google/wiki40b huggingface dataset:
Sēlija

Vēsturiskais administratīvais iedalījums

Līdz 13. gadsimtam Sēlijas teritoriju veidoja sēļu apdzīvoto pilsnovadu apvienība, 1218. gadā tās ziemeļu novados nodibināja Sēlijas bīskapiju, kuras zemes 1256. gadā pēc Sēlijas dalīšanas ieguva Livonijas ordenis.
Līdz Livonijas Konfederācijas sabrukumam Sēlpils virspilskunga iecirkņa teritorijā atradās Sēlpils fogteja, Aizkraukles komtureja un Daugavpils komturejas dienviddaļa. Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā šajā teritorijā 1617. gadā izveidojās Sēlpils virspilskunga iecirknis.
Kurzemes guberņas 1819. gada teritoriāli administratīvās reformas rezultātā tika izveidots Jaunjelgavas apriņķis (Sēlpils, Neretas un Aizkraukles draudzes novadi) un Ilūkstes apriņķis (Daugavpils (Subates) un Aizlauces draudzes novadi).
1924. gadā Jaunjelgavas apriņķis tika pārdēvēts par Jēkabpils apriņķi. Apriņķus likvidēja 1949. gada 31. decembrī un sadalīja Jaunjelgavas, Jēkabpils, Neretas, Aknīstes, Grīvas un Ilūkstes lauku rajonos.

Sēlijas kultūrvēsturiskās teritorijas lokalizācija

Sēlijas teritorija līdz pat tās galīgajai sadalīšanai starp Livonijas ordeni un Lietuvas dižkunigaitiju 14. un 15. gadsimta mijā iestiepās tālu uz dienvidiem mūsdienu Lietuvas Republikas teritorijā. Senās sēļu senās apdzīvotā teritorija ir apjaušama pēc sēļiem raksturīgās kāpjošās intonācijas. Ar sēļu izcelsmes problēmu nodarbojās netālu no Zarasiem dzimušais lietuviešu valodnieks Kazimirs Būga (1879—1924).
Sēļiem raksturīgie arheoloģiskie atradumi atrasti mūsdienu Utenas apriņķa Salakā (Salakas Zarasu rajonā), Tauragnes pilskalnā (Tauragnų piliakalnis Utenas rajonā), Utenā, Svēdašos un Subāčos (Svėdasai un Subačiai Anīkšču rajonā) un Panevēžas apriņķa Palēvenē (Palėvenė Kupišķu rajonā), Pasvalī un Saločos (Pasvalys un Saločiai Pasvales rajonā).

Ziemeļu robeža ar līviem

Sēļu zemes ziemeļu robeža ar Daugavas līviem gāja pa Daugavu no Aizkraukles līdz Rumbulas krācēm pie Doles salas.

Austrumu robeža ar letgaļiem

Sēļu zemes austrumu robeža ar Jersikas letgaļiem gāja pa Daugavu no Naujenes pils (senā Daugavpils) līdz Koknesei.

Dienvidu robeža ar lietuviešiem (aukštaišiem)

Sēļu zemes dienvidu robeža ar Nalsenes un Upītes zemēm ir nosakāma visai aptuveni. Dokumentos minēts, ka 1261. gada 7. augustā Lietuvas karalis Mindaugs noteicis Livonijas ordenim atdāvināto sēļu zemju dienvidu robežu no Naujenes pa Sventas upi (lietuviski: Šventoji), Latuvas upi, Lēvenes upi (lietuviski: Lėvuo upė) un Mūsas upi.
Latīņu tekstā minētie dienvidu sēļu pilsnovadu nosaukumi bija Tovrakste (tagad Tauragne — Tauragnai Utenas rajonā), Maleisine (tagad Maleiši - Maleišiai Anīkšču rajonā), Pelone (tagad Palēvene (Palėvenė) Kupišķu rajonā) un Medene (tagad Biržu rajons) Lietuvas Republikā.
Mūsdienu robeža balstās uz 1426. gada jūnija sākumā pēc Melnas līguma izveidoto Livonijas ordeņa valsts un Lietuvas dižkunigaitijas robežu, ko apstiprināja dižkunigaitis Vītauts Dižais.

