google/wiki40b huggingface dataset:
Koporje

Koporje (krievu: Копорье, somu: Kaprio) ir sens cietoksnis, kas atrodas vēsturiskajā votu apdzīvotajā Ingrijas zemē, šobrīd ciems Ļeņingradas apgabala dienvidrietumos.

Vēsture

Pirmo reizi cietoksnis ir pieminēts Novgorodas hronikā sakarā ar tās karu pret Livonijas ordeņa karaspēku, kas kopā ar dāņiem un Tērbatas igauņiem 1240. gadā bija ieņēmuši Ingriju un uzcēluši šeit koka cietoksni.
1280. gadā Aleksandra Ņevska dēls Dmitrijs uzbūvē šeit mūra cietoksni, kas pēc diviem gadiem tiek nopostīts, bet 1297. gadā atkal atjaunots.
1581. gadā Livonijas kara laikā Koporji iekaro zviedri, tomēr pēc miera līguma 1591. gadā atdod to Krievijai.
1612. gadā to atkal ieņem zviedri un pilnīgi iegūst 1617. gadā pēc Stolbovas miera līguma.
1703. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā Koporji pēc trīs dienu aplenkuma un apšaudes ar lielgabaliem ieņem krievu karaspēks Borisa Šeremetjeva vadībā. 
1763. gadā cietoksni beidz izmantot militāriem mērķiem.
1979. gadā pilsdrupas daļēji restaurētas.

Citāts no Novgorodas Sofijas hronikas

"Tai pat gadā, kad dižais Aleksandrs Jaroslavovičs guva uzvaru, no Rietumu zemēm vāci un igauņi ieradās Votzemē (Водь). Un visu iekaroja un uzlika meslus, un uzcēla Koporjē pilsētu (городъ) dižā kņaza Aleksandra Jaroslavoviča tēvzemē. [..] Tai pat gadā kņazs Aleksandrs devās pret vāciem uz Koporjes pilsētu kopā ar novgorodiešiem un ieņēma pilsētu, bet vācus atveda uz Novgorodu."
Gaismas plūsma

Spīdošs ķermenis izstaro gaismas plūsmu. Gaismas plūsma 
ap punktveida gaismas avotu, kura gaismas stiprums 
ir , vienāda ar .

Kur:
 — gaismas plūsma
 — gaismas stiprums
 — pilnais telpas leņķis.
Gaismas plūsmu, kas krīt uz ķermeņa virsmas laukuma
vienību, sauc par virsmas apgaismojumu .

Kur:
 — apgaismojums
 — gaismas plūsma
 — virsmas laukums.
Staraja Ladoga

Nosaukums

Pēc vēsturnieces T. Džeksones domām vikingu sāgās minētais vietvārds Aldeigja vai Aldeigjuborg ir cēlies no Baltijas somu dotā apzīmējuma (somu: Alode-jogi (joki), "Lejas upe") mazai upītei, kas ietek Volhovas upē pie senā pilskalna, no kā vikigu pilskalna nosaukums (sennorvēģu: Aldeigja), kas pakāpeniski pārveidojies Ladogas ezera un krievu pilsētas vārdā.

