Ismets Ineni

Karjera Osmaņu impērijas armijā

Uzreiz pēc koledžas beigšanas Ismetu nozīmēja par Osmaņu impērijas Otrās armijas rotas komandieri Edirnē. Tur, tāpat kā daudzi citi virsnieki un Mustafa Kemals, viņš iesaistījās slepenā opozīcijas kustībā, kuras mērķis bija atjaunot konstitucionālu iekārtu, lai izbeigu sultāna Abdulhamida II represīvo absolūtisma režīmu. 1908. gadā, kad tika atjaunota konstitūcija, Ismets kļuva par vecāko virsnieku un piedalījās militārajās operācijās, lai apspiestu Stambulā fundamentālistu nemierus. No 1910. līdz 1913. gadam viņš dienēja Asīrijā un Jemenā kā majors. 1914. gadā viņu nosūtīja uz Vīni, Minheni, Berlīni, Parīzi un Lucernu, lai apmeklētu ārstus, kas palīdzētu novērst jau bērnībā sākušos dzirdes izzušanu. Kad viņš atgriezās, viņu nozīmēja dienestam ģenerālštābā un iecēla par pulkvedi. 1916. gadā viņš apprecēja Mevhibi no Bulgāru imigrantu ģimenes un nākamajos trijos gados viņai piedzima trīs bērni. Neilgi pēc kāzām, Ismetu nozīmēja par 20. korpusa komandieri uz austrumu robežas un 1917. gadā viņu nozīmēja par 3. korpusa komandieri Alepo, Arābijas frontes 7. armijas komandiera Mustafa Kemala pakļautībā.

Neatkarības karš

1918. gadā, sākoties pamieram, saskaņā ar Mustafa Kemala pieprasījumu, viņš apmetās Stambulā. 1920. gadā Ismets slepus devās uz Ankaru, lai aktīvi līdzdarbotos Nacionālā pakta sagatavošanā, kuru martā pieņēma pēdējais Osmaņu impērijas parlaments. Kad Sabiedrotās valstis bija okupējušas Stambulu un parlaments bija atlaists, viņš pameta galvaspilsētu un devās uz Ankaru, lai pievienotos Mustafam Kemalam (Ataturkam).
Lielās Nacionālās Asamblejas atklāšanas sesijā 1920. gada 23. aprīlī Ismets piedalījās kā Edirnes deputāts. Ismets tika iecelts par armijas štāba priekšnieku un bija arī Ankaras nacionālistu valdības loceklis. Viņa primārais uzdevums bija izveidot disciplinētu nacionālo armiju. Viņa karaspēka vienības janvārī un aprīlī pie Inēnu sakāva Grieķijas karaspēku un tādēļ tika paaugstināts par nacionālistu armijas ģenerālleitnantu, bet vēlāk, 1934. gadā, saskaņā ar Ataturka rīkojumu, viņam piešķīra šīs pilsētas nosaukumu par uzvārdu. Tagad Ismets jau bija rietumu frontes komandieris.

Miers un republikas izveide

Līdz ar iebrukušo armiju sakāvi 1922. gadā Mudanjas pamiera sarunās viņš pārstāvēja Lielo Nacionālo Asambleju. Viņam šajās sarunās izdevās pierādīt savas iespaidīgās sarunu vešanas mākas un tādēļ Ataturks lūdza Asambleju iecelt Ismetu par ārlietu ministru un delegācijas vadītāju 1923. gada Lozannas miera konferencē. Ismets parakstīja 1923. gada 24. jūlija Lozannas miera līgumu un kļuva par pirmo valsts premjerministru proklamēšanas dienā - 1923. gada 29. oktobrī.
Inenu pildīja premjerministra pienākumus septiņus termiņus pēc kārtas (1923—1937), ar īsu pārtraukumu (1924—1925). Pirmos trīs termiņus viņš arī pildīja ārlietu ministra pienākumus. 1927. gadā Ismets tika atvaļināts no armijas. Laikā, kad viņš vadīja valdību, jaunā republika spēja pārdzīvot tautas vēsturē krasāko politisko un ekonomisko modernizāciju, atmaksāt visus kara parādus, nodrošināt sabiedrisko kārtību un drošību, kā arī īstenot bargu valsts kontrolētu industrializāciju, neskatoties uz 1929. gada globālo krīzi. Viņa vadītā valdība bez citu valstu atbalsta atjaunoja karā saplosīto valsti un izbūvēja plašu dzelzceļa tīklu, kas stiepās gandrīz 10 000 km.