Rietumu robeža ar zemgaļiem

Sēļu zemes rietumu robeža ar Upmales zemgaļiem gāja pa mežainu apvidu no Mēmeles upes līdz Daugavas kreisajam krastam pie Doles salas.
Lidijas Samuilovas iela

Vēsture

Samuilovas iela savu nosaukumu ieguva vēl padomju laikā, kad tā tika nosaukta Lidijas Samuilovas vārdā. Pēc 2004. gada 24. novembra iela nosaukums bija precizēts un ieguva jau savu esošu nosaukumu. Šajā laikā numurēta bija tikai ielas pāra puse no Stacijas ielas līdz ciema un pagasta robežai. Pēc 2009. gada administratīvi teritoriālās reformas teritoriju ielas nepāra pusē, kas pieder stacijai "Malta", sanumurēja un izdalīja jaunu nosaukumu Stacija Malta iela.

Ielas raksturojums

Iela sākas no krustojuma ar Viļānu ielu un sakrīt ar autoceļu P59, pie dzelzceļa stacija "Malta" tā krustojas ar Stacijas ielu (kartēs šis posms tiek atzīmēts kā "Stacija Malta iela"). Tālāk Lidijas Samuilovas iela pārtop par vien-joslas ielu un ir klāta ar grants segumu.
Voldemārs Vītols

Biogrāfija

Dzimis 1911. gada 27. janvārī Rīgā, pēc Pirmā pasaules kara ar ģimeni pārcēlies uz Strenčiem. 1925. gadā beidzis mācības Strenču sešklasīgajā pamatskolā. Mācījies arī V. Olava komercskolā Rīgā un vakara komercskolā.
1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Berlīnē izcīnījis 7. vietu 3000 metru šķēršļu skrējienā (9:18,8 min). Pirmajā Eiropas čempionātā 1934. gadā ieņēmis 10. vietu 5000 m distancē.
Latvijas čempionātā uzvarējis 16 reizes dažādās distancēs. No 1936. līdz 1940. gadam piedalījies visos valstu mačos ar Igauniju un Lietuvu, kur dažādās distancēs guvis 12 uzvaras.
18 reizes labojis Latvijas rekordu dažādās distancēs (no 1500 m līdz 10 000 m). Vītols bija pirmais Latvijas vieglatlēts, kas 1500 m distanci veicis ātrāk par 4 minūtēm (1938. gadā distanci veicis 3:59,6 min), 5000 m distanci — ātrāk par 15 minūtēm (1937. gadā distanci veicis 14:55,9 min), 10 000 m — ātrāk par 32 minūtēm (1938. gadā distanci veicis 31:52,7 min).
No 1932. līdz 1944. gadam 10 reizes uzvarējis Latvijas čempionātā distanču slēpošanā (18 km, 50 km, 4x10 km).
1930. gadā iestājies karadienestā. Dienējis bruņotā vilciena personālsastāvā, kur bijis kaprālis. 1945. gada rudenī viņu apcietināja čekisti Šmerlī sacīkšu laikā, 1946. gada 11. aprīlī ticis piespriests izsūtījums uz Sibīriju, kur Magadanā pavadījis 11 gadus. 1957. gadā atgriezies Latvijas PSR, kur līdz nāvei sporta svētku laikā strādājis Valmieras stadionā un celtniecības darbos Strenčos un dzīvojis Strenčos.
Rūdolfs Jirgens

Dzīvesgājums

Dzimis 1869. gada 12. oktobrī Taurupes pagasta "Kalna Jurēnos". Mācījās Rīgas Aleksandra ģimnāzijā, 1894. gadā beidza Pēterburgas Vēstures un filoloģijas institūtu, skolotājs Astrahaņas ģimnāzijā (1895-1901). Savu pirmo zinātnisko rakstu "Valodas attīstīšanās" viņš publicēja 1892. gadā Tērbatas universitātes studentu rakstu krājuma «Pūrs» otrajā sējumā.
Berlīnes universitātē studēja filozofiju, mākslas vēsturi un sabiedriskās zinātnes (1901-1903). Pasniedzējs Berlīnes Universitātes austrumu valodu seminārā (1903).
Umaņas ģimnāzijas skolotājs (1914-1921).
Pēc atgriešanās dzimtenē Jirgens bija Latvijas kultūras veicināšanas biedrības skolotāju sagatavošanas kursu vadītājs (1921-1922).
Latvijas Universitātes seno valodu lektors (1922-1924), pedagoģijas un bērnu psiholoģijas docents (1924), papildinājās Hamburgas universitātē (1925). 1937. gadā viņu ievēlēja par profesoru pedagoģijas psiholoģijā.
Pensionējās 1938. gada 1. jūlijā.  
Miris 1944. gada 11. maijā, apglabāts Meža kapos.
Nino Homeriki