Vēsture

Vecās Lādogas apmetni 19. gadsimta beigās atklāja arheologs S. Orlovs, meklēdams Lādogas slovēņu senpilsētu. 
Apmetnes vieta atradās dabīgā augšējā terasē pie Lādožkas upītes ietekas Volhovas upē, kur abu upju loki veidoja dabīgu ūdens šķērsli ap pilskalnu. 
Vēlākie dendrohronoloģiskie pētījumi ar radioaktīvā oglekļa palīdzību liecināja, ka senākās koka celtņu paliekas aptuveni ir datējamas ar 753. gadu, kas tiek pieņemts par Staraja Ladogas dibināšanas gadu. Pēc J. Rjabiņina domām pirmie tās iedzīvotāji ir bijuši gotlandieši.
Zināms, ka aptuveni šajā laikā kurši ir padzinuši gotlandiešus no Grobiņas kolonijas, kas varēja pārcelties uz dzīvi pie Volhovas upes, kas atradās pie "ceļa no varjagiem uz grieķiem" ziemeļu atzara. Mihails Lomonosovs ap 1750. gadu pirmais izvirzīja domu, ka varjagi ieradušies no apgabala "starp Liepāju un Tilzīti". Jau drīz Ilmeņa slāvi (slovēņi) atkal padzina viņus no Lādogas pilskalna, bet 9. gadsimta sākumā to pakļāva rusi.
Par tirdzniecības sakariem ar arābu pakļautajām zemēm liecina bagātīgie sudraba dirhemu depozīti, senākās monētas attiecināmas uz 786. gadu. Pirmais cietoksnis šeit uzcelts apmēram 870. gados. Nestora hronikaas teksta interpretācija pieļauj, ka rusu ķēniņš Ruriks ar savu karadraudzi vispirms apmeties Lādogas pilskalnā (862. - 865. gadā) un tikai pēc tam dibināta Holmgārda jeb Novgoroda ("Jaunā pilsēta"). Pēc Novgorodas hronikas ziņām zem Lādogas kurgāniem ticis apglabāts Rurika pēctecis ķēniņš Helgi jeb Pareģis Oļegs (Вещий Олег).
No Ērika sāgas zināms, ka aptuveni 997. gadā Lādogas pilskalnam uzbrucis norvēģu vikings Ēriks Hākansons, kas sagrāvis senāko varjagu cietoksni. 1019. gadā zviedru vikingu princese Ingegerda pēc precībām ar rūsu Novgorodas ķēniņu Jarisleifu (Jaroslavu Gudro) pūrā ieguva Aldeigjuborgas zemi, par vietvaldi ieceļot savu radinieku zviedru jarlu Regnvaldi Ulfsonu. Regnvalda dēls Eilivs bija Lādogas vietvaldis pēc viņa nāves.
Mūra cietoksni pēc Novgorodas hronikas ziņām 1116. gadā dibinājis Lādogas vietvaldis Pāvils. 1142. gadā Lādogas cietoksnim uzbruka zviedru karaspēks ķēniņa un bīskapa vadībā, bet 1240. gadā zviedru sirojuma laikā uz Ladogu notika leģendārā Ņevas kauja. Zviedri ilgstoši cīnījās ar krieviem par virskundzību Lādogā, līdz 1595. gadā un 1617. gadā zviedri bija spiesti atteikties no Ingermanlandes par labu Krievijai.
Lielā Ziemeļu kara laikā Pēteris I 1703. gadā lika uzcelt jaunu cietoksni pie Volhovas upes ietekas Lādogas ezerā, ko nosauca par Jauno Lādogu. Uz turieni pārcēlās liela daļa Lādogas iedzīvotāju un agrākā pilsēta beidza pastāvēt.
Ieņēmumi pirms procentu, nodokļu, nolietojuma un amortizācijas atskaitījumiem

Ieņēmumi pirms procentu, nodokļu, nolietojuma un amortizācijas atskaitījumiem (angļu: Earnings before interest, tax, depreciation, and amortization (EBITDA)), bieži tiek lietota abreviatūra EBITDA, ir finanšu rādītājs, kas norāda uz uzņēmuma peļņas gūšanas spēju – cik lielu peļņu tas var iegūt ar saviem esošiem aktīviem un darbībām produkcijas ražošanā un pārdošanā. Šīs rādītājs tiek bieži izmantots, salīdzinot dažādas kompānijas. Tas ļauj novērtēt to darbību, neņemot vērā atšķirības finansēšanā (ignorējot procentu maksājumus), politiskās jurisdikcijās (ignorējot nodokļus) un aktīvos (ignorējot nolietojuma un amortizācijas atskaitījumus).
Negatīvās indikatora vērtības norāda uz nopietnām problēmām ar uzņēmuma rentabilitāti. No citas puses, pozitīvas indikatora vērtības vēl nenozīmē, ka uzņēmums ģenerē naudas plūsmas. Tas ir izskaidrojams ar to, ka EBITDA ignorē izmaiņās uzņēmuma apgrozāmajā kapitālā (kas ir nepieciešami, attīstot uzņēmumu), kapitāla tēriņus (kas tiek veikti, lai modernizētu vai aizvietotu uzņēmuma salūzušos aktīvus), nodokļus un kredītprocentus.
Lietuvas administratīvais iedalījums

