google/wiki40b huggingface dataset:
Hulio Iglesiass

Dzīves sākums

Hulio Iglesiass piedzima 1943. gada 23. septembrī Madridē. Viņa tēvs Hulio Iglesiass bija medicīnas doktors no Orenses, kurš kļuva par vienu no jaunākajiem ginekologiem valstī, bet māte Marija del Rosario de la Kueva i Perignata (1919-2002). Iglesiasa tēva senči nāk no Galisijas, bet vecmāte no mātes puses no Puertoriko. Dzīvojot Madridē, viņš studēja jurisprudenci CEU San Pablo universitātē un spēlēja futbolu profesionālā līmenī, pārstāvot Real Madrid Castilla kā vārtsargs. Profesionāla futbolista karjera beidzās, kad viņš piedzīvoja nopietnu autoavāriju, nespējot staigāt divus gadus. Vēlāk par šiem gadiem viņš ir teicis, "Man bija vairāk drosmes un attieksmes kā talatna." Avārijā cieta viņas muguras lejasdaļa, bija apgrūtināta kāju darbība, un vēl vairākus gadus pēc tam viņam bija nepieciešama terapija. Slimnīcā māsa viņam iedeva ģitāru, lai būt ar ko nodarbināt rokas. Mācoties spēlēt, viņš atklāja savu muzikālo talantu. Pēc rehabilitācijas trīs mēnešus Iglesiass studēja Bell Educational Trust valodas skolā Kembridžā, bet pēc tam atgriezās Madridē, lai iegūtu grādu Madrides Universitātē.
26. autobusu maršruts (Rēzekne)

Maršruts

Blaumaņa iela — VID kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Ludzas iela, Zilupes iela un Jupatovkas iela.
VID — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Jupatovkas iela, Zilupes iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.

Atbrīvošanas alejas un Zilupes ielas rekonstrukcijas laikā

Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta, un sakarā ar Zilupes ielas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 30. maija, sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu un Pļavu ielām attiecīgi, ka rezultātā 26. autobusu maršruts arī tika mainīts.

Maršruts

Blaumaņa iela — VID kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela, Pļavu iela, Parka iela, Zilupes iela un Jupatovkas iela.
VID — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Jupatovkas iela, Zilupes iela, Parka iela, Pļavu iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Kūkas (stacija)

Vēsture

Stacija atklāta Pirmā pasaules kara laikā, sākumā saukta "Kuki". 1936. gadā stacijas tuvumā Driksnas purvā sākta kūdras ieguve un izbūvēts šaursliežu dzelzceļš no purva līdz stacijai. Pie Kūku ciema bija šaursliežu depo. Padomju laikā izbūvēts sazarots šaursliežu tīkls arī tālāk uz dienvidiem esošajā Vilku purvā. Mūsdienās šis dzelzceļš pilnībā nojaukts.
Palindroms

Palindroms ir vārds, skaitlis, frāze vai simbolu sakopojums, kas vienādi izlasāms no abām pusēm. Palindroma piemēri ir vārds "Anna", skaitlis "11911", frāze "Sapals arī tad ēda tīras lapas". Palindroma jēdzienu ieviesa angļu rakstnieks Bens Džonsons 17. gadsimtā no grieķu valodas vārdiem "atkal" (palin, πάλιν) un "virziens" (dromos, δρóμος). Saskaņā ar Ginesa rekordu grāmatu garākais ikdienas sarunvalodā izmantotais palindroms ir 19 burtu garais somu valodas vārds saippuakivikauppias.
Jakāni

