google/wiki40b huggingface dataset:
FIPRESCI

FIPRESCI balva

FIPRESCI bieži piešķir balvas kinofestivālos (piemēram, Vīnes Starptautiskajā kinofestivālā, Toronto Starptautiskajā kinofestivālā, Kannu kinofestivālā, Venēcijas kinofestivālā un Varšavas kinofestivālā), novērtējot filmu veidošanā ieguldīto darbu un uzņēmību. Starp FIPRESCI balvas saņēmējiem ir Pedro Almodovars, Žans Liks Godārs, Alēns Renē, Signe Baumane, Juris Poškus, Vieturs Kairišs, Mihaels Hāneke, Rainers Verners Fasbinders, Sergejs Loznica, Deniss Tanovičs, Aki Kaurismeki, Manuels de Oliveira, Pols Tomass Andersons, Terenss Maliks, Romans Polaņskis, Vudijs Alens, Andrejs Tarkovskis un citi populāri kinorežisori.
No šīs balvas 1974. gada Kannu kinofestivālā atteicās Robērs Bresons.

Žurnāls

No 2005. gada FIPRESCI piedāvā tiešsaistes kino žurnālu Undercurrents, ko izdod kino kritiķis Kriss Fudzivara (Chris Fujiwara).
Grieķija

Ģeogrāfija

Grieķija atrodas Balkānu pussalas dienvidos. Grieķijas kontinentālās daļas dienvidos atrodas Peloponesas pussala. Grieķijai ir garākā krasta līnija no Vidusjūras valstīm un 11. garākā pasaulē. Grieķijai pieder 1200 līdz 6000 salas, no kurām 227 ir apdzīvotas. Lielākā sala ir Krēta, otra lielākā- Evija, kuru no kontinenta atdala 60m plats šaurums. Lielākā daļa salu atrodas Egejas jūrā, kā Kiklādu, Ziemeļsporādu un Dienvidsporādu salas. Grieķija salas ir iecienītas tūristu vidū.
80% Grieķijas teritorijas ir kalni. Valsts augstākais punkts ir Olimpa kalns (2917 m). Grieķijas rietumos dominē Pindu kalni, kas ir Dināru kalnienes turpinājums. Grieķijas ziemeļaustumos uz roebežas ar Bulgāriju atrodas Rodopu kalni. Derīgie izrakteņi: marmors, krīts, alumīnija rūda, brūnogles, polimetālu rūda. Lielākās upes ir Marica, Nestosa, Strimona, Aljakmona.

Valdība

Grieķija ir parlamentāra republika, kura balstās uz 1975. gada izstrādāto konstitūciju. Valsts galva ir prezidents, kuru uz pieciem gadiem ievēl Grieķijas parlaments. Tai ir vienpalātas parlaments ar 300 locekļiem, kurus savukārt uz četriem gadiem ievēl tauta.

Demogrāfija

2011. gadā Grieķijā dzīvoja aptuveni 10,82 miljoni iedzīvotāju, no kuriem 91,56% bija grieķi. Lielākā etniskā minoritāte ir albāņi (4,45%). 97% Grieķijas pilsoņu ir pareizticīgie.

Sports

Grieķija ir Olimpisko spēļu dzimtene. Grieķija viens no populārākajiem sporta veidiem ir futbols. 2004. gadā Grieķijas futbola izlase kļuva par Eiropas čempioniem. Tāpat populārs ir arī basketbols.
Litgrid

