google/wiki40b huggingface dataset:
Klints Malarčuks

Karjera

Malarčuks ir spēlējis Rietumu hokeja līgas (RHL) komandā Portlandas Winter Hawks. Vēlāk uzsāka profesionālās gaitas Nacionālās hokeja līgas (NHL) komandās Quebec Nordiques, Washington Capitals un Buffalo Sabres. Spēlējis arī Internacionālās hokeja līgas (IHL) komandā Las Vegas Thunder.

Kakla ievainojums

1989. gada 22. marta spēles laikā, kurā Malarčuka pārstāvētajai komandai Buffalo Sabres pretī stājās St. Louis Blues, spēlētājs Stīvs Tutls no St. Louis Blues un spēlētājs Uve Krups no Buffalo Sabres saskrējās un ietriecās vārtsarga laukumā. Brīdī, kad notika sadursme, Stīva Tutla slidas asmens ietriecās Malarčuka kakla rajona labajā pusē, savainojot viņa galveno artēriju un ievainojot viņa kakla muskuli un jugulāro vēnu. Ar asins strūklu, kas plūda no Malarčuka kakla uz ledus, viņš bija spējīgs pamest ledus laukumu ar paša spēkiem un viņa komandas atlētikas trenera Džima Pizzutelli palīdzību. Daudzi spēles skatītāji bija psiholoģiski traumēti pēc redzētā uz laukuma. Uz ledus bija tik daudz asiņu, ka 11 fani noģība, 2 piedzīvoja infarktu un 3 spēlētājiem palika slikti. Vietējās televīzijas kameras pārtrauca filmēt notiekošo un aizgrieza kameras prom pēc tam, kad saprata, kas uz ledus ir noticis.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Ventspils novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Ventspils novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Ieva Tāre

Biogrāfija

Izglītību ieguvusi Jūrmalas Pumpuru vidusskolā (1981—1992), LU Pedagoģijas un psiholoģijas fakultātē (1999—2004) un LU Izglītības zinātņu maģistrantūrā.
Ievas Tāres pirmais treneris Ainars Zvirgzdiņš. Jūrmalas sporta skolas komandā viņa spēlēja ar Ilzi Ieviņu, Ilzi Auziņu un citām bijušajām izlases dalībniecēm. Uz SK Cēsis Ieva pārgāja pēc 2008. gada Pekinas Olimpiskajām spēlēm. Pirms tam viņa spēlēja daudzkārtējā Latvijas čempionvienībā Rīgas TTT.
20. gadsimta 90. gados Ieva bija viena no pirmajām latviešu basketbolistēm, kura aizbrauca spēlēt uz ārzemēm, konkrēti — Skandināviju.
Ieva ir precējusies ar bijušo Latvijas regbija komandas dalībnieku Juri. Laikposmā no 2005. gada decembra līdz 2007. gada martam Ieva Tāre nespēlēja, jo aprūpēja savu bērnu Emīlu. Šajā laikposmā Ieva bija LBS Jaunatnes līgas direktore. Pēc atgriešanās sportā Ieva noraidīja SK Cēsis piedāvājumu un spēlēja TTT Rīga.
Ieva Tāre ir spēlējusi visos pirmajos 4 Eiropas čempionātos (1999, 2005, 2007, 2009), kuros ir startējusi Latvijas izlase, kā arī 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs. Viņa ir arī spēlējusi PSRS sastāvā Eiropas U-16 čempionātā un uzvarējusi 1991. gadā. Čempionāts notika Portugālē.
2008. gada Pekinas Olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīra pēdēja spēlē pret Angolu, Ieva spēles epizodē izmežģīja elkoņa locītavu. Pateicoties ātrai atlabšanai, Ieva varēja spēlēt Pekinas Olimpiskajās spēlēs.
Kopā ar klubu SK Cēsis 2008.—2009. gada sezonā cīnījās Latvijas Sieviešu basketbola līgā, kur izcīnīja zelta medaļas, finālā uzvarot Rīgas TTT, Baltijas Sieviešu basketbola līgā, kur nokļuva līdz Final Four turnīram Cēsīs (izcīnīta 2. vieta), vēl tika startēts FIBA Eiropas kausā, kur tika līdz sešpadsmitdaļfināliem.
2009.—2010. gada sezonā kopā ar klubu SK Cēsis cīnījās Latvijas Sieviešu basketbola līgā un Lietuvas Sieviešu basketbola līgā. Sakarā ar kluba ierobežotajām finansiālajām iespējām, nestartēja kādā no Eiropas klubu turnīriem. 2010. gada 9. aprīlī Ieva Tāre, solidarizējoties ar SK Cēsis bijušo galveno treneri A. Zvirgzdiņu, paziņoja par karjeras beigšanu.
Papua-Jaungvinejas administratīvais iedalījums

