google/wiki40b huggingface dataset:
Pienskābe

Izomēri

Dabā sastopamā pienskābe ir α-hidroksipropionskābe jeb etilidēnpienskābe, ko sauc arī par parasto pienskābi. Sintētiski var iegūt tās struktūrizomēru - β-hidroksipropionskābi (etilēnpienskābi jeb hidrakrilskābi). Etilēnpienskābei nepiemīt optiskā aktivitāte, bet parastā pienskābe ir optiski aktīva, jo satur asimetrisko oglekļa atomu. Tai iespējami D- un L- izomēri, kā arī D,L-pienskābe (abu izomēru maisījums jeb racemāts). D-pienskābe griež polarizētās gaismas plakni pa kreisi, tādēļ to sauc arī par (−)-pienskābi jeb D-(−)-pienskābi. Dabā biežāk atrodamā L-pienskābe jeb (+)-pienskābe polarizētās gaismas plakni griež pa labi un to sauc arī par gaļas pienskābi jeb sarkopienskābi.

Vēsture

Pienskābi atklājis zviedru ķīmiķis Kārlis Vilhelms Šēle 1780. gadā skābā pienā (no tā cēlies vielas nosaukums). L-pienskābi no gaļas izdalījis Bercēliuss 1808. gadā (tās struktūru noskaidrojis Johans Vislicēnuss 1873. gadā). 1895. gadā Bēringers Ingelheims atklāja, ka pienskābi rūpnieciskos apjomos var iegūt ar baktēriju palīdzību — tā bija pasaulē pirmā liela mēroga biotehnoloģija.

Atrašanās dabā

Pienskābe veidojas no ogļhidrātiem bakteriālās pienskābās rūgšanas procesā speciālu fermentu (laktacidāžu) iedarbībā. Atkarībā no baktēriju sugas un pārstrādājamā ogļhidrāta var veidoties pienskābes racemāts vai kāds no optiskajiem izomēriem. Pienskābe sastopama daudzos pārtikas produktos (sierā, vīnā, skābētos kāpostos un gurķos). Pienskābās baktērijas (Lactobacillus) mitinās arī cilvēka mutes dobumā un ir atbildīgas par zobu puvi.
L-pienskābe ir svarīgs dzīvnieku un cilvēka metabolisma produkts. Tā veidojas anaerobās glikolīzes (glikozes šķelšanas bez skābekļa klātienes) procesā no pirovīnogskābes. Šajā procesā izdalās enerģija. Pienskābe pēc rašanās tiek aerobi (skābekļa klātienē) oksidēta līdz ogļskābajai gāzei un ūdenim. Lielas fiziskas slodzes laikā pienskābe nepaspēj oksidēties, uzkrājas muskuļos un rada visiem pazīstamās muskuļu sāpes pēc piepūles. Organismā iespējams arī pretējs process — glikozes sintēze (resintēze) no pienskābes, protams, patērējot enerģiju. Tomēr šis process ir nepieciešams, jo ne visas organisma šūnas spēj pārstrādāt pienskābi, bet glikoze ir vajadzīga visām šūnām.

Iegūšana

Iegūst, raudzējot ogļhidrātus ar speciālām baktērijām. Var iegūt arī sintētiski, hidrolizējot α-hlorpropionskābi vai sadalot ar sārmu glikozi un fruktozi. Etilēnpienskābi iegūst, vārot ūdenī β-jodpropionskābi, vai hidratējot akrilskābi ar sārmu.

Īpašības

Tāpat kā glikolskābe, pienskābe spēj veidot dažādus anhidrīdus, piemēram, ciklisku laktīdu vai parasto pienskābes anhidrīdu CH₃CHOHCO−OCH(CH₃)COOH. Laktīds veidojas, pienskābi ilgstoši karsējot. Etilēnpienskābe neveido anhidrīdu, bet ūdeni atņemošu vielu klātienē dod akrilskābi.
p-Oksidifenila un sērskābes klātienē pienskābe dod violetu krāsojumu.
Andris Bergs

