google/wiki40b huggingface dataset:
Tēvija (laikraksts)

Vēsture

“Tēvija” sāka iznākt 1941. gada 1. (faktiski 2.) jūlijā, dienā, kad vācu karaspēka daļas ienāca Rīgā, un kļuva par nacistiskās Vācijas okupācijas režīma tribīni latviešu valodā faktiski līdz pat kara beigām — pēdējais “Tēvijas” numurs iznāca 1945. gada 29. aprīlī. Laikraksts iznāca Rīgā, bet no 1944. gada 17. oktobra ar nosaukumu “Tēvija un Kurzemes Vārds” (ar šādu nosaukumu laikraksts iznāca līdz 1944. gada 29. oktobrim, tad atgriezās pie vecā nosaukuma “Tēvija”) sāka iznākt Liepājā. Laikraksts iznāca ikdienu, izņemot svētdienas un ar pārtraukumu no 1944. gada 11. līdz 16. oktobrim, kad redakcija no Rīgas evakuējās uz Liepāju.
Par laikraksta izdevēju kļuva Ernests Kreišmanis (1890 — 1965), bet faktiski “Tēvijas” izdošana bija Ostlandes reihskomisariāta Propagandas nodaļas pārziņā. Par “Tēvijas” pirmo redaktoru kļuva Arturs Kroders (1892 — 1973), kuru no redaktora pienākumu izpildes 1941. gada 24. jūlijā atcēla. No 1941. gada 25. jūlija līdz 23. septembrim redaktora pienākumus pildīja Andrejs Rudzis (1905 — 1984), tad par redaktoru tika iecelts rakstnieks Pauls Kovaļevskis (Klāns) (1912 — 1979)
No 1944. gada 26. novembra laikraksta redaktors bija Jānis Vītols (1911 — 1990).
Laikraksta apjoms bija svārstīgs; sākotnēji tas iznāca uz 4 lpp., tad ikdienas numurs sasniedza 4 — 6 lpp. apjomu (sestdienu numuri bija apjomīgāki — līdz 16.lpp.) īpašos gadījumos laikraksta apjoms tika palielināts līdz 16 lpp., ar 1944. gada otro pusi un 1945. gada sākumu laikraksta apjoms, ar dažiem izņēmumiem tika samazināts uz 2 lpp., pazeminoties arī papīra un drukas kvalitātei.
"Tēvija" faktiski bija vienīgais laikraksts Latvijas ģenerālapgabalā, kas bija pakļauts rakstu cenzēšanai pirms iespiešanas visu okupācijas laiku. “Tēvijas” cenzūra tika nodota bijušā vācbaltiešu laikraksta “Rigasche Rundschau” pronacistiski noskaņotā redaktora Ernesta Eduarda fon Menzenkampfa (Mensenkampff) (1895 — 1945) pārraudzībā.
Reinholds Sniķers

Dzīves gājums

Dzimis 1893. gada 6. decembrī (24. novembrī pēc vecā stila) Skultes pagastā "Mežgaiļu" saimnieka Mārtiņa Sniķera un Trīnes (dzim. Draudiņ) astoņu bērnu ģimenē. Mācījās Skultes pagasta un draudzes skolās, pēc tam Rīgas Nikolaja ģimnāzijā.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma viņu mobilizēja Krievijas impērijas armijā. Ziemassvētku kauju laikā 1916. un 1917. gadā viņš bija 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulka ārsts, vēlāk 1. latviešu strēlnieku brigādes pārsiešanas nodaļas jaunākais ārsts. 1917. gada novembrī devās uz Pēterburgu, lai turpinātu studijas Petrogradas kara medicīnas akadēmijā. Pēc studiju beigām 1918. gadā bija kara ārsts latviešu sarkano strēlnieku vienībās. Pēc Latvijas-Krievijas miera līguma parakstīšanas viņš saņēma atļauju demobilizēties uz 1920. gada nogalē atgriezās Latvijā.
Strādāja Rīgas pilsētas bērnu slimnīcā (1921-1922), tad Rīgas pilsētas I slimnīcā, kur bija ausu, deguna un kakla (LOR) slimību klīnikas vadītājs (1923-1943). 1930. gadā ieguva medicīnas zinātņu doktora Dr. med. grādu un no 1934. gada bija Latvijas Universitātes ausu, deguna un kakla slimību klīnikas vadītājs. 1938. gada vinu ievēlēja par LU medicīnas fakultātes profesoru. Otrā Pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, tad uz ASV.
Meita - dzejniece Velta Sniķere (1920).
Miris 1953. gada 6. novembrī Čikāgā.
Nargis (ciklons)

