google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Nīmanis

Dzīves gājums

Jānis Nīmanis dzimis 1988. gada 8. janvārī Priekuļu pagasta „Nīmaņos”, kur pavadīja arī bērnību. Pēc 9. klases absolvēšanas Priekuļu vidusskolā turpināja mācības Valsts Priekuļu Lauksaimniecības tehnikumā, kur ieguva vides iekārtu inženiera profesiju. Vēlēdamies sev no Damaskas tērauda izgatavot nazīti, ko ņemt līdzi makšķerējot un pārgājienos, līdztekus mācībām pašmācības ceļā apguva metālmācību un iekārtoja kalvi, kur spēra pirmos soļus kalēja amatā.
2011. gadā Nīmanis izgatavoja pirmo kaltu komplektu un sāka nodarboties ar kokapstrādes darbarīku izgatavošanu, pieņemot pseidonīmu John Neeman. Drīz vien viņš sāka arī izgatavot cirvjus un nažus. 2012. gadā Nīmanis ar brāli un māsu izveidoja cirvju un griezējinstrumentu izgatavošanas uzņēmumu „Autine”, kas darbarīkus kaļ pēc tradicionālām metodēm un saviem metāla izstrādājumiem dod mūža garantiju. Uzņēmuma popularitāte strauji pieauga pēc video publicēšanas, kurā nofilmēta Nīmaņa cirvja izkalšanu. „Autine” savu produkciju sāka eksportēt uz vairāk nekā 10 valstīm, tostarp Jaunzēlandi, ASV, Ķīnu, Apvienotajiem Arābu Emirātiem un citur, gūstot lielu namdaru atzinību. 2014. gadā Nīmanis Latvijas Nacionālās bibliotēkas jaunās ēkas „Gaismas pils” atklāšanai izkala 7 īpaša dizaina šķēres un 2016. gadā rakstmetinātā jeb Damaskas tērauda zobenu filmai „Nameja gredzens”.
Lignīns

Molekulas uzbūve

Lignīna sarežģītās makromolekulas sastāv no tā saucamajiem C₉-elementiem jeb fenilpropāna atvasinājumu vienībām. Atšķirībā no celulozes un citiem biopolimēriem, kas veidoti no vienveidīgiem, vienādi savā starpā savienotiem monomēriem, lignīns veidojas no līdzīgiem, bet nevienādiem monomēriem, kas savā starpā savienojas dažādos neregulāros veidos. Starp lignīna monomēriem dominē C−C saites (aril-aril, alkil-aril un alkil-alkil saites), bet ir arī daudz "ēterisko" (C−O−C jeb  aril-glicerīn) saišu. Atkarībā no aizvietotājiem aromātiskajā benzola gredzenā lignīna struktūrvienības iedala hidroksifenilpropāna vienībā (rodas no kumarilspirta un nesatur metoksilgrupas), gvajacilpropāna vienībā (rodas no koniferilspirta, kas pie benzola gredzena bez hidroksilgrupas satur arī vienu metoksilgrupu) un siringilpropāna vienībā (rodas no sinapilspirta, kas satur divas metoksilgrupas). Skujkoki satur lignīnu, kurā ir galvenokārt gvajacilpropāna vienības. Lapu koku lignīns satur gvajacilpropāna vienības un siringilpropāna vienības dažādās attiecībās. Zālaugu lignīns satur visu trīs veidu fenilpropāna vienības.
Skujkoku lignīnam ļoti līdzīgu vielu var iegūt no koniferilspirta, ūdens šķīdumā iedarbojoties uz to ar gaisa skābekli katalizatora (fenildehidrogenāžu vai vara sāļu) klātienē. Tas norāda, ka lignīns ir koniferilspirta un tam līdzīgu fenilpropāna atvasinājumu polikondensācijas produkts.