Ieradumi

Jakāni ir trokšņaini putni. Tie klaigā nepārtraukti gan lidojot, gan cīnoties, gan savstarpēji sasaucoties. Tie barojas ar kukaiņiem, gliemjiem, sīkām zivtiņām un ūdensaugu sēklām, jebko, ko var atrast uz un ap ūdensaugiem. Jakāni ir lieliski peldētāji un nirēji. Tie ne tikai uzlasu visu, kas atrodams uz lapām, bet mēdz lapas apgriezt riņķī un pārmeklēt arī otru pusi. Sausās sezonas laikā jakāns uzturas mitru vietu tuvumā, brienot un pārmeklējot dubļus un dūņas. 
Lai arī apspalvojums tēviņiem un mātītēm ir vienāds, mātītes ir daudz lielākas par tēviņiem. Mātītēm ir dominantā loma jakānu attiecībās. Katrai mātītei ir sava teritorija, kura tiek aizsargāta no citām mātītēm. Cīņas var būt ļoti agresīvas. Savā teritorijā mātīte pārojas ar visiem tur dzīvojošiem tēviņiem. Tēviņš uz ūdens iekārto peldošu ligzdu, mātīte tajā iedēj 4 melni iesvītrotas, brūnas olas. Pērēšanas rūpes uzņemas tēviņš, kā arī viņš aizsargā ligzdu no ienaidniekiem. Kamēr tēviņš perē olas, mātīte dodas pie nākamā tēviņa. Rūpes par cāļu audzināšanu mātītes neuzņemas. Ja olas vai cāļi kādam no tēviņiem aiziet bojā, mātīte ligzdā iedēj nākamās olas. Pēc statistikas datiem izdzīvo tikai 50% no visiem izperētajiem cāļiem. Tikko izšķīlies no olas, cālēns uzreiz spēj staigāt un meklēt barību.
Ja kādu iemeslu dēļ mātīte iet bojā, viņas teritoriju pārņem jauna mātīte. Tādā gadījumā vecās mātītes cālēniem draud briesmas, jo tos var nogalināt jaunā teritorijas saimniece, kas nogalināto cāļu vietā tēviņam ligzdā izdēj jaunas olas. Tēvs par saviem cālēniem rūpējas 2 mēnešus, mācot meklēt barību uz lapām un zem lapām Kad cālēni paaugas, tie cāļa pūkas nomaina pret pieaugušu putnu spalvām, bet to apspalvojums ir atšķirīgs. Jaunie putni ir balti ar kastaņbrūnu muguru un galvas virspusi, tiem nav arī sarkanās sekstes.
Kalnu Badahšāna

Vēsture

Kopš bronzas laikmeta grūti pieejamo Badahšānas teritoriju apdzīvojušas protoirāņu ciltis, kā rezultātā mūsdienās šo teritoriju apdzīvojošās pamiriešu tautas veido atsevišķu irāņu valodu saimes austrumirāņu apakšgrupu. No rakstu avotiem zināms, ka 7.—2. gadsimtā p.m.ē. Badahšānu apdzīvoja saki, ar kuriem saista toponīma «Šugnona» izcelsmi. Pamira un Badahšānas teritorija mūsu ēras sākumā bija Ahmenīdu impērijas pakļautībā, vēlāk — grieķu Baktrijas valstī, Kušānu valstī, Ķīnas Tanu impērijā. 11. gadsimtā Badahšānā ienāk ismailisms. 13. gadsimtā Badahšāna nonāca Čingizhana varā, vēlāk — Mogulu impērijā, bet kopš 16. gadsimta — dažādu Buhāras valdnieku īpašums. 
19. gadsimta beigās Centrālāzijā norisinājās diplomātiska cīkstēšanās par ietekmes sfērām starp Krievijas un Britu impērijām, zināma arī kā «Lielā spēle», kā rezultātā Badahšānas teritorija tika sadalīta — lielākā daļa nonāca Krievijas sastāvā tās vasaļvalsts Buhāras hanistes īpašumā, bet zemes Pandžas dienvidu krastā — Afganistānā. 1905. gadā Badahšāna un Austrumpamirs tika izdalīti atsevišķā pārvaldes struktūrā, kas pakļāvās Fergānas apgabala gubernatoram.
1925. gada 2. janvārī tika izveidots Kalnu Badahšanas autonomais apgabals Tadžikijas APSR sastāvā kā pamiriešu tautu nacionāli teritoriāls veidojums. 1965. gadā, pēc Garmas apgabala likvidēšanas, Kalnu Badahšānai pievienoja tagadējos Darvozas un Rešonas rajonus. 1992. gadā Kalnu Badahšānas Tautas deputātu padome vienpusēji pieņēma lēmumu par autonomā apgabala reorganizāciju par Badahšanas Autonomo Republiku, bet Tadžikistānas varas iestādes šo lēmumu neatzina.