Vēsture

2009. gadā Eiropas Savienība pieņēma enerģētikas tirgus atvēršanas direktīvu "Trešā enerģijas pakete", lai elektrības un dabasgāzes ražošanas un pārdošanas operācijas nodalītu no to transportēšanas tīkliem. Lai izpildītu šo paketi, 2010. un 2011. gadā tika reorganizēts Lietuvas valstij piederošais elektroenerģētikas sektors.
2009. gada 9. oktobrī dibināts Lietuvos Energija meitas uzņēmums UAB LITGRID. 2010. gada 1. janvārī tas no Lietuvos Energija pārņēma elektrības pārvades sistēmas operatora funkcijas. Pārvades augstsprieguma tīkli un citas iekārtas palika Lietuvos Energija īpašumā, un UAB LITGRID tos īrēja. Lai nodrošinātu brīvu elektrības tirdzniecības tirgu Lietuvā, 2009. gada 4. decembrī UAB LITGRID dibināja meitas uzņēmumu AB BALTPOOL. 2010. gada 13. septembrī UAB LITGRID pārveidots par atvērtu akciju sabiedrību AB LITGRID.
2010. gada 28. oktobrī AB Lietuvos Energija nolēma elektrības pārvades sistēmas operatora un tirgus operatora aktivitātes atdalīt atsevišķā uzņēmumā. Jaunais uzņēmums AB LITGRID turtas dibināts 2010. gada 16. novembrī. 1. decembrī LITGRID turtas pārņēma elektrības pārvades operācijas no Lietuvos Energija, kļūstot par AB LITGRID 100 % īpašnieku. LITGRID turtas ieguva 61,13 % uzņēmumā UAB TETAS, kas veica elektrības objektu uzturēšanas, uzstādīšanas un remonta darbus, kā arī 61,13 % uzņēmumā UAB Energetikos Pajėgos, kas veica enerģētika objektu projektēšanas darbus. 97,5 % AB LITGRID turtas kapitāldaļu ieguva Enerģētikas ministrijai piederošais UAB Visagino atominė elektrinė. 2010. gada 22. decembrī LITGRID turtas akcijas sāktas kotēt Viļņas fondu biržā.
2011. gada 1. martā AB LITGRID apvienots ar mātes uzņēmumu AB LITGRID turtas. 1. martā uzņēmums AB LITGRID likvidēts. 14. martā AB LITGRID turtas mainīja nosaukumu uz AB LITGRID. 1. aprīlī uzņēmums Energetikos pajėgos pievienots meitas uzņēmumam TETAS. 18. maijā valstij piederošais uzņēmums AB Klaipėdos Nafta iegādājās BALTPOOL 33 % kapitāldaļu.
2012. gada 19. jūlijā dibināts uzņēmums UAB EPSO-G, kura īpašnieks bija Enerģētikas ministrija. 28. septembrī Visagino atominė elektrinė piederošie LITGRID 97,5 % kapitāldaļu nodoti EPSO-G.
2013. gada 7. janvārī LITGRID nodeva tam piederošos Elektros Tinklo Paslaugos 25,03 % kapitāldaļu uzņēmumam AB LESTO. Savukārt no LEST iegūti 38,87 % UAB TETAS kapitāldaļu, tādējādi kļūstot par tā vienīgo īpašnieku.
2014. gada 24. februārī dibināts meitas uzņēmums UAB Tinklo Priežiūros Centras, kas būtu atbildīgs par savienojumiem starp Lietuvas, Polijas un Zviedrijas energosistēmu savienojumiem.
2016. gada 1. martā enerģētikas biržas operatora Baltpool 67 % kapitāldaļu pārdoti uzņēmumam EPSO-G.
Eduards Laursons