Papua-Jaungvinejas administratīvo iedalījumu veido 20 provinces, 1 autonomais reģions un 1 galvaspilsētas distrikts. Visas administratīvās vienības tiek iedalītas 4 reģionos. Provinces un autonomais reģions sīkāk iedalās 85 distriktos. Pēc platības lielākā administratīvā vienība ir Rietumu province (98 189 km²), bet mazākais — Galvaspilsētas distrikts (240 km²). Pēc iedzīvotāju skaita vislielākā administratīvā vienība ir Morobes province (674 810 iedzīvotāji), bet mazākā — Manusas province (60 485 iedzīvotāji).
Pelēkā dzilna

Izplatība

Eiropā pelēkā dzilna sastopama visā centrālajā daļā ar nelieliem areāla atzariem līdz Francijai rietumos un Balkāniem dienvidos. Tā nelielā areālā sastopama arī pāri Bosforam Turcijas ziemeļos. Izplatības areāla ziemeļu robeža atrodas Skandināvijas vidienē un Somijas dienvidos, bet virzienā uz austrumiem areāls turpinās Krievijā pāri Sibīrijas dienvidu daļai līdz Tālajiem Austrumiem un dienvidos sasniedz Dienvidaustrumāzijas kontinentālo daļu un lielākās salas. Pelēkā dzilna mājo Sahalīnā, Japānas ziemeļos, Taivānā, Hainanā līdz Sumatras dienvidiem. Daļēji tā sastopama arī Indijas ziemeļos, Nepālā un Mjanmā.

Izskats

Pelēkā dzilna ir vidēji liels putns, kura ķermeņa garums ir 27—30 cm, spārnu izplētums 38—40 cm, svars 110—140 g. Tās apspalvojums atgādina tai tuvu radniecīgo zaļo dzilnu, bet kopumā pelēkā dzilna ir par to gaišāka. Pelēkajai dzilnai ir sūnu zaļa mugura un spārni (ar pelēkām lidspalvām), gaiši pelēks vēders un galva. Abiem dzimumiem ir nelielas melnas "ūsas". Tēviņiem līdzīgi kā zaļajām dzilnām ir sarkana galvas virsa, tomēr  sarkana ir tikai pieres daļa. Acis pelēkajai dzilnai ir tumšas ar sarkanām zīlītēm un tās ietver šaura, melnu spalvu josla. Kājas pelēkdzeltenas, bet konusveidīgais knābis tumši pelēks. Jaunajiem putniem līdzīgi kā mātītēm ir pelēka galva.

Uzvedība

Pelēkā dzilna pamatā uzturas lapu koku vai jauktu koku mežos kādas ūdenstilpnes tuvumā. Tā izvēlas skrajākas audzes un to bieži var novērot arī parkos un dārzos, vai pat vientuļā, lielā kokā, kas aug atklātā vietā. Lai arī pelēkā dzilna ir nometniece, ziemas periodā, meklējot piemērotākus barības resursus, klejo, neatstājot ligzdošanas areālu. Pelēko dzilnu var novērot arī zemos kalnos, reti atrodoties augstāk par 1000 metriem virs jūras līmeņa. Ļoti retos gadījumos to var novērot virs 2000 metriem virs jūras līmeņa.