Ciklons "Nargis" (urdu: نرگس — ‘narcise’) bija spēcīgs tropiskais ciklons, kas 2008. gada aprīļa beigās un maija sākumā izraisīja smagāko dabas katastrofu Mjanmas vēsturē.  Ciklonā mira vairāk nekā 138 tūkstoši cilvēku, vairāki desmiti tūkstošu tika atzīti par pazudušiem. Ciklons 2008. gada 2. maijā izraisīja zemes nogruvumu.
Ciklons izveidojās 27. aprīlī Bengālijas līcī, kad tas devās Indijas virzienā. Tas pagriezās uz austrumiem, tomēr pēc tam nedevās tajā virzienā, kur bija paredzēts, bet gan uz zemu esošo Iravadi upes deltu Mjanmas centrālajā daļā. Ciklons 2. maijā sasniedza 165 km/h lielu ātrumu (Indijas Meteoloģiskā departamenta dati), Joint Typhoon Warning Center novērtēja, ka maksimālais vēja ātrums sasniedzis 217 km/h, tātad šis ciklons Safira—Simpsona viesuļvētru vēja skalā sasniedz 4. kategoriju. Vētras intensitāte pakāpeniski samazinājās, līdz izkliedējās netālu no Mjanmas un Taizemes robežas.
Nodarītie zaudējumi ir tikuši novērtēti ar vairāk nekā 10 miljardiem ASV dolāru — šis ir vislielākos zaudējumus nodarījušais ciklons šajā reģionā.
Mihails Varnakovs

Spēlētāja karjera

Varnakovs profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 2003.—04. sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindās. Nākamās trīs sezonas klubs aizvadījis Krievijas Augstākajā līgā, taču tad atgriezās Superlīgā. Sākot ar 2008. gadu "Torpedo" uzsāka spēlēt Kontinentālajā hokeja līgā, kur Varnakovs kļuva par vienu no vadošajiem komandas uzbrucējiem.
2012.—13. gada sezonas otrajā pusē Varnakovs tika aizmainīts uz Sanktpēterburgas SKA vienību, taču pēc sezonas izskaņas uzbrucējs noslēdza līgumu ar Kazaņas "Ak Bars" vienību. "Ak Bars" rindās spēlēja līdz 2017. gadam, kad pievienojās Maskavas "Dinamo".
Ernests Erhards

Biogrāfija

Ernests Erhards piedzima 1894. gada 26. jūnijā Cīravas pagastā bezzemnieka ģimenē. Drīz pēc tam ģimene pārcēlās dzīvot uz Sakas pagastu, kur ieguva 9 pūrvietas (aptuveni 3,3 hektāri) lielu zemes gabalu bez ēkām.
1913. gadā Erhards pabeidza četras klases Aizputes pilsētas skolā un ieguva skolotāja tiesības. Pirmā pasaules kara laikā viņš tika iesaukts Krievijas armijā un pievienojās latviešu strēlniekiem. Erhards tika nosūtīts uz Alekseja kara skolu, pēc kuras pabeigšanas ievietots 5. Zemgales latviešu strēlnieku pulkā. Demobilizēts 1918. gada janvārī.
1931. gadā kandidējis Saeimas vēlēšanās no Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas saraksta. Sākotnēji nav ticis ievēlēts, bet 1932. gada jūlijā kļuva par 4. Saeimas deputātu pēc partijas biedra Arkādija Eglīša nāves. Parlamentā darbojās līdz Ulmaņa apvērsumam 1934. gada maijā. 1941. gada jūnijā deportēts uz Sibīriju.
Miris 1941. gada 15. oktobrī Vjatkas labošanas darbu nometnē.
Rabdofans-(Nd)

Izmantošana

Kaut arī šis minerāls ir rets, tas satur ļoti retus elementus (neodīms (34%), cērijs, lantāns) un dažreiz tiek izmantots to ieguvei.
Pančakarma

Pančakarma (sanskritā: "piecu veidu attīrīšana") ir viena no klasiskajām Ājurvēdas ārstēšanas metodēm, kas ietver ķermeņa un psihes attīrīšanas kursu vairāku nedēļu garumā.

