google/wiki40b huggingface dataset:
Teimurs Radžabovs

Biogrāfija

Teimurs Radžabovs dzimis Azerbaidžānas galvaspilsētā Baku 1987. gada 12. martā. Viņa māte Leila Radžabova ir angļu valodas skolotāja. Viņa tēvs Boris Šeiņins inženieris—naftinieks. Šahu iemācījies spēlēt četru gadu vecumā. Divpadsmit gadu vecumā viņš uzvarēja Eiropas jauniešu šaha čempionātā 18 gadu vecuma grupā. Pēc diviem gadiem (2001) 14 gadu un 14 dienu vecumā viņš kļuva par otru jaunāko lielmeistaru FIDE vēsturē. 2002. gada janvārī, 14 gadu vecumā, viņš iekļuva FIDE labāko šahistu reitinga pirmajā simtniekā, ieņemot 93. vietu.
Pirmos panākumus šaha elites līmenī Radžabovs sasniedza 2003. gadā, kad Wijk aan Zee viņš apspēlēja Ruslanu Ponomarjovu, Linaresā uzvarēja Gariju Kasparovu un Dortmundē Višvanatanu Anandu, kļūstot par pirmo šahistu, kas viena gada laikā, spēlējot ar melnajām figūrām, uzvarējis trīs agrākos pasaules čempionus.
2004. gadā Pasaules čempionātā Tripolē Radžabovs tika līdz pusfinālam, kur zaudēja Maiklam Adamsam.
2005. gadā viņš uzvarēja spēcīgā turnīrā Spānijas pilsētā Dosermanasā un ieguva otro vietu Eiropas čempionātā Varšavā.
2006.gada februārī dalīja otro vietu Linaresas superturnīrā. Šai turnīrā viņš pieveica FIDE pasaules čempionu Veselinu Topalovu.
2008. gada janvārī Odesā viņš uzvarēja Pasaules kausa izcīņā ātrajā šahā (ACP Rapid Cup), finālmačā pieveicot Aleksandru Gričuku.
2011. gadā maijā viņš dalīja otro vietu Astrahaņas turnīrā, nodrošinot otro FIDE Grand Prix 2008—2010. gadu ciklā. Nākamā mēnesī Baznā Radžabovs dalīja otro vietu ar Borisu Gelfandu. Pēc tam finišēja otrā vietā Pasaules čempionātā ātrspēlē.
2012. gadā Maskavā 7. Tāla memoriālā dalīja otro vietu ar Fabiāno Karuānu.
2013. gadā Londonā viņš spēlēja pretendentu turnīrā.
2017. gada Eiropas komandu šaha čempionātā Krētā izcīnījis zelta medaļu komandu vērtējumā un sudraba medaļu individuālā vērtējumā.
2018. gadā Batumi parstāvējis Azerbaidžānu 43. šaha olimpiādē un izcīnījis individuālo bronzas medaļu.
2019. gada oktobrī Hantimansijskā uzvarējis FIDE Pasaules kausa izcīņā pēc izslēgšanas sistēmas un nodrošinājis sev vietu 2020. gada FIDE pretendentu turnīrā.
Gaznī

Iedzīvotāji

Gaznī dzīvo ap 141 000 iedzīvotāju (2006). Pilsēta ir daudzkulturāla un daudznacionāla — aptuveni 50% no iedzīvotājiem ir tadžiki, 25% — hazareji, 15% — puštuni, 10% — citas tautības.