Lietuvas administratīvo iedalījumu veido 10 apriņķi (lietuviešu: apskritis), kuri sīkāk iedalās 43 rajonu pašvaldībās (lietuviešu: rajono savivaldybė), 10 pašvaldībās (lietuviešu: savivaldybės) un 7 pilsētu pašvaldībās (lietuviešu: miesto savivaldybė). Pašvaldības veido 546 seņūnijas (lietuviešu: seniūnija). Pašreizējais administratīvais iedalījums tika izveidots 2001. gadā. Lietuvu vēsturiski veido arī 5 kultūrvēsturie novadi — Aukštaitija, Suvalkija, Žemaitija, Dzūkija, Mazā Lietuva.
30. februāris

30. februāris ir bijis trīs reizes pasaules vēsturē dažās valstīs, lai gan pēc Gregora kalendāra februārī ir 28 dienas parastajā gadā vai 29 dienas garajā gadā.

Zviedru kalendārs

Zviedrijai sākot pāreju no Jūlija kalendāra uz Gregora kalendāru 1700. gadā, karu dēļ process aizkavējās, un nācās atgriezties uz Jūlija kalendāru. Lai saskaņotu abus kalendārus, 1712. gadā februārī tika pielikta 30. diena.
Baloži (stacija)

Vēsture

Sākumā pietura saukta par Rolbušas platformu. Pirmā pasaules kara laikā no tās izbūvēts sazarots šaursliežu dzelzceļš Daugavas virzienā, kurš drīz nojaukts. Vēlāk stacija saukta arī par Dzeņiem. 20. gadsimta 50. gados no stacijas bijis šaursliežu dzelzceļš uz Baložu kūdras fabriku (nojaukts 70. gados). Padomju laikā šeit bija stacija ar blakus ceļiem un strupceļu kravu operācijām. Tagadējā silikātķieģeļu stacijas ēka būvēta 1961. gadā (mūsdienās izmantota kā dzīvojamā ēka). 2003. gadā stacija pārbūvēta par pieturas punktu un tās sliežu ceļi nojaukti. Saglabājies perons pie bijušā pirmā ceļa, kā arī stacijas ūdenstornis ar dēļu apšuvumu un stacijas ieejas luksofors no Torņakalna puses.
Džons Bonems

Pirmie gadi

Bonems piedzima Redičā, Lielbritānijā. Viņš iemācījās spēlēt bungas piecu gadu vecumā. Viņa bungas bija paštaisītas. Tās tika veidotas no konteineriem un kafijas kārbām. Pirmās īstās bungas Bonems ieguva piecpadsmit gadu vecumā. Viņš nekad nemācījās bungu spēli, lai gan pusaudža gados lūdza padomus dažiem pieredzējušākiem bundziniekiem. 1964. gadā Bonems pievienojās savai pirmajai grupai, Terry Web and the Spiders. Dejojot Kiderminsterā viņš satika savu topošo sievu Petu Filipsu. Viņš vēlāk piedalījās daudzās citās grupās un vairākās no tām sadarbojās ar Robertu Plāntu.

Led Zeppelin

Bonems kļuva par Led Zeppelin biedru, jo viņu grupas bundzinieka vietai ieteica Roberts Plānts. Grupas pirmās ASV koncertturnejas laikā Bonems satika grupas "Vanilla Fudge" bundzinieku Kermainu Epaisu, kurš viņam ieteica "Ludwig" bungas, kuras Bonems lietoja visu savu atlikušo karjeru. Viņa pazīstamais bungu solo ilga līdz pat pusstundai un tajā tika lietotas plaukstas, lai izveidotu dažādus skaņu efektus.

Nāve

1980. gada 24. septembrī Bonems kopā ar grupas asistentu Reksu Kingu devās uz studiju, lai piedalītos ASV turnejas mēģinājumos. Brauciena laikā Bonems palūdza apstāties, lai pabrokastotu. Brokastu laikā viņš iedzēra četrus četrkāršos degvīnus (kopā apmēram 400 ml) kopā ar šķiņķa ruleti. Pēc iekošanās šķiņķī viņš pateica savam asistentam: "Brokastis." Nokļūstot studijā Bonems turpināja daudz dzert. Vēlu vakarā mēģinājumi beidzās un grupa devās uz Peidža māju. Pēc pusnakts Bonems aizmiga un tika aizvests uz gultu. Bendži Lefevrs (kurš aizvietoja Ričardu Koulu kā turnejas menedžeri) un Džons Pols Džonss atrada Bonemu mirušu nākamajā rītā. Viņš bija 32 gadus vecs. Nāves iemesls bija nosmakšana, jo viņa vēmekļi bloķēja elpceļus. Viņš tika kremēts 10. oktobrī. Par spīti baumām, ka Bonemu kāds aizvietos, atlikušie grupas biedri nolēma beigt Led Zeppelin darbību līdz ar Bonema nāvi.

