google/wiki40b huggingface dataset:
Marģers Vestermanis

Biogrāfija

Dzimis 1925. gadā Rīgā kā jaunākais no trim bērniem vāciski runājošā ebreju ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas 10. vācu pamatskolā Strēlnieku ielā (līdz 1933. gadam), pēc tam — ebreju privātģimnāzijā Ezra. Ieguva ebreju reliģisko izglītību, skolas laikā mācījies kopā ar Valentīnu Freimani. 1941. gadā pēc Vācijas veiktās Latvijas okupācijas tika ieslodzīts Rīgas geto, kur viņš strādāja par namdara palīgu, palīdzot pretestības kustībai geto iekšienē. Vēlāk atradās Mežaparka koncentrācijas nometnē, no 1943. gada novembra — Dundagas koncentrācijas nometnē. Bēga ieslodzīto nāves marša uz Liepāju laikā Ugāles apkārtnē un pievienojās Alfrēda Veismaņa vadītajiem padomju partizāniem. Vienīgais no visas ģimenes izdzīvoja holokaustā — pārējie radinieki tika nogalināti Rumbulas masu slaktiņos.
Pēc kara Marģers Vestermanis studēja vēsturi Latvijas Universitātē, 1949. gadā viņš apprecējās ar ārsti Havu (Ievu), dzimušu Šneuru. Strādāja Latvijas Valsts vēstures arhīvā, pētīja Latvijas ebreju vēsturi un Atmodas kustības laikā 1989. gadā nodibināja muzeju "Ebreji Latvijā".
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1998. gadā viņš tika iecelts par Latvijas vēsturnieku komisijas locekli, kura pēta nacistu okupācijas un holokausta laiku.

Darbi

M. Vestermanis ir publicējis vairākas grāmatas un zinātniskus rakstus par ebreju un holokausta vēsturi Latvijā.
Scenārija autors vai zinātniskais konsultants režisora Rodrigo Rikarda 1999. un 2000. gadā uzņemtajām dokumentālajām filmām "Mīli savu tuvāko", "Žanis un citi", "Glābēji un izglābtie".
Ansis Kaupēns

Dzīvesgājums

Dzimis 1895. gada 2. novembrī Vecplatones pagastā. 
Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā iesaukts Krievijas impērijas armijā, 1919. gadā dienēja Padomju Latvijas armijas 9. latviešu strēlnieku pulkā. 1919. gadā viņš dezertēja un 1919. gada decembrī tika iesaukts Latvijas armijā.
Izvairījās no dienesta un 1920. gada 29. janvārī viņš pastrādāja savu pirmo laupīšanu, savukārt pēdējo — 1926. gada 29. maijā. Šajā laika posmā veicis vairāk nekā 30 laupīšanas un 19 slepkavības, ir arī dedzinājis. Spējis apstādināt un aplaupīt Viesītes šaursliežu dzelzceļa pasažieru vilcienu (1923. gada 27. septembrī mežā starp Sunāksti un Daudzevu), pārsvarā laupījis ap lielceļiem.Ikdienā strādājis Jelgavā par tapsētāju. 
Arestēts 1926. gada 8. jūnijā, 1927. gada 6. maijā A. Kaupēnam tika izpildīts nāvessods pakarot. Viņš tika aprakts Svētes pagastā.
Vēlāk viņa vārds kļuva par romantiska dēkaiņa simbolu.
Ādolfs Bļodnieks

Dzīves sākums un izglītība

Ādolfs Bļodnieks ir dzimis Tukumā dzelzceļnieka ģimenē 1889. gada 24. jūlijā (pēc jaunā stila — 7. augustā). Pabeidzis Kurskas reālskolu.
1905. gada revolūcijas laikā 16 gadu vecumā Tukuma sacelšanās sadursmē ar dragūniem ievainots un ilgu laiku ārstējies Tukuma slimnīcā. Bļodnieks ticis izraidīts uz Iekškrieviju, no kuras atgriezies 1910. gadā. Togad iestājies Rīgas politehniskajā institūtā (komercnodaļā), taču 1914. gadā pārtrauca mācības. Piedalījies Pirmajā pasaules karā (dienēja Maskavas aviācijas pulkā). Bija Latviešu kareivju nacionālās savienības Maskavas nodaļas priekšnieks.

