google/wiki40b huggingface dataset:
Nora Ģakova

Karjera

2010. gadā Nora Ģakova kā neatkarīga dalībniece piedalījās Pasaules džudo U20 meistarsacīkstēs un ieņēma tur septīto vietu. 2011. gadā, pārstāvot Albāniju, viņa uzvarēja divus starptautiskus U20 turnīrus Leibnicā un Pakšā. Pārstāvot Kosovu 2012. gadā viņa uzvarēja Šveices atklātajās džudo meistarsacīkstēs Ženēvā. 2012. gada Pasaules kausa izcīņas sacensībās Roma viņa izcīnīja trešo vietu, šeit startējot kā neatkarīga sportiste.
2013. gadā kā kosoviete viņa ieguva septīto vietu Pasaules meistarsacīkstēs. No šī brīža turpmāk viņa startējusi tikai kā Kosovas pārstāve. 2014. gadā Vroclavā viņa ieguva U23- Eiropas meistartitulu. 2015. gada Eiropas meistarsacīkstes bija iekļautas Eiropas spēļu programmā un notika Baku. Ģakova pusfinālā zaudēja ungārietei Hedvigai Karakasai un ieguva bronzas medaļu. Gadu vēlāk Eiropas meistarsacīkšu pusfinālā Kazaņā viņa piekāpās bulgārietei Ivelinai Iljevai un, tāpat kā pirms gada, mājup atveda bronzas medaļu.
2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs no Kosovas piedalījās divas džudistes: Majlinda Kelmendi ieguva zelta medaļu pusvieglā svarā, bet Nora Ģakova piedzīvoja zaudējumu pret rumānieti Korinu Keprioriu un ieņēma devīto vietu vieglajā svarā.
Ireks Zinnurovs

Biogrāfija

Kazaņas Specializētās olimpisko rezervju bērnu un jaunatnes skolas audzēknis. Pirmais treneris V. Gorjunovs. 1994. gadā beidzis Simferopoles Valsts universitāti.
1994. gada sāka spēlēt Volgogradas klubā "Lukoil-Spartaks", kura sastāvā kļuva par četrkārtēju Krievijas čempionu (1997, 1999, 2003, 2004) un seškārtēju Krievijas kausa ieguvēju (1998, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004).
No 1995. gada Zinnurovs spēlēja Krievijas izlasē. Viņš ir sudraba medaļas ieguvējs 2000. gada (Sidneja) un bronzas medaļas ieguvējs 2004. gada vasaras olimpiskās spēlēs (Atēnas), 1998. gada Labas gribas spēļu uzvarētājs (Ņujorka), 2001. gada pasaules čempionāta (Fukuoka) bronzas medaļas ieguvējs, 2002. gada Pasaules līgas (Grieķija) uzvarētājs, 2002. gada Pasaules kausa ieguvējs (Belgrada), 1997. gada Eiropas čempionāta (Sevilja) bronzas medaļas ieguvējs.
2004. gadā kļuva par Kazaņas komandas "Sintez" kapteini, kuras sastāvā ieguva kausu "Len Trophy" (2006—2007), uzvarēja Krievijas čempionātā (2007) un Krievijas kausu izcīņā (2005).
2009. gadā paziņoja par sporta karjeras beigšanu.
No 2009, līdz 201. gadam bija baseina "Orgsintez" direktors, no 2010. gada kluba "Sintez" (Kazaņa) viceprezidents, no 2011. gada janvāra — kluba "Sintez" galvenais treneris.
2016. gadā ievēlēts par Krievijas Valsts domes 7. sasaukuma deputātu no partijas "Vienotā Kreivija".
Zilastītes

Latvijā

Latvijā sastopama viena zilastīšu ģints suga — rudsānu zilastīte (Tarsiger cyanurus). Līdz šim bijuši trīs šīs sugas novērojumi (visi putni noķerti tīklā gredzenošanai), taču iespējams tā pie mums ieceļo regulāri, tā kā kaimiņvalstīs (Igaunijā un Lietuvā) tā novērota biežāk.