Dzīvesgājums

Dzimis 1876. gada 24. (11. pēc VS) februārī Jaunvāles pagasta Mailēs zemnieku ģimenē. Mācījās Jaunvāles pagasta skolā, Trikātas draudzes skolā un Pleskavas skolotāju seminārā, bija Turaidas un Bīriņu pagasta skolotājs (1897—1909). Kā eksterns nolika Maskavas Praktiskās akadēmijas gala eksāmenu, studēja Maskavas komercinstitūtā (1909—1913) un ieguva I. šķiras komercinženiera grādu, aizstāvot diplomdarbu "Kooperācija Latvijā".
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā Maskavā organizēja Centrālo savienību "Konzums", bija par tirdzniecības instruktoru un revidentu. Organizēja arī Latvijas Lauksaimnieku Centralbiedrības Maskavas nodaļas un birojus, kuri palīdzēja paglābt Latvijas kooperatīvo centrālo organizāciju mantas, lopus un iestādes. Karam ieilgstot, 1916. gadā Laursons pārcēlās atpakaļ uz Latviju, kur Valkā 1917. gadā kļuva par "Konzuma" valdes un padomes priekšsēdētāja biedru, bez tam ņēma dzīvu dalību bēgļu apgādāšanas organizācijās.
Kopīgi ar M. Valteru un K. Ulmani 1917. gadā nodibināja Latviešu zemnieku savienību un ņēma dzīvu dalību pie pirmās Vidzemes zemes sapulces organizēšanas Valmierā 1917. gada martā, kurā tika ievēlēts par pirmās Vidzemes Zemes padomes locekli, novembrī Valkā ievēlēts par pirmās Latviešu Nacionālās Padomes un tās valdes locekli. Iskolata laikā darbojās Vidzemes guberņas pārtikas komitejā un vēlāk Rīgas apgādāšanas komitejā. 1918. gadā vācu okupācijas laikā rediģēja žurnālu "Savienība", kuru izdeva C. S. "Konzums".
Arī Latvijas SPR laikā 1919. gada ziemā un pavasarī mēģināja glābt, kas vēl bija glābjams kooperācijas laukā, atmeta piedalīšanos politiskā dzīvē, jo nevarēja ciest un saprast politisko "andeli", piegriezās vienīgi iemīļotam kooperācijas darbam. Centās Latvijas sabiedrisko un saimniecisko dzīvi iekārtot pēc godīguma un kopdarbības principiem.
1949. gada marta deportācijas laikā 25. martā apcietināts un deportēts uz Amūras apgabalu, kur 1950. gada 1. jūlijā Javitinskas rajonā kopā ar sievu izdarījis pašnāvību.
Poltava

Vēsture

Par pilsētas dibināšanas gadu pēc arheoloģiskajiem pētījumiem tradicionāli tiek uzskatīts 899. gads. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1174. gadā Hipatija hronikā. Mongoļu iebrukuma laikā pilsēta praktiski pilnībā tika nopostīta un nākamo reizi Poltava vēstures avotos minēta tikai 1430. gadā kā Vītauta Dižā valdījums, kas nodots lietuviešu pusē pārnākušajam Zelta Ordas kņazam Aleksandram Gļinskim. 1596. gadā Poltava nonāk Polijas sastāvā un 1641. gadā pirmoreiz nosaukta par pilsētu, ap to laiku saņemot Magdeburgas tiesības.
Pēc Hmeļņicka sacelšanās ap 1650. gadu Poltava kļūst par Poltavas pulka administratīvo centru. Pēc 1667. gada pamiera pilsēta nonāk Krievijas caristes sastāvā. 1709. gada 27. jūnijā pie Poltavas notika izšķirošā Ziemeļu kara Poltavas kauja starp Zviedrijas un Krievijas armijām, kas noslēdzās ar krievu karaspēka uzvaru. Uzreiz pēc kara sākās strauja pilsētas rūpniecības un kultūras izaugsme.
Ismeru ezers

Makrofīti un zivis

Niedres, meldri, kosas, kalmes, lēpes, ūdensrozes, glīvenes (peldošās, spožās, skaujošās), elodejas.
Ezerā sastopamākās zivis ir asaris, rauda, līdaka, līnis, plaudis, zutis, karpa un karūsa.
2019. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm

Turnīra formāts

Turnīra pirmajā posmā — pirmajā kārtā — visas 16 izlases sadalītas četrās grupās pa četrām izlasēm katrā. Pirmajā kārtā tiek aizvadīts viena apļa turnīrs, pēc kura ceturtdaļfinālam kvalificējas katras grupas uzvarētāja, astotdaļfinālam — katras grupas 2. un 3. vietas ieguvējas, savukārt pēdējo vietu ieņēmušās izlases beidz dalību turnīrā.
Izslēgšanas spēlēs ir četras kārtas: astotdaļfināli, ceturtdaļfināli, pusfināli un fināli. Ceturtdaļfinālu zaudētāji savā starpā noskaidro 5.—8. vietas sadalījumu, savukārt ceturtdaļfinālu uzvarētāji turpina cīņu par čempiontitulu. Pirmās 6. vietas ieņēmušās izlases kvalificējas 2020. gada olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīram.
1982. gada FIFA Pasaules kauss