Politiskā darbība, sabiedriskās aktivitātes

1918. gadā atgriezies Latvijā. Bija pagaidu likumdevējvaras — Tautas padomes — loceklis, 1920. gadā ievēlēts Satversmes sapulcē no Demokrātu savienības saraksta, taču gadu vēlāk partiju mainījis un iestājies Latvijas Tautas partijā. Darbojies budžeta un finanšu, karalietu, sociālās likumdošanas, kā arī Ziemeļlatvijas vēlēšanu apgabala komisijās. 1919. gadā sācis strādāt Finanšu ministrijā kā Vispārējā departamenta direktors. No 1921. līdz 1922. gadam laikraksta "Jaunā Latvija" izdevējs un redaktors. 1922. gadā dibinājis avīzi "Latvija", kuras redaktors un idejiskais vadītājs bija līdz 1934. gadam. Bijis viens no Latvijas komercbankas dibinātājiem. 1923. gadā kļuva par Latvijas Bankas padomes locekli, darbojies padomē līdz 1937. gadam. Bijis padomes priekšsēdētāja biedrs (1931—1933).
Ā. Bļodnieks netika ievēlēts 1. Saeimā, kandidējot no Latvijas Jaunzemnieku savienības saraksta. 1924. gadā dibināja Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partiju. Partija daudziem saistījās ar tās vadītāju, pilnā nosaukuma vietā tautā tika izmantoti apzīmējumi "Bļodnieka partija", "bļodnieki" vai "sīkbļodnieki".
1925. gadā Bļodnieks kļuva par 2. Saeimas deputātu, darbojies budžeta komisijā. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā, kur atkal darbojies budžeta komisijā, turklāt, ticis virzīts Saeimas sekretāra amatam. Bļodnieka partija izveidoja parlamentāro bloku ar Latgales Demokrātisko zemnieku partijas un Kristīgo zemnieku partijas pārstāvjiem. 1931. gadā kļuvis par 4. Saeimas deputātu un ievēlēts ārlietu komisijā. Ar 76 balsīm "par" ievēlēts par Saeimas sekretāru. Jaunsaimnieku un sīkgrutnieku partija izveidoja parlamentāru bloku ar Progresīvo apvienību un deputātu Jēkabu Kukaini.

Otrais pasaules karš, došanās trimdā un nāve

Pēc padomju okupācijas rīkotajās nedemokrātiskajās Tautas Saeimas vēlēšanās Bļodnieks bija to cilvēku starpā, kas mēģināja pieteikt savu "Demokrātiskā bloka" sarakstu, kas neizdevās. Ā. Bļodnieks nesadarbojās ne ar padomju, ne vācu okupantiem, taču neiesaistījās arī nekāda veida pretošanās kustībās. 1944. gadā kopā ar ģimeni aizbrauca uz Vāciju, bet 1951. gadā emigrēja uz ASV. Žurnāla "Latvijas Brīvībai" redaktors no 1952. līdz 1955. gadam. No 1956. līdz 1962. gadam bija komitejas "Latvijas brīvība" priekšsēdētājs. Mūža nogalē sirdzis ar vēzi, 1961. gadā pārcietis operāciju. Miris 1962. gada 21. martā plkst. 21 savā dzīvoklī Bruklinā Ņujorkas pilsētā, 26. martā kremēts Grīnvuda krematorijā.
Erreras šaurums

Erreras šaurums (franču: Chenal d'Errera, angļu: Errera Channel, spāņu: Canal Errera) ir ap 14 km garš un 1,4—5 km plats jūras šaurums Antarktīdas piekrastē. Atdala Ronžē salu no Danko krasta un savieno Andvorda līci ar Žerlaša šaurumu. Šaurumā atrodas vairākas salas, lielākās no kurām ir Kivervila un Danko salas. Danko salā no 1956. līdz 1959. gadam atradās britu polārstacija Bāze O.
Šaurumu 1898. gada februārī izkuģoja un nokartēja Beļģijas antarktiskā ekspedīcija Adriena Žerlaša vadībā un nosauca to par godu Briseles Universitātes profesoram un Belgica komisijas loceklim Leo Erreram (Léo-Abram Errera).
8. Saeimas frakcijas