Kopīgās īpašības

Zilastītes ir neliela auguma dziedātājputni. Raksturīgs dzimumu dimorfisms — tēviņa apspalvojums košāks un krāsaināks nekā mātītei. Knābis taisns un nedaudz vertikāli saspiests (pie pamatnes nedaudz platāks kā galā), knābja gals truls. Spārni un aste vidēji gari, noapaļoti. Kājas un pēdas slaidas, visgarākais pirksts — aizmugurējais, visiem pirkstiem gari nagi. Zilastītēm raksturīgs izteikti vertikāls ķermeņa stāvoklis.
Galvenokārt uzturas krūmu apakšējā daļā vai uz zemes. Barojas ar nelieliem kukaiņiem, kurus uzlasa no zemes. Ligzdai raksturīga kausa forma, atrodas uz zemes.
Konstantins Ostrožskis

Karavadoņa talants

Ostrožski lieliski raksturo Oršas kauja 1514. gada 8. septembrī, kurā viņš novatoriski saskaņoja kavalērijas, artilērijas un kājnieku uzbrukumu, gustot spožu uzvaru. Lielhetmanis vadīja 25 000 - 35 000 (dažādos avotos skaitļi dažādi) lielu apvienoto Lietuvas lielkņazistes un poļu algotņu armiju. Izšķirošā kauja ar Maskavijas 40 000 - 70 000 (dažādos avotos skaitļi dažādi) vīru lielo karaspēku, ko vadīja Pleskavas vojevoda Ivans Čeļadins (Челяднин, Иван Андреевич), notika netālu no Oršas, pie Krapivno upes. Ostrožskis novietoja pretīm maskaviešu un livoniešu algotņu armijai savus jātniekus divās rindās, bet labajā spārnā slēpnī izvietoja daļu lielgabalu. Lielhetmaņa kavalērija veica strauju uzbrukumu un tad atkāpās slēpņa virzienā, kur artilērija pabeidza šo operāciju. Negaidītais pavērsiens izjauca maskaviešu karaspēka izvietojumu un noveda pie tā sagrāves. Hronikas min 30-40000 kritušos, 1500 sagūstītus muižniekus, 48 gūstā kritušus maskaviešu karaspēka komandierus. Lielkņazs Sigismunds Vecais kā balvu piešķīra Ostrožskim tiesības uzcelt Viļņā sv. Trīsvienības un sv. Nikolaja pareizticīgo baznīcas.
Aizaugušā grāvī viegli krist

Sižets

Latvijas kolhozs 20. gadsimta 80. gadu vidū. Tiecoties pēc izciliem sociālistiskās sacensības sasniegumiem, ļaudis aizmirst vai negrib parūpēties ne par savu sētsvidu, ne par savu tuvāko. Latvijas laukus nomāc arī alkoholisma nodarītais posts. Jaunais komjaunatnes sekretārs Vitolds ar to nevar samierināties, tāpēc viņš ķeras pie negāciju izskaušanas.
Vjačeslavs Aņisins

Spēlētāja karjera

Karjeru Aņisins sāka 1963.—64. gada sezonā PSRS čempionāta klubā Maskavas CSKA. Tajā viņš spēlēja līdz pat 1970.—71. gada sezonas noslēgumam, kad pārcēlās uz Maskavas "Krylya Sovetov". 1973.—74. gada sezonā Aņisins bija līgas rezultatīvākais spēlētājs. Piecus gadus vēlāk, 1976. gadā, Aņisins atgriezās CSKA rindās, klubā aizvadot vēl piecas sezonas. No 1981. līdz 1983. gadam hokejists spēlēja Sanktpēterburgas SKA, taču tad divas sezonas aizvadīja arī Maskavas "Spartak" rindās.
1988.—89. gada sezonu aizvadīja Dienvidslāvijas hokeja līgas klubā Zagrebas "Medveščak", taču gadu vēlāk spēlēja Itālijas hokeja līgas klubā HK Milāna.