Ģimene

Bonema māsa, Debora (dzimusi 1962. gadā), ir dziedātāja un dzejniece. Viņa brālis, Miks (1951—2000) bija diskžokejs un fotogrāfs. Džona Bonema dēls, Džeisons (dzimis 1966. gadā) kļuva par bundzinieku un spēlēja bungas Led Zeppelin atkalapvienošanās koncertā 2007. gadā. Bonhema meita, Zoja, ir dziedātāja un dzejniece. Tāpat kā Džeisons, viņa pārstāv savu tēvu ar Led Zeppelin saistītos pasākumos un apbalvošanas ceremonijās.
Korolisckali

Korolisckali (gruzīnu: ყოროლისწყალი) ir upe Gruzijā, Melnās jūras austrumu krastā, netālu no Batumi.

Vēsture

Laika periodā no 1907. līdz 1915. gadam Krievijas Impērijas laikā krievu fotogrāfs Sergejs Prokudins-Gorskis pie Korolisckali upes uzņēma savu pašportretu - vienu no pirmajām krāsu fotogrāfijam.
Felikss Villards

Biogrāfija

Pirmo lielāko panākumu šahā guvis 1931. gadā, kad Tallinas Kalev komandas sastāvā uzvarējis Igaunijas komandu šaha čempionātā. 1936. gadā kopā ar Pērnavas komandu Maleselts bijis otrais, bet 1938. gadā citas Pērnavas komandas Kalev sastāvā atkārtojis šo sasniegumu. 
Pārstāvējis Igaunijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1936. gadā, kur individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.
Pēc Otrā pasaules kara 1949. gadā kopā ar Tallinas pilsētas komandu uzvarējis Igaunijas PSR komandu šaha čempionātā. Trīs gadus pēc kārtas iekļuvis Igaunijas šaha čempionātu laureātu skaitā: 1950. un 1951. gadā izcīnījis bronzas medaļu, bet 1952. gadā bijis otrais. Divas reizes pārstāvējis Igauniju PSRS komandu šaha čempionātos (1953, 1958). Saglabājis sportisku ilggadību un 1971. gadā Viljandi piedalījies Ilmara Rauda memoriālā, kurā dalījis 4.-6. vietu.
Trīs stāsti par...

Sižets

Filmā apvienotas trīs noveles: Der Mond, "Tristans un Izolde" un "Aīda". Šo noveļu tēmas ir grēks, pienākums un mīlestība.
Af Chapman

af Chapman ir buru kuģis, kas noenkurots pie Šepsholmenas salas Stokholmā. Mūsdienās tajā ir izvietots jauniešu hostelis.

Vēsture

Trīsmastu burinieks "af Chapman", kura sākotnējais nosaukums bija "Dunboyne", bet vēlāk "G. D. Kennedy", ir būvēts Anglijas ostā Vaithevenā 1888. gadā. To izmantoja kravu pārvadāšanai. 1915. gadā burinieku nopirka zviedru rēdereja "Rederi AB Transatlantic", pārdēvējot to par "G. D. Kennedy" un izmantojot par mācību kuģi, uz kura notika divgadīgas mācības un pārbraucieni. Šajā laikā burinieka pieraksta vieta bija Gēteborgas osta. 1923. gadā kuģi nopirka Zviedrijas flote, kas arī to izmantoja kā mācību kuģi, dodot tam vārdu "af Chapman", 18. gadsimta izcilā kuģubuvētāja F. H. af Kapmana piemiņai. Kā mācību kuģis burinieks tika izmantots līdz 1934. gadam. Pēc Otrā Pasaules kara, 1947. gadā kuģi nopirka Stokholmas pilsēta un no 1949. gada tas ir noenkurots pie Šeksholmas salas, kur tas tiek izmantots kā jauniešu hostelis.