Biogrāfija

1994. gadā pabeidzis Olaines 1. vidusskolu. 2000. gadā ieguvis Latvijas Universitātes maģistra grādu ekonomikā.
Līdz 2005. gadam bija Olaines domes īpašuma fonda vadītājs.
No LSDSP saraksta kandidējis 2005. gada Olaines domes vēlēšanās, taču palicis pirmais "aiz strīpas". Pēc vēlēšanām Bergs kļuva par domes izpilddirektoru.
Ievēlēts 2009. un 2013. gada Olaines novada domes vēlēšanās. Pēc ievēlēšanas 2009. gadā kļuva par domes izpilddirektoru, deputāta mandātu noliekot.
2013. gada 21. jūnija jaunā sasaukuma sēdē ievēlēts par novada domes priekšsēdētāju.
Rams Sofers

Biogrāfija

Beidzis Telavivas universitātes Matemātikas fakultāti un Mūzikas akadēmiju. Šaha turnīros sācis piedalīties 1980. gadu otrajā pusē. 1990. gadā Bernē piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla zonas turnīrā, kurā palicis 8. vietā. 1993. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Telavivā, ka arī ieņēmis 2. vietu aiz Valērija Loginova starptautiskajā šaha turnīrā Budapeštā. 1994. gadā Izraēlas šaha čempionātā dalījis 5.-6. vietu, kā arī atkārtoti uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Telavivā. Par panākumiem turnīros FIDE 1990. gadā Soferam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1994. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 1998. gadā uzvarējis Budapeštas startautiskajā šaha turnīrā First Saturday, bet 1999. gadā šajā turnīrā palicis otrais aiz Ķīnas lielmeistara Bu Sjandži. Kopš 2000. gada šaha turnīros piedalās reti.
1998. gadā kļuvis par otro šahistu pasaulē aiz Anglijas lielmeistara Džonatana Mestela, kuram vienlaicīgi piešķirts gan FIDE starptautiskā lielmeistara, gan starptautiskā lielmeistara šaha kompozīciju risināšanā nosaukums. 2016. gada labāko šaha kompozīciju risinātāju sarakstā ieņēmis 5. vietu.
Pāvels Vaļentenko

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Vaļentenko sāka 2005.—06. gada sezonā, kad aizvadīja savas pirmās divas spēles Krievijas Superlīgas kluba Ņižņekamskas "Neftekhimik" sastāvā. Nākamo sezonu "Neftekhimik" rindās aizsargs aizvadīja jau pilnībā, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2007.—08. gada sezonu Vaļentenko aizvadīja AHL vienībā Hamiltonas "Bulldogs", taču jau 2008.—09. gada sezonas ievadā atgriezās Krievijā, pievienojoties Maskavas "Dinamo" rindām. 2010. gadā Vaļentenko pievienojās Konektikutas "Whale" rindām, tās sastāvā aizvadot divas sezonas.
2012.—13. gada sezonu aizsargs aizvadīja Omskas "Avangard" rindās, taču tad pievienojās Ņižņijnovgorodas "Torpedo". 2014.—15. gada sezonā hokejists sāka pildīt "Torpedo" kapteiņa funkcijas, taču sezonas vidū tika aizmainīts uz Hantimansijskas "Jugra".
Pjotrs Murdzja

Biogrāfija

Četras reizes izcīnījis medaļas Polijas junioru šaha čempionātos: divas zelta (1991, 1995) un divas sudraba (abas 1993) dažādās vecuma grupās. Četras reizes uzvarējis Polijas junioru šaha komandu čempionātos (1990, 1991, 1992, 1993), kuros pārstāvējis savas dzimtās pilsētas Gdaņskas klubu "Gedania". 1994. gadā debitējis Polijas šaha čempionāta finālā, kurā vēl piedalījies 1997., 2003. un 2004. gados. Bijis pirmais starptautiskos šaha turnīros Hamburgā (B turnīrs, 1996), Svidņicā (1998) un Legņicā (2003), divos pēdējos no kuriem izpildījis starptautiskā lielmeistara normas.
Pazīstams kā viens no labākajiem šaha kompozīciju risinātājiem. Septiņas reizes ir uzvarējis Pasaules čempionātā šaha kompozīciju risināšanā individuālajā vērtējumā (2002, 2005, 2006, 2008, 2009, 2012, 2013) un piecas reizes bijis otrais šajās sacensībās (2001, 2004, 2010, 2014, 2016). Tāpat deviņas reizes ir uzvarējis Pasaules čempionāta šaha kompozīciju risināšanā komandu vērtējumā (2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017). Deviņas reizes uzvarējis Eiropas čempionātā šaha kompozīciju risināšanā individuālajā vērtējumā (2006, 2008, 2009, 2012, 2012, 2013, 2014, 1916, 2017) un piecas reizes komandu vērtējumā (2009, 2013, 2014, 2015, 2017). Līdz 2015. gadam sešpadsmit reizes uzvarējis Polijas čempionātā šaha kompozīciju risināšanā. 2002. gadā kļuvis par pirmo Polijas šahistu, kuram piešķirts starptautiskā lielmeistara nosaukums šaha kompozīciju risināšanā.
Beidzis Gdaņskas universitātes Filoloģijas un vēstures fakultāti. Kopš 2009. gada strādā par apmācību vadītāju Polijas šaha federācijā.
Profilakse