Atrašanās dabā

Lignīns uzkrājas novecojošu augu šūnu šūnapvalkos kā tos inkrustējošā viela. Šajā procesā šūnapvalks nezaudē savu caurlaidību un šūna nezaudē dzīvotspēju. Lignīns nodrošina augu audu pārkoksnēšanos. Pārkoksnēšanos sauc arī par lignifikāciju. Lignīns veido apvalku ap celulozes šķiedrām, tas arī aizpilda koksnes šūnu starpas (tajās var būt pat līdz 70% lignīna). Lignīna kopējais  saturs skujkoku koksnē var sasniegt 30% un vairāk.
Latvijas Gada balva sportā 2006

Latvijas Gada balvas sportā 2006 ceremonija notika Dailes teātrī 2007. gada 6. janvārī. Balvas tika pasniegta 14 nominācijās.
Ročesterhila

Vēsture

Pirmā Eiropiešu apmetne pilsētas vietā tika izveidota 1817. gadā, bet 1869. gadā Ročesterhila kļuva par atsevišķu apdzīvotu vietu. 1966. gadā apdzīvotās vietas iedzīvotāji nobalsoja par un 1967. gadā Ročesterhila kļuva par oficiālu pilsētu.
Mets Kalens

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru sāka 1996.—97. gada sezonas otrajā pusē, kad pēc sezonas noslēguma NCAA čempionātā debitēja AHL kluba Baltimoras "Bandits" rindās. 1997.—98. gada sezonā debitēja arī NHL, aizvadot 61 spēli Anahaimas "Mighty Ducks" rindās. Turpmākajās sezonās Kalens kļuva par vienu no vadošajiem "Mighty Ducks" uzbrucējiem, 2001.—02. gada sezonu noslēdzot ar 48 punktiem, būdams otrs komandas rezultatīvākais spēlētājs aiz Pola Karijas. 2002.—03. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Floridas "Panthers", tās rindās aizvadot nākamo pusotru sezonu.
2005.—06. gada sezonu aizvadīja Karolīnas "Hurricanes" rindās, kopā ar komandu izcīnot Stenlija kausu. Vasarā noslēdza četru gadu līgumu ar Ņujorkas "Rangers", taču tikai pēc vienas "Rangers" rindās aizvadītas sezonas tika aizmainīts atpakaļ uz "Hurricanes".  "Hurricanes" spēlēja līdz 2009.—10. gada sezonas otrajai pusei, kuru noslēdza Otavas "Senators" sastāvā. No 2010. līdz 2013. gadam spēlēja Minesotas "Wild", taču tad noslēdza divu gadu līgumu ar Našvilas "Predators". 2015. gada vasarā pievienojās Pitsburgas "Penguins". Kopā ar "Penguins" 2016. un 2017. gadā Kalens izcīnīja vēl divus Stenlija kausa titulus. Vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Minesotas "Wild". 2018. gada vasarā atgriezās Pitsburgas "Penguins" sastāvā, gadu vēlāk noslēdzot profesionāļa karjeru.
ASV hokeja izlases rindās spēlējis četros Pasaules čempionātos, 2004. gadā izcīnot bronzas medaļas, bijis komandas sastāvā arī 2006. gada Olimpisko spēļu turnīrā, lai gan nevienu spēli tā arī neaizvadīja.
Valparaiso