Biogrāfija

2012. gadā dalījusi 1.-2. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā, bet pēc papildu mača palikusi 2. vietā.
Par šo panākumu FIDE Homeriki piešķīra FIDE sieviešu meistares (WFM) nosaukumu. 2015. gadā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. Par šo panākumu FIDE Homeriki piešķīra starptautiskās sieviešu meistares (WIM) nosaukumu. 2016. gadā atkārtoti uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā.
Pārstāvējusi Gruzijas komandu Pasaules jauniešu komandu šaha čempionātos U16 vecuma grupā, kuros piedalījusies 3 reizes (2011-2012, 2014).
Par panākumiem turnīros FIDE 2019. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Cygnus Mass Simulator

Lidojuma gaita

Cygnus Mass Simulator tika palaists 2013. gada 21. aprīlī 21:00 UTC ar nesējraķeti Antares 110 (lidojums A-ONE) no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (MARS) starta laukuma LP-0A. Kad Cygnus Mass Simulator vēl atradās pievienots otrajai pakāpei, no tā tika atdalīti četri nanopavadoņi.
Cygnus Mass Simulator tika ievadīts orbītā 240 km x 260 km) ar slīpumu 51,6 grādi.
Tas no orbītas nogāja un sadega atmosfērā 2013. gada 10. maijā.
Neputns

Vēsture

Izdevniecība dibināta 1997. gadā, pirmais tās projekts bija vizuālo mākslu žurnāla "Studija" (1997-2017) izdošana. Tai sekoja arī mākslas grāmatu izdošana — katalogi, albumi, kā arī zinātniski pētījumi par mākslu, arhitektūru, kino un mūziku. 2001. gadā tika uzsākta arī dzejas grāmatu veidošana. Dažus gadus tika izdots arī žurnāls "Dizaina Studija". Izdevniecība veido izglītojošas sērijas — “Materiāli Latvijas mākslas vēsturei”, “Studijas bibliotēka” un “Latvijas mākslas klasika”. Izdevniecības galvenā redaktore ir mākslas zinātniece Laima Slava.
Vairākas “Neputna” grāmatas apbalvotas grāmatu mākslas konkursā “Zelta ābele”, kā arī ieguvušas Literatūras gada balvas apbalvojumus. 2007. gada starptautiskajā grāmatu mākslas konkursā “Pasaules skaistākās grāmatas” (Leipcigā) skaistāko grāmatu vidū tika nosaukta arī R.M. Rilkes “Stundu grāmata. Gleznu un tēlu grāmata”. 2002. gadā “Neputns” saņēma Latvijas Republikas Kultūras ministrijas balvu par ieguldījumu vērtīgu izdevumu tapšanā.
Rīgā, Tērbatas ielā 49/51 atrodas "Neputna" galerija.
Ārējās sekrēcijas dziedzeri

Ārējās sekrēcijas dziedzeri jeb eksokrīnie dziedzeri ir dziedzeri, kuri veido sekrētu un izdala to caur kanāliņu sistēmu uz epitēlija virsmas. Ārējās sekrēcijas dziedzeri ir, piemēram, siekalu, asaru, piena, tauku dziedzeri. Eksokrīnie dziedzeri ir viens no diviem dziedzeru tipiem, kas sastopami cilvēka ķermenī. Otrs veids ir endokrīnie dziedzeri, kas sekrētu izdala tieši asinīs. Aknas un aizkuņģa dziedzeris ir gan eksokrīni, gan endokrīni orgāni.
Cirtainā čigānene

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug grupās no jūlija līdz oktobrim dažādu tipu mežos, parasti skābās augsnēs zem priedēm. Bieža mellenājos un sūnās.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Kātiņš bieži sēņodiņu bojāts jau jaunībā.