Profilakse ir pasākumu komplekss, kas nodrošina cilvēku veselības saglabāšanu.
Var būt dažādi profilaktiski pasākumi kā vispārējas veselības nostiprināšana lietojot pareizu uzturu, ar fiziskām aktivitātēm nostiprināt organisma imūnsistēmu, higiēnas pasākumi, lai izvairītos no dažādām infekcijas slimībām un laicīga slimību diagnoze. Optimālu pasākumu veikšanai nepieciešams veikt regulāru aktuālās situācijas novērtēšanu un veikt prognozes veselības jomā, regulāra iedzīvotāju izglītošana, kontroles dienestu darbība, medicīnas personāla izglītošana un sagatavošana, kā arī ārstniecības līdzekļu rezervju plānošana.
Āfrikas jakāns

Izplatība

Āfrikas jakāns sastopams Kenijas, Senegālas, Gambijas, Mauritānijas, Etiopijas, Somālijas, Namībijas, Botsvanas un Dienvidāfrikas teritorijās Tas dzīvo stāvošu ūdeņu saldūdens ezeros vai purvos, un dīķos ar atbilstošu veģetāciju (augi ar peldošām lapām).

Izskats

Āfrikas jakānu ir ļoti viegli atpazīt. Putns ir apmēram 23—31 cm liels, ar garu kaklu, garām kājām un pirkstiem, svars 137—261 g. Mātītes ir lielākas par tēviņiem. Kā visām jakānām Āfrikas jakānam ir ļoti gari kāju pirksti, kas ļauj jakānam staigāt pa peldošo ūdensaugu lapām. Tas pamatā pārvietojas tikai soļojot pa lapām, ļoti reti paceļoties gaisā. Tas ir arī labs peldētājs un nirējs. Jakāns var pārpeldēt brīvus ūdens klajumus no vienas lapu "salas" līdz nākamajai.
Āfrikas jakāns ir kastaņbrūnā krāsā ar melniem spārnu galiem. Tā kakls un galva ir trīs krāsās: baltajam kaklam un sejai ir melna aizmugurējā daļa un pakausis, bet pakakle un pamatne pie krūtīm iedzeltenas. Knābis ir gaišā, zilganpelēkā krāsā, tā pamatne pagarināta, apņemot visu pieres daļu. Uz acīm šaura, melna švīka, kurā vizuāli pazūd melnās acis. Kājas un to pirksti gaiši pelēki.

Ieradumi

Āfrikas jakāns pārtiek no kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, kā arī ūdensaugu sēklām. Tas, pārvietojoties pa ūdensaugu lapām, uzlasa kukaiņus gan no augiem, gan ūdens virsmas. Reizēm jakāns uzlasa kukaiņus, kuri dzīvo uz nīlzirgu mugurām. Staigājot pa nīlzirga mugurām, šie putni ar saviem nagiem saskrāpē to ādu, tādēļ nīlzirgi cenšas no tiem atbrīvoties, rezultātā apdraudot Āfrikas jakānu dzīvību.