Vēsture

Pirms eiropiešu ierašanās, vietā, kur mūsdienās atrodas Valparaiso, visticamāk dzīvoja pikunču cilts indiāņi. Vēl viena versija ir tā, ka tur dzīvoja čango cilts. Eiropieši (spāņi) šajā apvidū ieradās 1536. gadā, kas tiek arī uzskatīts par Valparaiso dibināšanas gadu. Līdz pat 1818. gadam, kad Čīle no Spānijas ieguva neatkarību, Valparaiso bija neliels ciemats. Tas uzplaukums sākās ar Čīles flotes izvietošanu Valparaiso ostā, un drīz vien kļuva par nozīmīgu tirdzniecības ostu un apstāšanās punktu kuģiem, kas pārvietojās starp Atlantijas un Kluso okeānu, izmantojot Magelāna šaurumu. 1914. gadā pēc Panamas kanāla uzcelšanas pilsētas nozīme kritās, tomēr, kā viena no lielākajām valsts ostām, tā joprojām ir nozīmīgs ekonomiskais centrs.
1906. gada 16. augustā Valparaiso skāra 8,2 balles stipra zemestrīce, kas prasīja aptuveni 20 tūkstošus upurus, un no tiem 3 tūkstoši dzīvoja Valparaiso. Arī 2010. gada 27. februārī pilsētu skāra spēcīga zemestrīce (sestā spēcīgākā zemestrīce, ko reģistrējuši seismogrāfi līdz 2014. gadam), lai gan tās epicentrs atradās vairāk nekā 100 km uz dienvidiem. 2014. gada 13. aprīlī pilsētu sasniedza plašs meža ugunsgrēks, kas paņēma 16 cilvēku dzīvības.
Jarena

Dabas apstākļi

Jarena atrodas uz Nauru salas, kas savukārt radusies no vulkāna krātera konusa. Klimats ekvatoriāls, ļoti karsts un mitrs. Vidējā mēneša gaisa temperatūra ir aptuveni 28 °C. Nokrišņu daudzums gada laikā ir 2000 mm. Nereti gadās, ka nokrišņu ir ļoti maz, bet citos gados, ka nolīst 4500 mm nokrišņu. Visvairāk nokrišņu ir laikaposmā no novembra līdz februāri, kad dominē rietumu musoni. Augāju veido kokospalmas, korķu viļķa priedes (pandāni), fikusi un laurlapu koki. Izplatīti arī dažādi krūmaugi. Fauna ļoti vāji attīstīta. No zīdītājiem sastopamas tikai žurkas, bet no rāpuļiem tikai ķirzakas. Daudzu putnu un kukaiņu sugas.

Iedzīvotāji, valoda, reliģija

Pēc 2004. gada datiem Jarenas apgabalā mīt ap 2000 iedzīvotāju. Lielākā daļa iedzīvotāju ir nauruieši, kuri ir mikronēziešu tautu grupas pēcteči. Nauruieši sastāda 58% no iedzīvotāju skaita. Jarenu apdzīvo arī aptuveni 25% citu Okeānijas salu pārstāvji, 8% ķīnieši, pārējie ir eiropieši un viņu pēcteči. Oficiālās valodas ir nauruiešu un angļu. 60% no iedzīvotājiem ir protestanti, bet pārējie katoļticīgie.

Pilsētas attīstības vēsture

Pirmās eiropiešu apmetnes Jarenā izveidojās ap 1830. gadu. 1888. gadā sala ietilpa Māršala salu protektorātā, kuru pārvaldīja Vācija. Kopš 1914. gada Lielbritānija, Jaunzēlande un Austrālija salā ieviesa savu pārvaldi. No 1942. līdz 1945. gadam atradās Japānas karaspēka okupācijas zonā. 1968. gadā Nauru tika pasludināta par neatkarīgu republiku, bet Jarena tomēr netika apstiprināta par valsts oficiālo galvaspilsētu. Kopā ar Menengu, kurā atrodas prezidenta rezidence, Jarena kļuva tikai par Nauru Republikas administratīvo centru.
Sārtlapīšu dzimta

Klasifikācija

Ir aprakstītas vairāk nekā 1500 sārtlapīšu sugu, kuru lielākais skaits pieder sārtlapīšu ģintij (Entoloma).
Atcerēties vai aizmirst

Sižets

Ņina un Nikolajs Jansoni dzīvo pārtikušu cilvēku dzīvi, ir labs darbs, dzīvoklis, mašīna. Vēl tikai bērnus, un Ņina par spīti ārstu brīdinājumiem dzemdē. Kļūdas dēļ pēc dzemdībām sievietei paziņo, ka bērns miris. Ņina baidās teikt vīram taisnību un pieņem citu bērnu. Kad pārpratums atklājies, viņa atsakās no sava īstā bērna, kuru pieņem medmāsa Inta.
Pēc vairākiem gadiem Ņinā pamostas mātes jūtas un viņa vēlas savu īsto bērnu atgūt.
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (3. diena)