Turnīra gaita

Turnīra formāts bija mainījies, salīdzot ar 1978. gada čempionātu. Pirmoreiz finālturnīrā piedalījās 24 komandas, kuras tika sadalītas 6 apakšgrupās, pa četrām komandām katrā. No katras grupas izkļuva 2 spēcīgākās izlases, kas piedalījās 2. kārtā. 2. kārtā 12 komandas tika sadalītas 4 grupās pa trijām komandām un no katras grupas pusfināla iekļuva spēcīgākā komanda. Turnīra pirmā kārta norisinājās bez lieliem sensācijām, par vienīgo pārsteigumu var uzskatīt Ziemeļīrijas izlases uzvaru savā grupā. 2. kārtā A grupā Polija tikai pateicoties labākai vārtu starpībai pārspēja PSRS un iekļuva pusfinālā. B grupā VFR apsteidza Angliju un Spāniju, bet C grupā, apsteidzot Dienvidamerikas komandas brazīļus un argentīniešus, uzvarēja Itālijas izlase. Savukārt no D grupas pusfinālā itin viegli iekļuva Francija.
Pusfinālā Polija ar 0-2 piekāpās Itālijai, kuras labā abus vārtus guva Paolo Rosi. Savukārt otrs pusfināls starp VFR un Franciju izvērtās par vienu no lielākajiem trilleriem Pasaules kausa vēsturē. Spēles pamatlaiks beidzās 1-1, bet papildlaikā abas komandas katra iesita pa vēl diviem vārtiem (FRA pēc 1. papildlaika 15 min. bija vadībā 3:1). Pēcspēles 11 m sitienu sērijā vācieši pārspēja Franciju ar 5-4. Spēlē par 3. vietu poļi ar 3-2 uzvarēja Franciju, bet finālā tikās Itālija pret VFR. Ar 3-1 pārāki izrādījās itāļi, kuri 3. reizi savā vēsturē kļuva par Pasaules čempioniem. Par turnīra vērtīgāko spēlētāju atzina itāļu uzbrucēju Paolo Rosi, kurš turnīra pēdējās 3 spēlēs guva 6 vārtus.
Luminor Group

Vēsture

2016. gada 25. augustā tika izplatīta informācija, ka akcionāri plāno apvienot DNB un Nordea bankas Latvijā, Lietuvā un Igaunijā. Jaunā banka tiks reģistrēta Igaunijā un strādās ar filiālēm Latvijā un Lietuvā. Darījums varētu tikt pabeigts 2017. gada 2. ceturksnī.
2017. gada 7. marta paziņots apvienotās bankas jaunais zīmols Luminor, kas izveidots, sadarbojoties ar zīmolu konsultāciju aģentūru FutureBrand.
2017. gada septembrī Eiropas Komisija apstiprināja Nordea un DNB darbības apvienošanu Baltijas valstīs.
Apvienotās banku grupas atklāšana notika 1. oktobrī. Apvienošanās pilnībā pabeigta 2019. gada 2. janvārī.
2018. gada 13. septembrī tika paziņots, ka konsorcijs, ko vada investīciju fonds The Blackstone Group L.P. iegādāsies 60 % Luminor akciju. 2019. gada 22. janvārī Eiropas Komisija atļāva Blackstone iegādāties Igaunijas Luminor Bank; darījums tika pabeigts 30. septembrī. Nordea un DNB saglabāja 20 % kapitāldaļu katra.
Estado Novo