Ligzdošana

Lietus sezonas laikā Āfrikas jakāniem ir vairošanās sezona. Mātītēm ir savas teritorijas un riesta laikā tās cenšas sapāroties ar pēc iespējas vairākiem tēviņiem. Tēviņš uz ūdens iekārto peldošu ligzdu, kurā mātīte iedēj 4 melni iesvītrotas, brūnas olas. Katras olas izskats ir nedaudz atšķirīgs. Pērēšanas rūpes uzņemas tēviņš, kā arī viņš aizsargā ligzdu no ienaidniekiem. Ja ligzda sāk grimt un olām draud briesmas, tēviņš tās paņem zem spārniem un pārnes uz jaunu, drošāku vietu. Kamēr tēviņš perē olas, mātīte dodas pie nākamā tēviņa. Rūpes par cāļu audzināšanu mātītes neuzņemas. Pēc 22—28 dienām izšķiļas mazie jakāni.
Drīz pēc izšķilšanās jakānu cāļi var skriet. Tēvs tos audzina un apmāca, kā atrast kukaiņus, gliemjus, tārpus, mazus krabīšus un zivis, kā arī augu sēklas. Cāļi paliek kopā ar tēvu 40—70 dienas. Ja mazajiem draud briesmas, tēvs tos paslēpj zem saviem spārniem.
15. autobusu maršruts (Rēzekne, līdz 2011)

Maršruts

Blaumaņa iela — F. Kempa iela — Vipinga kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Ludzas iela, Zilupes iela, Parka iela, F. Kempa iela, Egļu iela, Rēznas iela un Meža iela.
Vipinga — F. Kempa iela — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Egļu iela, F. Kempa iela, Parka iela, Zilupes iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.

Maršruts ar mainītu virzienu

Virzienā Vipinga — F. Kempa iela — NOOK — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Egļu iela, F. Kempa iela, Parka iela, Zilupes iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela, Noliktavu iela, Varoņu iela un Blaumaņa iela.
Virzienā Blaumaņa iela — NOOK — F. Kempa iela — Vipinga kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Varoņu iela, Noliktavu iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Ludzas iela, Zilupes iela, Parka iela, F. Kempa iela, Egļu iela, Rēznas iela un Meža iela.

Atbrīvošanas alejas un Zilupes ielas rekonstrukcijas laikā

Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta, un sakarā ar Zilupes ielas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 30. maija, sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu un Pļavu ielām attiecīgi, ka rezultātā 15. autobusu maršruts arī tika mainīts.

Maršruts

Blaumaņa iela — F. Kempa iela — Vipinga kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela, Pļavu iela, Parka iela, F. Kempa iela, Egļu iela, Rēznas iela un Meža iela.
Vipinga — F. Kempa iela — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Egļu iela, F. Kempa iela, Parka iela, Pļavu iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Ģederts Odiņš

Dzīves gājums

Dzimis 1877. gada 29.janvārī Misas pagastā rentnieka ģimenē. 1893. gadā viņš beidza Talsu pilsētas skolu. No 1896. līdz 1899. gadam pēc tautskolotāja eksāmenu nokārtošanas strādā par palīgskolotāju Jērcēnu pagasta skolā. 
No 1899. gada mācījās Pēterburgas skolotāju institūtā, kuru absolvēja 1902.gadā. 1901. gadā strādāja Baku ģimnāzijas vasaras kolonijā Kaukāzā. Kā valsts stipendiāts mācījās ārzemēs: apmeklēja rokdarbu kursus Leipcigā un Lozannā, studēja fiziku un ķīmiju Vīnes universitātē. Līdz 1906. gadam strādāja Jēzus baznīcas tirdzniecības skolā Pēterburgā, bija mājskolotājs Pēterburgas gubernatora Zinovjeva ģimenē, rokdarbu skolotājs Pēterburgas skolotāju institūtā. 1906. gadā pārcēlās uz Rīgu, strādāja par inspektoru A. Ķeniņa tirdzniecības skolā. Vēlāk izveidoja un vadīja Skolotāju sabiedrības Tirdzniecības skolu Martas ielā 5. Šo skolu savos autobiogrāfiskajos tēlojumos aprakstīja skolotājs Jānis Greste. 
Bija inspektors Nikolaja II tirdzniecības skolā (1908-1916), no 1912. gada studēja Komercinstitūtā, pēc kura beigšanas tika iecelts par komercskolas direktoru. Pēc Oktobra revolūcijas bija bezpajumtnieku vasaras nometnes Udeļnajā dibinātājs un vadītājs. Kopā ar viņu tur strādāja vēlākie Jelgavas II valsts vidusskolas skolotāji Jānis, Greste, Lilija Ķempe un Fricis Dravnieks. 1920. gadā darbojās reevakuācijas komisijā Maskavā.
Pēc atgriešanās dzimtenē no 1921. gada bija Latvijas Izglītības ministrijas arodskolu nodaļas vadītājs, Jelgavas II valsts vidusskolas (ģimnāzijas) direktors (1922-1934) un Valsts centrālā pedagoģiskā institūta direktors (1925–1930).
Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā Ģ. Odiņu atlaida no Jelgavas II valsts ģimnāzijas direktora amata, pārceļot darbā uz Zaļenieku vidusskolu. Pedagogu šis amats un darba perspektīve neapmierināja, tādēļ viņš aizgāja pensijā. Mūža novakari pavadīja savās lauku mājās.
Miris 1937. gada 19. augustā, apbedīts Rubas kapsētā.
Krāļovski Hlmeca