Vēsture

Gaznī jau senos laikos bija pazīstama kā tirgošanās vieta un to savos darbos pieminējis jau Ptolemajs. Līdz 7. gadsmita otrajai pusei pilsēta bija plaukstošs budisma centrs. 683. gadā apkārtējos reģionos iebruka arābi, kas vietējos iedzīvotājus pievērsa islāmam. Vēlākajos gados pilsēta tika pārbūvēta un kļuva par Gaznevīdu impērijas, kurā ietilpa liela daļa mūsdienu Ziemeļindijas, Irānas un Centrālāzijas, galvaspilsētu (994-1160). No Gaznī tika vadīti neskaitāmi karagājieni uz Indiju, kuru laikā tika sagrauti daudzi tempļi, bibliotēkas un pilis. Karagājienu laikā Gaznevīdi pievērsa indiešus islāmam, bet mājās atgriezās ar pasakainām bagātībām. Šajā laikā pilsētā tika celtas krāšņas celtnes un rīkotas greznas ceremonijas.
1140. gadā Gaznī iekaroja un nodedzināja Gūrīdu valdnieks Alaudīns. Pēc tam Gūrīdi atkārtoja Gaznevīdu ekspansiju gan uz austrumiem, gan rietumiem. No 1173. gada Gaznī kļuva par gurīdu impērijas galvaspilsētu. Pilsēta atkal uzplauka, līdz 1221. gadā Čingishana dēla Ogadeja vadībā to pilnībā nopostīja mongoļi. 
No 13. gadsimta otrās puses pilsēta bija pakļauta Herātas valdniekiem, bet no 14. gadsimta beigām — 16. gadsimta sākumam to pārvaldīja Timurīdi. 1504. gadā Gaznī iekaroja Moguli, kas to pārvaldīja līdz Nādira iebrukumam (1738). 1746. gadā pilsētu sagrāba jaunais afgāņu valdnieks un Durrānī dinastijas aizsācējs šahs Ahmeds Durrānī.
1839. gadā Pirmā angļu-afgāņu kara laikā pilsētu ieņēma briti, kas to pārvaldīja līdz 1842. gadam.
Gistavs Flobērs

Jaunība

Flobērs piedzima 1821. gada 12. decembrī Ruānā, Ziemeļnormandijas reģionā Francijā. Viņš bija otrais ķirurga Ahileja-Kleofasa Flobēra (1784-1846) un Annas Justīnes Kerolīnas (dzim. Florio) (1793-1872) dēls. Viņš nodzīvoja dzimtajā pilsētā Ruānā līdz 1840. gadam, kad devās uz Parīzi studēt tieslietas.
Flobērs bija vienaldzīgs students. Viņam Parīze nepatīka. 1840. gada beigās viņš apceļoja Pirenejus un Korsiku. 1846 gadā, pēc epilepsijas lēkmes, Flobērs pārtrauca studijas un atstāja Parīzi.

Pie mātes

Flobērs pārvācās uz Ruānu dzīvot pie mātes, mājā pie Sēnas. Flobērs neapprecējās. No 1846. līdz 1854. gadam viņam bija mīlas dēka ar dzejnieci Luīzu Kolē (Louise Colet) (viņa rakstītās mīlas vēstules vēl ir saglabājušās). Biogrāfs Emīlijs Fagē (Émile Faguet) apgalvo, ka ar Luīzu Kolē bija vienīgās nopietnās romantiskās attiecības.  Mīlas dēkas beigšanās noveda pie tā, ka viņš vēlējās tikai platonisku draudzību un apmeklēja prostitūtas.
1846. gadā viņš kopā ar savu ilggadējo draugu Maksimu Dikamu (Maxime du Camp)  apceļoja Lielbritāniju. No 1849. līdz 1850. gadam viņš devās garā ceļojumā uz Tuvajiem Austrumiem. Apciemojot Grieķiju,  Ēģipti un Beirutu, viņš esot saslimis ar sifilisu, bet Žans Pols Sartrs apgalvojis, ka Flobērs dēkas safantazējis.  Viņš slimoja ar veneriskajām slimībām lielāko daļu no dzīves.
Francijas-Prūsijas kara laikā prūšu kareivji okupēja Flobēra māju un 1872. gadā nomira  viņa māte. Pēc viņas nāves rakstnieku piemeklēja finansiālas grūtības. 1880. gadā Flobērs cieta no triekas un 58 gadu vecumā nomira. Viņu apglabāja ģimenes mauzolejā Ruānā un pilsētas muzejā uzcēla pieminekli.