Estado Novo (‘Jaunā valsts’) bija autoritārs režīms, kas Portugālē pastāvēja no 1933. līdz 1974. gadam. Tā bija Rietumeiropas ilgākā diktatūra. 1933. gada konstitūcija pasludināja, ka Portugāle ir unitāra, korporatīva republika. Labojumi konstūcijā tika veikti 1945., 1951., 1959. un 1971. gadā.
Portugāles Pirmās Republikas gāšanai 1926. gada militārā apvērsuma rezultātā sekoja sešus gadus ilgs militārās diktatūras periods. Militārā diktatora ģenerāļa Karmonas ievērību izpelnījās Antoniu di Oliveira Salazars, kurš, kā finanšu ministrs kopš 1928. gada 27. aprīļa, panāca vienpersonisku kontroli pār valsts haotiskajām finansēm nodrošinot budžeta stabilitāti. Militārā režīma kodols akceptēja Salazara vīziju par Portugāles tālākās attīstības turpmāko virzienu un 1932. gadā jūlijā iecēla viņu par premjerministru. Salazars kļuva par diktatoru, un saglabāja varu līdz asinsizplūdumam smadzenēs 1968. gadā. Estado Novo turpināja pastāvēt līdz 1974. gada Neļķu revolūcijai.
Visus šos gadus Salazars bija premjerministrs, bet Prezidenta amatu ieņēma militārie virsnieki. Ģenerālis Karmona (1928—51), ģenerālis Lopes (1951—58), admirālis Tomašs (1958—74). Tika izveidots divkameru parlaments, kurā ievēlēja deputātus no vienīgās legālās partijas — Nacionālās Apvienības. Režīma ienaidniekus kontrolēja slepenpolicija — PVDE (1932—45), PIDE (1945—69), DGS (1969—74). Režīma atbalstam tika izveidotas palamilitārās organizācijas Nacionālā Republikāņu gvarde, Portugāļu leģions un Portugāles jaunatnes kustība.
Režīma izveides un nostiprināšanās laiks (1932—44), sakrita ar fašisma un diktatūru uzplaukumu starpkara perioda Eiropā. Lai arī diktatūra tika dēvēta par fašistisku, tā vairāk bija konservatīvi katoliciska valsts, kas balstījās uz katoļu korporatīvisma doktrīnu, portugāļu nacionālismu, koloniālismu un konservatīvu finanšu politiku. Spānijas Pilsoņu kara laikā Portugāle atbalstīja Fransisko Franko dumpi, taču saglabāja neitralitāti Otrajā Pasaules karā, un jau no 1943. gada sāka sadarboties ar Rietumu Sabiedrotajiem.
Laikā no 1944. līdz 1958. gadam režīms sāka saskarties ar pieaugošu opozīciju, kas izpaudās kā nelikumīga politiskā darbība un streiki. 1949. gadā Portugāle iestājās NATO un 1955. gadā tika uzņemta ANO. Šajos gados ārpolitikā dominēja cīņa ar Indiju par portugāļu aizjūras koloniju saglabāšanu Indijas subkontinentā. Pēc Otrā Pasaules kara lielāka uzmanība tika pievērsta Āfrikas koloniju attīstībai. Angolā tika uzsākta naftas ieguve, attīstijās dimantu, dzelzs rūdas un mangāna ieguve.
Salazara varas pēdējo desmitgadi 1958.-68. iezīmēja pieaugoša nepamierinātība militārajās aprindās, ko iezīmēja 1958. gada prezidenta vēlēšanas, Indijas koloniju zaudēšana 1961. gada militārajā sakāvē un koloniālā kara sākums Āfrikā.
Pēc Salazara triekas 1968. gada augustā, 27. septembrī par premjeru tiek iecelts viens no Estado Novo veidotājiem Marselu Kaitanu, kurš pēdējās desmitgadēs nebija iesaistīts politikā. Neapmierinātība ar režīmu militārajās aprindās noveda pie 1974. gada aprīļa Neļķu revolūcijas, kad vienas dienas laikā tika gāzts Estado Novo režīms un pie varas nāca radikāli kreisi noskaņoti virsnieki.
Apekalna draudzes novads

Apekalna draudzes novads (vācu: Kirchspiel Oppekaln) bija viens no Vidzemes guberņas Valkas apriņķa (līdz 1783. gadam — Cēsu apriņķa) draudzes novadiem.
Joahims Olsens