Trenera karjera

No 1997. līdz 1999. gadam Aņisins bija Krievijas Pirmās līgas kluba Podoļskas "Vitjaz" galvenais treneris.
Priekuļi

Vēsture

Priekuļu muiža (vācu: Freudenberg) pirmo reizi pieminēta muižu redukcijas sakarā Zviedru Vidzemes laikā 1652. gadā. 
1909. gadā Rīgas Lauksaimniecības centrālbiedrība no Priekuļu muižas rentnieka Kārļa Punšeļa atpirka rentes tiesības uz Priekuļu muižas 500 desetīnām zemes.
1910. gada 20. septembrī muižas kungu mājā mācības uzsāka pirmie 43 ziemas kursu klausītāji. 1911. gada 23. janvārī Zemkopības departaments deva atļauju zemākās lauksaimniecības skolas atvēršanai ar trīsgadīgu apmācības laiku, par pirmo skolas direktoru apstiprināja agronomu Edgaru Zemeli. 1913. gada 16. augustā atvēra jaunu skolas ēku. Izveidoja laukaugu selekcijas un izmēģinājumu staciju, mašīnu izmēģināšanas staciju un meteoroloģisko novērojumu staciju. 
Pirmā pasaules kara laikā lauksaimniecības skolu pārdēvēja par Priekuļu lauksaimniecības institūtu. 
1919. gada rudenī to pārveidoja par lauksaimniecības vidusskolu ar četru gadu mācību laiku.
Smaļaviči

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1448. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistē. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1920. gada - Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1944. gada 2. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā.
Kārlis Šlehters

Šahista karjera

Kopš 1893. gada piedalījies spēcīgos šaha turnīros, taču sākumā palicis ārpus godalgotajām vietām. Pirmais panākums turnīros bijis 1900. gadā Minhenē, kur Šlehters dalīja pirmo vietu ar Hariju Pillsberiju. Pēc tam uzvarējis vairākos nozīmīgos šaha turnīros: 1906. gadā Ostendē, 1908. gadā Vīnē (kopā ar Gēzu Maroci), 1910. gadā Hamburgā.
Pēc šiem panākumiem izvirzījies par vienu no Pasaules šaha čempiona nosaukuma pretendentiem. 1910. gada ziemā Vīnē un Berlīnē notika Šlehtera mačs ar toreizējo Pasaules čempionu Emanuelu Laskeru. Pēc mača noteikumiem Šlehteram, lai iegūtu Pasaules čempiona nosaukumu, bija jāuzvar ar 2 punktu starpību 10 partiju mačs. Pēc uzvaras 5. partijā Šlehters bija vadībā pirms pēdējās partijas ar 5:4, taču rezultāts 5½:4½ viņa labā ļautu Laskeram nosargāt Pasaules čempiona nosaukumu. Tajā pat laikā minimāls zaudējums Šlehteram šaha pasaulei ļautu apšaubīt Laskera tiesības uz Pasaules čempiona nosaukumu. Tāpēc pēdējā, 10. partija noritēja ļoti nervozā cīņā, kurā stiprāki nervi izrādījās Laskeram, kas guva laimīgu uzvaru 71. gājienā un noslēdza maču neizšķirti - 5:5 (+1-1=8).
1911. gadā Šlehters dalīja ar Akibu Rubinšteinu 2. vietu lielā Karlsbādes šaha turnīrā. Tajā pat gadā Ķelnē viņš nospēlēja neizšķirti maču ar citu Pasaules čempiona nosaukuma pretendentu Zīgbertu Tarrašu - 8:8 (+3-3=10). 
Arī Pirmā pasaules kara gados Šlehters turpināja piedalīties turnīros Austroungārijā un Vācijā, tomēr savus labākos rezultātus viņam neizdevās atkārtot.
Miris sākoties Spāņu gripas pandēmijai 1918. gadā.

Šaha kompozīcija

Šlehters bijis arī labs šaha problēmists. Viņš sastādījis ap 100 divvilču un apmēram tikpat daudz trīsvilču, kā arī četrvilčus, pašmatus un šaha etīdes.

