google/wiki40b huggingface dataset:
Daina Šveica

Dzīvesgājums

Dzimusi 1939. gadā kā Daina Mellenberga Rīgas Jūrmalas pilsētas arhitekta Viktora Mellenberga ģimenē. Absolvējusi Rīgas Politehnisko institūtu (1965). Ķīmijas zinātņu doktore. Sporta karjeras laikā četras reizes izcīnījusi Eiropas čempiones titulu pārairu divniekā kopā ar Maiju Kaufmani (1963., 1964., 1965. un kopā ar T.Gomolko 1967. gadā), kā arī vairākas reizes kļuvusi par PSRS čempioni (1963., 1965., 1967.). Treneris Juris Aldiņš. PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare (1965).  
No 1970. līdz 1990. gadam viņa bija Latvijas Zinātņu akadēmijas Neorganiskās ķīmijas institūta zinātniskā līdzstrādniece.
Pēc viņas iniciatīvas 1989. gada 21. maijā nodibināja Latvijas Olimpisko akadēmiju (LOA) un viņu ievēlēja par LOA prezidenti. Ierosināja nodibināt Latvijas olimpiešu klubu - 1990. gada 15. janvārī kluba pirmā priekšsēdētāja pienākumus uzticēja Jāņa Lūša trenerim Valentīnam Mazzālītim. D. Šveica aktīvi iestājās par Latvijas Olimpiskās komitejas (LOK) atjaunošanu. LOK Ģenerālās asamblejas pirmajā sesijā 1988. gada 1. decembrī D. Šveicu ievēlēja par LOK viceprezidenti. Bija starptautiskās airēšanas savienības  (FISA - International Federation of Rowing Associations) aktīva dalībniece. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1992. gadā D. Šveicu iecēla par Latvijas Fiziskās kultūras un sporta komitejas (vēlāk Latvijas Sporta departaments) direktori.
Rihtera skala

Rihtera skala ir skaitļu skala, kuru 1935. gadā izveidoja Čārlzs Rihters, lai noteiktu zemestrīces stiprumu jeb magnitūdu. Rihtera skala ir logaritmiska skala, kur magnitūdas maksimālā vērtība ir 10. Pēc novecojušas definīcijas, magnitūda ir nosacīta mērvienība, kas norāda zemestrīcē vai eksplozijā izdalītās enerģijas daudzumu uz platības vienību, tomēr mūsdienās tiek ieteikts terminu 'magnitūda' lietot kā sinonīmu zemestrīces stiprumam. Magnitūdas vērtības nedrīkst sajaukt ar ballēm, kurās novērtē zemestrīces intensitāti (sk. Merkalli skala). Agrāk lietoja arī jēdzienu "balles pēc Rihtera skalas", bet mūsdienās tas aizstāts ar magnitūdas vērtībām.
Slovēnijas administratīvais iedalījums

Slovēnijas administratīvo iedalījumu veido 212 pašvaldības (slovēņu: občine), kuras statistikas vajadzībām tiek apvienotas 12 statistiskajos reģionos (slovēņu: statistične regije).
Oskars Osala

Spēlētāja karjera

Karjeru Osala sāka Vāsas "Sport" sistēmā, 2003.—04. gada sezonā aizvadot piecas spēles arī "Sport" Mestis līgas klubā. Pēc 2004.—05. gada sezonas Osala pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur nākamās divas sezonas aizvadīja OHL klubā Misisogas "IceDogs". 2007.—08. gada sezonu aizvadīja SM līgas vienībā Espo "Blues", taču tad atgriezās Ziemeļamerikā.
2008.—09. gada sezonā aizvadīja divas spēles arī NHL vienības Vašingtonas "Capitals" rindās, kā arī kopā ar Hēršijas "Bears" izcīnīja Kaldera kausu. Nākamajā sezonā tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes", tās rindās laukumā izejot vienā spēlē, kā arī kopā ar Olbani "River Rats" otro sezonu pēc kārtas izcīnīja Kaldera kausu. Arī 2010.—11. gada sezonu Osala aizvadīja AHL.
2011. gada maijā noslēdza līgumu ar KHL vienību Ņižņekamskas "Neftekhimik". "Neftekhimik" sastāvā uzbrucējs aizvadīja nākamās divarpus sezonas, līdz 2013.—14. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Magņitogorskas "Metallurg". Kopā ar "Metallurg" Osala izcīnīja Gagarina kausu.
Somijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010. gada Pasaules čempionātā.
Kosava