Barība

Pelēkā dzilna līdzīgi kā zaļā dzilna pamatā barojas ar skudrām, bet ir mazāk atkarīga no tām un barojas arī ar citiem kukaiņiem un to kāpuriem, kas gadās tās ceļā. Pelēkā dzilna neatsakās arī no ogām un ziemas periodā labprāt apmeklē mākslīgās putnu barotavas. To var novērot barojamies gan uz zemes, gan zemos kokos un akmeņu krāvumos.

Ligzdošana

Pelēkajām dzilnām sezonā ir viens perējums. Tās veido monogāmus pārus uz vairākiem gadiem. Ligzdošanas dobums parasti tiek izkalts lapu kokā, galvenokārt apsēs, alkšņos un bērzos, bet dobums var būt arī dižskābaržos, ozolos, vītolos un reizēm pat priedēs. Kaļ abi partneri, bet galvenokārt tēviņš. Dobuma ieeja ir apmēram 5,7 cm diametrā. Ligzda tiek izklāta tikai ar koka skaidām. Dējumā ir 5—10 baltas olas, kuras perē abi vecāki. Turklāt pamatā to dara tēviņš un naktīs perē tikai tēviņš. Inkubācijas periods ilgst 17—18 dienas. Jaunie putni ligzdu atstāj 27—28 dienu vecumā.
Lubezeres jūrskola

Lubezeres jūrskola bija 1873. gadā Rojā dibināta jūrskola.

Vēsture

Jūrskola dibināta balstoties uz 1867. gada jūrskolu likuma kā I (zemākās) kategorijas jūrskola, kurā sagatavoja tuvbraucēju stūrmaņus. Līdz 1897. gadam jūrskolā bija mācījušies 510 skolnieki un eksāmenus nokārtojuši 82 tuvbraucēju stūrmaņi. Pēc 1902. gada likumdošanas izmaiņām pārveidota par sagatavošanas jūrskolu.
Jūrskolas ēka sagrauta Pirmā pasaules kara laikā. Šodien tās vietā ir uzstādīta piemiņas zīme. Pēc Pirmā pasaules kara jūrskola savu darbību nav atjaunojusi.
Gamedev.lv

gamedev.lv (agrāk latvian.gamez.lv) ir Latvijā radīto spēļu vortāls. Lapā var atrast gandrīz visas Latvijā radītās spēles, kā arī informāciju un jaunākās ziņas par tām.

Vēsture

Lapa tika izveidota 2006. gadā ar mērķi apvienot visas Latvijā veidotās spēles vienuviet.

Lapas saturs

Lapā šobrīd atrodas ap 70 Latvijā radīto spēļu, kas apvienotas 11 kategorijās, spēļu saraksts tiek regulāri papildināts. Visvairāk spēļu ir no spēļu izstrādes konkursiem, kā Indago un MiniGC, taču netrūkst spēļu arī no citiem izstrādātājiem. Vēl viena svarīga sastāvdaļa ir pamācības, kas iepazīstina lasītājus ar dažādām jaunām tehnoloģijām un to lietošanu. Lapā arī regulāri tiek ievietoti dažādi jaunumi, kas saistīti ar spēļu izstrādi gan Latvijā, gan citās valstīs.
Emīls Ģēģeris