Līdzīgās sugas

Līdzīga šai sēnei ir retā, bet stipri indīgā Patuijāra šķiedrgalvīte (Inocybe patouillardii jeb Inocybe erubescens) , kura jaunībā ir tais pašās krāsās, bet tās kātiņš ir bez gredzena un šķiedraini svītrots, lapiņas jaunām sēnēm tumšākas un mīkstums griezumu vietās sārtojas. Mušmires atšķiras no čigānenēm ar savām vienmēr baltajām lapiņām.
Eklipse

Eklipses vārds

Amerikas tīrasiņu zirgu skriešanas sacīkstes galvenā balva (gada labākais sacīkšu zirgs) tiek saukta par Eklipsi.
Eklipse Press ir izdevējkompānija, kas izdod izdevumus par tīrasiņu zirgiem un citu šķirņu zirgiem gan grāmatas, gan žurnālus, gan video u.c.
Eklipse Steiks — Apvienotās Karalistes zirgu skriešanas sacīkstes trīsgadīgiem un vecākiem tīrasiņu zirgiem distancē 1 jūdze 2 furlongi un 7 jardi (2018 m) Sandovparkā.
Mitsubishi Eclipse ir sporta mašīnas modelis, ko izstrādājusi Mitsubishi Motors kompānija.
Metriskā sistēma

Metriskā sistēma ir starptautiski atzīta decimāla mērīšanas sistēma. Sistēmas pamatā tiek izmantotas tādas mērvienības, kā metrs, kilograms un sekunde, tāpēc tā tiek saukta arī par MKS sistēmu (abreviatūru veido mērvienību pirmie burti). Tiek izmantotas arī citas Starptautiskās mērvienību sistēmas (SI sistēmas) mērvienības un balstoties uz to, kā arī izmantojot daudzkārtņus, iegūst dažnedažādas mērvienības. Piemēram, izmantojot garumu pamatmērvienību un daudzkārtņus, var iegūt kilometrus, centimetrus, decimetrus, milimetrus un tā tālāk.
Ir pastāvējušās arī citas metriskās sistēmas, kurās atšķiras ar pamatmērvienību izvēli. Mūsdienās metrisko sistēmu izmanto visās pasaules valstīs, izņemot Amerikas Savienotās Valstis, Libēriju un Mjanmu. Mjanmā tiek plānota pāreja uz metrisko sistēmu.
Elmārs Seņkovs

Biogrāfija

Mācījies Friča Brīvzemnieka pamatskolā un Āgenskalna Valsts ģimnāzijā. Latvijas Universitātes Pedagoģijas un psiholoģijas fakultātē ieguvis bakalaura grādu pedagoģijā (2007). Studējis režiju Krakovā, PWST skolā (2009). Latvijas Kultūras akadēmijā ieguvis bakalaura grādu dramatiskā teātra režijā (2005) un maģistra grādu teātra mākslā (2011).
Iestudējis izrādes teātrī "Dirty Deal Teatro", M. Čehova Rīgas krievu teātrī, Nacionālajā teātrī un Valmieras drāmas teātrī. Vairākkārt sadarbojies ar scenogrāfu Reini Dzudzilo, kostīmu mākslinieci Kristu Dzudzilo, dramaturģi Rasu Bugavičuti un komponistu Goran Gora.
Saņēmis Spēlmaņu nakts balvas nominācijā "Gada režisors" 2014. gadā par izrādēm "Ezeriņš" un "Vasarnieki", un 2015. gadā nominācijā "Gada mazās formas izrāde" par izrādi "Antigone".
Remember a Day