Cilvēki

1,5 kilometrus no Kosavas, Meračovščinā, ir poļu un amerikāņu nacionālā varoņa Tadeuša Koscjuško (1746-1817) dzimtā vieta. Pie pilsētas liela muižas pils, kas tiek restaurēta.
Luda Bērziņa sieviešu tirdzniecības skola

Luda Bērziņa sieviešu tirdzniecības skola bija viena no skolām Jēkabpilī.
Skola meitenēm tika nodibināta 1906. gada rudenī un beidza savu darbību 1912. gadā, kad nodibinājās Less kundzes sieviešu ģimnāzija, kura pārņēma sieviešu tirdzniecības skolas audzēknes. Skolu uzturēja tās dibinātājs Ludis Bērziņš, bet vēlāk skolotājs kolektīvs. Skolas inspektors līdz 1909. gada vidum bija pats Ludis Bērziņš, šo pašu amatu šajā laikā ieņemot arī Jēkabpils pilsētas tirdzniecības skolā, kurā apmācīja zēnus. Pēc 1909. gada skolu vadīja K. Vītols un Kārlis Lamberts, kurš vēlāk bija iggadīgs direktors Jēkabpils Valsts ģimnāzijā un komercskolā. Ar skolas atvēršanu tika paplašinātas latviešu sieviešu iespējas iegūt izglītību un apgūt arodu, lai vēlāk atrast darba vietas tirdzniecības un rūpniecības uzņēmumos.
Liela daļa no skolu beigušajām audzēknēm nodarbojās kā mātes mājsaimniecībā, viena daļa strādāja kā skolotājas un ierēdnes valsts un pašvaldības dienestos, kā arī kā darbinieces privātos uzņēmumos.
11 gadu pastāvēšanas laikā abās tirdzniecības skolās ( arī Jēkabpils pilsētas tirdzniecības skola) kopā mācījušies 570 skolnieki, no kuriem 190 beiguši pilnu kursu.

Skolotāji

Luda Bērziņa privātajā tirdzniecības skolā strādāja tie paši skolotāji, kas pasniedza arī Jēkabpils pilsētas tirdzniecības skolā: M. Āriņš — Rācenis, J. Bērziņš (dabas zinātnieks, vēlākais Mazsalacas ģimnāzijas direktors), J. Steinbriks, J. Bērziņš, L. Bērziņš (vēlākais miertiesnesis Jelgavā), brīvmākslinieks Sockis, J. Alberts, mākslinieks Jānis Kuga (vēlākais Latvijas Mākslas akadēmijas rektors), K. Strautmalnieks — Corbiks, Ignatjevs, Cukursuks, Barzes — Markus kundze, Ķempe, Pilsātnieks, J. Siliņš, Serkovs un citi.
Diddy

Diddy-Dirty Money

Diddy-Dirty Money ir grupa, ko nodibinājis reperis Diddy, iesaistot tajā dziedātāju un dziesmu autori Kalennu Hārperi (angļu: Kalenna Harper) un kādreizējo apvienības Danity Kane dalībnieci Daunu Ričardu (angļu: Dawn Richard). Diddy-Dirty Money kontā ir seši singli, no tiem ceturtā singla formātā iznākusī dziesma ir "Coming Home". Sasniedzot 13. vietu ASV un 4. vietu Lielbritānijā, tā kļuvusi par Diddy-Dirty Money līdz šim vispopulārāko hitu, atstājot aiz sevis singlu "Hello Good Morning". Visi Diddy-Dirty Money singli pārstāv grupas pirmo un pagaidām vienīgo albumu Last Train To Paris, kas iznāca 2010. gada decembrī.
Falludžija