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Ģēgeris uzsāka vien 16 gadu vecumā, kad 2015.—16. gada sezonā pildīja Latvijas čempionāta komandas HS Rīga 99 kapteiņa funkcijas. Nākamajā sezonā uzbrucējs spēlēja jau Krievijas Jaunatnes hokeja līgas vienībā HK Rīga, bet 2017.—18. gada sezonā aizvadīja 34 spēles KHL kluba Rīgas "Dinamo" rindās, gūstot trīs vārtus. Pirmo spēli KHL viņš aizvadīja 22. augustā pret Omskas "Avangard". 2019. gada maijā pagarināja līgumu ar "Dinamo" uz nākamajām divām sezonām.
Latvijas hokeja izlases rindās debitēja 2017. gada 9. novembra pārbaudes spēlē pret Baltkrievijas izlasi. Iepriekš tika izsaukts uz izlases treniņnomenti arī pirms 2017. gada Pasaules čempionāta, toreiz gan nevienu spēli neaizvadot.
Amerikas Valstu Konfederācija

Amerikas Valstu Konfederācija (angļu: Confederate States of America, CSA), pazīstama arī kā Konfederācija (the Confederacy) jeb vienkārši "Dienvidi" (the South), bija laika posmā no 1861. līdz 1865. gadam pastāvoša federāla valsts, kas sastāvēja no 11 ASV dienvidu štatiem, kuros vēl joprojām pastāvēja verdzības sistēma. Sākoties Amerikas pilsoņu karam, dienvidu štati paziņoja par savu izstāšanos no Amerikas Savienotajām Valstīm, izveidojot savu valstu savienību ar prezidentu Džefersonu Deivisu priekšgalā.

Vēsture

1861. gada 4. februārī septiņi atšķēlušies Dienvidu štati (Dienvidkarolīna, Misisipi, Florida, Alabama, Džordžija, Luiziāna un Teksasa) izveidoja savu valdību Montgomeri, Alabamas štatā, un piedāvāja sākt diplomātiskas sarunas ar ASV par suverēnas valsts izveidi. ASV valdība no sarunām atteicās. Tādējādi 1861. gada 12. aprīlī sākās Amerikas pilsoņu karš. Vēlāk no ASV izstājās un pievienojās Konfederācijai Tenesī, Ārkanzasa, Ziemeļkarolīna un Virdžīnija. Amerikas Valstu Konfederācijas lielums 1860. gadā bija 1,995 miljoni km², 1860. gadā iedzīvotāju skaits tajā sasniedza 9,1 miljonu. Vienīgais Amerikas Valstu Konfederācijas prezidents bija Džefersons Deiviss. Konfederācija tika likvidēta 1865. gadā līdz ar pilsoņu kara beigām.
Rostislavs Klesla

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Klesla sāka 2000.—01. gada sezonā, kad, paralēli spēlējot OHL, aizsargs aizvadīja astoņas spēles NHL kluba Kolumbusas "Blue Jackets" sastāvā. Jau nākamajā sezonā Klesla komandas rindās bija nostiprinājies.
"Blue Jackets" hokejists spēlēja līdz pat 2011. gadam, kad Klesla tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes". 2013.—14. gada sezonā aizsargs vairākkārt tika nosūtīts uz "Coyotes" AHL fārmklubu Portlendas "Pirates". 2013. gada marta sākumā vispirms tika aizmainīts uz Vašingtonas "Capitals", bet tad uz Bufalo "Sabres". Vien pāris dienas vēlāk Klesla paziņoja, ka beidz savu NHL karjeru un turpmāk spēlēs Eiropā.
2014. gada jūnija nogalē noslēdza līgumu ar Čehijas Ekstralīgas klubu HK Tržineca.
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis 2002. un 2007. gada Pasaules čempionātos.
Marmadjūks Vaivils