Hostelis

Hostelim izmitināšanai ir paredzētas divas vietas — uz burinieka "af Chapman", kur ir ierīkotas 136 gultasvietas un ēka krastā blakus buriniekam, kur ir 152 gultasvietas. Uz kuģa klāja atrodas arī restorāns.
Bukultu pils

Bukultu viduslaiku pils  (latīņu: Novum Molendinum, vācu: Schloß Neuermühlen) jeb Ādažu pils bija Livonijas ordeņa nocietinājums uz Rīgas-Ādažu ceļa pie dzirnavu tilta pāri Bukultu strautam jeb Bērzupītei. Viduslaiku pils vieta tagad atrodas Rīgas Bukultu apkaimē uzkalniņā Juglas kanāla ziemeļu krastā.

Pils apraksts

K. Lēvisa of Menāra grāmatā “Seno Livonijas piļu leksikons” ir minēts, ka pils celtniecība noritēja divās kārtās. Sākotnēji konventa tipa pils bija kvadrāta formas ar četriem korpusiem apkārt iekšējam pagalmam un vārtiem ziemeļrietumu pusē. Pēc šaujamieroču parādīšanās papildus uzbūvēja vēl divus apaļos torņus pils austrumu un rietumu stūros. Ziemeļu pusē bija kvadrātveidīgais tornis, kas apsargāja galveno ieeju.

Vēsture

Pils atradās stratēģiski svarīgā vietā, kur Lielais ceļš (latīņu: Via magna), kas veda no Rīgas uz Gaujas ielejas pilīm, šķērsoja mitrāju starp Juglas un Ķīšezeru. Livonijas pilsoņu kara sākumā Livonijas ordenis 1297. gadā uzcēla mūra pili ar ūdens dzirnavām. Tā kā Daugavgrīvas klostera mūki pie Mīlgrāvja jau bija ierīkojuši ūdens dzirnavas, tad šīs sāka saukt par Jaunajām dzirnavām. 
1298. gada 29. jūnijā apvienotais Rīgas un Lietuvas karaspēks uzbruka pilij, bet Kaujā pie Bukultiem cieta lielu sakāvi un bojā gāja ap 400 rīdzinieku. 
1334. gadā lietuviešu karaspēks pa ceļam uz Siguldu atkal bez sekmēm uzbruka Bukultu pilij. 1482. gada 17. janvārī šeit notika rīdzinieku kavalērijas kauja pret ordeņa vasaļiem, kurā piedalījās aptuveni 500 – 600 karavīru. 1491. gadā ordeņa landmaršals Valters fon Pletenbergs pie Bukultu pils pieveica Rīgas karaspēku un Valmieras landtāgā piespieda parakstīt miera līgumu. 
Laika gaitā ap pili izveidojās neliels ciematiņš un baznīca. Livonijas kara laikā 1559. gada sākumā Krievijas caristes armija nodedzināja dzirnavas un pili, bet Rīgai neuzbruka. Pēc kara beigām 1586. gadā pili atjaunoja un šeit notika Livonijas bruņinieku sapulce. Polijas-Zviedrijas kara (1600-1629) laikā pils atkal tika nopostīta un 1624. gadā Zviedru Vidzemes revīzija konstatēja, ka izmantojami bija palikuši vienīgi pagrabi. Otrā Ziemeļu kara laikā 1656. gadā pili atkal iznīcināja. Lielā Ziemeļu kara laikā 1706. gadā šeit tika ierīkots mācību laukums, kuru izmantoja spridzināšanas treniņiem. Akmeņu pārpalikumi tika izmantoti Ādažu baznīcas būvei tagadējā Baltezerā (1772-1775). Vēl 1798. gada attēlā redzamas nelielas drupas uzkalniņā pie dzirnavām. 
Pēc vietējo zemnieku lūguma 1894. gadā dzirnavas slēdza, jo dzirnavu dīķis nopludināja viņu laukus. Kādu laiku šeit bija kokzāģētava, kas tika slēgta 1910. gadā. Pēc Otrā pasaules kara šajā teritorijā atradās Padomju armijas daļa un šī vieta tika izpostīta pilnībā, jo nebija ierakstīta aizsargājamo objektu sarakstos.
Cīņa par Saljut