Apraksts

30—150 cm, dažreiz līdz 250 cm augsts krūms, daļēji mūžzaļš: areālā dienvidos ir mūžzaļš, ziemeļos jaunās vasas ziemā nomet lapas. Sugas robežas atzīmē ektopisku daudzveidību — pieaugušo augu maksimālais augstums dažādās populācijās nozīmīgi variē. Šīs augs pēc Raunkjēra dzīvo formu klasifikācijas ir fanerofīts un ģeofīts. Jaunie zari ir tievi, daudz vai maz izteikti balti, ar īsu matainu apvalku. Ar laiku zaru miza paliek plika, bieži krāsojas līdz salmu dzeltenam, plīst un atdalās.

Līdzīgi augi

Lapu ārējais izskats ir līdzīgs Purshia stansburiana lapām. Šīs sugas dažreiz tika identificētas nepareizi, kas savukārt noveda pie dažādām kļūdām zinātniskajā literatūrā (piemēram, trofikas noteikšanā kukaiņiem). Purshia ir neliels koks ar izteiktu ass stumbru un bieži vien garāks nekā falludžija. P. stansburiana lapas ir līdzīgi dalītas, taču ir spīdīgas, klātas ar dziedzerīšiem un pēc taustes lipīgas, kā arī ar muskusa smaržu. P. stansburiana ziedi ir krēmkrāsā, ar pieciem līdz desmit auglenīcām, augļi ir līdzīgi falludžijas augļiem, taču atšķiras ar mazāku auglenīcu skaitu.
Savvaļā sastopami falludžijas un Purshia hibrīdi. Piemēram, Kaibaba nacionālajā mežā Arizonā ir atrasti P. stansburiana un falludžijas hibrīdi. Ir arī mākslīgi iegūti hibrīdi ar Purshia tridentata.

Areāls

Falludžija ir izplatīta Ziemeļamerikas dienvidrietumos, kalnainos Mohaves, Sonora, Čivava tuksnešu rajonos Kalifornijas, Nevadas, Arizonas, Jūtas, Kolorādo, Teksasas, Oklahomas (Simarrona apgabals), Čivavas, Durango, Koavila de Saragosas štatos. Ievesta Aidaho štatā austrumos, kur viegli iedzīvojas un pāriet savvaļā. 1976. gadā ievesta ziemeļaustrumu Origonā, kur arī labi iedzīvojas.

Nosaukums un aprakstīšanas vēsture

Ģints zinātnisko nosaukumu Fallugia augam devis Austrijas botāniķis Stefāns Ladislauss Endlihers (vācu: Stephan Ladislaus Endlicher) par godu Vallombrozas abatam Vergžilio Faludžam (itāļu: Virgilio Falugi), kas bija retoriķis, filosofs, dzejnieks un naturālists, kuru uzskatīja par vienu no slavenākajiem botāniķiem XVII—XVIII. gadsimtu robežās.

Nozīme

Faludžijas krūms ir barības ķēžu sākums, ar to barojas dažādi kukaiņi, galvenokārt tās ir vaboles (lapgrauži, krāšņvaboles, ādgrauži). Bez tiem uz faludžijas barojas tauriņu kāpuri (Grammia incorrupta, Hemileuca neumoegeni un Callophrys)'.

Sistemātika

Pēc mūsdienas uzskatiem, "Fallugia" ģints pieder pie Colurieae tribas no rožu dzimtas. Kopā ar falludžiju pie šīs tribas pieder arī "Geum" (kurā ietilpst iepriekš par patstāvīgām uzskatītas ģintis Acomastylis, Coluria, Novosiversia, Waldsteinia, Orthurus, Oncostylus un Taihangia) un Siversia. Filoģenētiski Fallugia ir māsu taksons Geum—Siversia grupai.
Rudzupuķe