Pielietošana

Saskaņā ar klasiskajiem Ājurvēdas tekstiem, veselības stāvokļa saglabāšanai un ilgas dzīves nodrošināšanai periodiski ir nepieciešami t. s. iekšējās "attīrīšanās terapijas" kursi. Pēc attīrīšanās kursa parasti seko dzīvesveida stabilizācijas terapijas kurss, lai nepieļautu iepriekšējo regulācijas traucējumu atgriešanos.
Sņižne

Vēsture

Apdzīvotā vieta dibināta 1784. gadā un nosaukta par godu tās dibinātājam, Donas kazaku sotņikam Vasiļjevam par Vasiļjevku. Vietējā leģenda vēsta, ka tagadējais nosaukums Sņižne (Sniegotā) cēlies, kad Katrīnas II ekipāža iestigusi sniegā vienā no apkārtnes gravām un tā iesaukusies, ka «šī gan ir viena sniegota vieta». Ap 1900. gadu pilsētā un netālajā Novijdonbasā sākta antracīta ieguve. 1930. gadā pirmoreiz PSRS Sņižnē aizsākās «darba sacensības» starp šahtām, kuru uzvarētājam tika gods aizdegt sarkanu zvaigzni šahtas virsotnē. 1938. gadā Sņižne un Novijdonbasa ieguva pilsētas tiesības, bet 1962. gadā Novijdonbasu iekļāva Sņižnes pilsētā. Mūsdienās Sņižnes pilsētā attīstīta akmeņogļu ieguve, ķīmiskās mašīnbūves un vieglā rūpniecība. 9 km uz dienvidiem no pilsētas atrodas Savurmohilas kurgāns ar 2. pasaules kara memoriālo kompleksu.
Skrundas lokators

Skrundas lokators jeb Skrundas radio lokācijas stacija (RLS) bija militārs Padomju armijas objekts, kas atradās tiešā Skrundas pilsētas tuvumā. Stacijā atradās RLS "Dņepr" un tika būvēts jauns RLS "Darjal".

RLS "Darjal"

Skrundas RLS "Darjal" celtniecības atļauja tika izsniegta 1984. gada 13. novembrī, to izsniedza Latvijas PSR Ministru kabinets. 1985. gada 8. augustā beztermiņa lietošanā tika piešķirts 156 ha zemes un strauji tika uzsākta celtniecība. 1988. gada 16. septembrī izsniedza atļauju artēzisko urbumu veikšanai ar patēriņu 3000 m³ diennaktī, kopumā veidojot 17 dziļurbumus.
Tika uzbūvētas divas ēkas: raidītāja ēka 8 stāvu (52 m) augstumā un uztvērēja ēka 19 stāvu (117 m) augstumā.
Raidītāja jauda 8 kW, izstarotā jauda 0,2-0,5 MW. Uztvērēja ēkā atradās 648 uztverošās antenas un lieldators. Stacijas "Darjal" pārskatāmais sektors bija 120 grādi, ziemeļrietumu virzienā. Projektētā patērēta elektroenerģija 80 MW stundā.

Iedzīvotāju protesti

1990. gada septembrī Kuldīgas rajona iedzīvotāju referendumā 14 373 iedzīvotāji pieprasīja Skrundas lokatora celtniecības un darbības pārtraukšanu. 1990. gada 16. novembrī Kuldīgas rajona izpildkomitejas sēdē pieņēma lēmumu pārtraukt "Darjal" celtniecību un pārtraukt "Dņepr" darbību". 1991. gada augustā pilnībā tika pārtraukti celtniecības darbi.
1994. gada 6. aprīlī Skrundas estrādē norisinājās koncerts "Roks pret Skrundas lokatoru". Tajā piedalījās tādas grupas kā Pērkons, Bāze-7, Līvi, Huskvarn un citas, koncertu apmeklēja tūkstošiem cilvēku.