Karjera

Pusaudža gados J. Olsens nodarbojās galvenokārt ar diska mešanu, bet četru gadu laikā, ko viņš pavadīja kā students Aidaho universitātē ASV, ļoti strauji uzlabojās viņa rezultāti lodes grūšanā. Pirmais nozīmīgais sasniegums J. Olsenam bija U-23 Eiropas vieglatlētikas čempionātā Gēteborgā 1999. gadā iegūtā sudraba medaļa. 2001. gada pasaules čempionātā J. Olsens pirmo reizi iekļuva tik nozīmīgu sacensību finālā, ko ir atkārtojis visās kopš tās reizes notikušajās sacensībās. 2002. gadā viņš ieguva sudraba medaļu gan Eiropas čempionātā telpās, gan atklātajā stadionā. 2004. gada pasaules čempionātā telpās J. Olsens izcīnīja trešo vietu. Šo panākumu viņš atkārtoja arī 2004. gada olimpiskajās spēlēs Atēnās (vēlāk, pēc Jurija Bilonoha diskvalifikācijas par dopinga lietošanu, J. Olsens saņēma sudraba medaļu). 2006. gada pasaules čempionātā telpās 21,16 metrus tāls grūdiens J. Olsenam deva trešo vietu. Trešais viņš palika arī Eiropas čempionātā (21,07 metri), par diviem centimetriem piekāpjoties baltkrievam Andrejam Mikņevičam un par četriem - uzvarētājam Ralfam Bartelam no Vācijas.
Karjeras pēdējos gados J. Olsens daudz cīnījies ar traumām. Tomēr 2007. gada 13. jūnijā Kopenhāgenā viņam izdevās uzstādīt jaunu personisko rekordu - 21,61 m. Pekinas olimpiskajās spēlēs J. Olsens bija Dānijas delegācijas karognesējs olimpiādes atklāšanā, taču traumu dēļ olimpisās spēles viņam bija tikai otrais starts 2008. gada sezonā un finālā viņš neiekļuva. 2009. gada jūlijā J. Olsens paziņoja par profesionāla sportista karjeras beigām.
Nātrija tiosulfāts

Izmantošana

Nātrija tiosulfāts ir visvairāk izmantojamais no tiosulfātiem. Nātrija tiosulfātu izmanto fotogrāfijā kā galveno fiksāžas sastāvdaļu (neizreaģējušā sudraba bromīda aizvākšanai no attīstītās fotofilmas vai fotopapīra). Fiksāžas pagatavošanai lietojamo tiosulfātu parasti sauc par hiposulfītu.
Izmanto arī ķīmiskās balināšanas procesos liekā hlora neitralizēšanai (tādēļ to dažreiz sauc par "antihloru"). Analītiskajā ķīmijā lieto par reaģentu jodometrijā, bet celtniecībā — par betona piedevu.
Medicīnā nātrija tiosulfātu lieto saindēšanās ar smagajiem metāliem gadījumos, kā arī, saindējoties ar cianīdiem (tiosulfāts tos pārvērš par mazāk kaitīgajiem rodanīdiem). Nātrija tiosulfātu izmanto zarnu trakta dezinfekcijai, bet ārīgi — kašķa ārstēšanai, kā arī iekaisumu un apdegumu ārstēšanai.
Lieto arī kā pārtikas piedevu (E539).
Polietilēns

Polietilēns ((−CH₂−)ₙ) ir termoplastisks polimērs, kuru iegūst, polimerizējot etilēnu. To dažreiz sauc arī par polimetilēnu, jo tā molekulas sastāv no savā starpā saistītām metilēngrupām (−CH₂−). Polietilēns ir viegla plastmasa (parasti blīvums ir mazāks par ūdens blīvumu). Polietilēnam ir iespējama liela kristalizācijas pakāpe.
Marva Amri