Biogrāfija

19. gadsimta vidū bijis viens no Anglijas vadošajiem šahistiem. 1840. gados sekmīgi spēlējis mačus ar Serafino Dibuā (Romā) un Lionelu Kizericki (Parīzē). Lielāko panākumu savā šahista karjerā guvis 1851. gadā, kad pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā Londonā, izcīnījis 2. vietu. Šā turnīra pirmajā kārtā ar 2:0 uzvarējis Edvardu Lēvi, otrajā bijis pārāks par Hjū Kenediju ar 4½:3½, bet pusfinālā uzvarējis Eliju Viljamsu ar 4:3. Vienīgi finālā nācies atzīt Ādolfa Andersena parākumu ar 2½:4½. Pēc šī panākuma zaudējis interesi par piedalīšanos šaha turnīros, lai gan vēl 1863. gadā bijis Londonas starptautiskā šaha turnīra rīcības komitejā un daudz izdarījis šī turnīra norises labā.
Bijis pazīstams arī kā Anglijas Liberālās partijas aktīvs biedrs. Ticis ievēlēts Anglijas parlamentā no Ziemeļjorkšīras grāfistes Ričmondas pilsētas, kurā bijis divus sasaukumus (1847–1865, 1866–1868).
Džendžou

Ģeogrāfija

Džendžou atrodas Henaņas provinces centrālās daļas ziemeļos, Huanhe upes krastā. Džendžou robežojas ar sešām prefektūras līmeņa pilsētām: rietumos robežojas ar Luojaņu, ziemeļrietumos ar Dzjaodzuo, ziemeļaustrumos ar Sjiņsjanu, austrumos ar Kaifenu, dienvidaustrumos ar Sjuičanu, bet dienvidrietumos ar Pindinšaņu.
Pēc Kopena klimata klasifikācijas Džendžou valda mitrs subtropu klimats, kam raksturīgas vēsas, sausas ziemas un karstas, mitras vasaras.

Administratīvais iedalījums

Administratīvi sīkāk Džendžou dalās 6 pilsētas apgabalos, 5 valsts līmeņa pilsētās un vienā lauku apgabalā. Pilsētas apgabali ir Dzjiņšui apgabals, Ežcji apgabals, Huidzji apgabals, Guaņčenas apgabals, Džunjuaņas apgabals un Šandzjes apgabals. Valsts līmeņa pilsētas ir Sjinjana, Sjiņdžena, Denfena, Sjiņmi un Gunji. Vienīgais lauku apgabals ir Džunmu apgabals.
Emanuels Makrons

2017. gads

2017. gada 15. maijā Makrons iecēla Eduardu Filipu, kurš bija Francijas ziemeļu ostas pilsētas Havras mērs un Francijas parlamenta deputāts, par valsts premjerministru. Tajā pašā dienā viņš devās vizītē, lai tiktos ar Vācijas prezidenti Angelu Merkeli, kurā viņi nolēma ekonomiski un politiski stiprināt Eiropas Savienību, kā arī apliecināja abu valstu attiecības. 17. maijā Makrons tikās ar Eiropadomes vadītāju Donaldu Tusku. Sanāksmes laikā viņi pauda atbalstu Eiropas Savienības un eirozonas stiprināšanai. Tajā pašā dienā tika prezentēta jaunā Francijas valdība, kuru vadīja E. Filips, taču vairāki ministri tika iesaistīti skandālos un radās nepieciešamība veidot jaunu valdību. Tā tika izveidota 21. maijā.
18. maijā tika sarīkota telefona saruna starp Francijas prezidentu un Krievijas prezidentu Vladimiru Putinu. Abu valstu līderi atbalstīja sadarbību aktuālajos starptautiskajos jautājumos. Viņi atzīmēja turpmākās sadarbības nozīmi konflikta atrisināšanā Ukrainas austrumos. 25. maijā, NATO samitā, Makrons tikās ar ASV prezidentu Donaldu Trampu, ar kuru viņš apsprieda daudzas tēmas, tostarp cīņu pret terorismu. Tajā pašā dienā viņš tikās ar Turcijas prezidentu Rečepu Erdoganu. Sanāksmē abu valstu līderi runāja par saspīlēto ES un Turcijas attiecību uzlabošanu, kā arī par situāciju Sīrijā un Irākā. Sanāksmē tika atzīmēta sadarbība cīņā pret tādām teroristu organizācijām kā Islāma valsts un  Kurdistānas Strādnieku partiju, kura ir aizliegta Turcijā. Abu valsti līderi arī norunāja palielināt tirdzniecību starp abām valstīm līdz 20 miljardiem eiro.
29. maijā Makrons uzņēma Krievijas prezidentu Vladimira Putinu Versaļā. Tikšanās notika Versaļas pilī. Tajā abi līderi apsprieda situāciju Sīrijā, konfliktu austrumu Ukrainā un attiecības starp Franciju un Krieviju. Makrons uzstājās par labu mieram Sīrijā un aicināja meklēt politisku risinājumu, lai to īstenotu. Makrons piedāvāja sadarboties ar Putinu cīņā pret Islāma valsti, kā arī teica, ka atbalsta "demokrātisku pāreju", kas "saglabātu Sīrijas valsti".
Pauls Eplē