Apraksts

Stublājs stāvs, zarains, šķautņains ar tīmekļainiem matiņiem. Sakne vārpstveidīga.
Lapas lineāras vai lancetiskas, sēdošas, stublāja apakšējās lapas var būt plūksnainas, pelēki zaļas. To garums 3—8 cm, platums 0,2—0,5 cm.
Ziedu kurvīši pa vienam zaru galā, apmēram 3 cm plati, 1,5—2 cm gari. Vīkala lapas zaļas, olveidīgas, ar zobainu, tumšu, plēvjainu piedevu galā. Kurvīša ziedu gultne ar plēkšņlapiņām. Kausmatiņi cieti, apmēram tikpat gari kā auglis, rūsgani, retumis gaiši. Ziedi zili, retumis balti, kurvīša ārmalā apmēram trīs reizes garāki nekā vidū, ar slīpu, piltuvveidīgu vainagu (piltuvziedi) un parasti neauglīgi. Kurvīša vidū violeti 15—19 divdzimumu stobrziedi.
Auglis ap 0,4 mm garš, apmatots sēklenis. Zied no jūnija līdz septembrim.

Izplatība

Sākotnēji izplatīta Eiropas dienvidrietumu daļā, no kurienes rudzupuķe plaši ieviesusies citur Eiropā , līdz pat Urāliem, arī Kaukāzā. Latvijā diezgan bieži.

Biotopi

Atsevišķi eksemplāri un dažāda lieluma grupas labības tīrumos, ceļmalās un nezālienēs. Raksturīga suga starp kultivētu tīrumu augiem, īpaši nezāļainos rudzu sējumos.

Izmantošana

Iecienīts ārstniecības augs. Drogām ievāc pilnīgi izplaukušus kurvīšus, malējos zilos ziedus. Var uzglabāt vienu gadu. Lieto arī komprešu veidā.
Senāk ziedi izmantoti krāsošanai, tie satur zilu krāsvielu. Tiek audzētas piemājas dārzos kā krāšņumaugs. Labs medusaugs, no kura medusbites ievāc nektāru un putekšņus.
Tritriakontānskābe

Atrašanās dabā

Tritriakontānskābe atrasta laputs Psylla alni vaskainajos izdalījumos. No tā cēlušies daži vielas triviālie nosaukumi.
Jānis Krūzkops

Šahista karjera

1937. gadā Jānis Krūzkops debitēja Latvijas šaha čempionātā, taču bez lieliem panākumiem. Otrā Pasaules kara laikā viņš piedalījās Latvijas meistarsacīkstēs 1943. gadā un 
Latvijas un Igaunijas šahistu turnīrā Rīgā.
Pēc kara Krūzkops bieži spēlēja Latvijas šaha čempionāta finālos - 1945. gadā, 1947. gadā un 1948. gadā un 1949. gadā. Labākais panākums tika sasniegts 1945. gadā, kad tika izcīnīta Latvijas čempionāta 2. vieta, jo uzvarētājs Vladimirs Alatorcevs spēlēja ārpus konkurences.

Šaha treneris un pedagogs

Pēc profesijas Jānis Krūzkops bija angļu valodas skolotājs. Tomēr gandrīz 15 gadus, sākot ar 1946. gadu līdz mūža beigām, viņš bija Rīgas pionieru pils šaha pedagogs. Pēckara Rīgā Krūzkops kļuva par galveno jauno šahistu audzinātāju. Viņš bija nākamā pasaules šaha čempiona Mihaila Tāla pirmais treneris. Starp citiem viņa audzēkņiem bija nākamie lielmeistari Aivars Gipslis, Jānis Klovāns un Latvijas čempionātu uzvarētāji Jānis Kļaviņš, Marks Pasmans. Jānis Krūzkops atstāja paliekošu ietekmi uz pēckara Latvijas jauno šahistu spēles stilu, mācot tiem spēlēt aktīvi, neizvairoties no sarežģītas un brīžiem riskantas spēles.
Helsinki-86