Darbi un ietekme

Reālisma pārstāvis, ietekmējis Kafku,  Zolā, Velbeku un citus.
Saīsinātās reizināšanas formulas

Šajā lapā uzskatītas saīsinātās reizināšanas formulas. Tās tiek izmantotas binomu un polinomu ātrākai sareizināšanai.
The 1975

Grupas tapšana (2002—2012)

Metjū Hīlijs (dzimis 1989.gada 8.aprīlī) — aktieru Denīzes Velšas un Tima Hīlija dēls, uzauga Ņūkāslā un Mančestrā .
Mācoties Vilmslovas vidusskolā, viņš iepazinās ar pārējiem grupas dalībniekiem un jaunieši sāka aktīvi muzicēt 2002.gadā.
Grupa tika dibināta brīdī, kad vietējie pašdarbnieki sāka organizēt dažādus jauniešu pasākumus. Grupa izpelnījās atzinību, izpildot dažādu dziesmu koverversijas, līdz beidzot ierakstīja paši savu dziesmu. Grupas aizsākumos puiši uzstājās dažādos klubos, izpildot galvenokārt pank stila mūziku.

Grupas nosaukums

Grupas nosaukums mainījies vairākkārt — Talkhouse, The Slowdown, Drive Like I Do, līdz beidzot grupas dalībnieki vienojās par nosaukumu The 1975. Grupas vokālists Metjū atzina, ka nosaukumu iedvesmojuši kādi skricelējumi dzejas grāmatā, kur uzmanību piesaistījis tieši ieraksts "1st June, The 1975".

Tūre

The 1975 devās savā pirmajā tūrē 2013. gada septembrī, uzstājoties kā galvenie mākslinieki Freedom festivālā un kā iesildošie mākslinieki kvartetam Bastille iTunes Festivālā.
Grupa uzsāka Ziemeļamerikas tūri 2013. gada oktobrī, Eiropas tūri novembrī un ar dažādiem šoviem viesojās Jaunzēlandē un Austrālijā.
2013.gada septembrī grupa uzstājās Londonas Shepher’s Bush Empire arēnā.
2014. gada aprīlī The 1975 viesojās pasaulslavenajā Amerikāņu mūzikas un mākslas festivālā Coachella.
2014. gada jūlijā grupa viesojās arī Latvijā, festivāla Positivus noslēdzošajā dienā uzstājoties pirms grupām Bastille un The Kooks.
Luijs Ramiress de Lusena

Biogrāfija

Piedzimis Spānijas diplomāta ģimenē un visu dzīvi piederējis pie aristokrātu aprindām. 1496. gadā Salamankā publicējis savu grāmatu "Mīlestības atkārtojums un šaha spēles māksla" (Repetición de Amores y Arte de Ajedrez con 101 Juegos de Partido), kas tiek uzskatīta par pasaulē vecāko šaha grāmatu. Grāmata ir veltīta Spānijas princim Huanam, kas drīzumā miris, un sastāv no divām daļām. Pirmā daļa neattiecas uz šahu, bet otrajā daļā ir aprakstīti šaha spēles noteikumi, izanalizētas 11 šaha atklātnes, "labākās, kādas viņš ir redzējis Romā un visā Itālijā", un publicēti 150 šaha uzdevumi. Šī grāmata apliecina, ka šaha spēle pēc modernajiem noteikumiem bija pazīstama Eiropas dienvidos jau 15. gadsimta beigās. Tomēr niecīgās tirāžas dēļ liela ietekme uz sava laika šaha dzīvi Lusenas grāmatai nebija. Par tās esamību šaha vēsturnieki uzzināja vienīgi 19. gadsimta beigās. Daudzi mūsdienu vēsturnieki Lusenas darbā saskata arī lielu Franseska Visenta 1495. gadā izdotā traktāta Libre dels jochs partits dels schacs en nombre de 100 ietekmi. Mūsdienās Lusenas vārds visbiežāk ir saistīts ar teorētisku pozīciju torņu galotnē.
Pauls fon Hindenburgs

