās paaudzes tauriņi izšķiļas maija sākumā (visagrāk no visiem sīksamteņiem), otrās paaudzes tauriņi izlido jūlija beigās vai augusta sākumā. To  var novērot dažādos biotopos: pļavās, mežmalās, norās, kāpās, izcirtumos, ceļmalās, vietās, kur bagātīgi aug graudzāles. Kāpuri uz graudzālēm atrodami no jūnija līdz rudenim un pēc pārziemošanas līdz aprīlim, kad tie iekūņojas. Parastais sīksamtenis pārziemo kāpura stadijā. Kāpuri barojas ar dažādām graudzālēm, piemēram, ar aitu auzenēm, smaržzālītēm, ciņusmilgām, skarenēm un sekstainēm.
Voiniča manuskripts

Voiniča manuskripts ir ilustrēts kodekss, kas sarakstīts ar roku pašlaik nezināmā rakstu sistēmā. Materiāls, uz kura tas rakstīts, tiek datēts ar 15. gadsimta pirmo pusi. Iespējams, sarakstīts Ziemeļitālijā renesanses laikā. Manuskripts nosaukts Vilfrīda Voiniča, kas to iegādājās 1912. gadā, vārdā. Kopš 1969. gada atrodas Jeila Universitātes bibliotēkā.
Dažas lapas laika gaitā ir pazudušas, ir palikušas aptuveni 240 lapas. Teksts rakstīts no kreisās uz labo pusi, lielākajā daļā lapu ir arī ilustrācijas vai diagrammas. Dažas lapas ir salokāmas. Manuskriptu ir pētījuši vairāki profesionāli kriptogrāfi, kā arī amatieri. Līdz šim nevienam nav izdevies atšifrēt tekstu. Voiniča manuskripts kļuvis par slavenu gadījumu kriptogrāfijas vēsturē. Ir tikuši izteikti minējumi, ka manuskripts domāts kā joks, tomēr teksta valodnieciskā analīze liecina, ka teksta struktūra atbilst dabiskajām valodām.
Eiropas čempionāts basketbolā mazajām valstīm

Eiropas čempionāts basketbolā mazajām valstīm ir Eiropas čempionāta basketbolā zemākā līga. Turnīru organizē FIBA Europe Šis turnīrs nav saistīts ar Eiropas čempionāta augstāko divīziju un B divīziju, kopš mazo valstu turnīra uzvarētājs netiek uz B divīziju.
Pirmoreiz C divīzija notika 1998. gadā kā Stimulācijas turnīrs. Kopš tā laika, turnīrs notiek ik pēc 2 gadiem. 2007. gadā turnīrs oficiāli tika pārsaukts par Eiropas čempionāta basketbolā C divīziju, savukārt 2011. gadā — par Eiropas čempionātu basketbolā mazajām valstīm.
Brīvības iela (Rīga)