Ieraksts

Dziesma, kuru sarakstījis un iedziedājis grupas taustiņinstrumentālists Riks Raits, tika ierakstīta 1967. gada oktobrī De Lane Lea Studios, Londonā, Anglijā. Sesijās, kurās ierakstīta šī dziesma, ierakstītas arī albuma noslēdzošā dziesma Jugband Blues un trīs neizmantotas dziesmas - Vegetable Man, In the Beechwoods un John Latham.
Šī ir viena no pēdējām grupas dziesmām, kurās spēlē sākotnējais līderis Sids Barets - viņš izpilda slaidģitāras partiju.
"Es visu apguvu pašmācības ceļā un mana vienīgā grupa bija Pink Floyd. Es nepiedalījos Corporal Clegg ierakstā, bet spēlēju vienā Ričarda Raita dziesmā. Es aizmirsu tās nosaukumu, bet man bija jāspēlē slaidģitāra. Plati ir piemeklējušas dažas problēmas, bet tagad tā ir gandrīz pabeigta; EMI to vajadzētu izdot tuvākajā laikā. Šobrīd es lielāko daļu laika pavadu rakstot."
— Sids Barets, 1968.

Singla versija

Dziesma tika izdota reta singla Let There Be More Light B pusē, pirms tika izdots albums A Saucerful of Secrets. Dziesma kā singls nekad nav ticis izdots Apvienotajā Karalistē.
Korija Brokena

Biogrāfija

Brokena bija pirmā nīderlandiešu uzvarētāja Eirovīzijas dziesmu konkursā, uzvarot 1957. gada konkursā ar dziesmu Net als toen. Dziesmas melodiju komponējis Guus Jansen, un dziesmas vārdus sarakstīja Villijs van Hemerts.
Viņa arī piedalījās 1956. gada konkursā (iekļūstot astotajā no četrpadsmit vietām), dziedot Voorgoed voorbij, ar dziesmu, kuru sarakstījis Jelle de Vries, kā arī piedalījās 1958. gada konkursā (kur viņa ieguva pēdējo vietu), dziedot Heel de Wereld, ar dziesmu, kuru sarakstīja Benijs Vredens. Korija ir vienīgā dziedātāja, kas ir ieguvusi gan pirmo, gan pēdējo vietu šajā konkursā.
Brokena bija viena no populārākajām sieviešu dziedātājām Nīderlandē no 1950. līdz 1960. gadiem, uzstājoties ar Sleeswijk Revue. 1973. gadā, tomēr viņa piedalījās grāmatas par romiešu tiesībām apspriešanā, un viņa sāka interesēties par juridisko profesiju.
1976. gadā Brokena piedalījās prezentāciju konkursā. Līdz tam brīdim, viņa vairs nebija aktīva kā dziedātāja: viņa beidza savu muzikālo karjeru 1976. gadā; viņa kļuva par advokāti un pēc tam par tiesnesi. 1990. gadā viņa atgriezās šovbiznesā, atgriežoties uz skatuves un ieraksot albumu; viņa arī rakstīja sleju par sievietēm žurnālā „Margrieta”
Mirusi 2016. gada 31. maijā 83 gadu vecumā.
Taivānas zilā žagata

Izskats un īpašības

Taivānas zilā žagata ir apmēram vienā augumā ar Eiropas žagatu (Pica pica), tikai tās aste ir garāka. Ķermeņa garums, asti ieskaitot, ir 63—68 cm, astes garums 40 cm, spārnu plētums 36—42 cm, svars 254—260 g. 
Abi dzimumi izskatās vienādi. Galva, kakls un krūtis ir melni, ķermeņa apspalvojums var būt no tumši zila līdz violetam, acis koši dzeltenas, knābis un kājas ir sarkanas. Uz astes un spārniem tai ir balti laukumi.

Uzvedība un barība

Taivānas zilā žagata labprāt apmetas uz dzīvi netālu no cilvēku mājokļiem, jo tā no cilvēka nebaidās. Veido nelielus barus, kas sastāv no sešiem un nedaudz vairāk putniem. Bars kopīgi barojas un pārvietojas no vienas vietas uz otru, savā starpā skaļi sasaucoties. Reizēm viss bars izkārtojas vienā līnijā viens aiz otra, cieši sekojot iepriekšējā putna astei.
Taivānas zilā žagata ir visēdāja un barojas ar kukaiņiem, čūskām, grauzējiem, sēklām, augļiem un ogām. Tās iemīļotākie augļi ir savvaļas vīģes un papajas. Barības pārpalikumus tā noslēpj slēptuvēs uz zemes, slēptuvi apsedzot ar sausām lapām, lai gan slēptuve var būt arī koku zaros. Barības rezerves pēc kāda laika tiek izmantotas.