Trešajā Pekinas olimpisko spēļu dienā, 2008. gada 11. augustā, sacensības norisinājās 19 sporta veidos un tika sadalīti 13 medaļu komplekti.
Sacīkšu sākumu laiki doti pēc Latvijas laika
Zvaigžņotās debesis

Sižets

Māsa un brālis brauc uz tēva bērēm, kuras notiek kādā Latvijas nomalē. Lai gan abi pie vecmāmiņas atrodas pāris dienas, Ivars pagūst iepazīties un iemīlēties Baibā. Lai gan viņu mīlestības ceļā stājas vairāki sarežģījumi, to nekas nevar apslāpēt. Tomēr Ivars nenojauš, ka viņa liktenis būs līdzīgs mirušā tēva liktenim.
Latvijas Revolucionāro sociālistu partija

Vēsture

Izveidota 1913. gadā, kad Latviešu sociāldemokrātu savienības 2. kongresā tika mainīts partijas nosaukums uz "Latvijas Revolucionāro sociālistu partija" - jaunais nosaukums šķita atbilstošāks partijas ideoloģijai, bez tam vajadzēja uzskatāmāk norobežoties no LSDSP, ar ko bija visai saspīlētas, dažbrīd pat naidīgas attiecības (līdzīgie nosaukumi bieži radīja pārpratumus). Jaunizveidotajai partijai bija visai sarežģīta — sociālistiskajām partijām raksturīga struktūra, ko veidoja dažādas autnomas sekcijas, kopas un komitejas. T.i. partija tika veidota "no apakšas" un to veidoja nevis līderi bet ārējie faktori — organizācijas. Līderiem, protams, bija svarīga loma, bet ne noteicošā, jo pašā organizācijā eksistēja līderu kontrolējošie, vienpersoniskas rīcības ierobežojoši mehānismi.
Ideoloģijā viena no pamatiezīmēm bija kategoriska iestāšanās par neatkarīgas Latvijas valsts nepieciešamību jau laikā, kad neviens cits politiskais spēks neko tādu neuzdrošinājās paust. Pēc Krievijas Republikas nodibināšanas 1917. gada martā LRSP legalizēja savu darbību Latvijas teritorijā. Tika nodibinātas nodaļas visās lielākajās Vidzemes un Kurzemes pilsētās, partijā iesaistījās jauni biedri (taču partiju pameta viens no tās dibinātājiem un spēcīgākajiem līderiem Miķelis Valters). Izdeva laikrakstu "Darba Tauta". Piedalījās Latvijas Tautas padomes dibināšanā (3 pārstāvji: Eduards Traubergs, Emīls Skubiķis un Kārlis Albertiņš). Pēc Latvijas neatkarības pasludināšanas LRSP notika šķelšanās: vairākums biedru novērsās no jaunās valsts, iebilstot nevis pret neatkarīgu Latviju kā tādu, bet gan pret tās buržuāzisko pamatu. Pēc Rīgas nonākšanas Niedras valdības kontrolē LRSP kreisā spārna darbība tika aizliegta. LRSP labējais spārns, kas atbalstīja Latvijas Republikas neatkarību, atjaunoja savu darbību Tautas padomē.
Pēc Latvijas Republikas dibināšanas LRSP nespēja piedāvāt neko tādu, kas cilvēkiem liktu sociāldemokrātu vietā izvēlēties revolucionāros sociālistus. Partija pašlikvidējās 1919. gada vasarā: augustā kopā ar Darba savienību un Latvijas Bezzemnieku agrāro savienību tika dibināta Darba partija.
Ivans Bukavšins