"Darjal" nojaukšana

1994. gada 12. augustā tika noslēgts līgums ar ASV par "Darjal" ēku nojaukšanu. Nojaukšanas darbi tika uzticēti ASV uzņēmumam Controlled Demolition. 1995. gada janvārī uzņēmums ieveda tehniku un uzsāka sagatavošanās darbus. Ēka tika nojaukta ar kontrolētu sprādzienu 1995. gada 4. maijā. Tika izmantoti 360 kg sprāgstvielu,izvietojot tās 430 punktos.Ēka sagruva 12 sekundēs, atstājot 435 000 tonnu būvgružu, 14 000 tonnu metāla,19 000 tonnu smilšu. Sprādziena laikā skanēja speciāli šim notikuma komponēts Zigmāra Liepiņa skaņdarbs Liberatio.
Nojaukšanas darbos tika iesaistīti ap 500 rajona iedzīvotāju. 1995. gada novembrī nojaukšana tika pabeigta. Tās izmaksas bija 8,4 miljoni ASV dolāru, no tiem 7 sedza ASV, daļēji arī Ziemeļvalstis.

"Dņepr" izslēgšana

1994. gadā noslēgtais Latvijas-Krievijas līgums paredzēja, ka RLS strādās līdz 1998. gada 31. augustam un pēc tam to demontēs 18 mēnešu laikā. Latvijā drīkstēja palikt 599 armijas virsnieki un 199 apkalpes darbinieki. Tāpat stacijas darbības laikā Krievija maksāja Latvijai nomas naudu, 5 miljonus ASV dolāru gadā. Staciju regulāri kontrolēja pārbaudes komisija, kurā darbojās arī EDSO pārstāvji.

Lokatora darbību novēroja arī Rudbāržu pagasta iedzīvotājs Ints Folkmanis, kurš 1998. gada 31. augustā svinīgā pasākumā valstsvīru un starptautisko novērotāju klātbūtnē ar savu aparatūru konstatēja šīs darbības apturēšanu.
 Latvijā ir beidzies Otrais Pasaules karš
 — Valdis Birkavs, Latvijas ārlietu ministrs
Gaļa

Gaļa ir dzīvnieku (parasti siltasiņu) muskuļaudi un taukaudi, ko izmanto pārtikā. Uzturā visvairāk lieto liellopu, cūku, aitu, mājputnu, kā arī medījumu gaļu. Gaļas sastāvā var būt saistaudi un tā var saturēt kaulus. Pie gaļas mēdz pieskaitīt arī uzturā lietojamos dzīvnieku iekšējos orgānus (aknas, nieres, smadzenes, sirdi, plaušas, mēli), kā arī asinis.
Terminu "gaļa" dažkārt lieto pārnestā nozīmē ("lielgabalu gaļa").

Gaļas sastāvs

Gaļa ir viens no svarīgākajiem olbaltumvielu avotiem uzturā. Treknā gaļā ir arī daudz tauku, bet ogļhidrātu saturs gaļā ir niecīgs. Liesa gaļa satur 1—10% tauku un 19—23% olbaltumvielu, kā arī līdz 77% ūdens. Gaļas tauku uzturvērtība ir dažāda — vērtīgāki ir tauki, kas satur polinepiesātinātās taukskābes (piemēram, arahidonskābi). To ir vairāk cūku taukos, mazāk liellopu taukos. Vēl vairāk polinepiesātināto taukskābju satur putnu gaļa.
Gaļa satur daudz B grupas vitamīnu, kā arī svarīgus mikroelementus — dzelzi, mangānu, varu, fosforu. Liellopu gaļa satur divreiz vairāk dzelzs nekā cūkgaļa.
Gaļas olbaltumvielas pieder pie praktiski pilnīgi (97%) sagremojamām. Izņēmums ir gaļas saistaudos esošais kolagēns un elastīns — kolagēnu gremošanas fermenti kuņģa skābajā vidē daļēji spēj sašķelt pēc gaļas termiskās apstrādes, bet elastīns vispār nav sagremojams.
Muskuļaudi satur 2—2,8% ekstraktvielu, kas nosaka gaļas specifisko garšu.
Ēdot nepareizi pagatavotu, glabātu vai invadētu dzīvnieka gaļu, var saslimt ar salmonelozi, trihinelozi un citām slimībām.