Helsinki-86 bija Latvijas cilvēktiesību aizstāvības grupa, ko 1986. gada jūnijā Liepājā nodibināja Linards Grantiņš, Raimonds Bitenieks un Mārtiņš Bariss, ar mērķi sekot, kā tiek ievērotas latviešu tautas ekonomiskās, kultūras un indivīda tiesības. Uz ārzemēm tiek nosūtīta 17 personu protesta vēstule pret PSKP CK un Latvijas KP CK, kā arī Helsinki-86 dibināšanas dokumenti, kas izraisa plašu rezonansi.
1987. gada 14. jūnijā grupa organizēja ziedu nolikšanas ceremoniju komunistiskā terora upuru piemiņai pie Brīvības pieminekļa Rīgā.
1987. gada 23. augustā grupa organizēja demonstrāciju Molotova-Rībentropa pakta nosodījumam. Tā paša gada 18. novembrī Helsinki-86 svinēja Latvijas neatkarības proklamēšanas dienu.
1988. gada 25. janvāris – Liepājā 10 jaunieši pie grupas “Helsinki – 86” nodibināja Jauniešu apvienību “Tēvzemei un Brīvībai”. 
1988. gada 14. jūnijā pirmo reizi Latvijas pēckara vēsturē demonstrācijas laikā grupas "Helsinki-86" biedrs Konstantīns Pupurs cauri visai Rīgai, no Brīvības pieminekļa līdz Brāļu Kapiem, iznesa Latvijas sarkanbaltsarkano karogu. 
1989. gada 23. augustā - "Baltijas ceļš". Igaunijas, Latvijas un Lietuvas iedzīvotāji, sadevušies rokās no Tallinas līdz Viļņai, demonstrēja savu vienotību valstu neatkarības atjaunošanā.
1997. gadā uz sabiedriskās organizācijas "Helsinki-86" bāzes tiek izveidota politiska partija. Tieslietu ministrijā to reģistrē 1998. gada 2. janvāri. Par partijas pirmo priekšsēdētāju kļūst Heinis Lāma.
Kā politiska partija Helsinki-86 bez sekmēm mēģināja piedalīties 7. Saeimas vēlēšanās un 2001. gada pašvaldību vēlēšanās Rīgā.
2003. gadā uz Helsinki-86 bāzes tika izveidota jauna nacionāla politiska partija - Nacionālā Spēka Savienība (NSS), kurā līdz tās likvidācijai darbojas vairāki helsinkieši.
Kosmiskais skafandrs

Kosmiskais skafandrs ir skafandrs, kas paredzēts cilvēka darbībai kosmiskajā vidē. Tos izmanto iziešanā atklātā kosmosā ārpus kosmosa kuģa bezsvara stāvoklī vai uz Mēness virsmas. Vienkāršākus skafandrus izmanto kosmosa kuģa iekšienē kritisku operāciju (starts, nolaišanās) laikā. Atkarībā no veicamajiem darbiem un tehniskajām iespējām skafandri var būt pilnībā vai daļēji autonomi.

Ķīnas skafandri

Ķīnas kosmosa kugos Šeņžou-5 un Šeņžou-6 izmantots krievu skafandrs Sokol ar nelielām izmaiņām.
Desmitais Doktors

Personība un izskats

Gan Desmitā, gan Vienpadsmitā Doktora personību attēlojumi ir ar zināmām līdzībām, piemēram, abi ir jauneklīgi, enerģiski, draudzīgi, bērnišķīgi, labi draugi un ļoti cilvēciski, salīdzinot ar citām inkarnācijām.
Doktors kurn, ka viņa desmitais iemiesojums nav rudmatis, taču ir priecīgs, ka tam ir vaigubārda un kuplāki mati nekā viņa iepriekšējam iemiesojumam. Savus brūnos matus seriāla gaitā viņš nēsā dažādos veidos: vienkārši, piecdesmito gadu stilā (The Idiot's Lantern), sasukātus uz priekšu (The Runaway Bride, The Day of the Doctor), bet visbiežāk "ezītī". Viņam ir tumši brūnas acis. 
Viņš parasti valkā vai nu tumši brūnu uzvalku ar zilu svītrojumu, vai arī zilu četrpogu uzvalku ar rūsas krāsas svītrojumu, kreklu un kaklasaiti, gaiši brūnu mākslīgās zamšādas mēteli (viņš apgalvo, ka to viņam uzdāvinājusi Dženisa Džoplina) un dažādu krāsu (atkarībā no uzvalka) Converse All-Star kedas. Tenants bija pārliecināts, ka šādi viņš izskatās ļoti eleganti.
Desmitā Doktora mīļākās frāzes— "Molto Bene" ("Ļoti labi"), "Allons-y!" ("Uz priekšu!").