Sižets

1985. gada sākumā tika zaudēti sakari ar PSRS orbitālo staciju Saljut-7, kura tobrīd bija neapdzīvota. Tā kļuvusi nekontrolējama un pēc kāda laika varētu nokrist uz Zemes neparedzētā vietā. ASV slepeni plāno notvert staciju un ar kosmoplānu Space Shuttle nogādāt to uz zemes. Kad PSRS par to uzzina, steidzami tiek gatavota remonta misija, lai nepieļautu padomju tehnoloģiju nonākšanu ASV rokās...
Domina Shopping

Vēsture

Tirdzniecības centra celtniecības darbi tika uzsākti 2002. gada martā pēc starptautiskās arhitektu un projektētāju komandas projekta. Tajā piedalījās Itālijas firmas "Studio Bartolli", "MSC",  igauņu firma "EA Reng" un "Arhitekta Valda Zariņa birojs" no Latvijas. Teritorijas iegādē Ernesto Preatoni uzņēmums "Pro Kapital" ieguldīja vairāk nekā 4 miljonus latu (vairāk nekā 5,7 mlj. eiro), bet kopumā tirdzniecības centra izveidē ieguldīti 60 miljoni dolāru, no kuriem 40% veido pašu kapitāls un 60% banku kredīti.
Tirdzniecības centra celtniecības darbus veica līgumsabiedrība "ReSi", kura 2001. gadā apvienoja Latvijas būvfirmu "Re&Re" un itāliešu firmu "Sitei".
Tirdzniecības centram bija divas būvniecības kārtas. "Domina Shopping" pirmā kārta tika atvērta 2003. gada 18. septembrī, kur bija lielveikals "Hyper Maxima". Otrajā kārtā tika atvērta Dzintara boulinga halle.
2006. gada novembrī lielveikala "Hyper Maxima" vietā tika atvērts pirmais Somijas veikalu ķēdes "Prisma" veikals Latvijā. 2016. gada maijā veikals "Prisma" tika slēgts, nevienojoties ar tirdzniecības centru par telpu nomas līgumu.

Pārtikas veikali

"Domina Shopping" ir tirdzniecības centrs Rīgā, kur visvairāk mainījušies lielie pārtikas veikali. Pirmais lielais pārtikas veikals kopš "Domina Shopping" atklāšanas bija "Hyper Maxima", kas šajā tirdzniecības centrā atradās līdz 2006. gadam. 2006. gada novembrī tika atvērts pirmais Somijas veikalu ķēdes "Prisma" veikals Latvijā, kas 2016. gada maijā tika slēgts, veikalam nevienojoties ar tirdzniecības centru par telpu nomas līgumu. Nākamais lielais pārtikas veikals, kuru tirdzniecības centrs "Domina Shopping" bija paredzējis atvērt, bija "Rimi hipermārkets", taču Konkurences padome aizliedza to darīt, jo no tā būtu pēc KP domām pieaugusi Rimi dominance, bet tajā vietā tika atvērts Maxima XXX, kuru atklāja 2017. gada augustā.
Autoceļš P132

Vēsture

Pēdējā autoceļa pārbūve veikta 1989. gadā. 
2010. gadā veikta brauktuves segas dilumkārtas atjaunošanas darbi posmā no Kursīšu ielas līdz Mārupītes gatvei (2,3-3,2km), savukārt, 2011. gadā atjaunošanas darbi veikti posmā no Rīgas pilsētas robežas līdz Kursīšu ielai (1,8-2,3km). 2013./2014. g. posmā no Mārupītes gatves līdz Mārupes novada Lielajai ielai veikti brauktuves seguma atjaunošanas darbi, kā arī četru autobusa pieturvietu pārbūves darbi.
Sešu dinastiju laiks

