Voroņeža

Nosaukuma rašanās

Krievu slāvu valodnieks Srezņevskis 19. gadsimta otrajā pusē uzskatīja, ka vārds "Voroņeža" cēlies no vārda "vārnas", tur mītošo putnu vārdā. Vācu valodnieks M. Fazmers, kas ir autors četrām liela apjoma etimoloģiskajām vārdnīcām krievu valodā, balstās uz pieņēmumu, ka nosaukums "Voroņeža" ir saistīts ar apzīmētāju "avs" (melna). Viņš norādīja, ka šie nosaukumi — upes "Voroņeža" (Воронеж) un "krauklis" (ворон) ir saistīti ar ūdens krāsu вороная Voroņežas upē.

Senatnes liecības Voroņežas teritorijā

Pilsētā arheoloģisko izrakumu laikā atrastas liecības, ka senos laikos Voroņežas teritorijā dzīvojušas vairākas tautas.
Pastāv pieņēmums, ka šī teritorija bijusi kāda grieķu eposa darbības vieta.
Pilsētas ziemeļu nomalē atrodas liels arheoloģijas komplekss Voroņežas Vantīta (Воронежский Вантит). Tas stiepjas gandrīz 11 kilometru garumā, Voroņežas ūdenskrātuves labajā krastā. Šajā kompleksā ietilpst 34 dažādi vēstures pieminekļi no dažādiem laikiem starp 8.—10. gadsimtu, kā arī 568 dažādi pilskalni.
Pagaidām cara norādījums par Voroņežas celšanu nav atrasts. Arhīvos glabājas bajāra Ņikitas Jurjeva 1586. gada 1. marta norādījums par apsardzes reorganizāciju Maskavas valsts dienvidu nomalē, kurā rakstīts: "Saskaņā ar valsts cara un varenā kņaza Fjodora Ivanoviča norādījumu un spriedumu bajāram Fjodoram Ivanovičam Mstislavskim izveidot pilsētu, nesasniedzot divus Oskola dibenus, un to saukt par Voroņežu..." Tomēr ieraksts uz šī dokumenta "1585" pierāda, ka pilsēta ir vecāka, nekā tiek uzskatīts, jo par Voroņežas izveidošanas gadu tiek uzskatīts 1586. gads.

Nemieru laiks

Nemieru gados Voroņeža bija pret oficiālo varu. 1605. gadā Voroņeža atbalstīja viltvārdi — cilvēku, kurš izlikās par Dmitriju I. 1610. gadā Voroņeža oficiāli izrādīja atbalstu šim viltvārdim, kurš uzturējās Voroņežas teritorijā. Tā arī viltvārdim neizdevās pārdzīvot nepatikšanas, jo 1613. gada 22. decembrī viņš tika nogalināts. Tomēr Voroņežas iedzīvotāji nezvērēja uzticību poļu izcelsmes caram Vladislavam.
1613. gada 29. jūlijā (pēc vecā stila) notika dumpīgu kazaku uzbrukums, taču uzbrukums tika novirzīts uz ziemeliem no pilsētas (netālu no tagadējā pilsētas ziemeļu rajona) Pēc uzbrukuma mēģinājuma kazaki aizbēga. Daudzi no viņiem noslīka, šķērsojot Donas upi.
1648. gada jūnijā Voroņežā notika bruņota sacelšanās starp iedzīvotājiem un varas iestādēm, šo sacelšanos vadīja kazaks Herasims Kivušins.

Kuģubūve Voroņežā

XVII gadsimtā sakarā ar Pētera I gatavošanos karadarbībai pret Osmāņu impēriju radās vajadzība būvēt regulāru krievu jūras-kara floti. Šajā laikā Eiropā sākās gatavošanās karam par Spāņu mantojumu. Krievijas, Austrijas un Venēcijas noslēgtā savienība pret Osmāņu impēriju izjuka. Tādos apstākļos Krievija izvēlējās karot ar Zviedriju. Tapēc Azovas jūras flotes nostiprināšana ar spēcīgākiem kuģiem bija virzīta, lai nepieļautu karadarbību ar Zviedriju un Osmāņu impēriju vienlaicīgi. Pēc Pētera I rīkojuma pilsētā tika izveidotas Voroņežas admiraliātes, kurām bija pakļautas visas pilsētas Voroņežas un Donas krastos. 1696. gada 20. oktobrī Bajāru Dome izdeva rīkojumu par pirmās regulārās jūras flotes izveidi Krievijā. No 1696. gadam līdz 1711. gadam tika uzbūvēti aptuveni 215 kuģi. Pateicoties Azovas flotei, tika ieņemts Azovas cietoksnis. Tika parakstīts miera līgums ar Osmāņu impēriju par karu ar Zviedriju.
1708. gadā tika izveidota Azovas guberņa, par kuras centru kļuva Azova, bet pēc cara nāves 1725. gadā - Voroņeža, un apgabals tika nosaukts par Voroņežas apgabalu.

