Latvijas Padomju valdības 1918. gada 17. decembra manifests

Latvijas Padomju valdības manifests 1918. gada 17. decembrī bija Latvijas strādnieku, bezzemnieku un strēlnieku Padomju valdības paziņojums, ar kuru tā  pasludināja, ka valsts vara Latvijā ir Padomju valdības rokās, izsludināja par atceltām un gāztām "visas pagaidu valdības, zemes un tautas padomes un viņu ministrijas", atcēla visus likumus, rīkojumus un iestādījumus, ko radījusi "feodālā vācu muižniecība, krieviskā patvaldība, vācu imperiālisms un Krievijas buržuāzija", pasludināja, ka visu veco varas iestāžu vietā stājas proletariāta diktatūra - bruņoto strādnieku padomju vara, kuras diktatūras vārdā pasludināja Latvijā Padomju valdības brīvību un proletāriskās revolūcijas likumu.
1918. gada 22. decembrī Padomju Krievija pirmo reizi oficiāli atzina Latvijas Padomju Republikas valdības suverenitāti.

Priekšvēsture

Pēc Vācijas kapitulācijas Pirmajā Pasaules karā 1918. gada 9. novembrī un Brestļitovskas miera līguma anulēšanas Viskrievijas Centrālā izpildu komiteja 1918. gada 13. novembrī pieņēma lēmumu par padomju varas atjaunošanu Latvijā.  
Savukārt 1918. gada 18. novembrī Latvijas Tautas padome svinīgā sēdē  paziņoja, ka suverēnā valsts vara Latvijā ir pārgājusi Tautas Padomes rokās. Turpretī Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) XVII konferencē Maskavā 1918. gada 18.–19. novembrī pieņēma rezolūciju, kurā cita starpā bija rakstīts: "Latvijas savienotā komūna jeb Latvijas komūna ir Krievijas Sociālistiskās Federatīvās Padomju Republikas sastāvdaļa." Lai steidzami apspriestu tālāko rīcību, 1918. gada 23. novembrī Maskavā notika LSD Centrālkomitejas Krievijas biroja ārkārtas sēde par revolucionārās Latvijas Pagaidu valdības dibināšanu. Sēdē piedalījās VK(b)P Centrālkomitejas loceklis un KPFSR Tautību lietu tautas komisārs Staļins, kas ierosināja, ka tomēr jānodibina revolucionārā pagaidu valdība no pazīstamākiem LSD darbiniekiem un jāizsludina vienā no pierobežas punktiem – piemēram, Torošinā vai arī Rīgā, bet jānoskaidro, vai Rīga nostāsies revolūcijas pusē. Jaunā pagaidu valdība izsludina savu varu no strēlniekiem ieņemtos apgabalos, kurus Krievija sūta uzbrukumā uz Latviju. Ieņemtos apgabalos nāk spēkā visi tie dekrēti, kuri jau bij dzīvē izvesti Padomju varas laikā Latvijā. LSD Centrālkomitejas Krievijas birojs atbalstīja Staļina priekšlikumu un sastādīja Latvijas Pagaidu valdības sarakstu.
Savukārt 1918. gada 26. novembrī Vācijas ģenerālpilnvarotais Baltijas zemēs Augusts Vinnigs Vācijas valdības uzdevumā parakstīja Latvijas Pagaidu valdības atzīšanas notu, kas no starptautisko tiesību viedokļa nozīmēja Vācijas oficiālu atteikšanos no Brestļitovskas miera līgumā iegūtajām tiesībām uz Latvijas teritoriju un centieniem veidot Baltijas hercogisti savā pakļautībā. Tās Reģentu padome 1918. gada 28. novembrī nolika savas pilnvaras.
Jau 1918. gada novembra beigās sākās Sarkanās armijas iebrukums Latvijā, kuras sastāvā no decembra vidus tika iekļautas arī latviešu strēlnieku vienības. Faktiski bez pretestības Sarkanā armija ieņēma Latgali un lielu daļu Vidzemes. Tikai 7. decembrī Latvijas Pagaidu valdība izveidoja "Baltijas zemessardzi" (vāciski - "Baltijas landesvērs"), kuras sastāvā bija gan latviešu, gan arī vācbaltiešu un Baltijas krievu militārās vienības.
1918. gada 4. decembrī Maskavā tika izsludināta revolucionārā Latvijas Pagaidu valdība ar Pēteri Stučku priekšgalā. 7. decembrī LSD CK Krievijas birojs ārkārtējā sēdē apstiprināja Latvijas Padomju valdības manifestu. Stučka ierosināja, ka manifestā ietverams paziņojums, ja Latvijā nāks iekšā angļu un franču karaspēks, tad Padomju Latvijas valdība sauks palīgā Padomju Krievijas karaspēku.