Atzinība

Desmitais Doktors bija ļoti populārs seriāla fanu vidū. Viņš saņēma atzinību par savu sarežģītību un cilvēcīgumu un tika uzskatīts par vienu no izcilākajiem Doktora iemiesojumiem. BBC pat apsvēra seriāla pārtraukšanu 2010. gadā, domājot, ka bez Tenanta tas cietīs neveiksmi. 2006. gadā Doctor Who Magazine lasītāji nobalsoja par Tenanta Doktoru kā "Labāko Doktoru" (daudzus gadus kā labāko vērtēja Tomu Beikeru). Viņš arī ieguva National Television Awards balvu kā populārākais aktieris (Most Popular Actor) 2006. un 2007. gadā, kā arī balvu par izcilu dramatisko sniegumu 2008. un 2010. gadā. Radio Times 2007. gada martā veiktā aptaujā Tenanta Doktors tika nosaukts par "stilīgāko personāžu televīzijā". Arī dažādos citos balsojumos Tenanta Doktors tika atzīts par labāko. 
2016. gadā žurnāla Digital Spy lasītāji nobalsoja par desmito Doktoru kā labāko 21. gadsimta TV personāžu.
Jaunkalsnava (stacija)

Vēsture

Stacija Jaunkalsnavā ierīkota reizē ar dzelzceļa līnijas Pļaviņas—Valka uzbūvēšanu. Agrāk no stacijas bija atzars līdz smilšu karjeram pie Aronas upes, kā arī šaursliežu atzars, kas beidzās pie Aiviekstes. 20. gadsimta 80. gados no stacijas uzbūvēts atzars uz Vesetas grants karjeru.
Kopš 2015. gada 2. februāra dīzeļvilciens Rīga—Madona kursēja tikai 2 reizes nedēļā — piektdienas un svētdienas vakaros, bet atpakaļ no Madonas uz Rīgu sestdienas un pirmdienas agros rītos.
2018. gadā caur Jaunkalsnavu kursēja 2 maršruta Rīga—Gulbene—Rīga reisi — 1. septembrī uz pasākumiem "Bānīša svētki", "Bānītim 115" un izglītojošā un interaktīvā centra "Dzelzceļš un Tvaiks" atvēršana Gulbenes dzelzceļa stacijā un 1./2. jūlijā, lai atvieglotu nokļūšanu Rīgā Dziesmu un deju svētku dalībniekiem (šis reiss Jaunkalsnavā nepieturēja).
Johans Gotfrīds Herders

Dzīvesgājums

Herders ir dzimis trūcīga skolotāja ģimenē Austrumprūsijā. Septiņgadu kara krievu okupācijas laikā 1762. gadā sāka studēt teoloģiju Kēnigsbergas universitātē, kur viņa skolotājs bija Imanuels Kants, tomēr visvairāk viņu ietekmēja Johana Georga Hāmaņa uzskati. 1764. gadā Herders pārcēlās uz dzīvi Rīgā, bija skolotājs Rīgas Domskolā (1764-1769). Šajā laikā viņš iepazinās ar latviešu tautasdziesmām. Publicējis darbus par vēsturi, filozofiju un literatūras kritiku, kā arī latviešu tautas dziesmas vācu valodā (dažādu tautu dziesmu) kopojumā (Stimmen der Völker in Liedern, 1778). Herders nosodīja vācu krustnešu iebrukumu Latvijā 13. gadsimtā un latviešu zemnieku apspiešanu. Atzinīgi vērtēja Garlība Merķeļa darbus.
1770. gadā Strasbūrā iepazinās ar J. V. Gēti. 1771. gadā kļuva par Šaumburgas-Lipes firstistes galma mācītāju Bikeburgā. 1776. gadā ar Gētes rekomendāciju kļuva par superintendantu Veimārā.