Literārā darbība

Kopš 1894. gada vadījis žurnāla "Wiener Allgemeine Sportzeitung" šaha nodaļu. Sākot ar 1894. gadu, kopā ar meistaru J. Bergeru vadīja žurnālu "Deutsche Schachzeitung", bet sākot ar 1917. gadu līdz savai nāvei viņš bija vienīgais tā redaktors.
Dumbrājs

Dumbrājs ir purvaiņu meža augšanas apstākļu tips slapjās kūdraugsnēs, kurā kokaudzi veido melnalkšņi kopā ar bērziem. Dumbrājā starp ciņiem pavasarī ilgstoši stāv ūdens, tāpēc tajā ir daudz atmirušu koku stumbru. Zemsedzē aug mitrumu mīloši platlapju augi un papardes.
Latvijā dumbrāji nelielās platībās sastopami visā valsts teritorijā. Lielākie melnalkšņu dumbrāji ir Piejūras zemienē Liepājas un Rīgas apkārtnē un Austrumlatvijas zemienē. Aizņem 4% no Latvijas mežu kopplatības.
Purva dzeguzene

Apraksts

Daudzgadīgs, diezgan liels (30-70 cm) lakstaugs. Stublājs stāvs ar lancetiskām lapām. Ziedu daudz (10-40) un lieli, tie sakārtoti diezgan vienpusējā ķekarā stublāja galotnē. Jaunā ziedkopa ar pumpuriem noliekusies. Pieziedlapas zaļas, lancetiskas. Ārējās apziedņa lapas zaļganas, iekšējās bāli zaļas ar violetu zīmējumu. Lūpa liela, balta, ar iežmaugu vidusdaļā. Auglis nokarena, brūna pogaļa. Latvijā zied no jūnija otrās puses līdz augustam.

Izplatība

Aug gandrīz visā Eiropā, Ziemeļāfrikā un Āzijā.

Biotopi

Aug tikai mitrās augsnēs: pļavās, zāļu purvos, skrajos mežos. Sugu apdraud meliorācija un augsnes rekultivēšana, kā arī pļavu aizaugšana ar krūmiem un kokiem.
Kolagēns

Kolagēns ir galvenais strukturālais proteīns, kas veido dzīvnieku saistaudus. Tas sastāda 25-35% no ķermeņa kopējā proteīnu daudzuma. Kolagēns visvairāk atrodams cīpslās, saitēs, ādā, skrimšļos, kaulos, starpskriemeļu diskos u. c. Kolagēnu lielākoties izdala saistaudu šūnas — fibroblasti. Pastāv vismaz 16 kolagēna veidi.

Kolagēna veidošana

Kolagēnu lielākoties izdala fibroblasti.
Pirmais kolagēna sintēzes etaps norisinās šūnā. Vispirms šūna uzņem vajadzīgās aminoskābes, piemēram, prolīnu. Graudainā endoplazmatiskā tīkla izstrādātais topošā kolagēna materiāls nokļūst tā lūmenā. Tajā veidojas ķēdes, norit (prolīna un lizīna) hidrolīze un glikolīze. Šādām trim ķēdēm jeb prekolagēna molekulām savijoties spirālē, rodas prokolagēna molekulas. Šo procesu var nomākt C vitamīna trūkums organismā. Prokolagēna molekulas garums ir 300 nm. Tās galos ir īpaši peptīdi (reģistra peptīdi), kas stabilizē molekulas un neļauj tām polimerizēties. Tad no graudainā endoplazmatiskā tīkla tās nokļūst Goldži kompleksā, kur tās tiek ietvertas membrānu pūšļos, un šūnas transportsistēma tos virza uz šūnas malu. Šeit prokolagēna molekulas eksocitozes ceļā nokļūst šūnstarpā, kur sākas kolagēno šķiedru veidošanās otrais etaps.
Otrajā etapā pirms polimerizācijas enzīms prokolagēnpeptidāze šķīdina prokolagēna molekulas galos esošos reģistra peptīdus. Pēc to izzušanas molekula kļūst īsāka (280 nm) — veidojas t. s. tropokolagēns. Ja ir defekts šajā posmā, var rasties kolagenopātija — Ēlersa-Danlosa sindroms. Tropokolagēna molekulām savienojoties, veidojas primārie diedziņi jeb protofibrillas, no kurām veidojas mikrofibrillas, pēc tam šķiedriņas, bet no šķiedriņām — šķiedras.
Nv

3D atbalsta statuss

Šobrīd nv dzinis neatbalsta 3D akselerāciju. Nvidia nesniedz nekādu aparatūras specifikāciju, kas būtu nepieciešama 3D atbalsta izveidei. Daļējs 3D atbalsts ir iespējams, izmantojot nouveau draiveri.