Biogrāfija

Dzimis sena prūšu aristokrāta ģimenē. Mārtiņš Luters bija Hindenburga radinieks no tēva puses. Mācījās dažādās kara skolās. Piedalījās Austriešu-prūšu karā un Franču-prūšu karā. Kā jauns virsnieks bija klāt Vācijas impērijas proklamēšanā 1871. gada 18. janvārī Versaļā.
1911. gadā atvaļinājās no armijas. Sākoties Pirmajam Pasaules karam, Hindenburgs ar Helmuta Moltkes rīkojumu atkal tika iesaukts dienestā un sešdesmit sešu gadu vecumā kļuva par nacionālo varoni, uzvarot Tannenbergas kaujā un Pirmajā Mazūru ezeru kaujā. No 1916. gada bija ģenerālštāba priekšnieks un kopā ar palīgu Erihu Ludendorfu vadīja Vācijas cīņu kara laikā. 
1919. gadā atkāpās no amata. 1919. gadā liecināja Reihstāga komisijai, ka zaudējums karā notika t.s. "Dūriena mugurā" (Dolchstoß) dēļ, kas vēlāk kļuva par svarīgu propagandas cīņas ieroci Vācijā. 
Kļuvis par privātu personu, 1925. gadā, Alfreda fon Tirpica pierunāts, piedalījās Vācijas prezidenta vēlēšanās un tika ievēlēts. 
1932. gadā, 84 gadu vecumā, atkal tika ievēlēts par Vācijas prezidentu, otrajā kārtā pārspējot Ādolfu Hitleru. Iesākumā pretojoties šādai iespējai, 1933. gadā Hindenburgs iecēla Hitleru par Vācijas kancleru. Pēc Hindenburga nāves 1934. gadā Hitlers kļuva par Vācijas fīreru, apvienojot kanclera un prezidenta amatu. 
Hindenburgs kopā sievu tika apbedīts Tannenbergas memoriālā Austrumprūsijā (netālu no mūsdienu Olštinekas Polijā). Otrā Pasaules kara laikā, tuvojoties Padomju armijai, Hindenburga un sievas sarkofāgi tika pārvesti uz Marburgu, kur tos pēc kapitulācijas kādā šahtā atrada ASV karavīri. Vēlāk Hindenburga un sievas sarkofāgi tika ievietoti Marburgas Elizabetes baznīcā, kur tie atrodas arī šodien.
Jānis Šteinhauers

Dzīvesgājums

Dzimis 1705. gadā Zviedru Vidzemes galvapilsētā Rīgā kroņa mastu šķirotāja Matīsa Šteinhauera un viņa sievas Margaretas, dzimušas Žuģes (Schugge) ģimenē. No tēva apguvis amatu, pēc kura nāves viņš 1743. gadā kļuva par kroņa mastu šķirotāju. No tēva viņš pārņēma arī Rīgas brāļu draudzes vadību, pēc kuras aizliegšanas viņš turpināja organizēt nelegālas saiešanas savā mājā. Uzsāka plašu koku tirdzniecību, apgādāja ar kokmateriāliem Kurzemes hercoga Ernesta Johana Bīrona rezidences celtniecību Rundālē (1736-1740), apiedams Rīgas rātes noteikumus, kas aizliedza dzimtļaužu pēcnācējiem nodarboties ar tirdzniecību.

1756. gadā Jānis Šteinhauers iegādājās Hermeliņa muižu ar kokzāģētavu un citus īpašumus Pārdaugavā. Nopirka arī daļu no Zasumuižas, kur 1765. gadā ierīkoja papīrfabriku, kļūdams par vienu no bagātākajiem Rīgas iedzīvotājiem 
Kad Rīgas rāte aizliedza viņam Hermeliņa muižā tirgoties ar kokmateriāliem, Šteinhauers iesniedza tiesā prasību atlīdzināt viņam nodarītos zaudējumus 80 000 dālderu apjomā. Viņš veidoja ap sevi turīgo latviešu kopu, lika vākt rakstiskās liecības par Rīgas latviešu amatu vēsturi, viņa brālis Daniēls iesniedza prasību uzņemt latviešus namnieku kārtā. Jānis Šteinhauers atjaunoja Lielā Ziemeļu kara gados pārtraukto tradīciju svinēt Zāļu vakaru pirms Jāņu dienas. Savās zelta kāzās 1777. gadā viņš dāvāja brīvību visiem savu muižu dzimtļaudīm.
Jānis Šteinhauers bija precējies ar Barbaru Baroni, viņam bija 12 bērni, ģimene piederēja pie Sv.Jāņa draudzes.
Katvaru bibliotēka