Gaļas izstrādājumi

Pie gaļas izstrādājumiem pieder no gaļas un subproduktiem ražoti pusfabrikāti, desas un gaļas konservi, kā arī sālīti un kūpināti gaļas produkti.
Pusfabrikāti ir paredzēti ātrai ēdienu gatavošanai. Tie pirms pārdošanas ir termiski apstrādāti vai samalti, piemēram, maltā gaļa. Pusfabrikātus, piemēram, pelmeņus un frikadeles, var sasaldēt.
Gaļas konservi tiek gatavoti hermētiski noslēgtās kārbās un ir paredzēti ilgstošai glabāšanai. Protams, gaļas konservus var gatavot, pievienojot gaļai arī augu valsts piedevas.
Sālīti un kūpināti gaļas izstrādājumi ir daļēji konservēti produkti.
Žemaišu dialekts

Žemaišu dialekts (lietuviešu: žemaičių tarmė) ir dialekts, kurā runā Lietuvas rietumos. Alfabēts ir standartizēts un tajā ir 32 burti. Tāpat kā ar latgaliešu valodu, ir strīdi par to, vai tā ir valoda vai dialekts.
Rumānijas karogs

Rumānijas karogs (rumāņu: Drapelul României) sastāv no trim vienādi platām vertikālām joslām no zilas karoga kreisajā pusē, no dzeltenas pa vidu un no sarkanas pa labi. Tās simbolizē trīs vēsturiskās daļas, no kurām izveidojusies mūsdienu Rumānija – no Moldāvijas, Valahijas un Transilvānijas. Karoga proporcijas ir 2:3.
Vidējciems

Vidējciems ir ciemu klasifikācijas veids Latvijā. Parasti pie vidējciemiem tiek attiecināti bijušie vai esošie pagastu centri, bijušo kopsaimniecību vai padomju saimniecību centri, ka arī lielāku pilsētu piepilsētas ciemi.
Evolūcija

Evolūcijas neatgriezeniskums

Dollo likums apgalvo, ka evolūcija ir neatgriezeniska. Tas nozīmē, ka kādreiz eksistējušas sugas nevar rasties no jauna. Šo likumu 1893. gadā formulēja beļģu paleontologs Luī Dollo. No tā izriet, ka pat pie tādiem pašiem apkārtējās vides apstākļiem, kādi bija iepriekšējās eksistences laikā, nevar vēlreiz rasties tādas pašas sugas, jo potenciālās sugas, no kā tās varētu rasties, ir jau evolucionējušas un attīstījušās savādāk.

Evolūcijas teorijas sociālā ietekme

Evolucionārās domāšanas sociālā ietekme ir ievērojama. Tā ir attīstījusies kā dzīvās dabas daudzveidības zinātniskais izskaidrojums, tomēr pastāv arī citi skaidrojumi, kā ir radusies daba. Tas ir izskaidrojams ar to, ka pēc evolūcijas teorijas arī cilvēki radušies no citām dzīvības formām, un tas daļai ļaužu nav ne reliģiski, ne filozofiski pieņemams. Būtībā evolūcijas teorijas lielākie pretinieki ir dažādu reliģiju pārstāvji. Jo, piemēram, Bībelē ir rakstīts, ka pasauli un tajā dzīvojošās radības radīja Dievs. Romas Katoliskā Baznīcā evolūcijas teorija ir strīdīgs temats.
Zīversi

Fon Zīversi (vācu: von Sievers) ir vācbaltiešu dzimta, kas 17. gadsimtā ieceļoja zviedru Baltijas provincēs, vēlāk kļuva par lieliem zemes īpašniekiem Krievijas impērijas Baltijas provincēs. Šo dzimtu atzari izplatījās Krievijā, Francijā un Horvātijā. No 1798. gada viena dzimtas atzara pārstāvji ieguva mantojamu grāfa titulu. No 1777. gada līdz 1920. gada agrārajai reformai grāfu Zīversu dzimtai piecās paaudzēs piederēja Cēsu pilsmuiža un citas muižas.