8. Saeimā tika ievēlēti 6 vēlēšanu saraksti, no kuriem 2002. gada 5. novembrī savu darbu sāka 6 frakcijas. No 2003. gada augusta līdz Saeimas pilnvaru beigām darbojās 8 frakcijas, kas bija arī lielākais frakciju skaits 8. Saeimā.
Dvietes paliene

Dvietes senlejas apdzīvotības vēsture

Dvietes senleja un paliene ir viena no senākajām apdzīvotajām vietām Latvijā. Pirmie iedzīvotāji šeit ienākuši jau ledus laikmeta beigu posmā, vēlajā paleolītā pirms aptuveni 11 tūkstošiem gadu. Par to liecina, piemēram, ziemeļbrieža raga harpūna, kas atrasta Dvietes apmetnē — Dvietes krastos pie tās iztekas no Dvietes ezera. Pirmie Dvietes senlejas apdzīvotāji piederējuši zvejnieku-mednieku ciltīm, kuru apmetnes atradās galvenokārt upju un ezeru krastos.
Dvietes senleja bijusi blīvāk apdzīvota, sākot ar neolītu (vēlo akmens laikmetu), par ko liecina daudzās tā laika apmetnes un senlietu savrupatradumi. Vidējā neolītā Dvietes senlejai bija raksturīga t.s. ķemmes-bedrīšu keramikas kultūra, kuras nesēji bija somugru zvejnieku-mednieku ciltis. Neolīta beigās, tāpat kā citur Latvijā, arī Dvietes senlejā parādījās pirmās baltu ciltis, kurām bija raksturīga t.s. auklas keramika un kuras jau nodarbojās ar zemkopību. Vēlāk bronzas laikmetā to nomainīja švīkātās keramikas kultūra, kas šajā Latvijas daļā pastāvēja arī agrajā dzelzs laikmetā. Šai laikā tika celti un apdzīvoti daudzie pilskalni Augšzemes augstienes nogāzēs, galvenokārt Pilskalnes pagastā. Dvietes senlejā ir zināmi tikai daži senlietu atradumi, kas attiecas uz šo laiku.
Kopš vidējā dzelzs laikmeta Dvietes senlejas pamatiedzīvotāji bijuši sēļi. Par to liecina gan 13. gadsimta dokumenti, gan sēlisko izlokšņu izplatība, gan mūsdienu antropoloģiskie un etnogrāfiskie pētījumi. 13. gadsimta otrajā pusē šī teritorija tika iekļauta Livonijas ordeņvalsts sastāvā, pēc Livonijas kara 16. gadsimta vidū — Kurzemes un Zemgales hercogistē, bet kopš 18. gadsimta vidus — Kurzemes guberņā.
Interesanti, ka Dvietes senlejas arheoloģisko pieminekļu izvietojums cieši saistīts ar tās dabas apstākļiem. Visas atklātās akmens laikmeta apmetnes atrodas senlejas zemākajā, applūstošajā daļā. Savukārt augstāk — Dvietes senlejas krastu pauguros atrastas visas šeit zināmās vēlā dzelzs laikmeta un viduslaiku apmetņu vietas, agrā dzelzs laikmeta pilskalni un vēlā dzelzs laikmeta senkapi.

Teritorijas raksturojums

Dvietes palienes teritorijai raksturīga sīki fragmentēta, galvenokārt privātu zemes īpašumu mozaīka. Šajā teritorijā visizplatītākie Latvijas biotopi ir mēreni mitras pļavas, tīrumi, atmatas un krūmāji. Mazākas platības aizņem meži, u.c. biotopi. Pļavu un krūmāju biotopi ir izplatīti galvenokārt upju un meliorācijas grāvju tuvumā un zemākajās teritorijas vietās. Mežu, tīrumu un atmatu biotopi — Dvietes senlejas krastu pauguros.