Atbalstītās iekārtas

nv draiveris atbalsta PCI, PCI-Express un AGP pieslēgvietās ievietojamās videokartes, kas ir bāzētas uz sekojošām NVIDIA mikroshēmām:
RIVA 128 - NV3 sērija
RIVA TNT - NV4 sērija
RIVA TNT2 - NV5 sērija
GeForce 256, QUADRO - NV10 sērija
GeForce2, QUADRO2 - NV11 un NV15 sērijas
GeForce3, QUADRO DCC - NV20 sērija
nForce, nForce2 - NV1A, NV1F sērijas
GeForce4, QUADRO4 - NV17, NV18, NV25, NV28 sērijas
GeForce FX, QUADRO FX - NV30, NV31, NV34, NV35, NV36, NV37, NV38 sērijas
GeForce 6XXX - NV40, NV41, NV43, NV44, NV45 sērijas
GeForce 7XXX - G70 sērija
GeForce 8XXX - G80, G84, G86 sērijas
Margarita

Margarita ir alkoholisks kokteilis, kura klasiskā recepte sastāv no tekilas, apelsīnu liķiera jeb Cointreau un laima sulas. Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteiļa standarts ir 7:4:3 jeb 50% tekilas, 29% apelsīnu liķiera un 21% laima sulas. Kokteili ir iespējams pagatavot sakrotot to šeikerī ar ledu, sablenderējot to kopā ar ledu vai sajaucot visas sastāvdaļas kopā bez ledus. Dzērienu pasniedz speciāli Margaritai paredzētā glāzē ar sāls maliņu un laima šķēlīti. Margarita ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā. 
Margarita tulkojumā no spāņu valodas nozīmē margrietiņa. Ir daudzas versijas, kas un kad ir izgudrojis kokteili. Viena no versijām ir, ka to 1938. gadā Tihuanā ir izgudrojis Karlos Herrera, kas to pagatavojis kāda klientai, kura bija alerģiska pret daudziem alkoholiskiem dzērieniem, bet ne pret tekilu.
Katru gadu 22. februārī tiek atzīmēta Nacionālā Margaritas diena.
Abava

Upes raksturojums

Sākas Spārnenes viļņotajā līdzenumā no Lestenes-Ēnavas purva, Austrumkursas augstienes austrumu malā, 54 metrus virs jūras līmeņa. Augšgalā Abava ir iztaisnota, tek ziemeļu virzienā. Pie Kandavas pagriežas uz rietumiem un līdz ietekai daudz līkumo, veidojot Abavas ieleju. Kopējais kritums ap 51 metru. Upē ir vairākas dolomītu krāces ar straumes ātrumiem līdz 2 m/sek. Lejpus Sabiles atrodas 2 metrus augsts vairākpakāpju ūdenskritums — Abavas rumba. Abavas ielejā no Kandavas līdz ietekai Ventā izveidots dabas parks Abavas senleja.

Dzīvā daba

Abavā mājo līdakas, asari, raudas, sapali, vimbas, vēdzeles, ālanti, nēģi, kā arī bebri.
Vienkāršā pūslīšēde