Vēsture

Pēc pašas dzimtas leģendas tās saknes meklējamas Zīvershauzenē (Sievershausen) Hildesheimas bīskapijā, tagadējā Lejassaksijas zemē. Tomēr dzimtas vēsture izsekojama tikai līdz Johanam (Joahimam) Zīversam (Johann Sievers), kas 1663. gadā apprecēja Hāpsalas birģermeistara Kristiāna fon Huzena (Husen) meitu Katarīnu un 1665. gada janvārī ieguva Tallinas pilsoņa tiesības. Lielajā Ziemeļu karā (1700–1729) viņa dēli Kristiāns (1671–1729) un Joahims (1677–1753) karoja Zviedrijas armijā.
Pēc tam, kad Igauniju un Vidzemi 1721. gadā inkorporēja Krievijas impērijas sastāvā, Zīversi kalpoja Krievijas imperatoriem un ieguva daudzus zemes īpašumus, ieskaitot Bauņu muižu pie Burtnieku ezera, Vecates muižu (1770). 1752. gadā Joahims Johanns fon Zīverss (1699–1770) un viņa brālis brīvkungs Kārlis fon Zīverss (1710–1774) tika imatrikulēti Vidzemes bruņniecībā. Kārlis fon Zīverss bija ķeizarienes Elizabetes galminieks, vēlāk diplomāts, Svētās Romas impērijas grāfs (1760), galma maršals un ģenerālis. Joahimam Johanam fon Zīversam bija 13 bērni, no kuriem Jakobs Johans fon Zīverss (1731–1808) bija viens no Katrīnas II valstsvīriem, Novgorodas gubernators un viens no Krievijas brīvās ekonomiskās biedrības izveidotājiem, Krievijas impērijas grāfs (1798), bet Kārlis Eberhards fon Zīverss (1745—1821) cīnījās Krievu—turku karā (1768—1774) un pēc atgriešanās dzimtenē un 1777. gadā iegādājās Cēsu pilsmuižu kopā ar pusmuižām – Kārļumuižu un Jāņmuižu.
1802. gadā Krievijas impērijas grāfa titulu piešķīra arī diviem Jakoba Johana fon Zīversa brāļiem Eberhardam Kārlim fon Zīversam un Pēterim Kristiānam fon Zīversam (1754–1827) un viņu pēcnācējiem. Grāfs Emanuels fon Zīverss (1817–1909) bija Cēsu pilsmuižas īpašnieks no 1856. gada un Cēsu alus darītavas izveidotājs. Viņa brālis grāfs Aleksandrs fon Zīverss (1823–1887) bija Jekaterinoslavas un Harkovas gubernators.
Raibā vabole

Izplatība

Izplatīta Austrumeiropā, Polijā, Vācijā, Beļģijā, Anglijas dienvidos, Francijā, Itālijā, Zviedrijas dienvidos, Austrijā, Ungārijā, Bulgārijā, Grieķijā, un bijušajās Čehoslovākijā un Dienvidslāvijā. Introducēta Ziemeļamerikā.

Pieaugušās vaboles apraksts

Raibo vaboļu ķermenis ir 25–40 mm garš, brūnā krāsā ar baltiem punktiem uz segspārniem. Ūsiņas ir ar plāknīšu vāli, kura sastv no septiņiem lieliem plāknītem tēviņiem un pieciem nedaudz mazākiem plāknītem mātītēm.

Preimaginālo stadiju apraksts

Kāpuri ir līdz 70 mm gari.

Ekoloģija

Pieaugušās vaboles vāc ziedputekšņus un barojas uz magonēm (Papaver). Kāpuri barojas ar koku un zāļaugu saknēm, bojājot tos. Raibā vabole bojā tādus kokus kā nokarenais bērzs vai priede.

Vabole lauksaimniecībā

Raibās vaboles kāpuri ir nozīmīgi kastaņa un dažādu lauksaimniecisku kultūraugu kaitēkļi.
Rietumu ielejas olings

Sistemātikas izmaiņas

2013. gadā, balstoties uz jaunākajiem morfoloģiskajiem un ģenētiskajiem pētījumiem, tika veiktas izmaiņas olingu ģintī. Dienvidamerikā uz rietumiem no Andiem dzīvojošajai kuplastes olinga (šobrīd ziemeļu olinga) pasugai (Bassaricyon gabbii medius) tika atklātas pietiekami ievērojamas atšķirības, lai to izdalītu kā atsevišķu sugu - rietumu ielejas olingu (Bassaricyon medius). Rietumu ielejas olings no ziemeļu olinga atdalījās pirms apmēram 1,8 miljoniem gadu, bet no sava tuvākā radinieka austrumu ielejas olinga (Bassaricyon alleni) tas atdalījās pirms 1,3 miljoniem gadu.