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1214. gadā. Tāpat kā vairums Slovākijas pilsētu, tā gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Kirājhelmeca (ungāru: Királyhelmec). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz Pirmajām Vīnes arbitrāžām, ietilpa Ungārijā. No 1993. gada - Slovākijā.

Cilvēki

Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir ungāri (73,66 %), dzīvo arī slovāki (19,43 %) un čigāni (3,95 %).
Cietoksnis

Cietoksnis parasti ir pils, kas nocietināta ar dažādām fortifikācijas būvēm. Šaurākā nozīmē par cietoksni mūsdienās uzskata neatkarīgu, ļoti strukturētu nocietinājumu, celtu no izturīga akmens mūra, vēlāk arī no betona, kas kalpotu aizsardzībai no ienaidnieka šaujamieročiem (īpaši artilērijas), vienlaicīgi aizstāvjiem spējot pielietot šaujamieročus cietokšņa aizsardzībai. Šāda veida cietokšņi tika celti no 15. gadsimta kā atbildes reakcija uz smago šaujamieroču lietošanu, un bija izplatīti līdz 20. gadsimta vidum. Tie var kalpot robežu vai piekrastes aizsardzībai, veidot atbalsta punktu uzbrukumam un atbalstīt atkāpjošās armijas. Bez tam, daži cietokšņi tika lietoti kā administratīvie štābi, cietumi, vai valsts naudas un dārgmetālu rezervju glabātavas. Cietokšņu aizsardzībai tika izveidoti pastāvīgi cietokšņu garnizoni ar lielām pārtikas un bruņojuma rezervēm, lai būtu iespēja izturēt ilgstošus aplenkumus. Tikai ar jaunu ieroču veidu izgudrošanu un jaunu kaujas taktiku pielietošanu cietokšņu kā pamata nocietinājumu punktu nozīme mazinājās.

Apraksts

Par cietokšņu prototipiem var uzskatīt zemes vaļņus ar palisādēm, ar kuriem tika norobežotas nelielas apmetnes. Šādi cietokšņu prototipi bieži vien tika veidoti uz pauguriem. Vēlāk pirms aizsargsienas tika rakti aizsarggrāvji ar ūdeni. Attīstoties militārajām un celtniecības zināšanām, savas formas mainīja arī cietokšņi.
Klasisks cietoksnis sastāvēja no torņiem (apaļiem vai kvadrātveida), kas savienoti ar aizsargmūri ar šaujamlūkām.
Viduslaikos izplatīti bija nelieli cietokšņi-pilis, kuros dzīvoja feodāļi. Pilis kalpoja aizsardzībai no kaimiņu iebrukumiem. Pilīs atrada patvērumu zemnieki, kas bija feodāļa pakļautībā. Beidzoties feodālajai sadrumstalotībai, piļu loma mazinājās. Daudzas pilis no aizsardzības būvēm tika pārbūvētas par reprezentatīviem namiem (piemēram, Jelgavas pils). 
Starp cietoksni un pili ir atšķirības. Ja pils faktiski ir viena celtne, kurā vienā veselumā savienoti aizsargmūri, tilti, dzīvojamās telpas (kazarmas, arsenāli), torņi, aizsarggrāvji un citas būves, tad cietoksnis būtībā ir zemes gabals, kas ir apbūvēts ar aizsargmūri un torņiem. Turklāt šī teritorija var būt kā blīvi apbūvēta (ar namiem, baznīcām, noliktavām u.c.), tā arī tukša — šādā gadījumā runa ir par cietokšņa pagalmu. Turklāt cietoksnim parasti ir lielāka teritorija, nekā pilij, kas ļāva cietokšņa iekšējo telpu apbūvēt ar dažādām celtnēm. Atsevišķs gadījums ir pilsētas-cietokšņi, piemēram, kremļi.
Hematoloģija