Sākums

1922. gada oktobrī Katvaru pagasta padome savā sēdē nolēma rīkot pie Katvaru pagasta padomes Izglītības nodaļas bibliotēku par kultūras fonda līdzekļiem. Par bibliotēkas vadītāju apstiprināja skolotāju Eduardu Bērziņu. Bibliotēka atradās pagasta namā. Pašreizējā atrašanās vieta kopš 1982. gada ir Katvaru internātpamatskolas ēka.
Kārlis Seržants

Dzīvesgājums

Dzimis 1959. gadā Rīgā. Mācījās Aizupes meža tehnikumā (1975-1979), kuru pabeidza meža meistara-tehniķa specialitātē. Augstāko izglītību ieguva Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē (1982-1988). Strādāja par vēstures skolotāju (1986–1990).
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas darbojās laikrakstos "Nedēļa Tev", "Diena" un vadīja kriminālnodaļu laikrakstā "Rīgas Balss" (1991–2000). Strādāja Latvijas Televīzijas ziņu dienestā (2000–2003). No 2003. līdz 2007. gadam ieņēma dažādus amatus (preses sekretārs, galvenais inspektors, priekšnieka palīgs) Tieslietu ministrijas Ieslodzījuma vietu pārvaldē. No 2006. līdz 2011. gadam vadīja LNT raidījumu "Degpunktā".

Politiskā darbība

2010. gada rudenī K. Seržantu ievēlēja 10. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta. Tāpat vēlētāju atbalstu guva arī ārkārtas Saeimas vēlēšanās, bija Aizsardzības, iekšlietu un korupcijas novēršanas komisijas sekretārs.
2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās kandidēja no ZZS saraksta, taču netika ievēlēts. 
Pēc kādas intervijas 2016. gada martā K. Seržantu apvainoja antisemītismā.
2018. gada rudenī nesekmīgi kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības.
Akvīnas Toms

Biogrāfija

Dzimis dižciltīgu cilvēku ģimenē Rokasekā (Roccasecca), pilsētiņā mūsdienu Itālijas Lacio provincē. Piecu gadu vecumā viņu nodod Montekasino benediktīniešu klosterī, kurā viņš paliek līdz 13 gadu vecumam. No 1239. - 1243. gadam mācījās Neapoles universitātē, un 19 gadu vecumā viņu uzņēma dominikāņu klosterī. Vecāki neatbalstīja šādu lēmumu un pēc vairākkārtējiem meklējumiem aizveda dēlu uz Montesandžovanni cietoksni, kurā viņš mitinājās divus gadus. Tajā laikā Akvīnas Toms mācījās Pētera Lombarda Sentences un iemācījās no galvas lielu daļu no Svētajiem Rakstiem.
1245. gadā vecāki viņam beidzot atļauj atgriezties savā ordenī. Priekšniecība Tomu nosūtīja uz Parīzi, kur viņš mācījās Alberta Lielā vadībā. Alberts Lielais par viņu izteicās: “Mēs saucām brāli Tomu par mēmo vērsi, bet es jums saku, ka vienu dienu viņu klausīs visa pasaule.” Dzīvojot Parīzē Akvīnas Toms skaidroja Svētos Rakstus un Pētera Lombarda Liber sententiarum, uzrakstīja komentārus par Jāņa un Mateja evaņģēliju un par Liber sententiarum. No 1259. — 1268. gadam viņš uzturējās Itālijā, un kādu laiku darbojās pāvesta galmā. Ap 1266. gadu viņš sāka rakstīt Summa Theologica, kurš tā arī paliek nepabeigts.
1269. gadā Akvīnas Toms atgriezās Parīzē. Francijas karalis Luijs IX viņu vērtēja tik augstu, ka svarīgākos valsts jautājumus viņš vienmēr centās apspriest ar Akvīnas Tomu. Pāvests Gregors X pavēlēja viņam ierasties uz Otro Lionas Koncilu, kurā sprieda par Katoļu un Pareizticīgo baznīcu apvienošanos un gribēja, lai viņš tur izskaidrotu grieķu baznīcas maldus. Ceļā uz turieni Akvīnas Toms saslima un viņu ievietoja Fosanuovas cisterciešu klosterī. Divas dienas vēlāk, 7. marta rītā Akvīnas Toms mirst.
Pāvests Jānis XXII 1325. gadā viņu izsludināja par svēto. 1567. gadā pāvests Pijs V iecēla viņu Baznīcas doktora godā, un 1880. gadā pāvests Leons XIII izsludināja viņu par universitāšu un augstskolu aizbildni. Katoļu Baznīcā viņš vēl tiek dēvēts par Doctor angelicus — eņģelisko mācītāju.
Kārlis Bergs