Herdera nozīme mūsdienās

Herders ir devis ievērojamu ieguldījumu nacionālisma teorētiskajā pamatojumā un ar to saistītās aktivitātēs, piemēram, interesē par tautas mākslu un folkloru kā jomu, kas pauž tautas raksturu, garu un ģenialitāti. Var pamatoti teikt, ka Herders devis nenovērtējamu ieguldījumu arī latviešu nacionālisma un folkloristikas attīstībā.
Līdzās Vilhelmam fon Humboltam, Herders bija viens no pirmajiem, kas izteica domu, ka valoda nosaka runātāju domāšanas veidu (šī ideja apmēram 200 gadus vēlāk bija pamatā lingvistiskās relativitātes teorijai). Herdera interese par valodu un kultūras tradīcijām kā "nācijas" pamatu  pamatoja arī interesi par folkloru, tautas dejām, mūziku un mākslu, kas vēlākos gados iedvesmoja brāļus Grimmus nodarboties ar vācu tautas pasaku apkopošanu.
Herders pievērsa īpašu uzmanību tautas piederības un patriotisma jēdzieniem. Viņš attīstīja tautas (Volk) teoriju līdz galējībai, uzstājot, ka "valstī ir tikai viena klase - tauta (Volk) (nevis pūlis), un karalis pieder pie šīs klases tik pat lielā mērā kā zemnieks". Uzskats, ka tauta ir kas cits nekā pūlis, bija šajā laikā jauna ideja un tāpec viņš uzskatāms par vienu no pamatlicējiem idejai par "tautu" kā pamatu bezklasu, bet hierarhiski sakārtotai nācijai.

Herdera pēdas mūsdienu Rīgā

Rīgā Herdera vārdā nosaukts laukums, kura centrā 1864. gadā novietots Herdera krūšutēls (otrreiz uzstādīts 1959. gadā).
Kopš 1963. gada Austrijas un Vācijas universitātes piešķir Herdera balvu ievērojamiem pētniekiem un māksliniekiem no Austrumeiropas un Balkānu valstīm. 1996. gadā to ieguva komponists Pēteris Vasks.
1921.—1939. gadā Rīgā darbojās privāta augstskola Rīgas Herdera institūts. 1950. gadā dibināts Vācijas valsts atbalstīts Herdera institūts, kas nodarbojas ar Austrumviduseiropas vēstures pētniecību un reģionālo sadarbību. Herdera vārdā nosaukta J. G. Herdera Rīgas Grīziņkalna vidusskola.

Dalība sabiedriskās organizācijās

Pēc sava drauga un atbalstītāja Johana Cukerbekera ieteikuma J. G.Herders uzņemts Rīgas brīvmūrnieku ložā "Pie zobena". Savas uzturēšanās laikā Rīgā viņš bija aktīvs ložas loceklis un pildīja sekretāra pienākumus.
Sermuļu dzimta

Izskats un uzvedība

Sermuļu dzimtas dzīvnieki ir ļoti dažādi gan izskatā, gan uzvedībā. Mazākais sermuļu dzimtas dzīvnieks ir zebiekste (Mustela nivalis), un tā nav daudz lielāka par peli, toties lielākais ir Brazīlijas dižūdrs (Pteronura brasiliensis), kas var sasniegt 2,4 m garumu, bet kalāns (Enhydra lutris) var svērt 45 kg, un tas ir smagākais sermuļu dzimtas dzīvnieks. Tiņa (Gulo gulo) sakodiens ir tik spēcīgs, ka tas spēj pārkost aļņa augšstilba kaulus, kā arī ir novērots, ka tinis spēj padzīt lāci no tā medījuma. Kalāns, lai salauztu vēžveidīgo stiprās bruņas, lieto akmeņus. Caunas (Martes) pamatā dzīvo kokos, bet āpši (Meles) rok alas un lielu daļu sava mūža pavada zem zemes. 
Dažas sugas sermuļu dzimtā dzīvo ūdens tuvumā un barojas ūdenī; saldūdens ūdrus varētu saukt par daļējiem ūdens dzīvniekiem, bet kalāns lielāko daļu dzīves pavada ūdenī, reizēm to nepametot nekad. Melnkāju sesks (Mustela nigripes) pārtiek tikai no prēriju suņiem, gadā apēdot apmēram 250 prēriju suņu, bet tinis apēdīs jebko, ko varēs atrast vai nomedīt, pat dzīvniekus, kas ir 5 reizes lielāki par viņu pašu. 
Dažas sermuļu dzimtas sugas ir pieradinātas un tiek turētas kā mājdzīvnieki, piemēram, mājas sesks (Mustela putorius furo) un taira (Eira barbara). Ir vairākas sugas, kas tiek audzinātas, lai iegūtu kažokādas. Vispopulārākās ir ūdeles kažokādu ieguvei.