Biogrāfija

Marva Amri ir vecākā no četriem bērniem. Tēvs nomira, kad viņai bija deviņi gadi. Vienpadsmit gadu vecumā viņa sāka nodarboties ar cīņas sportu. Neskatoties uz finansējuma, aprīkojuma un sieviešu partneru trūkumu, Amri neatlaidīgi piedalījās ar valsts finansējumu atbalstītajos Pasaules un Āfrikas čempionātos.
2008. gada olimpiskajās spēlēs 55 kg svara kategorijā viņa pirmajā kārtā zaudēja Žaklīnai Renterijai un ieņēma 14. vietu.
2012. gada olimpiskajās spēlēs 55 kg kategorijā viņa kvalifikācijā pieveica dienvidkorejieti Umu Džiunu un astotdaļfinālā zaudēja zviedrietei Sofijai Matsonei un palika 8. vietā.
Vēl labāk viņai veicās 2016. gada olimpiādē Riodežaneiro, kur viņa cīnījās 58 kg svara kategorijā. Lai arī viņa pirmajā kārtā zaudēja Kaori Ičo, viņa varēja piedalīties gandarījuma cīņās, jo Ičo sasniedza finālu. Pirmajā gandarījuma cīņā viņa pārspēja Turcijas pārstāvi Elifu Žale Ješilirmaku un pēc tam cīņā par bronzu arī Azerbaidžānas cīkstoni Jūliju Ratkeviču.
Helita rags

Helita rags (angļu: Cape Hallett) ir Helita pussalas tālākais ziemeļu punkts Rosa jūras rietumu piekrastē Borkgrevinka krastā. Atklāja britu polārpētnieka Džeimsa Rosa ekspedīcija 1841. gadā un nosauca ekspedīcijas kuģa Erebus mantziņa Tomasa Helita (Thomas R. Hallett) vārdā.
Helita ragā no 1957. līdz 1973. gadam darbojās kopīga jaunzēlandiešu/amerikāņu polārstacija Helita. Stacija tika izbūvēta vienas no reģiona lielākās Adelijas pingvīnu kolonijas vietā un no 1986. līdz 2010. gadam tika veikta stacijas likvidācija, kas līdz šim ir bijis viens no apjomīgākajiem vides sakopšanas darbiem kontinentā.
12 ha lielai teritorijai Helita ragā, iekļaujot bijušo stacijas teritoriju, ir piešķirts aizsargājamas teritorijas statuss.
Ružomberoka

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1233. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Rozaheģa (ungāru: Rózsahegy). 1907. gada 27. oktobrī pilsētā notika t.s. Černovas traģēdija, kad žandarmi atklāja uguni uz pūli, nogalinot 15 cilvēkus. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Sociālistiskās Čehoslovākijas laikā pie pilsētas atradās Padomju armijas karabāze. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (96,64 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (75,47 %), nereliģiozi (14,65 %), luterāņi (5,46 %).
Ružomberoka ir politiķa un mācītāja Andreja Hlinkas (Andrej Hlinka, 1864-1938), aktiera Pītera Lorres (Peter Lorre, 1904-1964) un futbolista Jozefa Vengloša (Jozef Vengloš, 1936) dzimtā pilsēta.
Leksikoloģija

Leksikoloģija (grieķu: lexikos — ‘ar vārdu saistīts’, logos — ‘jēdziens, mācība’) ir valodniecības nozare, kas pēta leksiku.
Leksikoloģijas saskarnozaru vidū ir etimoloģija, stilistika, semasioloģija, dialektoloģija, sociolingvistika, terminoloģija.
Robins Huds

Robin Huds ir tēls angļu folklorā, meistarīgs lokšāvējs, paukotājs un noziedznieks. Pazīstams ar savu "zagšanu no bagātajiem un atdošanu nabadzīgajiem". Robins un daudzi no viņa vīriem valkāja drēbes Linkolnas zaļā krāsā.
Par viņu ir daudz dziesmu un nostāstu, kas aizsākas jau viduslaikos līdz pat mūsdienu literatūrai, filmām un seriāliem. Agrākajos avotos Robins Huds ir attēlots kā parasts cilvēks, taču vēlāk kā aristokrāts, kuram negodīgi atņēma visus viņa īpašumus un pasludināja par noziedznieku.
Vadības panelis (transports)