Zīdītāji

Speciāli zīdītāju pētījumi Dvietes palienes dabas parkā 2005. gadā nav veikti. Putnu un biotopu izpētes laikā visbiežāk konstatētā īpaši aizsargājamo zīdītāju suga bija bebri (Castor fiber).
Dvietes palienes dabas parka teritorija, īpaši palienes daļa ar ūdeņiem un pļavām ir nozīmīga sikspārņu barošanās vieta. Palienei tuvākā zināmā sikspārņu kolonija, kas ir nozīmīga dīķa naktssikspārņu (Myotis dasycneme) vairošanās vieta, atrodas Bebrenes baznīcā.
Jāzeps Roskošs

Biogrāfija

Jāzeps Roskošs piedzima 1891. gada 13. novembrī Bērzpils pagastā. Mācījies Domopoles pamatskolā, Rēzeknes tirdzniecības skolā un komercskolā. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā iesaukts Krievijas armijā.
1918. gada sākumā no Rumānijas atgriezās Latgalē. Strādāja par skolotāju Latgales skolotāju sagatavošanas kursos. 1919. gada vasarā, Neatkarības kara laikā šķērsoja fronti un Rīgā brīvprātīgi iestājās Latvijas Bruņotajos spēkos. 1920. gada sākumā no dienesta atbrīvots.
Pēc kara kļuva par sevišķu uzdevumu ierēdni Valsts informācijas birojā. No biroja likvidēšanas līdz 1922. gada rudenim bija iekšlietu ministra biedra sekretārs Latgales lietās. No 1922. līdz 1925. gadam strādāja 1. Saeimā. Ievēlēts no Latgales Kristīgo zemnieku savienības, bet kopā ar Antonu Dzeni un Franci Trasunu 1924. gada aprīlī atšķēlās no partijas, izveidojot Latgales Demokrātu frakciju.
Pēc darba parlamentā ieņēma amatus Zemes bankas padomē, Latvijas Bankas diskonta komisijā, Ministru kabineta likvidācijas komisijā un Valsts zemju fonda paplašināšanas komisijā. No 1924. līdz 1940. gadam bija laikraksta "Zemnieka Balss" redaktors. No 1927. līdz 1932. gadam Roskošs bija LR Iekšlietu ministrijas Latgales lietu nodaļas vadītājs. No 1932. līdz 1934. gadam — Rēzeknes apriņķa priekšsēdētājs, no 1934. līdz 1936. gadam — Ludzas apriņķa priekšsēdētājs. Otrā pasaules kara laikā devies trimdā.
Miris Bredfordā 1960. gada 28. jūlijā. Apbedīts 2. augustā.
Elvi

Vēsture

Piesaistot ārvalstu speciālistus, 1999. gadā tika izstrādāta veikalu tīkla koncepcija pēc franšīzes principa. Tas ļāva vietējiem uzņēmējiem Latvijā izveidot lielu pārtikas mazumtirdzniecības tīklu bez ārvalstu kapitāla piesaistes. Pirmais veikals ar ELVI zīmolu tika atvērts Siguldā 2000. gada 5. oktobrī. Drīz blakus tika uzbūvēts jauns tirdzniecības nams.
2001. gadā tika izveidota ELVI veikalu padome, dibināta SIA ELVI grupa. tad pamazām tika izveidota iepirkumu daļa, ieviesta vienota datu apmaiņas un uzskaites sistēma, izveidota loģistikas nodaļa un vienota loģistikas sistēma.
2006. gadā ELVI grupa starptautiskā konkursā Europe's 500 saņēma īpašu balvu kā visstraujāk augošais Austrumeiropas uzņēmums, kas radījis visvairāk jaunu darbavietu.
2007. gadā ELVI veikalu tīklā bija 68 veikali, no kuriem tikai četri piederēja SIA ELVI grupa, bet pārējie bija franšīzes.
2009. gada janvārī tika paziņots, ka 12 ELVI tīkla veikali turpmāk darbosies zem Mego un Vesko zīmoliem, uzņēmumiem SIA Aizkraukles sabiedrība un KS Rīgas Starprajonu zvejnieku kooperatīvā biedrība pārejot strādāt mazumtirgotāju kooperācijas SIA Baltstor paspārnē.
ELVI zīmola un franšīzes administrēšanai 2010. gada 25. februārī dibināts uzņēmums SIA Pārtikas tirdzniecības apvienība. Gada nogalē tika piesaistīti jauni investori: Kaspars Jankovskis un SIA Dyaltos Capital, tiem iegūstot katram 50 % kapitāldaļu uzņēmumā.
2013. gada 8. novembrī SIA Pārtikas tirdzniecības apvienība pārdēvēta par SIA ELVI Latvija, un tās īpašnieki bija: Imants Rendenieks (50 %), SIA Dyaltos Capital (25 %) un SIA Linde Grupa (25 %).
2015. gada 3. februārī paziņots, ka ELVI franšīzei pievienojies 62 veikalu tīkls Saules veikali, kurus pārvalda SIA Antaris.
2016. gada 22. decembrī Konkurences padome atļāva SIA Firma Madara 89 (pārstāv veikalu tīklu top!) pārņemt SIA Antaris un AS NIDL aktīvu daļu, ko veido 31 ELVI zīmola veikals.
9. jūlijs