Hematoloģija (grieķu: αἷμα, haima — ‘asins’, -λoγία — ‘mācība’) ir medicīnas nozare, kas pēta asins uzbūvi, fizioloģiju, patoloģiju, asinsrades orgānus, to slimību diagnosticēšanu, ārstēšanu un profilaksi. Hematoloģija tiek iedalīta vairākās nozarēs: morfoloģiskajā, seroloģiskajā un klīniskajā hematoloģijā.
Par hematoloģijas sākumu var tikt uzskatīts 1674. gads, kad nīderlandietis Antonijs van Lēvenhuks atklāja eritrocītus. Kā zinatne pastāv kopš 19. gadsimta vidus. Latvijā zinātnes pirmsākumi datējami ar 1914. gadu, kad tika nodibināta Rīgas Pastēra stacija.
Helmuts Roveders

Dzīves gājums

Beidzis Rīgas pilsētas vācu ģimnāziju. No 1928. līdz 1933. gadam studējis Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē. Strādājis par zvērinātu advokātu.
Bijis labs šahists. 1938. gada 10. oktobrī ievēlēts par Rīgas Šaha biedrības priekšsēdētāju.
1939. gadā rudenī repatriējies uz Vāciju.
Volhova (pilsēta)

Vēsture

Pilsētu radās kā Volhovas HES celtnieku ciemats, un tās nosaukums līdz 1940. gadam bija Volhovstroja (Волховстрой). Volhovas HES tika celta pēc "Goelro" plāna no 1918. līdz 1926. gadam un bija pirmā lielā HES valstī. 1929. gadā blakus HES tika sākta celt valstī pirmā alumīnija ieguves rūpnīca.

Ekonomika

Pie pilsētas atrodas HES un kompānijas "Rusal" alumīnija rūpnīca (ОАО "Волховский алюминиевый завод"). Volhova ir ievērojams dzelzceļa mezgls - pilsētā atrodas četras dzelzceļa stacijas.
Mareks Segliņš

Izglītība un darba gaitas

1993. gadā M. Segliņš absolvējis Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti, pēc tam strādājis Liepājas pilsētas prokuratūrā un tiesā. No 1994. līdz 1998. gadam bijis advokāta palīgs birojā "Pomerancis un Kreicis", savukārt 1998. gadā pats ieguvis zvērināta advokāta statusu.
Pēc aiziešanas no aktīvās politikas kļuvis par Rīgas pilsētas pašvaldības kapitālsabiedrības "Rīgas Nami" valdes locekli.