Ģeogrāfija

Kalnu Badahšāna aizņem Pamira kalnzemi valsts austrumos. Lielākā daļa teritorijas atrodas 3000—4000 m virs jūras līmeņa, bet visblīvāk apdzīvotā teritorija — Pandžas upes ieleja — 1500 m vjl. Tikai 3% teritorijas piemērotas apdzīvošanai.
Kalnu Badahšānas teritorijā atrodas valsts augstākā virsotne Ismoila Somonī smaile (7495 m vjl) un pasaulē garākais kalnu ledājs ārpus polārajiem apgabaliem Fedčenko šļūdonis. Daudz derīgo izrakteņu: zelts, vizla, kalnu kristāls, rubīns, akmeņogles, lazurīts, azbests, vārāmā sāls. 
Lielāko daļu teritorijas apūdeņo Pandžas upe un tās pietekas. Kalnos vairāki ezeri, tajā skaitā 20. gadsimta sākumā zemestrīces rezultātā izveidojies sprostezers — Sarezas ezers.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Kongo Republikā

Sarakstā apkopotas tās vietas Kongo Republikā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Kongo Republikas ir iekļauta 1 vieta (dabas objekts), savukārt 4 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Kongo Republika Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1987. gada 10. decembrī.
Henriks Ibsens

Dzīve

Henriks Ibsens dzimis Knuda Ibsena, turīga tirgoņa, un Marišenas Ibsenas (dzimušas Altenburgas) ģimenē nelielā Norvēģijas ostas pilsētiņā Šīenā. Viņa ģimene bija viena no vecākajām un ievērojamākajām ģimenēm visā Norvēģijā. Neilgi pēc viņa piedzimšanas ģimenes materiālais stāvoklis radikāli pasliktinājās, viņi vairākkārt mainīja dzīvesvietu. Piecpadsmit gadu vecumā Ibsenas pameta mājas un 1844.g. janvārī ierodas Grimstades pilsētiņā, kur kļūst par farmaceita Jena Orupa Reimana mācekli un sāk rakstīt pirmās lugas. 1846.g. kādai no Reimana kalponei no Ibsena piedzimst ārlaulības bērns. 1850.g. Ibsens dodas uz Kristiāniju (tagadējo Oslo), jo nolēmis stāties universitātē, taču drīz vien atsakās no šīs idejas. Tajā pašā gadā tiek publicēta viņa pirmā luga "Katilīna" (ar pseidonīmu Brīnjulfs Bjarme). Pirmā viņa luga, kas tika iestudēta, bija tajā pašā gadā izdotā drāma "Varoņu kapulauks", taču tās iestudējums neguva īpašu ievērību.
No 1852.g. Ibsens darbojas pirmajā norvēģu teātrī Bergenā, kur viņš iesaistījies vairāk nekā 145 iestudējumu veidošanā — gan kā autors, gan režisors, gan producents. 1857.g. viņš atgriezās Kristiānijā, kur kļuva par Kristiānijas Nacionālā teātra māksliniecisko vadītāju. Nākamajā gadā viņš apprecējās ar Susannu Tūresenu, un vēl pēc gada piedzimst viņu dēls Sigurds.
1864.g. ģimene pārcēlās uz Itāliju un uzsāka dzīvi Romā. Nākamajā gadā publicētā luga "Brands" ieguva plašu atzinību, ko vēl vairāk nostiprināja "Pērs Gints" (1867). Panākumu iedvesmots Ibsens aizvien vairāk savos darbos sāka paust savas idejas un uzskatus, un pamazām viņš kļuva par vienu no ietekmīgākajiem Eiropas dramaturgiem.
1868.g. Ibsens ar ģimeni pārcēlās uz Drēzdeni Vācijā, kur gadiem rakstīja, viņaprāt, savu nozīmīgāko lugu "Ķeizars un galilejietis", kas tika publicēta 1873.g. 1875.g. pārceļas uz Minheni, 1878.g. — atkal uz Romu, 1885. — atkal uz Minheni, bet 1891.g. atgriežas uz dzīvi Kristiānijā Norvēģijā. 1900.g. Ibsens pārcieš pirmo infarktu, 1906.g. viņš 78 gadu vecumā mirst.
Jevgeņijs Artjuhins