9. jūlijs ir gada 190. diena pēc Gregora kalendāra (191. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 175 dienas.
Urzulas fon der Leienas komisija

Urzulas fon der Leienas komisija ir Eiropas Komisija (EK), kas sāks darbu Eiropas Komisijas prezidentes Urzulas fon der Leienes vadībā 2019. gada 1. novembrī.

Komisijas sastāvs

2019. gada 10. septembrī Urzula fon der Leiene iepazīstināja ar piedāvājumu nākamajam EK komisāru kolēģijas sastāvam pilnvaru termiņam no 2019. līdz 2024. gadam. 2019. gada septembra beigās un oktobra sākumā notiks komisāru amata kandidātu iztaujāšana Eiropas Parlamentā, kas pēc tam balsos par visu kabinetu kopumā. Breksita procesa neskaidrību dēļ piedāvātajā komisijas sastāvā pašlaik nav Apvienotās Karalistes kandidāta.
Jūlijs Feldmanis

Dzīvesgājums

Dzimis 1889. gada 21. jūlijā Nīgrandes pagastā galdnieka ģimenē. Mācījās Jelgavas Sv. Annas pirmmācības skolā, Pampāļu ministrijas skolā (1902-1904) un Kuldīgas skolotāju seminārā. Strādāja par skolotāju Tukuma valsts pirmskolā (1909–1911). Saņēmis kā eksterns gatavības apliecību Jelgavas ģimnāzijā, līdz 1915. gadam studēja Maskavas Universitātes tiesību zinību fakultātē, bija akadēmiskās vienības "Austrums" biedrs. 
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada rudenī Feldmani mobilizēja Krievijas impērijas armijā un kā kara ierēdni nosūtīja uz Trapezundu. Pēc Oktobra revolūcijas viņš darbojās Kaukāza latviešu nacionālajā padomē Tiflisā, bet 1919. gada pirmajā pusē Feldmanis vadīja Omskas latviešu nacionālo komiteju.
1919. gada 10. novembrī iestājās Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas dienestā, darbojās ārlietu ministrijas atbildīgos amatos un Latvijas sūtniecībā Francijā. 1929. gada 10. janvārī Feldmani iecēla par Ārlietu ministrijas Rietumu nodaļas vadītāju, bet 1930. gada 16. jūlijā par Latvijas pastāvīgo delegātu pie Tautu Savienības Ženēvā, no 1932. gada arī par ārkārtējo sūtni un pilnvaroto ministru Šveicē. Pēc Otrā pasaules kara sākuma 1939. gada 22. septembrī viņu amatu savienošanas kārtībā iecēla arī par Latvijas sūtni Dānijā. 
1942. gadā Šveice slēdza Latvijas sūtniecību, atļaujot J. Feldmanim palikt personālā statusā. Pēc tam, kad 1946. gadā Padomju Savienība nodibināja diplomātiskās attiecības ar Šveici, tās valdība sūtnim Feldmanim paziņoja, ka 1947. gada 1. februārī viņam jāatstāj Latvijas sūtniecības nams, kuru Šveices valdība atdeva PSRS.
Pēc Alfrēda Bīlmaņa nāves 1948. gadā viņu iecēla par Latvijas sūtni (pilnvaroto pārstāvi) ASV. 1952. gada 30. janvārī viņu personīgā audiencē pieņēma ASV prezidents Harijs Trumens, kuram Feldmanis pasniedza grāmatas "These Names accuse" eksemplāru.
Miris 1953. gada 16. augustā ASV, apglabāts Rock Creek kapsētā Vašingtonā.
Nepērciet krievu preces!