Dzīvesgājums

Dzimis 1882. gada 26. aprīlī galdnieku meistara Hermaņa Eplē un viņa sievas Evelīnas, dzimušas Beidorfas (Beudorff) ģimenē. Viņa tēvs bija dzimis 1851. gadā Bērstelē. Pēc arhitektūras studijām ārzemēs Pauls Eplē atgriezās Jelgavā un kopš 1908. gada ieguva vairākus pasūtījumus sabiedrisko celtņu projektiem dzimtajā pilsētā.
Pēc Pirmā pasaules kara nodarbojās ar nelielu ēku projektēšanu Jelgavā un Bauskā, rakstīja dzeju, bet 1933. gadā sacerēja opereti.  
Miris 1937. gada 24. decembrī Jelgavā, apglabāls Rīgas Lielajos kapos.
Viņa projektētie nami sagrauti Jelgavas nopostīšanas laikā 1944. gadā.
Valdis Klīvers

Biogrāfija

Dzimis Arhangeļskā, Krievijā, Liepājas kara bēgļu ģimenē. 1919. gadā ar ģimeni atgriezās no bēgļu gaitām Liepājā. Mācījies pamatskolā, Liepājas Valsts ģimnāzijā, izstājās no pēdējās klases. Izglītojies pašmācībā. Pirmā literārā publikācija – tēlojums "Bezdarbnieka jaungada nakts" tika publicēts 1934. gada 14. janvārī Liepājas laikrakstā "Strādnieku Avīze". 
1943. gadā nokļuva Salaspils koncentrācijas nometnē. Pēc kara, no 1945. līdz 1948. gadam, bija laikraksta "Cīņa" literārais līdzstrādnieks. Kopš 1946. gada bija Rakstnieku savienības biedrs. Viņa darbi un viņa darbu recenzijas regulāri tika publicētas Literatūras un mākslas sabiedriski politiskajā žurnālā "Karogs".
Miris 1984. gada 8. septembrī Rīgā, apbedīts Raiņa kapos.
Grodņas kņazi

Grodņas kņazs bija Grodņas dalienu kņazistes valdnieka tituls 11.-14. gadsimtā. Sākotnēji Grodņas kņazi piederēja Rurika dinastijai, bet 13. gadsimtā viņu valdījumus sadalīja Navahrudakas un Volkovijskas dalienu kņazistēs un pievienoja tās Lietuvas dižkunigaitijai.