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Artjuhins uzsāka 1999. gadā, spēlējot Krievijas Augstākās līgas klubā Podoļskas "Vitjaz", kas gan tanī pašā sezonā izcīnīja arī Bratinas kausu, nodrošinot savu dalību Krievijas Superlīgā 2000.—01. sezonā. 2001. gada NHL draftā Artjuhinu izvēlēja Tampabejas "Lightning" vienība, taču Jevgeņijs vēl sezonu pavadīja "Vitjaz" rindās. 2002. gada vasarā Artjuhins izlēma karjeru turpināt Ziemeļamerikā.
2002.—03. sezonu Artjuhins aizvadīja QMJHL klubā Monktonas "Wildcats". Nākamo sezonu Jevgeņijs aizvadīja Amerikas hokeja līgas klubā Heršijas "Bears", bet 2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā Jevgeņijs palika Ziemeļamerikā, spēlējot AHL klubā Springfildas "Falcons". 2005.—06. sezonu Jevgeņijs jau pilnībā aizvadīja Tampabejas "Lightning" rindās, taču pēc sezonas beigām Jevgeņijs atgriezās Krievijā, jo nespēja vienoties ar "Lightning" par jauna līguma nosacījumiem.
Jevgeņijs pievienojās Krievijas Superlīgas klubam Jaroslavļas "Lokomotiv". Pēc sezonas beigām Artjuhinam neizdevās noslēgt jaunu līgumu ar "Lightning". Artjuhina aģents ieteica tiesības uz Jevgeņiju aizmainīt uz citu NHL klubu, taču tas nenotika. 2007.—08. sezonu Artjuhins uzsāka Omskas "Avangard" sastāvā, taču sezonu viņš pabeidza jau Maskavas CSKA rindās. Visbeidzot, 2008. gada vasarā Jevgeņijs noslēdza jaunu līgumu ar Tampabejas "Lightning", kluba sastāvā aizvadot visu 2008.—09. sezonu.
2009. gada 13. augustā Artjuhins tika aizmainīts uz Anahaimas "Ducks" rindām, tajā uzsākot 2009.—10. sezonu, taču 2010. gada 1. martā Jevgeņijs tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers", kuras sastāvā arī noslēdza sezonu. 2010. gada vasarā Jevgeņijs atgriezās Krievijā, pievienojoties Sanktpēterburgas SKA rindām, kluba rindās aizvadot nākamās trīs sezonas.
2013. gada maijā Artjuhins noslēdza līgumu ar Mitišču "Atlant", taču gadu vēlāk atgriezās Maskavas CSKA sastāvā. 2015.—16. gada sezonu Artjuhins aizvadīja Sanktpēterburgas SKA, taču tad pievienojās Novosibirskas "Sibir", kļūstot par tās kapteini. 2017.—18. gada sezonu aizvadīja Maskavas "Dinamo" sastāvā.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2011. gada Pasaules čempionātā.
Kriptogrāfija

Kriptogrāfija (grieķu: κρυπτός, kryptos — slepens, apslēpts; γράφω, gráphō — rakstīt), arī kriptoloģija, ir informācijas kodēšanas teorijas nozare, kurā izstrādā ziņojumu šifrēšanas un dešifrēšanas metodes, lai aizsargātu tos pret nevēlamu nolasīšanu. Mūsdienās šajā nozarē ir nepieciešamas gan matemātikas, gan datorzinātnes zināšanas, kuras ir cieši saistītas ar skaitļu teoriju, informācijas teoriju, datoru drošību un inženieriju. Kriptogrāfijas sniegtās iespējas plaši tiek izmantotas sadzīvē, piemēram, bankas automātos, datoru parolēs, elektroniskajā tirdzniecībā un citur.