"Nepērciet krievu preces!" (ukraiņu: «Не купуй російське!») vai "Boikotējiet krievu preces!" («Бойкотуй російське!») bija nevardarbīgas pretošanās kampaņa, lai boikotētu Krievijas preces Ukrainā. Protesti sākās 2013. gada 14. augustā kā atbildes reakcija uz Krievijas tirdzniecības embargo ieviešanu pret Ukrainu. To sociālajos tīklos aizsāka sabiedriskā organizācija "Vidsič" (Відсіч). Kampaņa norisinājās vairāk nekā 45 pilsētās, tika izplatītas skrejlapas, plakāti un uzlīmes. 2013. gada novembrī sākās Eiromaidana demonstrācijas. 
Ar jaunu sparu kampaņa vēlreiz sākās 2014. gada 2. martā, kad notika Krimas aneksija un karš Austrumukrainā. Līdztekus tika aizsākta arī akcija "Aizsargā Ukrainu — pērc ukraiņu preces", kurā ukraiņi tika aicināti pirkt Ukrainā ražotās preces, akcijā iesaistītajiem solot 10 kopijkas no katras pārdotās preces ziedot Ukrainas Bruņotajiem spēkiem.
Jānis Bratuškins

Biogrāfija

Jānis Bratuškins piedzima 1945. gada 18. oktobrī Jāņa un Konstances ģimenē Viļakas pusē. Māte Konstance nomira, kad Jānim bija seši gadi. Ar viņa audzināšanu nodarbojās tēvs un īpaši vecmāte Broņislava, kura Jāni veda uz dievkalpojumiem un iepazīstināja ar ticības lietām. Pēc mācībām Viļakas vidusskolā Jānis Bratuškins 1964. gadā iestājās Rīgas Garīgajā seminārā, taču studijas iesākt neizdodas, jo tiek iesaukts armijā un aizsūtīts uz Ukrainu. Tas bija toreizējās varas vīru plāns ar domu, lai aizmirstu garīgo dzīvi , taču, beidzis kara dienestu, Jānis atgriezās Latvijā un atsāka studijas Garīgajā seminārā, kurā pavadīja piecus gadus.
1970. gadā Jānis Bratuškins bija četru vienlaicīgi iesvētīto priesteru vidū, kas bija īpašs notikums, jo priesteru iesvētīšana notika pirmo reizi pēc 15 gadu pārtraukuma. Tas bija bīskapa, vēlākā pirmā Latvijas Kardināla Julijana Vaivoda nopelns, kurš bija dabūjis laicīgās varas atļauju priesteru ordinācijai, tāpēc 1970. gada 24. maijā Rīgas Svētā Jēkaba katedrālē viņš ordinēja šos priesterus, kuru vidū bija arī Jānis Bratuškins.
Pirmā kalpošanas vieta Jānim Bratuškinam bija vikāra darbs Jelgavas Jaunavas Marijas baznīcas draudzē, kurā viņš pavadīja četrus gadus, tad sekoja kalpošana no 1974. līdz 1980. gadam Rīgas Svētā Alberta draudzes baznīcā, vēlāk divu gadu darbs Krāslavas novada Skaistas dievnamā. No 1982. gada Jāņa Bratuškina pamatkalpošanas vieta bija Jēkabpils Svētās Jaunavas Marijas dzimšanas Romas katoļu baznīca, pie kuras netālu atrodas draudzes plebānija, kurā viņš dzīvoja.
Jānis Bratuškins nomira Jēkabpilī 2014. gada 23. februārī apmēram plkst. 7.30.