Vienkāršā pūslīšēde (sengrieķu: ἕρπης, herpēs — ‘ēde’, latīņu: herpes simplex) ir infekcijas slimība, kuru izraisa vienkāršais herpesvīruss (herpes simplex virus, HSV).
Parasti slimības izraisītie pūslīšveida izsitumi veidojas uz lūpām (izsitumus parasti sauc par aukstumpumpām) un ārējiem dzimumorgāniem. Izsitumi parasti izzūd pēc 2—4 nedēļām. Pēc laika perioda, kurā cilvēkam ir simptomi, var sekot periods bez simptomiem. Sākumā var būt smagāks stāvoklis (ar drudzi, muskuļu sāpēm, palielinātiem limfmezgliem, galvassāpēm). Laika gaitā aktīvās slimības perioda biežums un smagums samazinās.
Ir divu veidu vienkāršais herpesvīruss: 1. (HSV-1) un 2. tipa vienkāršais herpesvīruss (HSV-2). HSV-1 biežāk izraisa mutes dobuma infekcijas, savukārt HSV-2 — dzimumorgānu infekcijas, tomēr abas var izraisīt infekciju jebkurā ķermeņa daļā. Dzimumorgānu herpes tiek klasificētas kā seksuāli transmisīvās slimības. HSV var nonākt zīdaiņa ķermenī dzemdību laikā. Pēc infekcijas vīruss nonāk nervu šūnās, kur tās dzīvo visu dzīvi. Atkārtoti saslimt var, ja ir vāja imunitāte, stress, saules staru iedarbība.
Efektīvākā metode, ar kuras palīdzību var izvairīties no dzimumorgānu infekcijas, ir atturēšanās no vaginālā, orālā un anālā seksa. Risku saslimt nedaudz samazina prezervatīva lietošana. Cilvēki, kas ir inficējušies, infekcijas izplatīšanās ātrumu var samazināt, ik dienu lietojot pretvīrusu zāles. Nav izstrādāta vakcīna; ja cilvēks ir inficējies, slimība nav izārstējama.
Visā pasaulē ar HSV-1 vai HSV-2 ir inficēti 60—95% pieaugušo. Ar HSV-1 parasti inficējas bērnībā. Ar HSV-1 ir inficēti 70—80% cilvēku ar zemu sociālekonomisko statusu un apmēram 40—60% cilvēku ar paaugstinātu sociālekonomisko statusu. 2003. gadā ar HSV-2 bija inficējušies apmēram 536 miljoni cilvēku (16% visas pasaules iedzīvotāju), augstāki rādītāji bija starp sievietēm un jaunattīstības valstīs. Lielākā daļa ar HSV-2 inficēto cilvēku neapzinās, ka viņi ir inficējušies.
Bišofsverda

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1227. gadā. 1288. gadā ap pilsētu tika uzcelti aizsardzības mūri. Līdz 1559. gadam pilsēta piederēja Meisenes bīskapiem, vēlāk tā iekļāvas Saksijas kūrfirstē. VDR laikā pie Bišofsverdas atradās PSRS armijas kodolraķešu SS-12 bāze.

Kultūra

Pilsētā notiek tradicionali rakstnieka Kārļa Maja svētki.

Cilvēki

Bišofsverda ir rakstnieka Oskara Ernsta Bernharta (Oskar Ernst Bernhardt, 1875-1941) dzimtā pilsēta.
Nakts bez putniem

Sižets

Galvenais varonis Jānis ir zvejnieks, kas ilgi bijis prom jūrā. Tagad viņš Rīgā ir saticis Dzintru - trolejbusa vadītāju un abi it kā kļuvuši tuvi.
Dzimtajā zvejniekciemā dzīvo Jāņa bijusī sieva Ilze ar kolhoza kora diriģentu Tobiasu. Atgriezies tur, Jānis dzīvo ostas sarga būdiņā, īsti nespēdams tikt skaidrībā ar savu dzīvi.
Sojuz-5