Mūsdienās lietotie kriptogrāfiskie algoritmi

Kriptogrāfiskos algoritmus var iedalīt simetriskajos un asimetriskajos. Simetriskie ir simetriskie šifrēšanas algoritmi un hash funkcijas. Dažreiz hash funkcijas izdala atsevišķi. Asimetriskie ir asimetriskie šifrēšanas, paraksta un atslēgu apmaiņas algoritmi. Dažus var lietot vairāk kā vienam mērķim (piemēram, RSA var lietot gan šifrēšanai, gan parakstam).

Simetriskie algoritmi

Simetriskos šifrēšanas algoritmus iedala bloku šifros (block cipher) un plūsmas šifros (stream cipher). Bloku šifri nošifrē (un atšifrē) noteikta izmēra datu bloku (parasti 8—16 baiti), izmantojot dotu atslēgu. Atslēga (key) ir brīvi izraudzīts, noteikta garuma datu bloks vai liels skaitlis. Simetrisko šifru atslēgas ir jātur slepenībā, jo jebkurš, kas tiek klāt pie atslēgas, var atšifrēt visu, kas ar atslēgu ir nošifrēts. Lai nošifrētu lielāku daudzumu datu, blokus apvieno kopā. Eksistē vairākas metodes, tām ir dažādas priekšrocības un trūkumi. No tām nozīmīgākās ir ECB (vienkārša), CBC (droša), OFB, CFB, CTR (šie 3 bloku šifru pārveido par plūsmas šifru). Plūsmas šifri ģenerē pseido gadījumskaitļu virkni (pseudorandom bit sequence), kas ir atkarīga no šifra atslēgas. To virkni kombinējot ar šifrējamajiem vai atšifrējamajiem datiem (izmantojot XOR operāciju), notiek šifrēšana vai atšifrēšana. Simetriskos šifrus lieto datu šifrēšanai. Šifrēšanai un atšifrēšanai lieto vai nu vienu un to pašu atslēgu (parasti), vai arī lieto saistītas atslēgas, t.i., no vienas atslēgas var viegli aprēķināt otru. Plašāk pazīstamie bloku šifri ir DES un AES, plašāk pazīstamais plūsmas (stream) šifrs ir RC4.
Jaucējfunkcijas (Hash funkcijas) no liela, mainīga izmēra datu bloka izveido mazu, konstanta garuma datu bloku. Pēc uzbūves tās ir līdzīgas bloku šifriem. Visām hash funkcijām pie vieniem izejas datiem ir iespējami vairāk kā vieni ieejas dati (jo ieejas dati ir garāki). Kriptogrāfiskajām hash funkcijām ir svarīgi, lai pie vieniem ieejas datiem būtu grūti piemeklēt otrus ieejas datus, kas dod to pašu hash (izejas datus). Hash funkcijas lieto datu autentificēšanai (ciparparakstiem) un simetrisko šifru atslēgu ģenerēšanai no parolēm. Plaši pazīstamas hash funkcijas ir MD5, SHA1, SHA256, SHA512 (šitās lieto(ja) TLS un bittorrent) un TIGER (lieto DC++).
Piedņestra

Vēsture

1990. gada 2. septembrī 2. Piedņestras visu līmeņu deputātu ārkārtas kongresā tika deklarēta Piedņestras Moldāvu PSR. 1992. gadā notika Piedņestras karš ar Moldovas Republiku. Kopš tā laika Piedņestras teritorijā izvietota Krievijas Federācijas armija.
Republikas Augstākās Padomes priekšsēdētājs, vēlāk prezidents bija Igors Smirnovs (1991–2011), pēc viņa Jevgēņijs Ševčuks (no 2011).
Jaunogre (stacija)