Biogrāfija

2008. gadā uzvarējis Krievijas junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2013. gadā izcīnījis bronzas medaļu Krievijas junioru šaha čempionātā U21 vecuma grupā. 2014. gadā uzvarējis Krievijas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.
Pārstāvējis Krieviju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījis 6 medaļas: 3 zelta (2006. gadā — Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā, 2008. gadā — Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā, 2010. gadā — Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā), sudraba (2005. gadā - Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā) un 2 bronzas (2009. gadā — Pasaules junioru šaha čempionātā U14 vecuma grupā, 2010. gadā — Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā). 2014. gadā Katovicē izcīnījis bronzas medaļu Pasaules studentu šaha čempionātā.
Pārstāvējis Krievijas komandu Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā 2009. gadā, un gan komandu, gan individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta medaļas.
Par panākumiem turnīros FIDE 2011. gadā Bukavšinam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
2013. gadā Sanktpēterburgā kopā ar Pavlo Eļjanovu dalījis pirmo vietu Mihaila Čigorina memoriālā, bet zaudējis papildu mačā. 2014. gadā šajā memoriālā atkārtoti dalījis pirmo vietu, bet atkal zaudējis papildu mačā.
Miris no insulta treniņnometnes laikā. Nāves cēlonis bijis laikus nediagnosticēta aneirisma.
Dzelzceļnieku iela (Rēzekne)

Ielas raksturojums

Dzelzceļnieku iela iesākas krustojumā ar Rīgas ielu pie "Rēzeknes gaļas kombināta". Tās sākumposmā līdz krustojumam ar Kr. Valdemāra ielu kreisajā pusē 20. gs. 80. gados uzceltas garāžas. Tālāk līdz Dzelzceļnieku ielas savienojumam ar Atbrīvošanas alejas pārvadu mijas daudzstāvu un savrupmāju apbūve — attiecīgi ielas kreisajā un labajā pusē. Daudzstāvu apbūvi veido galvenokārt piecstāvu 103. sērijas nami. Ielas labajā pusē, tuvāk centram atrodas 1—1,5 stāvu privātmājas.
Ledus laikmets (filma)

Sižets

Kad ledus laikmeta dzīvnieki – sliņķis Sids un mamuts Menijs atrod mazu bērnu, viņi nolemj atrast tā vecākus. Viņiem mēģina uzbrukt zobenzobu tīģeris Djego, taču tīģerim iepatīkas šī kompānija un viņš paliek pie kompānijas, domājot, ka gan jau vēlāk varēs nočiept pusdienām nolemto bērnu. Taču Djego saprot, ka viņš nav spējīgs nogalināt, un beigās aizstāv Meniju un Sidu no sava bara uzbrukuma. Piedzīvojumi ir gari, beigās viņi atrod bērnu vecākus.
Anita Vlodarčika

Karjera

A. Vlodarčikas lielākais panākums ir uzvara 2009. gada Pasaules čempionātā Berlīnē ar jaunu pasaules rekordu — 77,96 m. 2010. gada 6. jūnijā Bidgoščā viņa sev piederošo pasaules rekordu vēl uzlaboja, sasniedzot 78,30 m (šo pasaules rekordu 2011. gadā uzlaboja Betija Heidlere no Vācijas). Toties šajā pašā vasarā notikušais Eiropas čempionāts Barselonā A. Vlodarčikai nebija veiksmīgs — nācās samierināties ar bronzas medaļu (aiz B. Heidleres un Tatjanas Lisenko) un rezultātu 73,56 m.
2012. gada Olimpiskajās spēlēs un 2013. gada Pasaules čempionātā A. Vlodarčika izcīnīja sudraba medaļas, piekāpjoties vienīgi T. Lisenko. Pasaules čempionātā Maskavā viņa aizmeta 78,46 m, kas bija sportistes personiskais un jauns Polijas rekords. A. Vlodarčika ir uzvarējusi divos Eiropas čempionātos pēc kārtas: 2012. gadā Helsinkos un 2014. gadā Cīrihē (ar izcilu rezultātu 78,76 m).
2014. gada 31. augustā A. Vlodarčika atguva pasaules rekordu, sacensībās Berlīnē veseri aizmetot 79,58 m tālumā. 2015. gada 27. jūnijā Vroclavā uzlaboja pasaules rekordu līdz 79,83 m, bet 1. augustā uzlaboja rekordu līdz 81,08 m, kļūstot par pirmo sievieti, kas pārvarējusi 80 m robežu.
Cielaviņas armija atkal cīnās