Startēšana

Pagriežot atslēgu visas kontrolugunis tūlīt nostrādā. Bultiņas, kuras atradās zem nulles, tūlīt piesliesies nullei, visi termometri un ierīces parādīs, kas tiem ir. Borta dators pārbaudot katru no radījumiem kontrollapas vienu aiz otras dzēsīs. Pēdējās divas lampas, kuras pirms dzinēja startēšanas paliks degot ir — rokas stāvbremzes kontrollampa, akumulatora kontrollampa, kas liecina, ka barošana nenotiek no ģeneratora. Palaižot iekšdedzes dzinēju un sākot darboties ģeneratoram akumulatora kontrollampa nodzisīs. Pirms kustības sākuma ir jāatlaiž rokas stāvbremze. Un tad arī nodzisīs rokas bremzes kontrollampa.
Dīzeļdzinējiem papildus ir vēl dzeltena kvēlsveču kontrollampa — tā ir kvēlsveču sildīšanas kontrollampa. Kad sveces uzkarsušas līdz vajadzīgajai temperatūrai, kontrollampa dziest un var sākt startēt dzinēju. Kad dīzeli palaiž, turpmāk degvielas aizdegšanas jau notiks degvielas un gaisa saspiešanas rezultātā. Benzīna dzinējiem šādu sveču nav.

Odometrs

Jaunai mašīnai no rūpnīcas, parasti odometrs rāda 10 — 20 km noskrējienu.
Ailīna Betsija Trenmere

Biogrāfija

No 1940. gadu beigām līdz 1960. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Anglijas šahistēm. Četras reizes uzvarējusi Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos (1947, 1949, 1953, 1961). Piedalījusies 1949.—50. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Maskavā, kurā dalījusi 5.-7. vietu kopā ar Edīti Kelleri-Hermani un Šantalu Šodē de Silanu (uzvarēja Ludmila Rudenko). Piedalījusies arī 1952. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Maskavā, kurā ierindojusies 7. vietā (uzvarēja Jeļizaveta Bikova). Ailīna Betsija Trenmere pārstāvējusi Angliju sieviešu šaha olimpiādē 1957. gadā Emenā 1. sieviešu šaha olimpiādē pie 2. galdiņa (+3, =8, -3). Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Blakus savām šahistes gaitām Ailīna Betsija Trenmere bijusi pazīstama arī kā klarnetiste. 1940. gadā martā viņa koncertējusi kopā ar Skotijas orķestri (angļu: Scottish Orchestra). No 1950. gada strādājusi kopā ar Sadler's Wells Orchestra tāpat kā cita pazīstama britu klarnetiste Tea Kingu (angļu: Thea King; 1925–2007).
Time

Vēsture

Pirmais "TIME" izdevums tirdzniecībā nonāca 1923. gada 3. martā. Avīzi izveidoja Henrijs Luiss (Henry Luce) un Braitons Hedens (Briton Haden).
Tas bija pasaulē pirmais iknedēļas ziņu izdevums. Tikai pēc desmit gadiem izdevumam parādījās konkurents - "Newsweek". Līdz pat Luisa nāvei 1967. gadā, žurnāls atainoja viņa mēreni konservatīvos uzskatus.
Mūsdienu "TIME" ir pasaules masu informācijas un šovbiznesa holdinga "Time Warner" kodols. Bez amerikāņu izdevuma versijas vēl tiek izdotas Eiropas (Londona), Āzijas (Honkonga) un Austrālijas (Sidneja) žurnāla versijas.
Ermita matrica

Pielietojums

Ermita matricas plaši izmanto kvantu mehānikā, kur kvantu sistēmas stāvoklis tiek raksturots ar blīvuma matricu. Blīvuma matrica ir Ermita matrica, kam piemīt vēl divas papildu īpašības: visas īpašvērtības ir nenegatīvas (jeb matrica ir pozitīva semidefinita) un to summa (jeb matricas pēda) ir vienāda ar 1.