Izskats un īpašības

Rietumu olings ir mazāks par ziemeļu olingu, bet lielāks par mazo olingu. Panāmā dzīvojošās pasuga B. m. orinomus ir apmēram vienā lielumā ar austrumu ielejas olingu, bet Dienvidamerikā dzīvojošā pasuga B. m. medius ir mazāka nekā austrumu olings. Tā kažoks ir arī nedaudz gaišāks nekā austrumu olinga kažoks. Tam ir slaids ķermenis, īsas kājas un ļoti gara aste. Galvas forma nedaudz saplacināta, ausis nelielas, noapaļotas un novietotas plati. Ķermeņa garums ir apmēram 31—41 cm, aste nedaudz garāka par ķermeni (32—52 cm), svars apmēram 0,9—1,2 kg.
Baricentrs

Par baricentru (no grieķu: βαρύ-ς (barús) — 'smags' un κέντρ-ον (kéntron) — 'centrs') astronomijā un astrofizikā mēdz dēvēt divu vai vairāku objektu masas centru, ap kuru šie attiecīgie objekti veic savas orbītas.
Ābols

Ābolu šķirnes

Selekcionāri ir izveidojuši vairāk nekā 6500 ābolu šķirnes, no kurām aptuveni 50 ir ekonomiski nozīmīgas. Ābolu šķirnes tiek grupētas vasaras ābolos, rudens ābolos un ziemas ābolos.

Produkti no āboliem

No āboliem tiek iegūti dažādi produkti, piemēram, ābolu sula un sidrs. Tiek izmantoti arī kulinārijā, lai, piemēram, pagatavotu ābolu pīrāgus, kosmētikas gatavošanā, telpu dekorēšanā, dziedniecībā un citās sfērās.

Ābolu raža

2010. gadā visvairāk āboli tika novākti Ķīnā. Ķīnā tika novāktas aptuveni 33,3 miljoni tonnas ābolu, kas ir aptuveni 35% no visas kopējās ābolu ražas pasaulē. Nākamās lielākās valstis pēc novākto ābolu daudzuma ir Amerikas Savienotās Valstis (4,2 miljoni tonnas), Turcija (2,6 miljoni), Itālija (2,2 miljoni), Indija (2,2 miljoni) un Polija (1,9 miljoni).
Āboli uzsūc smaržas un garšas no apkārtējās vides, tāpēc tie pēc ražas novākšanas ir jāglabā atsevišķi no citām kultūrām, lai tie saglabātu smaržas un garšas īpašības.
Lībijas pilsoņu karš (no 2014)

Vēsture

Pēc Muamara Kadāfi valdības gāšanas 2011. gada nogalē pakāpeniski atjaunojās sadursmes starp jaunajai varai nelojālo klanu zemessardzi un jaunās valdības spēkiem. 2012. gada 23. janvārī gāztajam režīmam uzticīgās vienības pēc 4 stundu ilgām ielu kaujām ieņēma Benivalidu (175 km uz dienvidaustrumiem no Tripoles), piespiežot atkāpties 28. kājnieku brigādes spēkus un pārņēma varu pilsētā un tās apkaimē.
2014. gada maijā atsākās plaša karadarbība starp Lībijas valdības spēkiem un islāmistu nemierniekiem, kas 2014. gada jūlijā sāka uzbrukumu galvaspilsētai Tripolei. 2014. gada 25. jūnijā ievēlētais Lībijas parlaments pārcēla savas sanāksmes uz Tubrukas pilsētu, kas atrodas starp Bengāzī un Ēģiptes robežu. Konfliktā iesaistījās arī Islāma valsts kaujinieki, kas ieguva kontroli teritorijās ap Sirtas pilsētu Lībijas vidienē.
2015. gada septembrī Tubrukas valdībai lojālie spēki ģenerāļa Halīfas Haftara vadībā sāka uzbrukumus radikālajiem islāmistiem Bengāzī pilsētā. ANO centās panākt vienošanos par mieru starp Lībijas starptautiski atzīto valdību Tubrukā un islāmistiem tuvo valdību Tripolē. Līdz 2016. gada septembrim ģenerāļa Haftara Nacionālās Lībijas armijas spēkiem, kuru atbalstīja ASV, Francijas un Lielbritānijas militārie padomnieki un specvienības, izdevās pārņemt savā kontrolē lielu Bengāzī daļu.
No 2016. gada augusta līdz decembrim ASV kara aviācija veica uzlidojumus "Islāma valsts" kaujinieku ieņemtajai Sirtas pilsētai, līdz ANO atbalstītajai valdībai izdevās pārņemt šo pilsētu savā kontrolē. Tikai 2017. gada maijā feldmaršala Halifa Haftara vadītā Austrumlībijas armija pilnīgi padzina ar grupējumu “Al Qaeda” saistītos kaujiniekus no Bengāzī.
Vācu valoda