Sižets

Sarkanais izlūks Platais, izliekoties par bagātu komersantu, kopā ar Miku ierodas pilsētā, ko ieņēmuši baltie. Viņiem jātiek uz vienu no stacijām un ar partizānu palīdzību jāsabojā dzelzceļa sliedes.
Pilsētā atrodas arī Cielaviņa un Čigāns, kuri sadraudzējušies ar bezpajumtnieku grupu. Platais iepazīstas ar apakšpulkvedi Sviridovu un iegūst nepieciešamo informāciju par pilsētā notiekošo. Pateicoties viņa pašaizliedzībai un viņa jaunajiem palīgiem, baltgvardu oficieri tiek atbruņoti.
Libānas kalnu mutašerifāts

Libānas kalnu mutašerifāts (turciski: Cebel-i Lübnan Mutasarrıflığı) pārsvarā kristīgo maronītu apdzīvota, autonoma, Eiropas lielvaru iespaidā radīta Osmaņu impērijas teritoriālā vienība, kas pastāvēja mūsdienu Libānas teritorijā no 1861. gada līdz 1918. gadam.

Reliģiskie slaktiņi

Pēc 1840. gada asiņainajām sadursmēm starp druziem un maronītiem, Eiropas lielvaras ieteica Osmaņu impērijas sultānam Abdulmedžidam I nodalīt maronītu un druzu apgabalus vienu no otra. 1842. gada 7. decembrī sultāns pieņēma austriešu valstsvīra Meterniha plānu un uzdeva Beirutas vilajeta gubernatoram sadalīt Libānas kalnus divos apgabalos: maronītu apgabalu ziemeļos un druzu apgabalu dienvidos. Abu apgabalu pārvaldnieki tika pakļauti Sidonas vilajeta gubernatoram, kura rezidence bija Beirutā.
1860. gada maijā pie Beirutas sākās kārtējās sadursmes maronītu un druzu starpā. Nākamo nedēļu laikā sadursmes aptvēra visu reģionu, bojā gāja vismaz 10 000 maronītu.

Mutašerifāta izveidošana

1860. gada 5. septembrī sanāca Francijas, Britu impērijas, Austrijas impērijas, Prūsijas karalistes, Krievijas impērijas un Osmaņu impērijas pārstāvju konference, kuras uzdevums bija noskaidrot slaktiņa iemeslus un ieteikt risinājumus turpmāku slaktiņu novēršanai. Konference pieņēma 1861. gada Libānas statūtus, kas paredzēja apvienot druzu un maronītu teritorijas kristiešu mutašerifa (pilnvarotā pārstāvja) pakļautībā. Mutašerifs bija ārpus Libānas dzimis kristietis, kuru amatā iecēla Osmaņu sultāns un tā kandidatūru apstiprināja Eiropas lielvaras. Teritorijas pārvaldīšanā mutašerifam palīdzēja administratīvā padome 12 cilvēku sastāvā kura veidošanai divus pārstāvjus izvirzīja katra no teritorijas sešām galvenajām reliģiskajām grupām – maronītiem, druziem, sunnītiem, šiītiem, grieķu ortodoksiem un melkītiem.
Šāda sistēma pastāvēja līdz 1915. gadam, kad Pirmā pasaules kara laikā turki paši iecēla teritorijas gubernatorus.