Lidojuma gaita

14. janvārī startēja Sojuz-4 ar kosmonautu Vladimiru Šatalovu.
Sojuz-5 tika palaists 1969. gada 15. janvārī 07:04:57 UTC ar nesējraķeti Sojuz no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas. Kosmosa kuģa apkalpe starta brīdī bija Boriss Volinovs, Aleksejs Jeļisejevs un Jevgēņijs Hrunovs. 
16. janvārī 08:20 UTC Sojuz-4 un Sojuz-5 saslēdzās. Aktīvais kuģis bija Sojuz-4. Kosmosa kuģu saslēgšanās mezglā nebija lūkas, caur kuru varētu pāriet no viena kuģa uz otru pa iekšpusi. 35. orbītas apriņķojumā 12:43 UTC Hrunovs un Jeļisejevs no Sojuz-5 sāka iziešanu kosmosā. Par slūžu kameru tika izmantots kosmosa kuģa orbitālais nodalījums. Viņiem mugurā bija skafandri Jastreb. Kosmonauti pārvietojās uz Sojuz-4, kur viņus sagaidīja Šatalovs. Ārpuskuģa aktivitātes ilga 32 minūtes.
16. janvārī 12:55 UTC kosmosa kuģi atvienojās.
18. janvārī Sojuz-5 veica nolaišanos. Bremzēšanas manevrs tika veikts 05:48 UTC. Noejot no orbītas, nenostrādāja viena no piropatronām, tāpēc no nolaižamā nodalījuma neatdalījas instrumentu nodalījums. Kosmosa kuģis atmosfērā iegāja ar nolaižamā aparāta augšdaļu pa priekšu, tādēļ tas sakarsa, rotēja un piedzīvoja palielinātu pārslodzi (līdz 9 g). Kabīne piepildījās ar dūmiem. Nolaižamais aparāts atdalījās tikai tad, kad 90 km augstumā uzsprāga stipri sakarsušās degvielas tvertnes instrumentu nodalījumā. Tad nolaižamais aparāts pagriezās pareizā stāvoklī ar karstuma vairogu pa priekšu, bet nolaišanās notika ballistiska režīmā. Tā kā kapsula rotēja, tad izlaistais izpletni sāka savērpties, līdz ar to nolaišanas ātrums netika pienācīgi samazināts. Arī par vēlu nostrādāja mīkstās nosēšanās sistēma (metru no zemes), tāpēc piezemēšanās bija cieta, un Volinovs ieguva traumas (salauzts žoklis un izsiti vairāki zobi). Nosēšanās notika 07:59:12 UTC, 600 km no plānotās vietas, 200 km uz dienvidrietumiem no Kostanai. Āra temperatūra bija −38 °C. Volinovs zināja, ka atrodas tālu no savas plānotās nosēšanās vietas un būs jāgaida vairākas stundas līdz glābēju ierašanai. Viņš atstāja nolaižamo aparātu. Kosmonauts ieraudzīja tālu dūmu stabu un devās meklēt kādu patvērumu, līdz pāris kilometru attālumā atrada zemnieka namiņu.
Vilzēnu muiža

Vilzēnu muiža (vācu: Wilsenhof) bija muiža tagadējā Alojas novada Braslavas pagastā. No 1757. gada līdz 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja fon Zīversu dzimtai.
Līdz mūsdienām saglabājusies muižas pārvaldnieka māja un vairākas saimniecības ēkas.

Vēsture

Vilzēnu muiža pirmo reizi minēta Zviedru Vidzemes laikā 1672. gadā, kad to ieguva Zviedrijas karaļa kanclers Aksels Ēriks Uksenšerna. Pēc Vidzemes inkorporācijas Krievijas impērijas sastāvā to ieguva Rumjancevu ģimene.
1757. gadā muižu ieguva fon Zīversi. Vilzēnu muižai piederēja 32 zemnieku sētas un 2 pusmuižas – Kuišas un Langenberģe, kā arī Buļļu un Blankaskrogs. Muižas kungu namu pēc Otrā pasaules kara noārdīja, ir saglabājušies vienīgi ēkas pamati.

Muižas parks

Muižas parks ar dīķi aizņem 5,62 ha. Stādījumos daudz kļavu un ošu, no kuriem veidota arī aleja, vēl aug egles, purva bērzi, liepas, gobas un citi koki.
Te aug Latvijas lielākā Eiropas lapegle ar apkārtmēru 4,60 m un augstumu 33 m, vainaga projekcija – 200 m². Parkā aug vairāki dižkoki: liepa, kuras apkārtmērs ir 5,05 m, divi ozoli ar 5,67 m un 5,02 m lieliem apkārtmēriem.
Ķieģelis

Ķieģelis ir celtniecības materiāls, kas tiek gatavots, saulē izkaltējot vai krāsnī apdedzinot no māla, smiltīm un/vai kaļķa izgatavotu taisnstūra paralēlskaldni. Ķieģeļus var gatavot arī savādākās formās, atkarībā no pielietošanas mērķa. Tos var izgatavot arī no cementa. Ķieģeli var uzskatīt par mazāko vienību kādas ķieģeļu celtnes mūrēšanā. Mūrēšanas laikā ķieģeli savā starpā tiek savienoti ar javu.