Garīgā darbība

Jānis Bratuškins vadīja Svētās Mises latviešu, krievu un poļu valodā. No 1995. gada pildīja dekāna pienākumus, vadot kā dekanātam pakļauto draudžu garīgo, tā arī saimniecisko pārziņu, kopskaitā rūpējoties par vairāk nekā 10 000 ticīgo katoļu. Bija ekumenisma piekritējs, piedaloties dažādu konfesiju kopīgajos dievkalpojumos. Aktīvi piedalījās dažādos pilsētas pasākumos un notikumos, dodot savu svētību, kā arī pievērsa uzmanību skolām, rūpējoties par bērnu garīgu izglītošanu un apmeklēja slimnīcu, pildot arī slimnīcas kapelāna pienākumus. Regulāri sniedza palīdzību trūcīgiem cilvēkiem un daudzbērnu ģimenēm. Jēkabpils dekanātā Jelgavas bīskapa vadībā rīkoja priesteru sanāksmes un konferences.
Bohumīna

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1256. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, pilsētas vāciskais nosaukums bija Oderberga (vācu: Oderberg). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Pēc 1938. gada Minhenes vienošanās, pilsētu ieņēma poļu karaspēks, bet pēc Otrā pasaules kara sākuma - vācieši. Pēc kara, pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.
Japānas jenotsuns

Diēta

Japānas jenotsuns pamatā pārtiek no cilvēku atkritumiem, tas medī putnus, vēžus, simtkājus un sliekas. Visbiežāk tiek medīti putni un vēži. Ir zinātniski datēts, ka tie ēd arī sēnes.

Tanuki un Japānas kultūra

Japānas jenotsuns jeb tanuki ir nozīmīgs dzīvnieks Japānas kultūrā. Dažādi Japānas reģioni dzīvnieku - jenotsuni sauc dažādos vārdos, vārds "tanuki" ir jenotsuņa apzīmējums Tokijas dialektā. Japānas folklora, māksla un daiļamatniecība lieto tieši tanuki vārdu, lai apzīmētu cilvēka veidoto un folklorizēto dzīvnieku. Bieži tulkojot tiek pieļauta kļūda, nosaucot tanuki par bebri vai jenotu.
2009. gada Pasaules čempionāta vieglatlētikā kvalifikācijas normatīvi

Šeit ir uzrādīti normatīvi, ar kādiem sportists var startēt 2009. gada Pasaules čempionātā vieglatlētikā. No katras valsts katrā disciplīnā var startēt 4 sportisti ar A normatīvu.
Eiropas Komisija pret rasismu un neiecietību

Eiropas Komisija pret rasismu un neiecietību (angļu: European Commission against Racism and Intolerance, ECRI) ir Eiropas Padomes koleģiāla iestāde rasisma, ksenofobijas, antisemītisma un neiecietības monitoringam no cilvēktiesību aizsardzības skatpunkta un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas gaismā. Tā ir dibināta saskaņā ar Eiropas Padomes 1993. gada samita lēmumu.
Komisijā ietilpst pa vienam ekspertam no katras Eiropas Padomes dalībvalsts (2018. gadā: 47 eksperti). Komisijas priekšsēdētājs ir Luksemburgas pārstāvis Ž.-P. Lēnerss (2018. gada dati).
Galvenie komisijas darbības veidi ir ziņojumu sagatavošana par dalībvalstīm, vispārēji politisko rekomendāciju pieņemšana un informēšana par veiksmīgām praksēm pretrasisma jomā.
Atpūta (žurnāls)