Ligzdošana

Taivānas zilā žagata veido monogāmu pāri uz mūžu. Ligzdu būvē tēviņš, tā parasti tiek izveidota augstu koku zaros. Tai ir bļodas forma un kā būvniecības materiālu žagata izmanto zariņus un augu stiebrus. Riests Taivānas zilajām žagatām ir no marta līdz aprīlim. Dējumā ir 3—8 olas. Tās ir olīvzaļas ar tumši brūniem raibumiņiem. Kamēr mātīte perē olas, tēviņš to baro. Inkubācijas periods ilgst 17—19 dienas. Ligzdošanas laikā Taivānas zilā žagata agresīvi sargā savu teritoriju, padzenot ikvienu nevēlamu ciemiņu.
Hlorpikrīns

Vēsture

Hlorpikrīnu pirmais ieguvis Stenhauzs 1848. gadā, iedarbojoties ar hlorkaļķiem uz pikrīnskābi. Vēlāk, Pirmā pasaules kara laikā, šādā veidā hlorpikrīnu ieguva rūpnieciski. Reakcijas laikā notiek pikrīnskābes gredzena atvēršanās un radušos produktu hlorēšana. Tā kā pikrīnskābe ir grūti šķīstoša, ērtāk vispirms iegūt labi šķīstošo kalcija pikrātu, sajaucot pikrīnskābi ar kalcija oksīdu. Pievienojot reaģējošai masai hlorkaļķu un ūdens maisījumu ar putrveida konsistenci, notiek reakcija, kuras siltums ir pietiekams, lai radies hlorpikrīns iztvaikotu. Tvaikus var viegli kondensēt un attīrīt, destilējot ar ūdens tvaiku. No pikrīnskābes atvasināts arī hlorpikrīna nosaukums.

Izmantošana

Tā kā lielākās koncentrācijās hlorpikrīns ir smacējoša viela, bet mazākās — stipri kairina acis, to izmanto kā indīgo kaujas vielu, kā arī militārās apmācībās. Izmanto arī kā fumigantu cīņā pret lauksaimniecības kaitēkļiem.
Biruta Galdika

Dzīvesgājums

Dzimusi 1946. gada 10. maijā Vīsbādenē lietuviešu kara bēgļu Antana un Filomenas Galdiku ģimenē. 1949. gadā viņas ģimene pārcēlās uz dzīvi Kanādā, bērnību pavadīja Toronto, 1962. gadā pārcēlās uz Vankūveru. Studēja psiholoģiju, arheoloģiju un antropoloģiju Kalifornijas Universitātē Losandželosā, 1966. gadā ieguva psiholoģijas un zooloģijas bakalaura grādu, bet 1969. gadā maģistra grādu antropoloģijā. 
Paleontologa Luisa Līkija iedvesmota, viņa daudzus gadus veltīja orangutanu  pētniecībai un aizsardzībai, dzīvodama to dabiskajā vidē Borneo salā. 
Līdz ar Daianu Fosiju (gorillu pētnieci) un Džeinu Gudolu (šimpanžu pētnieci) dēvēta par vienu no "Līkija eņģeļiem".
1978. gadā viņa ULCA aizstāvēja zinātņu doktores grādu par tēmu "Orangutanu adaptācija Tandžunputingas rezervātā Centrālajā Borneo" (Orangutan adaptation at Tanjung Puting Reserve, Central Borneo).
Brasa (stacija)