Sešu dinastiju laiks apzīmē Ķīnas vēstures laiku no 220. gada līdz 589. gadam, kas sākās līdz ar Haņu dinastijas sabrukumu un beidzās ar Sui dinastijas izveidošanos. Šis laiks iekļauj Trīs valstu posmu (220.-280.), Dzjiņu dinastijas pastāvēšanas laiku (265.-420.) un Ziemeļu un Dienvidu dinastiju laiku (420.-589.). Nosaukums radies no sešām dinastijām, kuru galvaspilsēta atradās Czjankanā, tagadējās Naņdzjinas tuvumā.  
Vienotas valsts sabrukums iezīmēja tradicionālās konfūcisma vērtību sistēmas sabrukumu, par populārākajām reliģijām kļūstot no Indijas ienākušajam budismam un daoismam. Daudzo īslaicīgo valstiņu pastāvēšana sagrāva Debesu mandāta un lojalitātes konceptus, augstmaņiem visu laiku pakļaujoties kārtējam iekarotājam un troņa uzurpatoram. Visu Ķīnu drīz klāj vairāki desmiti tūkstoši budistu tempļu. Par spīti politiskajai un militārajai nestabilitātei, šajā laikā attīstījās medicīna, astronomija, botānika un ķīmija. Tika izgudrota ķerra un gaisa pūķi. Pirmo reizi apkurei sāka izmantot ogles. Budistu tekstu tulkošana noveda pie literatūras attīstības, īpaši uzplaukstot mīlas dzejai. Aizsākas milzīgu budistu pagodu celtniecība, budistu tempļu un kulta alu sienas izrotāja gleznotas freskas. 
Ķīniešu elites un iedzīvotāju bēgšana uz dienvidiem noveda ne tikai pie jaunas galvaspilsētas nodibināšanas, bet arī aristokrātisko ģimeņu varas nostiprināšanās, meritokrātijai un civilierēdņiem zaudējot savu iepriekšējo varu. Arī ziemeļus sagrābušie barbari centās virzīties uz dienvidiem, un ātri pārņēma ķīniešu kultūru un paražas. 311. gadā barbari ieņēma un izlaupīja galvaspilsētu Luojaņu, iesākot Sešpadsmit karalistu posmu ziemeļos. Karš un bandītu uzbrukumi pilnībā izpostīja Šaņsji, Hebei, Šaņdunas provinces, kurās palikušie augstmaņi cēla nostiprinātus fortus, kuros patverties iedzīvotājiem. Iesākās feodālā sadrumstalotība, fortu vadoņiem veidojot savstarpējas aizsardzības alianses, kā arī sadarbojoties ar ziemeļu barbaru karaspēku. Ziemeļos pakāpeniski nostiprinājās Ziemeļu Vei dinastijas valsts, kas pārņēma ķīniešu kultūru. 493. tā savu galvaspilsētu pārcēla uz atjaunoto Luojaņu.
Ziemeļnieku iebrukumi dienvidos apskatāmi Ziemeļu un Dienvidu dinastiju kontekstā. No ziemeļiem bēgušajai elitei šeit neizdevās izveidot stabilu valsti. 547. gadā tikai 1000 kareivju liela ziemeļnieku grupa iebruka dienvidos, sagrābjot Lian dinastijas valdnieku Sjao Jaņu (Vudi) un izveidojot gandrīz 100 000 vīru lielu armiju. Gandrīz 50 gadus valdījušo Sjao Jaņu ieslodzījumā nomērdēja badā. Dienvidus galīgi 589. gadā iekaroja Sui dinastija.
Ostlande

Ostlande (vācu: Ostland — 'Austrumzeme') jeb Ostlandes reihskomisariāts (Reichskommissariat Ostland) bija Nacistiskās Vācijas okupācijas iestāžu izveidota militārās un civilās pārvaldes struktūra Otrā pasaules kara laikā, kas aptvēra Baltijas valstis un daļu no Baltkrievijas.
1941. gada jūlijā Ādolfs Hitlers izdeva rīkojumu Lietuvas, Latvijas, Igaunijas, kā arī baltkrievu apdzīvotās teritorijas vietā izveidot jaunu reihskomisariātu ar nosaukumu Ostlande.
Ostlandes reihskomisariāts pastāvēja no 1941. gada 25. jūlija līdz 1944. gada 8. septembrim. Sākotnēji galvenā pārvaldes pilsēta bija Kauņa, bet no 1941. gada 1. septembra — Rīga.