Vēsture

"Atpūtas" pirmais numurs iespiests 1911. gada 1. maijā, sākotnēji tas iznāca divas reizes mēnesī ar 7000 eksemplāru tirāžu kā ilustrēts literārs un zinātnisks žurnāls un maksāja 10 kapeikas. Pirmais izdevējs bija Haims Blankenšteins, redaktors Antons Benjamiņš. Žurnāls "Atpūta" jau no pirmajiem numuriem bija bagātīgi piesātināts ar ilustrācijām. 1912. gada janvārī H. Blankenšteins un A. Benjamiņš atstāja žurnāla vadību, viņu vietā nāca J. Siliņš un Ā. Kūlbergs, bet žurnāls pēc trim numuriem 1912. gadā beidza iznākt.
1924. gadā A. Benjamiņš, būdams laikraksta "Jaunākās Ziņas" redaktors, atsāka žurnāla izdošanu, kas kļuva par populārāko Latvijas nedēļas žurnālu. Tajā publicēja daudz krāsu fotogrāfiju, bija publikācijas par daudzveidīgām tēmām: izglītību, zinātnes un tehnikas sasniegumiem, par modi un mājsaimniecību, bija materiāls bērniem, atbilstoši "demokrātiskajai gaumei" ar turpinājumiem publicēja garstāstus un romānus. Tā metiens izdošanas laikā pieauga no 6 tūkstošiem līdz vairāk nekā 70 tūkstošiem eksemplāru.
Pēc Latvijas okupācijas žurnāla izdošanu pārtrauca 1941. gadā, neilgi pēc Vācijas—PSRS kara sākšanās. Tā izdevēju Emīliju Benjamiņu deportēja uz Usoļlagu, kur viņa mira 1941. gada septembrī.
Ļeontjeva paradokss

Reakcija uz paradoksu

Daudziem ekonomistiem Ļeontjeva paradokss samazināja Hekšera—Olina tirdzniecības teorijas vērtību, kas paredzēja, ka tirdzniecības tendences būtu balstītas uz konkrētiem valsts ražošanas faktoriem, kā piemēram, darbaspēks un kapitāls. Daudzi ekonomisti ir noraidījuši H-O teoriju par labu Deivida Rikardo modelim, kur tehnoloģiskās atšķirības nosaka valstu salīdzinošās priekšrocības. Šie ekonomisti apgalvo, ka ASV augsti kvalificēta darbaspēka priekšrocība ir lielāka nekā kapitāla priekšrocība. To var uzskatīt par skatīšanos uz "kapitālu" plašākā mērogā, tajā iekļaujot arī cilvēkkapitālu. Izmantojot šo definīciju, Amerikas Savienoto Valstu eksports ir ar lielu īpatsvaru uz (cilvēku) kapitālu, un tas nav īpaši izteikts, ja skatās uz nekvalificētu darbaspēku.
Zaķumuižas kungu māja

Zaķumuižas kungu māja (zināma arī kā Valdenrodes vai Zaķumuižas pils) atrodas Ropažu novadā, Zaķumuižā. Tā ir pieskaitāma pie Latvijas reģionālā dzimtenes stila ("Heimatstil"), neoklasicisma un jūgendstila simbiozes šedevriem. Būdama būtībā muižas kompleksa kungu māja, nevis pils tradicionālā izpratnē, šī būve ir celta baronam Frīdriham fon Volfam.

Vēsture

Sakarā ar datējuma problēmām, pētnieki pils celtniecību (skat. zemāk) izvairīgi saista ar 20. gadsimta sākumu. Pirmā pasaules kara laikā, atlaidinot apkures caurules, izceļas ugunsgrēks, kā rezultātā pils iet bojā. Divdesmitajos gados pili daļēji restaurē, realizējot citu arhitektūras risinājumu. 2002. gadā pilī atkārtoti izceļas ugunsgrēks, kas ēku iznīcina gandrīz pilnībā. Pils vairs atjaunota netiek. 2012.gada jūnijā tā tiek nojaukta.

Celtniecības datējuma problēmas

Volfu dzimtas pārstāvis N. fon Volfs (Wolff N.) savā darbā "Reichsfreiherren..." norāda, ka ēka celta jau 19. gadsimta 90. gados un ka tās projektētājs bijis kāds Berlīnes arhitekts. Savukārt Latvijas piļu pētnieks Dainis Bruģis apjomīgajā darbā "Historisma pilis Latvijā" norāda, ka pilij raksturīgais jūgendstila un neoklasicisma apvienojums liek domāt par 20. gadsimta pirmo desmitgadi kā par celtniecības uzsākšanas laiku. Versiju par vācu arhitektu Dainis Bruģis atzīst par ļoti ticamu.