Vēsture

Tie uzskatīts, ka pirmos ķieģeļus izgatavoja Divupē un Senajā Ēģiptē pirms 6000 gadiem, ļaujot mālam saulē sakalst. Arheoloģiskajos izrakumos Nīnivē un Bābelē atrastas milzīgu ķieģeļu celtņu atliekas. Senajā Ēģiptē zīmējumi uz celtņu sienām attēlo ķieģeļu ražošanu.
Visā Senās Romas impērijas teritorijā atrodamas ķieģeļu celtņu drupas. Ķieģeļu ražošanas prasmi un glazūras tehniku tālāk attīstīja arābi un mauri. No 12. gadsimta ķieģeļu ražošana atkal atdzima arī Eiropas valstīs, kur tos plaši sāka izmantot romānikas un gotikas stila celtnēs.
Jānis Vagners

Biogrāfija

Jānis Vagners piedzima 1869. gada 26. novembrī Iecavas pagasta "Lielratniekos". Studējis tieslietas Pēterburgas universitātē. Bijis zvērināta advokāta Pētera Stučkas palīgs.
Bija jaunstrāvnieks. 1903. gadā kļuva par Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) biedru. Piedalījies 1905. gada revolūcijā, revolucionārā komiteja viņu iecēla par Bauskas gubernatoru. 1906. gada janvārī pametis Latviju, jo viņam draudēja nāvessods. Sākotnēji pārcēlies uz Somiju, pēc tam caur Zviedriju un Vāciju pārcēlies uz Šveici. Pēc Pirmā pasaules kara beigām 1918. gadā atgriezies Rīgā, strādājis par advokātu.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuva par nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas deputātu un prezidija locekli. Tajā pašā gadā kļuva par Latvijas PSR Senāta virsprokuroru. Vācu okupācijas laikā arestēts un nogādāts Rīgas Centrālcietumā. 1944. gadā nogādāts darba nometnē Vācijā.
Miris 1955. gada 10. janvārī Rīgā.
Frenštāta pie Radhoštja

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1382. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Frankštate pie Radhošta (vācu: Frankstadt unter dem Radhoscht). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.

Cilvēki

Frenštāta pie Radhoštja ir politiķa Ladislava Adameca (Ladislav Adamec, 1926-2007) un tramplīnlēcēja Jirži Raškas (Jiří Raška, 1941-2012) dzimtā pilsēta.
Pēdējais blēdis

Sižets

Tuvā nākotnē noziedzība ir apkarota un pēdējais cietums aizvērts. Brīvībā nokļuvis bijušais kāršu krāpnieks Petja Dačņikovs ar iesauku Valets, kurš gatavojas atgriezties pie vecajiem netikumiem. Bet, tā kā nauda ir atcelta un bankas vairs nepastāv, viņš pievērš uzmanību meitenei Katjai un iemīlas viņā.
Granātābols

Granātābols kultūrvēsturē

Granātāboliem bija liela nozīme sīriešu, feniķiešu un rietumsemītu kultūrās. Granātāboli ir attēloti uz kapeņu un tempļu sienām arī Senajā Ēģiptē.

Simbolika

Granātābola daudzās sēklas to bija padarījušas par plaši izplatītu auglības un pārpilnības simbolu Vidusjūras reģionā, Tuvajos Austrumos un Indijā. Senajā Grieķijā granātābols tika asociēts ar auglības dievietēm, tas arī simbolizēja nāves un atdzimšanas ciklu dabā. Līdzīgi vēlāk kristietībā granātābols kļuva par augšāmcelšanās un nemirstības simbolu. Tas ir ticis attēlots bērniņa Jēzus rokās. Kristīgajā ikonogrāfijā granātābols ir svētā Jāņa no Dieva atribūts, ko viņš esot izmantojis slimnieku aprūpē. Tas ir iekļauts svētā Jāņa no Dieva brāļu ordeņa ģerbonī un emblēmās.
Moisejs Models

Biogrāfija

1926. gadā beidzis G. E. Binca ģimnāziju. No 1926. līdz 1935. gadam studējis matemātiku Latvijas Universitātes Matemātikas fakultātē.
Moisejs Models bijis labs šahists. 1938. gadā sastādītajā Latvijas šahistu ranga tabulā ierindots 29. vietā. Piedalījies vairākos Rīgas čempionātos: 1933. un 1934. gadā ieguvis 5.—6. vietu, 1936. gadā — 11. vietu.