Demogrāfija

1870. gadā teritorijas iedzīvotāju skaits bija 110 000.
1895. gadā iedzīvotāju skaits bija 399 530, no kuriem 79,9% bija kristieši un 20,1% musulmaņi.
1913. gadā iedzīvotāju skaits bija 414 747, no kuriem 79,4% bija kristieši un 20,6% musulmaņi.
Nokrišņi

Nokrišņi ir termins meteoroloģijā, kas ietver jebkura veida atmosfērā esošo ūdens tvaiku kondensātu, kas sasniedz zemes virsmu. Nokrišņi veidojas tad, kad atmosfēra ir piesātināta ar ūdens tvaikiem tik tālu, ka ūdens kondensējas un krīt. Kondensācijas punktu atmosfēra sasniedz divos veidos — atdziestot un palielinot ūdens tvaika koncentrāciju.
Zemes virsmu nokrišņi var sasniegt dažādās formās — kā lietus, sniegs, krusa, rasa. Nokrišņi ir ļoti nozīmīga ūdens cikla sastāvdaļa, nokrišņu veidā rodas lielākā daļa uz Zemes esošā saldūdens. Ik gadus uz Zemes virsmas nokrīt 505 000 km³ nokrišņu, 398 000 km³ no tiem nokrīt Pasaules okeānā.
Nokrišņu biežums un daudzums dažādos Zemes reģionos atšķiras, nosakot šo dažādo reģionu klimatiskos apstākļus un rezultātā — augāja tipu un ekosistēmas sastāvu.
Paukošana

Paukošana, pazīstama arī kā modernā paukošana, lai atšķirtu to no vēsturiskās paukošanas, ir viens no cīņas sporta veidiem, kur tiek izmantoti aukstie ieroči. Paukošana (ar špagu) ir viena no modernās pieccīņas disciplīnām.
Modernās paukošanas vēsture sākusies 18. gadsimtā.
Paukošana ir viens no četriem sporta veidiem, kas ir ticis iekļauts visās modernajās Olimpiskajās spēlēs. Sporta paukošanā izmanto trīs veidu ieročus: floreti, špagu un zobenu. Sievietes sacenšas tikai ar floreti. Startējot ar dažādiem ieročiem, ir atšķirīgas "punktu gūšanas zonas".
Rūdijs Gejs

Karjera

Pirms nokļūšanas NBA R. Gejs pārstāvēja Konektikutas Universitātes komandu "Huskies" NCAA čempionātā. 2006. gada NBA draftā viņu izraudzījās Hjūstonas "Rockets" ar kopējo 8. kārtas numuru, taču viņš tika aizmainīts uz Memfisas "Grizzlies".
Jau pirmajā sezonā "Grizzlies" sastāvā R. Gejs vairumā spēļu devās komandas sākumsastāvā. 2007.—2008. gada NBA sezonā, kas bija otrā viņa karjerā, piedalījās 81 spēlē, visās dodamies sākumsastāvā. 2009. gada 13. decembrī uzvarētā spēlē pret Maiami "Heat" viņš iemeta 41 punktu, kas bija dalīts "Grizzlies" komandas rekords (tikpat iemetis arī Maiks Millers).
2010. gada 1. jūlijā R. Gejs pagarināja līgumu ar "Grizzlies" uz 5 gadiem par 82 miljoniem ASV dolāru. 2013. gada janvārī viņš tika aizmainīts uz Toronto "Raptors" trīs komandu maiņas darījumā. 2013. gada 9. decembrī "Raptors" viņu aizmainīja uz Sakramento "Kings" vairāku spēlētāju maiņā. Janvārī viņš atkārtoja karjeras rezultativitātes rekordu, gūstot 41 punktu uzvarā pret Ņūorleānas "Pelicans".
2017. gada jūlijā R. Gejs kā brīvais aģents noslēdza līgumu ar Sanantonio "Spurs".
Kopā ar ASV izlasi izcīnījis zelta medaļu 2010. gada Pasaules čempionātā un 2014. gada Pasaules kausā.
Monako administratīvais iedalījums

Monako administratīvo iedalījumu veido 11 apkaimes. Jaunākā apkaime ir Leportjēra, tā izveidota tikai 2015. gadā. Monako tradicionāli tiek iedalīta 4 daļās — Montekarlo, Monako, Lakondamina un Fonvjeija.
Mantra