Dzīves gājums

Dzimis 1843. gada 2. aprīlī Zentenes pagastā. Viņa tēvs bija vācietis, bet māte latviete. Jaunībā sāka strādāt kādā Rīgas tirdzniecības uzņēmumā. Kopš 1865. gada Rīgas Dabas pētnieku biedrības biedrs, vēlāk biedrības amatpersona. Aktīvi vāca Latvijas dzīvnieku (īpaši kukaiņu) kolekcijas. No 1871. līdz 1873. gadam K. Bergs bija dabaszinātņu un ķīmijas pasniedzējs Rīgas Politehnikumā.
1873. gadā K. Bergs 30 gadu vecumā saņēma darba piedāvājumu no Buenosairesas Publiskā muzeja direktora Hermaņa Burmeistera un izceļoja uz Argentīnu, kur kļuva par ievērojamu dabas pētnieku. No 1873. līdz 1892. gadam organizēja un piedalījās vairākās zinātniskās ekspedīcijās pa Dienvidameriku, šajās ekspedīcijās aprakstīja simtiem jaunu dzīvnieku sugu. Ekspedīcijās ievāktos faunas paraugus sūtīja arī uz Rīgas un Pēterburgas muzejiem, domājams, ka daļa no Latvijas Dabas muzejā esošajiem Dienvidamerikas putnu izbāzeņiem nāk no K. Berga sūtītā.
Urugvajas valdības uzdevumā viņš izveidoja Montevideo Nacionālo muzeju (1890—1892). Viņa vārdā nosaukta iela Montevideo.
Hamburgas Masters

Hamburgas Masters ir ikgadējs tenisa turnīrs, kurš norisinās Hamburgā, Vācijā. Tas tiek rīkots kopš 1892. gada. No 1990. līdz 2008. gadam tas bija ATP Masters sērijas turnīrs. Sākot ar 2009. gadu tas ir ATP World Tour 500 turnīrs.
Apple II