Voroņeža 19. gadsimtā

19. gadsimtā Voroņežas iedzīvotāji piedalījās 1812. gada Tēvijas karā un Krimas karā. 1812. gadā no Voroņežas un Voroņežas guberņas iedzīvotājiem tika izveidoti 10 karavīru pulki. 1853. gadā sākās Krimas karš. Sakarā ar to 1855. gada 27. septembrī Krievijas cars Aleksandrs II izziņoja karastāvokli Voroņežas guberņā. Divu gadu laikā vietējā pašpārvalde Krimas karā (1853-1856) iztērēja 67 tūkstošus sudraba rubļu.
1832. gadā Voroņežā notika svinīga ceremonija par godu Svētā Mitrofana mošejas atvēršanai, uz kuru atbrauca imperators Nikolajs I. Šis pasākums aizēnoja neseno Voroņežas holēras epidēmiju, kuru pilsētā ienesa svētceļnieki. 1833. gada sausuma dēļ Voroņežas province cieta badu. Izmantojot labos sakarus, Voroņežas gubernators D. N. Begičevs saņēma ievērojamu naudas summu bada novēršanai. Krīze bija pārvarēta, jau 1853. gadā notika pirmā lauksaimniecības darbu izstāde.
1845. gadā tika atvērts Voroņežas kadetu korpuss kņaza Mihaila Pavloviča vārdā, kurā mācījās S. Mosins, A. Lodigins, G. Plehanovs un citi. 1878. gadā G. Plehanovs atbrauca uz Voroņežu, lai piedalītos organizācijas "Zemei un brīvībai" sanāksmē.

20. gadsimta sākums

1905. gadā Voroņežā notika grautiņi, sacelšanās Voroņežas disciplinārajā bataljonā un divi politiskie streiki. Decembra streiks notika 8. decembrī, saņemot tās organizatoru telegrammu no Maskavas par Viskrievijas politiskā streika sākumu. 12. decembrī kļuva zināms par bruņotas sacelšanās sākumu Maskavā, pēc kuras Maskavā notika mītiņš, kurā piedalījās 7000 Voroņežas iedzīvotāju. Radās sacelšanās draudi, tādēļ 16. decembrī Voroņežā tika izsludināts karastāvoklis. Ar augstāko iestāžu palīdzību nemieri Tambovā tika pārtraukti. 1908. gada aprīlī pēc Centrālās Komitejas Sociālrevolucionāru partijas sprieduma tika veiktas daudzskaitlīgas represijas pret vairāku mītiņu dalībniekiem. Voroņežas gubernatora M. Bibikova karietē nemiernieki iemeta bumbu. Gubernatoram bija savainota roka, auss un vaigs, bet viņa sieva guva smadzeņu satricinājumu. Spridzinātājs tika nogalināts.
1912. gadā pie dzelzceļa stacijas "Otrožka" tika uzbūvētas Otrožkas dzelzceļa darbnīcas, kas kļuva par pamatu Voroņežas vagonu rūpniecībai. 1913. gadā tika izveidota pirmā augstākās izglītības iestāde — Pētera Lielā Lauksaimniecības institūts (tagad Voroņežas Valsts Agrārā universitāte). 1914. gada 28. augustā ar domes lēmumu Voroņeža kļuva par Viskrievijas pilsētu savienības biedru. Šī savienība tika izveidota tā paša gada 8-9. augustā, savienība palīdzēja slimajiem, ievainotajiem zaldātiem, virsniekiem, cieši sadarbojās ar Viskrievijas zemes savienību un Sarkanā krusta organizācijām.

1917-1941. gads

1918. gadā no Jurjevas tika pārcelta Jurjevas universitāte, uz kuras pamatiem radās Voroņežas republikas universitāte. 1930. gadā radās kīmijas - tehnoloģiju institūts un mežsaimniecības institūts. 1926. gadā Voroņežas ielās parādijās pirmais telefona automāts.
1930. gadā Voroņežā atradās liels aerodroms.

Vēsture

Voroņežas cietoksnis tika būvēts Semjona Fjodoroviča Saburova vadībā. 1590. gada aprīlī cietoksnis tika aizdedzināts. Pilsēta gandrīz pilnībā bija iznīcināta. Neskatoties uz to 1594. gadā Voroņeža tika "izcirsta" no jauna.
Pilsētu 1586.gadā dibināja cars Fjodors I kā cietoksni pret Krimas tatāru iebrukumiem. 1695-96.g. cars Pēteris I, sakarā ar Azovas kampaņu, izvēlējās Voroņežu par Krievijas kara flotes izbūves vietu, un Voroņežu uzskata par Krievijas modernās kara flotes dzimšanas vietu. Pētera I laikā Voroņeža kļuva par lielāko pilsētu Krievijas dienvidos.
No 1711.gada Voroņeža ir Azovas guberņas, no 1725.gada — Voroņežas provinces, no 1779.gada Voroņežas vietvaldības, bet no 1824.gada — Voroņežas guberņas centrs. Šajā laikā Voroņeža kļuva par Melnzemes rajona galveno pilsētu ar labi attīstītu pārtikas rūpniecību.
2.pasaules kara laikā Voroņeža cieta lielus postījumus, jo vairāk kā 6 mēnešus frontes līnija gāja pa Voroņežas upi.
Pēc PSRS sabrukuma Voroņežas ekonomiskais stāvoklis krasi pasliktinājās. Pilsētā atrodas Voroņežas universitāte, kurā mācās daudz studentu no ārvalstīm (lielākā daļa no Āfrikas un Āzijas), jo šeit pirmo gadu studē gandrīz visi ārvalstu studenti, lai apgūtu krievu valodu. Šī iemesla dēļ pēdējos gados palielinājies rasistisku incidentu (arī ar nāves gadījumiem) skaits pilsētā.