Vēsture

Grodņas kņaziste izveidojās 11. gadsimta beigās Kijevas lielkņaza Jaroslava Gudrā 1038. gadā iekarotajās jātvingu zemēs un Grodņa izveidojās par svarīgāko Melnās Krievzemes pilsētu. Pirmo reizi rakstos Grodņa pieminēta 1127. gadā kā Gorodena (krievu: Городен) Pagājušo laiku vēsturē sakarā ar Grodņas kņaza Vsevolodkas piedalīšanos Kijevas lielkņaza Mstislava Vladimiroviča karagājienā pret nepakļāvīgajiem Polockas kņaziem. Domājams, ka Grodņas kņazs Vsevolods bija Volīnijas kņaza Dāvida Igorjeviča (valdīja 1087-1099) dēls. 1132. gadā lielkņaza Mstislava Vladimiroviča trīs dēli vienojās par Krievzemes sadalīšanu patstāvīgās kņazistēs un Grodņā valdīja kņaza Vsevoloda dēls Boriss.
No 1146. gada Grodņai atkārtoti uzbruka Minskas kņaza karadraudze un pēc "Teiksmas par Igora kauju" teksta var domāt, ka 1159. gadā Minskas kņazs Volodars Gļebovičs uz laiku kļuva par Grodņas kņazu. Līdz 1169. gadam varu atguva kņaza Vsevoloda dēli Gļebs un Mstislavs. Pēc 1183. gada Grodņas kņazi vairs nav pieminēti senkrievu hronikās.
Pēc lietuviešu vēsturnieku uzskata no 12. gadsimta beigām Grodņas kņazi bija Polockas kņazu vasaļi. 1239. gadā to pakļāva Lietuvas dižkunigaitija un par kņazu iecēla Mindauga vecāko dēlu Vaišelgu. 1241. gadā Grodņu nopostīja Zelta Ordas karaspēks un kņazi pārcēlās uz Navahrudakas pili.
1253. gadā Lietuvas karalis Mindaugs apsolīja jātvingu apdzīvoto Dainavu Vācu ordenim, bet 1254. gadā Navahrudakas pili pakļāva Galīcijas-Volīnijas kņazi. 1283. gadā jātvingu ķēniņš Skomants kristījās un kļuva par Vācu ordeņa vasali. Dižkunigaitis Traidens atkal pakļāva Grodņas kņazisti, bet 1289. gadā līgumā ar Volīnijas kņazu Mstislavu Daņiloviču kunigaitis Butigeidis atdeva Grodņas kņazistes dalienu Volkovijsku. 1312. gadā Vītenis ielūdza Rīgas franciskāņu klostera mūkus apmesties Navahrudakā, bet 1314. gadā atvairīja Vācu ordeņa uzbrukumu Grodņas pilij.
Dižkunigaitis Ģedimins savos valdījumos par dalienu kņaziem iecēla savus dēlus un par Navahrudakas kņazu kļuva Karijots, bet par Grodņas kņazu Ķēstutis. 1370. gadā Grodņas kņazs bija Vītauts Dižais. 1413. gadā Grodņas kņazisti iekļāva Traķu vaivadijas teritorijā.
4. februāris

4. februāris ir gada 35. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 330 (331 garajā gadā) dienas.
Masimiljāno Allegri

Karjera

Futbolista karjeru sācis komandā Cuoiopelli. Vēlāk pārstāvējis dzimtās pilsētas klubu Livorno. A sērijā debitējis 1988.—1989. gada sezonā Pisa sastāvā. 1989. gadā atgriezās Livorno. Vēlāk pārstāvēja klubus Pavia, Pescara, Cagliari, Perugia,  Padova, Napoli un Pistoiese.
Trenera karjeru sāka 2004. gadā Itālijas C2 sērijas komandā Aglianese, kurā bija aizvadījis futbolista karjeras pēdējos gadus. 2007. gada augustā kļuva par Sassuolo galveno treneri. Klubs tobrīd spēlēja C1 sērijā un Allegri vadībā 2007.—2008. gada sezonā uzvarēja līgā, izcīnot ceļazīmi un B sēriju.
2008. gada maijā tika panākta vienošanās, ka Allegri kļūs par Itālijas A sērijas kluba Cagliari galveno treneri. Šajā amatā nostrādāja līdz 2010. gada aprīlim.
2010. gada jūnijā kļuva par AC Milan galveno treneri. Jau savā pirmajā sezonā (2010.—2011.) aizveda komandu līdz Itālijas čempionu titulam. Nākamājās sezonās tika izcīnīta 2. un 3. vieta. 2014. gada janvārī pēc neveiksmīgi aizvadītas pussezonas tika atbrīvots no amata.
2014. gada 16. jūlijā tika apstiprināts par Turīnas "Juventus" galveno treneri. Allegri vadībā Juventus izcīnīja Itālijas čempiontitulus 2014.—2015., 2015.—2016., 2016.—2017., 2017.—2018. un 2018.—2019. gada sezonās. Allegri divreiz aizveda komandu līdz UEFA Čempionu līgas finālam (2015. un 2017. gadā). Pēc 2018.—2019. gada sezonas atstāja Juventus galvenā trenera amatu.
Meierovica 2. Ministru kabinets