Vēsture

Pieturas punkts Ogre II atvērts 1928. gada 12. maijā. Jaunā pieturas punkta nojumi pēc arhitekta Vladimira Šervinska projekta izbūvēja Mālukalna (Jaunogres) labierīcības biedrība, vēlāk biedrība uzstādīja balti lakotus solus, izbūvēja verandu un ierīkoja pieturas punktam apgaismojumu. 1932. gada 19. aprīlī pieturas punkts pārdēvēts par Jaunogri. Pieaugot pasažieru skaitam 1938. gadā veco nojumi nojauca un 1939. gadā nojumes vietā izbūvēja lielāku koka ēku, kas 1957. gadā, atjaunojot līnijas otro ceļu nojaukta un 1959. gadā aizstāta ar mūra ēku.
Alojas pagasts

Reljefa formas

Lauru pilskalns

Upes

Īģe, Jogla, Korģe, Mellurga, Soģupe, Spaļupe, Spaļupīte, Struņķupīte, Ūpšupīte, Vačupīte

Ūdenstilpes

Bokardu dīķis, Ungurpils dzirnavezers

Purvi

Dzērves purvs, Garandžu purvs, Zaķu purvs

Vēsture

Vēsturiski tagadējā Alojas pagasta teritorija veidojusies no Ungurpils pagasta, kam pievienotas Stakenbergu un daļa Puikules pagastu zemes. 1925. gadā Ungurpils pagastu pārdēvēja par Alojas pagastu. 1935. gadā tā platība bija 164,2 km² un tajā dzīvoja 2976 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Alojas, Ezeru un Īģes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā Alojai piešķirts strādnieku ciemata (no 1961. gada - pilsētciemata) statuss. 1954. gadā Alojas ciems pievienots Ezeru ciemam. 1957. gadā Ezeru ciems pievienots Alojai, izveidojot Alojas lauku teritoriju. Aloja ar lauku teritoriju ietilpusi Alojas (1951-1956), Limbažu (1956-1962, 1967-2009) un Valmieras (1962-1967) rajonos. 1958. gadā Alojas lauku teritorijai pievienota Vīķu ciema kolhoza «Centība» teritorija. 1977. gadā pievienota daļa Braslavas un Brīvzemnieku ciemu teritorijas, bet daļa Alojas lauku teritorijas pievienota Staiceles lauku teritorijai. 1992. gadā Alojai piešķirtas pilsētas tiesības. 2009. gadā Alojas pilsēta ar lauku teritoriju iekļauta Alojas novadā. 2010. gadā Alojas lauku teritorija pārdēvēta par Alojas pagastu.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Ungurpils, Nikšas, Stābeģi, Smilgas.
Milans Hejduks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Hejduks uzsāka 1993.—94. gada sezonā, kad pievienojās Čehijas Ekstralīgas komandai HC Pardubice, tās rindās aizvadot vēl nākamās četras sezonas, 1998. gada vasarā pārceļoties uz Ziemeļameriku.
1998.—99. gada sezonu Hejduks uzsāka Kolorādo "Avalanche" rindās, 2000.—01. gada sezonā kopā ar komandu izcīnot Stenlija kausu, bet 2002.—03. gadā kā sezonas labākais vārtu guvējs iegūstot Morisa Rišāra balvu.
2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Hejduks spēlēja HC Pardubices rindās, taču tad atgriezās "Avalanche" sastāvā. 2011.—12. gada sezonā Hejduks pildīja "Avalanche" kapteiņa funkcijas. Pēc 2012.—13. gada sezonas noslēguma nespēja atrast klubu, līdz 2014. gada februārī paziņoja par spēlētāja karjeras beigšanu.
Čehijas izlases rindās kļuvis par 1998. gada Olimpisko čempionu, spēlējis arī 2002. un 2006. gada Olimpisko spēļu turnīros, 2006. gadā izcīnot bronzas medaļas.
Jānis Barons