Apple II (pierakstīts kā Apple ][) ir 8 bitu mājas dators, viens no pirmajiem veiksmīgajiem masveidā ražotajiem mikrodatoru produktiem, kuru galvenokārt projektējis Stīvs Vozņaks un ražoja Apple Computer (šobrīd Apple Inc.). Tas tika prezentēts 1977. gadā. Tas bija pirmais modelis datoru sērijā, kuru ražoja līdz 1993. gada novembrī tika pārtraukta Apple IIe ražošana.
Pirmie Apple II datori pārdošanā bija pieejami 1977. gada 10. jūnijā ar MOS Technology 6502 mikroprocesoru, kurš darbojās ar 1 MHz frekvenci, 4 kB RAM un audio kasešu saskarni programmu ielādei un datu glabāšanai un ROM iebūvētu Integer BASIC programmēšanas valodu. Video kontrolieris attēloja 24 rindas un 40 kolonnas vienkrāsaina teksta, izmantojot tikai lielos burtus (sākotnējā burtzīmju kopa atbilst ASCII simboliem no 20ₕ līdz 5Fₕ), izmantojot NTSC kompozītvideo izeju, kura bija savietojama ar TV monitoru vai parastu TV, izmantojot atsevišķu RF modulatoru. Sākotnējā tirdzniecības cena bija 1298 USD (ar 4 kB RAM) un 2638 USD (ar maksimālo 48 kB RAM). Lai demonstrētu datora krāsu grafikas iespējas, Apple logo uz korpusa bija attēlots varavīksnes krāsās, kuras saglabājās kā daļa no Apple kompānijas logo līdz pat 1998. gada sākumam. Pirmie Apple II tika komplektēti Silīcija ielejā un vēlāk Teksasā; iespiestās sistēmas plates tika ražotas Īrijā un Singapūrā.
Apple II izmantoja iebūvētu operētājsistēmu. Operētājsistēmu GEOS piedāvāja arī trešās puses izstrādātājs GeoWorks, bet tā neieguva lielu popularitāti.
Borzna

Vēsture

Rakstos zināma no 15. gadsimta Žečpospolitas sastāvā. 1634. gadā tai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1654. gadā iekļāvās Hetmanščinā, kas bija Krievijas autonoms apgabals. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 12. septembra līdz 1943. gada 7. septembrim atradās vācu okupācijā. 1964. gadā Borznai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Smaiļošana un kanoe airēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — Vīrieši, C-1 500 metri

Priekšbraucieni

Kvalifikācijas noteikumi: 1->Finālā, 2..7->Pusfinālā, pārējie ārā

Semifinals

Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, pārējie ārā
VEF

Vēsture

Par VEF pirmsākumu tiek uzskatīts 1919. gada aprīlis, kad Rīgas vecās pasta ēkas (tag. Radio ielā) pagrabstāvā tika ierīkotas Pasta un telegrāfa departamenta darbnīcas, kas veica sakaru aparatūras remontu. 1922. gadā tur sāka izgatavot telefona aparātus, bet vēl pēc diviem gadiem - kristāldetektora radiouztvērējus. 1924. gadā darbnīcas tika pārceltas uz Slokas ielu 16, bet 1928. gadā "Pasta telegrāfa virsvaldes galvenā darbnīca" - uz tukšajiem bijušā "Uniona" korpusiem. 
1932. gadā uzņēmumu pārdēvēja par Valsts elektrotehnisko fabriku (VEF). Tolaik VEF ražoja visu, kam varēja rast noietu - remontēja sakaru aparatūru, izgatavoja telefona centrāles un elektriskās spuldzes, fotoaparātus un gludekļus, radioaparātus un kabatas lukturīšus, telefona aparātus un fotopapīru, elektroarmatūru, darbgaldus un pat sporta lidmašīnas. Tika arī samontētas 6 automašīnas.
Pasaules tirgu bija iekarojis mini fotoaparāts Minox. 30. gadu beigās ik mēnesi fabrikā saražoja aptuveni 500 telefona aparātu un 400 telefona centrāļu.
Otrā Pasaules kara laikā rūpnīca bija izlaupīta un izpostīta, katlu māja un vairāki korpusi bija uzspridzināti. Pēc kara rūpnīca tika atjaunota un strauji attīstījās. 20. gadsimta 60. gados VEF ik minūti saražoja septiņus radiouztvērējus un piecus telefona aparātus. Tolaik katri divi no trim telefona aparātiem Padomju Savienībā bija ražoti VEF. Populāri bija arī tranzistoru radioaparāti "Spīdola" un 70. gados - "VEF".
1999. gadā privatizācijas rezultātā rūpnīca tika reorganizēta.