Vēsture

Līdz ar līnijas Rīga—Mangaļi uzbūvēšanu 1872. gadā šajā vietā atvērta Kara hospitāļa pasažieru platforma. 1903. gadā uzbūvēts atzars uz pilsētas elevatoru Andrejsalā (tagadējā Rīgas Krasta līnija), līdz ar to platforma jeb pietura kļūst par staciju. 1907. gadā uzbūvēts savienojums ar Ķeizarmeža staciju (tagadējo Čiekurkalnu).  1919. gadā stacija pārdēvēta par Braslu. Pašreizējais nosaukums tai ir kopš 1938. gada. Vācu okupācijas laikā stacijas nosaukums bija "Rīgas sporthalle". 1957. gada 20. jūlijā pieturā sagaidīts pirmais elektrovilciens (pēc elektrifikācijas pie Brasas uzbūvēts ceļa pārvads Mežaparka tramvaja līnijas vajadzībām). Arī līnija uz Čiekurkalnu ir bijusi elektrificēta, tomēr regulāra elektrovilcienu satiksme šajā posmā nav pastāvējusi (vadi noņemti aptuveni 2005. gadā, stabi ir saglabājušies). Saglabājusies arī 1903. gadā būvētā  stacijas ēka, kuru pasažieru vajadzībām gan neizmanto.
Amerikas brieži

Evolūcija

Amerikas briežu ģints evolūcijas gaitā ir viena no vecākajām briežu dzimtā. Tā atdalījās no kopīgā priekšteča pirms apmēram miljons gadiem. Ģints veidojusies Ziemeļamerikas rietumos un miljons gadu laikā izplatījusies austrumu un dienvidu virzienā.

Kopīgās īpašības

Amerikas briežiem ir raksturīgs pelēkbrūns vai brūns kažoks un lielas ausis, kuras melnastes briedim ir īpaši lielas. Tie ir vidēji lieli brieži ar slaidām un garām kājām. To ragi ir lieli un žuburaini, salīdzinoši vieni no lielākajiem stirnu apakšdzimtai (Capreolinae) piederošo sugu ragiem. Bet salīdzinot abas sugas, žuburaināki un iespaidīgāki tie ir melnastes briedim (Odocoileus hemionus).
Mazuļus mātes ar pienu zīda apmēram 2 mēnešus. Dzimumbriedumu jaunie brieži parasti sasniedz 18 mēnešu vecumā. Dzīves ilgums abām sugām savvaļā ir apmēram 8—10 gadi, bet nebrīvē var sasniegt 20 gadus.
Polārzvaigzne

Raksturojums

Polārzvaigzne jeb Mazā Lāča α ir trīskāršā zvaigžņu sistēma. Tās galvenā komponente Polārzvaigzne A ir cefeīdas tipa F7Ib spektra klases dzeltenais pārmilzis. Polārzvaigzne A ir vairāk nekā 2000 reižu spožāka par Sauli. Apmēram 2400 astronomisko vienību (av) attālumā ap to riņķo Polārzvaigzne B, kura ir F3 klases dzeltenais punduris ar masu 1,4 Saules masas (sm). Trešā komponente Ab atrodas tik tuvu spožajai Polārzvaigznei A (17 av), ka to izdevās saskatīt tikai ar Hubble kosmisko teleskopu. Tā arī izrādījās dzeltenais punduris - spektra klase F7, masa - ap 1,1 sm. Sistēma atrodas ap 430 gaismas gadu (132 parseku) attālumā no Saules.

Novērojumu vēsture

Mūsdienās ziemeļu virzienu var noteikt vadoties pēc Polārzvaigznes, jo tā atrodas tuvu debess ziemeļpolam, bet tās augstums virs horizonta ir aptuveni vienāds ar novērotāja vietas ģeogrāfisko platumu. Precesijas dēļ Polārzvaigznes polārdistance mainās - par orientieri to varēja sākt izmantot tikai ap 1100. gadu, 2100. gadā tā rādīs precīzi uz ziemeļiem, bet pēc 3200. gada par polārzvaigzni varēs saukt Cefeja γ Alraju. Vēl jāatzīmē, ka Viljamam Heršelam jau 1780. gadā izdevās ieraudzīt Polārzvaigzni B. To, ka Polārzvaigznes sistēmā ir arī trešā komponente, izmantojot spektrālanalīzi, noskaidroja 1929. gadā, bet to nofotografēt izdevās tikai 2006. gadā.
Alunāna teātris