Dzīvesgājums

Dzimis Drustu pagastā, zemkopis. Pirmajā pasaules karā dienējis latviešu strēlniekos. 
Latvijas Bruņotajos spēkos dienējis no 1919. gada jūnija, piedalījies Latvijas brīvības cīņās — pret lieliniekiem un bermontiešiem. Par varonību, 1919. gada 22.novembrī Smārdes apkaimē veicot izlūkgājienu pretinieka aizmugurē, kura laikā iegūtās ziņas sekmēja uzvaru nākamajā kaujā, apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.
Pēc atvaļināšanas no dienesta 1921. gada maijā atgriezies dzimtajā Drustu pagastā, kur bijis lauksaimnieks, kā arī pagasta vecākais. 1939. gadā apbalvots ar Viestura ordeņa V šķiru (ar šķēpiem).
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada jūnijā Baronam izdevās izvairīties no izsūtīšanas, tomēr deportēta tiek viņa ģimene. Pēc vāciešu ienākšanas līdz 1944. gada rudenim bijis pagasta vecākais.
Pēc Latvijas reokupācijas Barons iesaistījās nacionālo partizānu kustībā. Kritis kaujā ar čekistiem turpat Drustu pagastā, netālu no "Lejas Mindaugu" mājām, apbedīts Drustu kapos. Kaujas vietā uzstādīts piemiņas krusts.
Sautēšana

Sautēšana ir pārtikas siltumapstrādes veids, kurā to noslēgtā tvertnē vāra mazā šķidruma (ūdens, buljona, mērces vai savas sulas) daudzumā (15—30% no sautējamās pārtikas masas). Pārtiku sautējot, tajā saglabājas vairāk uzturvielu nekā vārot. Ar sautēšanu var arī mīkstināt zemākas kvalitātes gaļu, piemēram, atgriezumus, kas pēc cepšanas vai vārīšanas sīkstumu saglabātu.
Sitamie instrumenti

Sitaminstruments (šo instrumentu grupu mēdz saukt arī par perkusijām) ir mūzikas instruments, kas rada skaņu, mūziķim instrumentu sitot, kratot, berzējot vai jebkādi citādāk izraisot vibrācijas. Sitaminstrumentus uzskata par vecākajiem mūzikas instrumentiem, piebiedrojoties cilvēka balsij.
Sitaminstrumenti orķestrī parasti sastāv no timpāniem, mazajām bungām, lielajām bungām, šķīvjiem, trīsstūra un tamburīna. Tiesa gan, sitaminstrumentu grupa var saturēt arī cita veida instrumentus, piemēram svilpi, pātagu, sirēnu un citus. Bet no otras puses, taustiņinstrumenti, piemēram, čelesta, parasti nav sitaminstrumentu grupas sastāvdaļa, savukārt, zvaniņi un ksilofons tiek grupai pieskaitīti.
Sitaminstrumenti visbiežāk tiek iedalīti divās grupās: sitaminstrumenti ar noteiktu skaņas augstumu un sitamstrumenti  ar nenoteiktu skaņas augstumu.

Vēsture

Antropologi  un vēsturnieki izsaka viedokli , ka sitaminstrumenti bijuši pirmie cilvēku radītie skaņrīki. Cilvēka balss visticamāk bija pirmais mūzikas instruments, bet sitaminstrumenti šā vārda plašā nozīmē bija, piemēram, rokas, kājas, cilvēka ķermenis, zariņi, akmeņi, un dzīvnieku kauli. Tie bija plaši izplatīti pirms jebkādiem pierakstiem par mūzikas vēsturi.