Kopīgās īpašības

Lai arī sermuļu dzimtas dzīvnieki izskatās tik dažādi, tiem visiem ir dažas kopīgas īpašības: kopumā tie ir neliela auguma dzīvnieki ar īsām kājām, mazām, apaļām ausīm un biezu kažoku. Lielākā daļa sermuļu dzimtas dzīvnieki ir dienas dzīvnieki un ir aktīvi visu gadu.
Sermuļu dzimtas dzīvniekiem, izņemot jūras ūdri, ir anālie smaržu dziedzeri, kas izdala spēcīgi smaržojošu sekrēciju. Sekrēts tiek lietots, lai pievilinātu seksuālo partneri un lai iezīmētu teritoriju.
Lielākai daļai sermuļu dzimtas dzīvniekiem ir embrioniskā diapauze, embrija attīstība tiek atlikta. Embrijs uzreiz nenokļūst dzemdē, un, kamēr embrijs ir ārpus dzemdes, tas neattīstās, līdz ar to embrija attīstība var būt izstiepta līdz pat gadam. Šādā veidā mazuļi piedzimst vislabvēlīgākajos barības un klimata apstākļos. 
Lielākā daļa sermuļu dzimtas dzīvnieku ir izteikti plēsīga un ēd tikai gaļu, lai gan dažas sugas lieto arī veģetāros produktus. Visām sugām nav vienādi zobi un zobu skaits, bet visām sugām zobi ir piemēroti gaļas ēšanai un plēšanai. Sermuļu dzimtas dzīvniekiem ir "slēdzējžoklis" — žokļa locītava ir gandrīz slēgta eņģe, kā rezultātā žokļi ir gandrīz neatlaužami. Šī īpatnība sermuļu dzimtas dzīvniekiem dod nepārspējami krampīgo tvērienu cīņās, medībās un spēlēs.
Vārpa (ciems)

Priekšvēsture

1890. gada Baltijas Vēstnesī minēts, ka divi latvieši — teologs un luterāņu mācītājs Kārlis Balodis un filozofijas doktors Pēteris Zālītis — apceļojuši Brazīliju, kur atraduši labvēlīgus apstākļus zemes iegūšanai un apstrādāšanai, kā arī pretimnākošu attieksmi no Brazīlijas valdības iespējamo ieceļotāju uzņemšanā. Neilgi pēc tam Rīgā latviski tiek izdota grāmatiņa „Brazīlija”, kas gūst zināmu atzinību, jo īpaši vienkāršo strādnieku vidū.
Nelielas latviešu kolonijas Brazīlijas Santakatarinas, Riugrandi du Sulas un Sanpaulu pavalstīs sāka veidoties jau ap 1890. gadu, Latvijai vēl atrodoties Krievijas impērijas sastāvā, un ilga līdz Pirmā pasaules kara sākumam 1914. gadā, kad uz turieni lielākoties izceļoja cara apspiestie un vajātie latviešu baptisti.
1897. gadā Rīgas misiones biedrība uz Brazīliju apmeklēt iepriekš minētās latviešu koloniju baptistu draudzes nosūtīja tolaik 26 gadu veco baptistu mācītāju Jāni Iņķi, kurš vēlāk kļuva par vienu no 1922. gada Latvijā baptistu izceļošanas kustības vadītājiem.