Mantra (sanskritā मंत्र) ir īpaša skaņa, vārds, lūgšana, vai himna.  Mantru skaitīšanu vai dziedāšanu reizēm iekļauj vairākās meditāciju praksēs un dažādos garīgo tradīciju rituālos. Mantras esot "spēka vārdi", kas palīdzot fiziski un garīgi sakoncentrēties. Praktizētāji pieņem, ka mantru skaņas ir svētu skaņu "domformu" tēli, kas labvēlīgi iedarbojās uz prātu un ķermeni un kā terapija harmonizē apziņu ar "gara pasauli" un Visumu.

Raksturojums

Apgalvots, ka pirmās mantras sacerētas vismaz 2000. gadus p.m.e. Indijā, vēdiskā laikmetā un ir saistītas ar agrīno hinduismu.  Mantras izmanto hinduismā, budismā, džainismā, sikhismā un citās tradīcijās un mantrām līdzīgas himnas un dziesmas sastopamas arī zoroastrismā, daoismā un kristietībā. Mantru nozīme un pielietojums vairākās reliģiskās tradīcijās atšķirās, bet hinduistu tantrā tās ir nepieciešamas. Tantrā mantras esot dievības manifestācija, personīgs formulējums, kas tikai esot lietderīgs pēc iniciācijas. Mantras parasti skaita ritmiski un saista ar garīgām tradīcijām, kā arī praktikanta ilgām pēc patiesības, realitātes, gaismas, miera, mīlestības, gudrības, rīcības vai citām vērtībām. Reizēm mantras esot tikai pacilājošas skaņas.

Ticējumi

Mantru skaitīšanu vēsturiski saista ar sakrālo un ar dievībām, ar mistisko un maģisko, kā arī ar dažādiem ticējumiem par "enerģijas atbrīvošanu" un ar prāta vai garīgo spēku kopšanu. Tās skandējot "atbrīvojas enerģijas plūsma," kas palīdzot apziņai izkļūt no maldiem. Ājurvēdā pastāvot "mantru terapija."
Olaines novads

Vēsture

Tagadējā Olaines novada dienvidu robežu ar zemgaļu zemēm 1226. gadā iezīmēja Romas pāvesta legāts Modēnas Vilhelms, kurš Rīgas pilsētai piešķīra savu pārvaldes apgabalu jeb marku (latīņu: marchia). Robeža ar Zemgales bīskapijas (1226—1251) zemēm no Rumbulas gāja līdz tuvākai vietai pie Misas upes, no turienes pāri purviem taisni līdz vietai, kur Lielupē ietecēja Gātes upe, kas to savienoja ar Babītes ezeru.
1828. gadā minēts, ka Olaine bija muiža Rīgas patrimoniālā apgabala Katlakalna draudzes novadā. Saskaņā ar 1860. gada Vidzemes guberņas zemnieku likumiem Rīgas pilsēta 19. gs. otrajā pusē 68% no savu muižu zemes pārdeva zemnieku saimniecībām. 1922. gadā noteica Rīgas pilsētas administratīvās robežas un Olaines apkārtne vairs nebija tieši pakļauta Rīgas pilsētas, bet gan Rīgas apriņķa pašvaldībai.
1949. gada 31. decembrī Rīgas apriņķi likvidēja un Olaines apkārtnes teritoriju iekļāva Rīgas rajonā.

Apdzīvotās vietas

Olaines novadā ietilpst Olaines pilsēta un Olaines pagasts ar ciemiem - Apšukalni, Blijas, Dāvi, Damradi, Grēnes, Galiņi, Ezītis, Ielejas, Jaunolaine, Jāņupe, Kalmes, Klāvi, Medemciems, Pārolaine, Pēternieki, Rājumi, Rubeņi, Stīpnieki, Stūnīši, Vaivadi, Virši.

Reliģija

Olainē atrodas katoļu un pareizticīgo baznīca. Jaunolainē — luterāņu baznīca.