Vēsture

Brīvības ielas pirmsākumi ir meklējami Vecrīgā, kur Brīvības ielas posmu veido bijušās Kaļķu un Svērtuves ielas. Kaļķu iela sākotnēji bija daļa no tagadējās Šķūņu ielas. Kaļķu ielas nosaukums parādījās 15. gadsimtā (Kalkstrate — lejasvācu valodā 1404, Pl. Cementi — latīņu val., 1407). Līdz 16. gadsimtam Kaļķu iela gāja no Rātslaukuma līdz Rīgas upei (tagadējai Kalēju ielai) un pretējā upes krastā atradās kaļķu ceplis. 17. gadsimtā iela tika pagarināta līdz tagadējam Pilsētas kanālam.
Kaļķu ielas turpinājums aiz Rātslaukuma līdz Daugavai bija Svērtuves iela. Senākais tās nosaukums — Šāļu vārtu iela (Schalportenstrate 1413, Schalstrate 1506 — lejasvācu valodā), kas, domājams, cēlies no vācu valodas vārda Waagschale — 'svaru kauss'.
Brīvības ielas pirmsākumi bijušajās priekšpilsētu teritorijās ir saistīti ar seno tirdzniecības ceļu uz Vidzemi un Pleskavu, kurš 13. līdz 16. gadsimtā beidzās pie Smilšu ielas Vecrīgā. 17. gadsimta beigās izbūvējot jaunos Rīgas nocietinājumus — zemes vaļņus, galvenos pilsētas vārtus pārvietoja Kaļķu ielas galā (pie tagadējā Zigfrīda Annas Meierovica bulvāra).
Rīgas priekšpilsētas centrālā iela pēc 1754. gada zīmētā plāna bija Lielā Smilšu iela, ko sauca arī par Lielo Smilšu ceļu. Tā sākās no pilsētas nocietinājumiem un sniedzās līdz Lielajai Kalēju ielai (tagad Ģertrūdes iela) un beidzās pie Raunas vārtiem. Pēc 1815. gada, kad pārplānoja 1812. gadā nodedzināto priekšpilsētu, paplašināja Esplanādi līdz Elizabetes ielai, aiz kuras sākās apbūves teritorija. Lielā Smilšu iela ieguva jaunu trasi, kas sakrīt ar tagadējo Brīvības ielu posmā no Elizabetes ielas līdz Gaisa tiltam. 1818. gadā ielas galā atklāja Triumfa arku, ko nosauca par Aleksandra vārtiem un pēc tam arī ielu pārdēvēja par Aleksandra ielu, kas 19. gadsimta pirmajā pusē bija vistālāk apbūvētā iela. Pēc vaļņu nojaukšanas 1859. gadā, Aleksandra ielu pagarināja līdz Pilsētas kanālam un 1861. gadā nosauca par Lielo Aleksandra ielu. Laika posmā no 1870. līdz 1876. gadam Lielās Aleksandra ielas posmu no Pilsētas kanāla līdz Elizabetes ielai nosauca par Aleksandra bulvāri.
20. gadsimta sākumā Lielo Aleksandra ielu sauca par Aleksandra ielu. 1923. gadā to pārdēvēja par Brīvības ielu, Aleksandra bulvāri par Brīvības bulvāri, bet Pēterburgas šoseju (no Gaisa tilta līdz Juglai) Rīgas ārpilsētas novadā par Vidzemes šoseju. 1935. gadā Vidzemes šoseju (līdz pilsētas administratīvajai robežai) pārdēvēja par Brīvības gatvi. Pēc Latvijas okupācijas 1950. gadā Svērtuves un Kaļķu ielu, Brīvības bulvāri, Brīvības ielu un Brīvības gatvi apvienoja vienā maģistrālē un nosauca par Ļeņina ielu.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Ļeņina ielai tika atdots Brīvības ielas nosaukums, vienlaikus atdalot Kaļķu ielu, bet saglabājot vienoto numerāciju, kas Brīvības bulvārim sākas ar 19. un 30. numuriem nepāra un pāra pusēs.
2018. gada 23. martā par godu Latvijas simtgadei teritoriju pie Brīvības pieminekļa no Raiņa bulvāra līdz Zigfrīda Annas Meierovica bulvāra un Aspazijas bulvāra krustojumam nolēma pārdēvēt par Brīvības laukumu.
Jānis Sudrabkalns