Zigfrīda Annas Meierovica vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 1922. gada 20. jūlija līdz 1923. gada 26. janvārim.
Ekvatoriālā Gvineja

Politika

Valsts prezidents kopš 1979. gada Teodoro Obiangs. Viņš pārņēma varu no sava tēvoča Francisko Matiasa Nguemas, kurš bija pirmais valsts prezidents kopš neatkarības iegūšanas, veicot apvērsumu 1979. gada 3. augustā. Nguema tika notverts un pēc tam nošauts 29. septembrī. Pašlaik Obiangs ir visilgāk valdošais Āfrikas līderis. Viņš tika ievēlēts uz savu piekto septiņu gadu termiņu 2016. gadā. Ekvatoriālās Gvinejas Demokrātiskā partija ir valdošā partija valstī. Tai pieder 99 no 100 vietām valsts deputātu palātā.

Ekonomika

Ekvatoriālā Gvineja ir viena no lielākajām naftas ieguvējām Āfrikā. Tā ir Āfrikas bagātākā valsts pēc iekšzemes kopprodukta uz vienu iedzīvotāju.
Valstī tiek būvēta jauna galvaspilsēta Dziblo (Djibloho), otrs nosaukums - Ojala (Oyala), kura aizvietos esošo galvaspilsētu. Pilsēta atradīsies valsts kontinentālās daļas vidienē, Velenzasas (Wele-Nzas) provincē netālu no Mengomejenas (Mengomeyén) pilsētas.

Sports

Ekvatoriālajā Gvinejā ir notikuši divi Āfrikas Nāciju kausa futbolā finālturnīri- 2012. (kopā ar Gabonu) un 2015. gadā. Tāpat šajā valstī notika 2008. gada Āfrikas čempionāts futbolā sievietēm, kur Ekvatoriālā Gvineja svinēja uzvaru. Viens no slavenākajiem šīs valsts sportistiem ir peldētājs Eriks Musambani.
Revizionisms

Revizionisms — tiekšanās pēc kāda stāvokļa, viedokļa, uzskatu sistēmas vai rīcības programmas grozīšanas, pārskatīšanas. Terminu pirmais esot ieviesis vācu sociāldemokrāts Eduards Bernšteins, postulējot nepieciešamību sakarā ar vēsturisko apstākļu izmaiņām revidēt marksismu. Vēstures zinātnē - virziens, kas pieprasa pārvērtēt esošās “oficiālās” koncepcijas, faktu traktējumu, sabiedrībā dominējošos vēsturiskos mītus. Terminu vēsturiskais revizionisms pirmais sācis lietot XX gs. 70. gados franču vēsturnieks F.Furjē un tā domubiedri, pieprasot revidēt tradicionālo Lielās franču revolūcijas traktējumu.
Revizionisti vēstures zinātnē pastāv praktiski katras valsts vai kultūras historiogrāfijā, jo vēsture kā zinātne vienmēr un visur bijusi visai politizēta un ideoloģizēta, savukārt jo politizētāka un ideoloģizētāka, t.i. melīgāka ir vēsture, jo vairāk tā inspirē opozicionāras tendences.