Politiskā darbība

1998. gadā no Tautas partijas ievēlēts 7. Saeimā, kur darbojies Juridiskajā un Saimnieciskajā komisijā. 1999. gada 16. jūlijā M. Segliņš kļuva par Iekšlietu ministru Andra Šķēles valdībā, šo amatu saglabājot arī Andra Bērziņa Ministru kabinetā. M. Segliņš amatu atstāja 2002. gada septembrī, īsi pirms A. Bērziņa valdības darbības beigām saistībā ar Tautas partiju nomelnojošas kampaņas izmeklēšanas gaitas publiskošanu, ko bija vadījis premjera partijas biedrs Pēteris Apinis ("Latvijas Ceļš").
2002. gadā ievēlēts 8. Saeimā, no 2004. gada marta bijis Juridiskās komisijas priekšsēdētājs. 2006. gadā ievēlēts 9. Saeimā, saglabājot savu Juridiskās komisijas priekšsēdētāja amatu, kā arī kļūstot par Nacionālās drošības komisijas priekšsēdētāju.
2007. gada 20. decembris, kad tika izveidota Ivara Godmaņa valdība, M. Segliņš atkal kļuva par Iekšlietu ministru. Pēc "Vecrīgas grautiņa" paziņoja, ka vairs nesarunāsies ar opozīcijā esošajiem "Sabiedrība citai politikai" Saeimas deputātiem Aigaru Štokenbergu un Arti Pabriku, un šiem abiem bijušajiem Tautas partijas biedriem nosūtīja īsziņas, attiecīgi: "Vai esi gandarīts. Mareks" un "Tu esi nelietis. Mareks Segliņš".
2008. gadā M. Segliņš nomainīja Aigaru Kalvīti Tautas partijas priekšsēdētāja amatā, taču jau 2009. gada novembrī atkāpās pirms termiņa beigām no šī amata, lai atdotu priekšsēdētāja vietu partijas dibinātājam A. Šķēlem, kurš gandrīz vienprātīgi tika ievēlēts par priekšsēdētāju partijas 12. kongresā.
2009. gadā, veidojot Valda Dombrovska valdību, M. Segliņam radās iespēja nomainīt vairākkārt ieņemto Iekšlietu ministra amatu pret viņam atbilstošāko un pēc izteikumiem intervijās viņa iekāroto Tieslietu ministra amatu. Tajā atradās līdz 2010. gada martam, kad Tautas partija izstājās no V. Dombrovska valdības, un M. Segliņš tika atsaukts no ministra amata. Jau pēc nedēļas atgriezās Saeimā un atsāka pildīt deputāta pienākumus.
Pēc neveiksmes 10. Saeimas vēlēšanās, kurās Tautas partija un M. Segliņš kandidēja apvienības "Par Labu Latviju" sarakstā, viņš paziņoja par politiskās darbības pārtraukšanu. 2014. gada kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, pārstāvot tajā Liepājas partiju, taču netika ievēlēts.
Pavasara un Rudens annāles

Pavasara un Rudens annāles ir Džou dinastijas laika Lu valsts hronika, kas aptver laiku no 722. līdz 481. g.p.m.ē. Notikumu apraksti ir ļoti īsi, bez plašākiem paskaidrojumiem aprakstot katra mēneša notikumus. Hronika sadalīta 12 valdošo Lu hercogu varas posmos. 
Annāles uzskata par vienu no pieciem konfūcisma klasiskajiem tekstiem, kura interpretācijas mūsu ēras 2. gs. izraisīja konfūcisma sašķelšanos. Konfūcija sekotāji uzskatīja, ka vinš esot rediģējis annāļu tekstu, un to studēšana atklās Konfūcija uzskatus par to, kā jāvada valsts. Katram annāļu vārdam un teikumam radās interpretējoši skaidrojumi. Šķelšanās rezultātā radās "Vecā teksta skola" un "Jaunā teksta skola". Agrīnajā Haņu dinastijas laikā "Jaunā teksta skola" bija guvusi virsroku. Vēlīnajā Haņu periodā, ap 200. gadu, "Jaunā teksta skola" tika smagi kritizēta un līdz pat 19. gs. pastāvēja pusslepeni. 19. gs. beigās "Jaunā teksta skolas" tekstus izmantoja reformisti, lai vērstos pret impērijas varas absolūtismu.
Pisi

Vēsture

Pirmo reizi rakstiskos avotos Pisi (Püssz) minēta 1472 gadā. Tolaik mežainajā un purvainajā apkaimē atrodošā apdzīvotā vieta bija grūti pieejama un faktiski atgriezta no ārpasaules.
Līdz ar Baltijas dzelzceļa un Pisi stacijas izbūvi 1870. gadā Pisi sāka strauji attīstīties gan kā apdzīvota vieta, gan kā industriāls centrs.
1926. gadā bijušās Pisi muižas ēkā tika izbūvēta Pisi skola (šobrīd Liganuzes vidusskola, igauņu: Lüganuse keskkool).
Pirmais Pisi rūpniecības uzņēmums bija kokzāģētava, kas izveidojās Pisi muižas teritorijā, Purtses upes krastā, bet apdzīvotā vieta tika saukta par Ūspurtsi vai Neiīzenhofu (igauņu: Uus-Purtse, vācu: Neu-Isenhof). 
Vēlāk Pisi teritorijā tika nodibināta kafijas ražotne, mēbeļu fabrika u.c. uzņēmumi.
Mūsdienās Pisi atrodas vieni no lielākajiem Igaunijas koksnes pārstrādes un mēbeļu furnitūras uzņēmumiem AS Repo Vabrikud un AS Skano Group
1954. gadā Pisi ieguva pilsētciemata statusu, bet pilsētas tiesības Pisi ieguva 1993. gadā.