Biogrāfija

Dzimis Inčukalna kroga nomnieka (pēc izglītības skolotāja) Kārļa Peines un viņa sievas Annas (dzimušas Ozoliņas) ģimenē. 1902. gadā ģimene pārcēlās uz Jaunpiebalgu.
Pirmās zināšanas ieguvis mājās, mācījās Jaunpiebalgas Jāņa skolā (1903), Vecpiebalgas draudzes skolā (1904-1905) un Jaunpiebalgā (1906-1908), P. Šmithena un L. Bērziņa Dubultu privātģimnāzijā (1909-1911). Pēc tēva nāves Arvīds pārtrauca mācības ģimnāzijā, turpmākās zināšanas apgūdams pašmācības ceļā. No desmit gadu vecuma sacerēja dzejoļus, pirmais dzejolis "Mežā ziemu" ar pseidonīmu Teodors Pērle tika nodrukāts 1909. gadā. No 1913. gada ar nelieliem pārtraukumiem dzīvoja Rīgā. 
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā Sudrabkalnu mobilizēja armijā. Pēc feldšeru kursu beigšanas Sudrabkalns kļuva par 302. Suražas kājnieku pulka feldšeri Polijas frontē. 1917. gada martā tika norīkots darbā laikrakstā "Brīvais strēlnieks" (vēlāk "Latvju strēlnieks"). 1918. gada sākumā neapmierinoša veselības stāvokļa dēļ Sudrabkalnu demobilizēja, viņš sāka strādāt laikrakstā "Līdums" par korektoru, te 1918. gada 4. maijā publicēts arī viņa pirmais humoristiskais dzejolis "Pavasara zaļais karogs" ar pseidonīmu Olivereto. Šajā laikā jaunais dzejnieks neprātīgi iemīlējās aktrisē Birutā Skujeniecē.Latvijas SPR laikā 1919. gadā viņš strādāja laikrakstā "Cīņa" par tulkotāju. Pirmos panākumus guva ar dzejoļu krājums "Spārnotā Armāda" 1920. gadā. Viņš rakstīja arī feļetonus dzejā un prozā, parakstīdamies kā Olivereto, reizēm kā Florestans. Darbojās laikrakstā "Latvijas Sargs" (1920), "Latvijas Vēstnesis" (1924-1925, lit. daļas vad.), "Hallo" (1927-1928), "Pēdējā brīdī" (1927-1930), "Dienas Lapa" (1933-1934), "Jaunākās ziņas" (1937-1940), publicēja daudz rakstu par latviešu, vācu, angļu, krievu, itāļu literatūru, teātri, mūziku. No 1925. gada viņš par galveno uzskatīja literāro darbību, 1927. gadā mainīja uzvārdu un turpmāk dokumentos bija Arvīds Sudrabkalns, savukārt darbus parakstīja kā Jānis Sudrabkalns.
Otrā pasaules kara laikā Vācijas uzbrukuma dēļ 1941. gada jūnijā evakuējās uz PSRS, neilgu laiku uzkavējās Halturinā, Uržumā, Kstiņinā. No 1942. gada janvāra līdz 1944. gada septembrim dzīvoja Maskavā. 1944. gada rudenī Sudrabkalns atgriezās Latvijā. Pēckara gados veica daudzus sabiedriskus pienākumus - bija Latvijas PSR Miera aizstāvēšanas komitejas priekšsēdētāja biedrs (1951-1962), LKP CK loceklis (1963-1971), Rakstnieku savienības valdes loceklis (1941-1975) u.c.
Šajā laikā Sudrabkalns rakstīja galvenokārt par sabiedriski politiskiem un kultūras dzīves jautājumiem, atbalstīdams komunistiskās ideoloģiskās nostādnes. Pakļaušanās ideoloģiskai konjunktūrai traucēja Sudrabkalna dzejnieka talantam. Dzīves noslēgumā viņu mocīja mazvērtības kompleksi un vajāšanas mānija, ārstējies pie psihiatra Maskavas Kremļa slimnīcā.
1975. gada 20. augustā viņš apprecējās ar Ernu Strautu, bet jau 4. septembrī Sudrabkalns slimnīcā nomira. 1975. gada 15. decembrī Augstākā tiesa anulēja Jāņa (Arvīda) Sudrabkalna un Ernas Strautas, dzimušas Hincenbergas, laulību, pie viena anulējot arī testamentu.