Literāras valodas veidošana

Latvijas tulkotājs un filologs Valdis Bisenieks uzskatīja, ka vācu valodai ir īpatnējais statuss, ka tā nav veidojusies dabiski kā citas valodas – uz kāda viena dialekta pamata, kas tad ir ņemts par literāro. Vācu valoda ir radīta mākslīgi, sākot ar Luteru  un beidzot ar Teodora Zība “Skatuves izrunas vārdnīcu”, kas bija domāta tikai aktieriem, taču tā ieguva tādu vācu atsaucību, ka kļuva par izrunas paraugu tajā izrunā. Luters ir ņēmis gan no lejasvācu, gan no augšvācu dialekta; no visiem dialektiem ņēmis dažādus vārdus, un tā tas ir it kā mākslīgi, bet tomēr kaut kā tik dabiski iegājies, un tur, kur iespējami varianti, rodas visas dažādās nozīmes.

Eiropa

Vācu valodā galvenokārt runā Vācijā (tā ir dzimtā valoda vairāk nekā 95% šīs valsts iedzīvotāju), Austrijā (89%) un Šveicē (64%). Arī mazajās valstiņās Lihtenšteinā un Luksemburgā tā vairākumam cilvēku ir dzimtā valoda.
Pārējā Eiropā lielas vācu valodā runājošas kopienas atrodas Itālijas ziemeļos, Beļģijas austrumos, un Francijā, Elzasas reģionā. Daži ciemati atrodas arī Dānijas dienvidos, kuros plaši izplatīta ir vācu valoda.
Mazākās kopienas, kurās runā vāciski, atrodas Čehijā, Ungārijā, Polijā, Rumānijā, kā arī Krievijā un Kazahstānā, uz kurieni vācieši tika deportēti Otrā pasaules kara laikā. Daļa no tiem atgriezās dzimtenē 1980. un 1990. gados. Vēl mazākas vācu valodā runājošas kopienas atrodas Bulgārijā, Kiprā, Grieķijā, Izraēlā, Itālijā, Marokā, Nīderlandē, Portugālē, Skandināvijā, Spānijā, Turcijā, Apvienotajā Karalistē un bijušajā Dienvidslāvijā (Bosnijā, Serbijā, Ziemeļmaķedonijā, Horvātijā un Slovēnijā).

Ārpus Eiropas

Ārpus Eiropas lielākās vāciski runājošās kopienas atrodas Savienotajās Valstīs, Kanādā, Brazīlijā un Argentīnā. Vācu valodā runājošie dzīvo arī bijušajās vācu kolonijās, piemēram, Namībijā.

Gramatika

Vācu alfabēts sastāv no 26 latīņu alfabēta burtiem. Burti ar umlautu (ä, ö, ü) un ligatūra ß alfabētā netiek iekļauti. Līdz 20. gadsimta sākumam oficiāli tika izmantots gotiskais šrifs. Burtus sāka rakstīt tādus, kādi tie ir mūsdienās 19. gadsimta, bet pēc revolūcijas, kas notika 1918. gadā šī rakstība tika apstiprināta oficiāli. Nacisti mēģināja atjaunot gotisko rakstību, bet bez panākumiem. Mūsdienās šai rakstībai ir tikai dekoratīva nozīme.