Vēsture

Pirmais Alunāna teātris bija neliels profesionāls teātris, kas darbojās pilsētā no 1896. līdz 1904. gadam Ādolfa Alunāna vadībā. Teātra trupa uzstājās ne tikai Jelgavā, bet arī citās pilsētās un lauku centros. Vēlāk, dibinot jaunu teātri, kas veiksmīgi darbojas līdz pat mūsdienām, nosaukumu saglabāja par godu latviešu teātra tēvam. Maija Matisa, Ād.Alunāna memoriālā muzeja vadītāja stāstīja : „Jelgava ir cieši saistīta ar latviešu teātra tēva Ād.Alunāna vārdu. Tā ir viņa dzimtā pilsēta, kurā pagājuši bērnības un skolas gadi, šeit Vācu teātrī mazais Ādolfs iepazīst un iemīl teātri. Uz Jelgavu viesizrādēs savu trupu ved Rīgas Latviešu biedrības teātra vadonis Ād.Alunāns, labprāt palīdz vietējiem teātra entuziastiem izrāžu sagatavošanā un piedalās tajās arī pats. Jelgavā Ād.Alunāns atgriežas pēc atteikšanās no Rīgas Latviešu teātra vadītāja pienākumiem, izveido savu profesionālo teātra trupu un darbīgi nodzīvo līdz mūža galam, un tiek apbedīts Jāņa kapos.” 
1959.gadā teātra Jāņa Jaunsudrabiņa lugas iestudējums „Jo pliks, jo traks” ieguva pirmo vietu republikas teātru skatē. Tad teātrim tika piešķirts nosaukums - Ād.Alunāna Jelgavas Tautas teātris.
Teātra daiļrade guva augstu literatūras un teātra zinātnieka Viktora Hausmaņa vērtējumu : „Jelgavas Tautas teātris ir viens no tiem retajiem republikā, kur kopš dibināšanas nekad nav pārtrūkusi darba rosība.” 
Teātra kolektīvs piedalījās arī Vispārējos Dziesmu un deju svētkos.
Novhoroda-Siverska

Vēsture

Rakstiskajos avotos pirmoreiz minēta 1078. gadā Vladimira Monomaha «Novēlējumā saviem bērniem», bet arheoloģiskie pētījumi un citu vēsturisko domumentu analīze liecina, ka pilsēta bijusi apdzīvota jau 10. gadsimtā. Ilgus gadus Novhoroda bija nocietinājums uz Kijevas Krievzemes robežas ar polovciešiem. 1097. gadā pilsēta kļuva par severiešu Novhorodas-Siverskas kņazistes centru. 13. gadsimta sākumā kņaziste sadalījās un pēc kaujas pie Kalkas, kurā krievu un polovciešu karaspēks cieta sakāvi, mongoļi nopostīja pilsētu. 1239. gadā pilsēta ietilpa Brjanskas kņazistē, bet vēlāk nonāca Lietuvas Lielkņazistes sastāvā. Pēdējo Novhorodas-Siverskas kņazu 1523. gadā represēja Krievijas valdnieks Vasīlijs II un kopš tā laika pilsēta zaudēja savu patstāvību. 1618. gadā Novhoroda-Siverska nonāca Žečpospoļitas sastāvā un 1620. gadā tai piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1667. gadā pilsēta atkal nonāca Krievijas sastāvā. 1781. gadā pilsēta kļuva par vietvaldības centru, vēlāk — apriņķa pilsēta. Kopš 2014. gada apgabala pakļautības pilsēta.
Edmunds Spensers

Biogrāfija

Mančestras šaha kluba biedrs no 1900. gada. Četras reizes piedalījies Lielbritānijas šaha čempionātos (1924, 1925, 1928, 1931). Labākos rezultātus sasniedzis 1925. gadā, kad izcīnījis 3. vietu aiz Henrija Atkina un Frederika Jeitsa, un 1931. gadā, kad ierindojies 4. vietā. 1924. gadā izcīnījis 4. vietu Vestonas starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarēja Makss Eive).
Pārstāvējis Anglijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 1927. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.
Bijis Anglijas Ziemeļu grāfistu šaha savienības (angļu: Northern Counties Chess Union) sekretārs un kasieris. Pēc Spensera nāves Ziemeļu grāfistu zēnu čempionāta galvenā balva tika nosaukta viņa vārdā - Edmund Spencer Trophy.