Funkcijas

Sitaminstrumenti spēj atskaņot ne tikai ritmu, bet arī melodiju un harmoniju.
Sitaminstrumentus mūziķu ansamblī bieži sauc par mugurkaulu vai sirdi, parasti sadarbojoties ar basa instrumentiem. Džezā un citos populāros mūzikas ansambļos, pianistu, basistu, bundzinieku un dažreiz ģitāristu sauc par ritma sekciju jeb ritma bloku.
Nikolajs Katiševs

Biogrāfija

Dzimis Daugavpilī. Dienējis Latvijas armijā. 1926. gadā komandēts uz Kara skolu. No 1931. gada dienējis Latvijas armijas Smagās artilērijas pulkā. 1934. gada 27. augustā Katiševs ar atzīmi "ļoti sekmīgi" pabeidza Kara politehniskos kursus un septembra sākumā Latvijas Universitāte Ķīmijas fakultāti, iegūstot kara inženiera grādu. 1934. gada 13. septembrī Katiševu aizkomandēja uz Intendantūras galveno pārtikas noliktavu.
Pēc Latvijas okupācijas turpinājis dienestu armijā, kura vēlāk tika pārveidota par 24. teritoriālo strēlnieku korpusu, tomēr 1941. gada jūnijā Katiševu atvaļināja no dienesta.
Otrā pasaules kara laikā dienējis Latviešu leģionā (mobilizēts 1943. gadā), kur viņš bija 15. ieroču SS grenadieru divīzijas 15. artilērijas pulka diviziona komandieris, bet vēlāk pulka komandiera vietnieks. Piedalījies arī kaujās Kurzemes cietoksnī, jo 15. ieroču SS grenadieru divīzijas artilērijas vienības tika piekomandētas 19. ieroču SS grenadieru divīzijai. Pēc artilērijas pulka komandiera Skaistlauka saslimšanas un evakuācijas uz Vāciju Katiševs komandēja artilērijas smagos divizionus. Kaujās Kurzemes cietoksnī apbalvots ar Dzelzs krusta II un I pakāpi. Pirms Otrā pasaules kara beigām Katiševam izdevās pamest Latvijas teritoriju.
Pēc Otrā pasaules kara Katiševs dzīvojis trimdā Vācijā un vēlāk Anglijā, kur 1978. gadā miris Dārbi.
Vrbove

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1332. gadā, 1437. gadā ieguva pilsētas tiesības. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Vrbove līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Verbo (Verbó). Pilsēta attīstījās kā tirdzniecības centrs, ievērojams daudzums pilsētas iedzīvotāju bija ebreji. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā faktiski visa pilsēta tika pārveidota par ebreju geto. No 1993. gada - neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki

2001. gadā absolūtais vairākums (98.75 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki. Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (75.48 %), nereliģiozi (10.80 %) un luterticīgie (10.67 %).
Pještjanos dzimuši futbolists Jozefs Adamecs (Jozef Adamec, 1942), kā arī avantūrists un Madagaskaras karalis Morics Beņovskis (Móric Beňovský/Benyovszky Móric, 1746 – 1786).
7. aprīlis

7. aprīlis ir gada 97. diena pēc Gregora kalendāra (98. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 268 dienas.
Marta Daunke

Biogrāfija

1927. gadā Londonā piedalījusies pirmajā Pasaules čempionāta šahā sievietēm, kurā ieņēmusi 12. vietā. 1939. gadā Štutgartē piedalījusies pirmajā Vācijas sieviešu šaha čempionātā, kurā izcīnījusi 5. vietu. 1943. gadā Vīnē bijusi 6. vietā Vācijas sieviešu šaha čempionātā.
Pēc Otrā pasaules kara Marta Daunke bijusi starp spēcīgākajām Vācijas Demokrātiskās Republikas šahistēm. 1948. gadā Bāddoberānā piedalījusies Padomju okupācijas zonas sieviešu šaha čempionātā, kurā dalījusi pirmo vietu, taču zaudējusi papildu mačā par čempiones titulu. Vācijas Demokrātiskās Republikas sieviešu šaha čempionātos piedalījusies līdz 1950. gadu beigām un parasti ierindojusies turnīra tabulas vidusdaļā (1949, 1950, 1951, 1952, 1954, 1957).