Vietvārdi

Tika ieviesti vāciskie vietvārdi, kas bija lietoti līdz Pirmajam pasaules karam. Baltkrievijā tika ieviests latīņu alfabēts. 
Ostlandes apriņķu nosaukumi:
Hjūma ķauķītis

Izplatība

Hjūma ķauķītis ir gājputns. Ligzdo Kazahstānas ziemeļaustrumos un ziemeļos, Altajā, Sajānos, Baikāla dienvidos, Mongolijas rietumos, Ķīnas centrālajā daļā un ziemeļrietumos un Centrālāzijas kalnu rajonā. Ziemo Afganistānā, Pakistānā, Indijas ziemeļos un austrumos un teritorijās uz austrumiem līdz Bangladešai, Ķīnas dienvidiem un Indoķīnas pussalas ziemeļu daļai. Sastopams kalnos līdz 4000 m virs jūras līmeņa.
Rudens migrācijas laikā, neskatoties uz ievērojamo attālumu (apmēram 3000 km), Hjūma ķauķītis mēdz ieklejot Eiropā, sasniedzot Lielbritāniju. Toties vasaras periodā Eiropā ieklejo neligzdojošie pieaugušie īpatņi.

Latvijā

Latvijā Hjūma ķauķītis ir rets ieceļotājs. Lai arī līdz šim bijis viens novērojums (2013. gadā Liepājā), domājams, ka suga ieceļo regulāri. Piemēram, Somijā novēroti vairāki desmiti Hjūma ķauķīši.

Izskats

Hjūma ķauķītis ir viens no mazākajiem ķauķīšiem ar pelēcīgi zaļganu, neuzkrītošu apspalvojumu. Ķermeņa garums 10—11 cm, spārnu plētums 15—21 cm, svars 5—9 g.
Apspalvojums ķermeņa augšpusē pelēkzaļš, apakšpusē gaiši pelēks vai balts. Uz spārniem viena vai divas bālas šķērsjoslas. Galvas virspuse pelēka ar gaiši zaļu centrālu svītru, virs acs gaiši dzeltena, gara uzacs, knābis īss un tumšs. Abi dzimumi izskatās vienādi.

Līdzīgas sugas

Hjūma ķauķītis ir grūti atšķirams no ļoti līdzīgajiem  dzeltensvītru un Sibīrijas ķauķīšiem. Hjūma ķauķītis, salīdzinot ar dzeltensvītru ķauķīti, ir pelēkāks, otrā spārnu josla (ja vispār ir) ir izplūdusi un tā kājas ir tumšas, arī knābja apakšējā daļa ir tumša. Sibīrijas ķauķītim ir labi saskatāma centrālā galvas svītra, kā arī tam ir koši dzeltena muguras lejas daļa. Visvieglāk sugas atšķirt pēc to dziesmas.

Uzvedība

Lai arī Hjūma ķauķītis nav pārāk bailīgs, tomēr to ir ļoti grūti novērot, tā kā tas visu laiku atrodas kustībā, uzturoties koka vainaga daļā. Mājo atklātos lapegļu un priežu kalnu mežos, kā arī jauktu koku mežos (piemēram, ar bērziem un rododendriem) un krūmājos gar upēm, galvenokārt 2500—3000 m augstumā. Ziemo kalnu piekājēs lapu koku mežos, dārzos un parkos.

Barība

Hjūma ķauķītis galvenokārt barojas ar kukaiņiem (galvenokārt ar vabolēm), to kāpuriem un olām, arī ar citiem nelieliem bezmugurkaulniekus (piemēram, posmkājiem).

Ligzdošana

Ligzdošanas sezona ilgst no maija beigām līdz augustam. Veido ilgstošus monogāmus pārus. Pāri ligzdo apmēram 15—50 m attālumā viens no otra. Ligzda parasti atrodas uz zemes pie koka stumbra, celma vai akmeņa, paslēpta zem kuplākiem augiem vai krūmiem, zem koka saknēm. Reizēm atrodas uz kupla ciņa apmēram 20—25 cm augstumā no zemes vai koka dobumā līdz 1 m augstumam. To būvē tikai mātīte apmēram 4—8 dienas. Ligzdai lodveida forma ar ieeju sānos. Vīta no sausas zāles, sūnām un augu šķiedrām, no iekšpuses izklāta ar smalkākiem stiebriņiem un matiem. 
Sezonā parasti viens perējums, retumis divi. Dējumā 4—7 olas. Inkubācijas periods ilgst 11—14 dienas, perē tikai mātīte. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 11—15 dienu vecumā.