Rūpnīcas ēkas

Rūpnīcas pamatkorpusi atradās Brīvības gatvē 214 Rīgā, tie aizņēma veselu kvartālu. Lielākā daļa rūpnīcas korpusu uzcelta 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Līdz Pirmajam Pasaules karam šeit atradās elektromehāniskā rūpnīca "Unions".
Tveras vagonbūves rūpnīca

Vēsture

Rūpnīcu 1898. gadā izveidoja Francijas—Beļģijas akciju sabiedrība "Диль и Балакан", ar nosaukumu Augšvolgas dzelzceļa materiālu rūpnīca (krievu: Верхневолжский завод железнодорожных материалов). 1915. gadā rūpnīcas nosaukumu mainīja uz Tveras Krievijas—Baltijas vagonu rūpnīca (krievu: Тверской Русско-Балтийский вагонный завод). Pēc nacionalizācijas 1918. gadā tā tika pārdēvēta par Tveras vagonbūves rūpnīcu (krievu: Тверской вагоностроительный завод). No 1931. gada līdz 1990. gadiem rūpnīcas nosaukums bija Kaļiņinas vagonbūves rūpnīca (krievu: Калининский вагоностроительный завод), jo Tveras pilsēta šajā laikā bija pārdēvēta par Kaļiņinu.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Riebiņu novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Riebiņu novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Era

Stils

Era savas dziesmas veido, apvienojot gregoriāniskos dziedājumus vai arī citu tautu tradicionālo mūziku ar mūsdienīgiem elektroniskiem aranžējumiem. Dziesmu stils līdzinās tādām grupām kā Enigma, Gregorian un Deep Forest. Grupa savus dziesmu tekstus saraksta pseido-latīņu un angļu valodā. Dažu dziesmu teksti ir balstīti uz 13. gadsimta franču kristiešu sektas, kataru, ticējumiem. Grupas koncertos un video klipos parasti ir redzami viduslaiku tērpos un bruņās tērpušies cilvēki, kas nereti ir paši grupas dalībnieki.
Tālis Linkaits

Politiskā darbība

2018. gadā iestājies Jaunajā konservatīvajā partijā. Tās sarakstā kandidēja Saeimas vēlēšanās un tika ievēlēts 13. Saeimā. 2019. gadā kļuvis par satiksmes ministru Krišjāņa Kariņa valdībā.
Ainars Baštiks

Politiskā biogrāfija

2002. gada oktobrī Baštiks tika ievēlēts 8. Saeimā, bet deputāta mandātu nolika jau 14. novembrī, kad kļuva par Īpašu uzdevumu ministru Bērnu un ģimenes lietās Einara Repšes valdībā. 2004. gada janvārī atgriezās Saeimā, bet 9. martā atkal kļuva par īpašu uzdevumu ministru. Kopš 2004. gada 27. maijā Baštiks kļuva par Bērnu un ģimenes lietu ministru Induļa Emša un vēlāk Aigara Kalvīša valdībā. 2006. gada oktobrī Ainars Baštiks tika ievēlēts 9. Saeimā, kā arī saglabāja savu Bērnu un ģimenes lietu ministra amatu arī otrajā Kalvīša Ministru kabinetā. Vēlāk, 2007. gada 20. decembrī viņš saglabāja savu amatu arī Godmaņa Ministru kabinetā. Par Bērnu, ģimenes un sabiedrības integrācijas lietu ministriju Ainara Baštika vadītā ministrija pārdēvēta 2009. gada 1. janvārī. Dombrovska ministru kabinetā līdz amata likvidēšanai viņa vietu ieņēma Valdis Dombrovskis.
10. Saeimas vēlēšanās startēja ar pirmo numuru no apvienības Par labu Latviju saraksta Kurzemes apgabalā, taču netika ievēlēts, piekāpjoties no šīs apvienības vienīgajam ievēlētajam — Edgaram Zalānam. 11. Saeimas vēlēšanās Baštiks startēja no Šlesera Reformu partijas LPP/LC saraksta jau Rīgas apgabalā, tomēr, tāpat kā partijas biedri, Saeimā netika ievēlēts.
2013. gada Rīgas domes vēlēšanās kandidēja no partijas Gods kalpot Rīgai saraksta un kļuva par domes deputātu. Rīgas domē tika ievēlēts arī 2017. gadā.