google/wiki40b huggingface dataset:
Hanzas savienība

Hanzas savienība, arī Hanza (latīņu: Hansa Teutonica, vācu: Deutsche Hanse vai dudesche Hanse) bija viduslaiku vācu tirgotāju organizācija, kas pakāpeniski pārvērtās par starptautisku Baltijas jūras un Ziemeļjūras baseina zemju pilsētu politisku savienību ar aptuveni 300 pilsētām, kuras mērķis bija nodrošināt savstarpējo interešu aizsardzību un veicināt pārjūras tirdzniecību Ziemeļeiropā. Astoņas tā laika Latvijas pilsētas piederēja Hanzas savienībai, bet Rīga bija viena no galvenajām Hanzas pilsētām.

Hanzas krāsas un simboli

Hanzas savienības karoga krāsas bija balta un sarkana, kas vēl tagad atrodamas seno Hanzas pilsētu ģerboņos. Cits bieži izmantots simbols bija pilsētas nocietinājumu vārti.

Nosaukuma izcelsme

Vārdam Hansa viduslaiku augšvācu valodā bija vairākas nozīmes, kas tulkojamas kā "karadraudze", "grupa", "svīta", "bars" un ar to apzīmēja apbruņotu ceļojošo tirgotāju draudzes. Tikai no 14. gadsimta vidus veidojās pilsētu savienība ar regulārām sanāksmēm, ko sauca par "Hanzas dienām" (Hansetagen).

Pirmsākumi

Vairāk kā 100 gadus pirms Hanzas savienības rašanās Baltijas jūras tirdzniecības vadošā osta bija Visbija Gotlandes salā. Galvenās preces bija vasks, sveķi, dzintars, kažokādas, metāli, sāls, vadmala, vīns un alus, kas tika pārvadātas gar piekrasti un pa ūdensceļiem ("ceļš no varjagiem uz grieķiem"), kas tika lietoti jau no vikingu laikiem. Visbijas tirgotājiem bija savas apmetnes Novgorodā un Smoļenskā, un krievu ciltis viņus turpināja saukt par varjagiem, somu ciltis par rūsiem, bet baltu ciltis par vāciešiem. 
Situācija krasi mainījās pēc tam, kad sakšu tirgotāji iekarotajās vendu zemēs 1143. gadā nodibināja Lībekas pilsētu. No šejienes viņi uzsāka dzīvu tirdzniecību ar gotlandiešiem un lielā skaitā apmetās Visbijas pilsētā.

Vēstures hronoloģija

1241. gadā tika noslēgts Hamburgas un Lībekas līgums par tirgošanos Ziemeļu un Baltijas jūrā, kas tradicionāli tiek uzskatīts par Hanzas pilsētu savienības sākumu.
1282. gadā Lībeka noslēdza līgumu ar Vismāru, Rostoku un citām "vendu pilsētām". Hamburga noslēdza līgumu ar Ķelni, Minsteri, Dortmundi, Zostu un citām Lejassaksijas, Vestfāles un Reinzemes pilsētām. Līgumam pievienojās Visbija, Rīga un citas Gotlandes un Livonijas pilsētas.
1367. gadā tika noslēgta Ķelnes konfederācija, piešķirot Hanzas savienībai noteiktu organizāciju.
1370. gadā tika noslēgts Štrālzundes miers, ar kuru Hanzas savienība ieguva monopoltiesības Baltijas jūras tirdzniecībā.
15. gadsimta beigās sākas organizācijas noriets sakarā ar Novgorodas kantora slēgšanu pēc tam, kad Novgorodu iekaroja Maskavas lielkņaza Ivana III karaspēks un jauno tirdzniecības ceļu atklāšanas uz Indiju un Ameriku.
1612. gadā Hanzas savienībā bija vairs tikai 14 pilsētas. 
Pēdējā Hanzas pilsētu sūtņu sanāksme 1669. gadā beidzās bez rezolūcijas.
Kā pēdējās Hanzas savienības tradīciju glabātājas 17. - 20. gadsimtā palika brīvās Hanzas pilsētas ("Freie Hansestädte") Ziemeļvācijā (Brēmene, Hamburga, Lībeka).
Vatikāns

Klimats

Subtropisks Vidusjūras klimats. Vasaras ir karstas un sausas, vidējā jūlija temperatūra ir +26 °C, ziemas ir siltas un maigas, vidējā janvāra temperatūra ir no +8 °C līdz +10 °C. Lietaināks un vēsāks periods mēdz būt no septembra līdz maijam.
Lamu cilts

Izskats un īpašības

Visām šīs cilts sugām abi dzimumi izskatās vienādi, kā arī visas sugas savā starpā izskatās diezgan līdzīgas. Atšķirībā no pārējām kamieļu dzimtas sugām lamu cilts sugām nav kupra, tām ir slaidi augumi, garas kājas un kakli, maza galva un lielas ausis. Lielākā no visām ir lama (Lama glama), kuras augstums skaustā ir 109 – 119 cm, svars 130 – 150 kg. Mazākā ir vikunja (Vicugna vicugna). Tās augstums skaustā ir 75 – 85 cm, svars 35 – 65 kg. Visām šīs cilts sugām ir kopīga īpašība - gremošanas sistēmā nav žultspūšļa.
Kērtiss Fosters

Spēlētāja karjera

Pēc četrām Ontārio hokeja līgā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Fosters sāka 2001.—02. gada sezonā Amerikas hokeja līgas kluba Čikāgas "Wolves" sastāvā. 2002.—03. gada sezonā aizsargs debitēja arī NHL, aizvadot divas spēles Atlantas "Thrashers" rindās. NHL gan Fosteram nostiprināties izdevās vien 2005.—06. gada sezonā, kad hokejists spēlēja jau Minesotas "Wild" rindās. "Wild" sastāvā Fosters spēlēja līdz pat 2008.—09. gada sezonas noslēgumam, vasarā noslēdzot viena gada līgumu ar Tampabejas "Lightning". Gadu vēlāk aizsargs pievienojās jau Edmontonas "Oilers" rindām, 2011. gada vasarā gan tiekot aizmainīts uz Anahaimas "Ducks". 2011.—12. gada sezonas gaitā tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils", bet vēlāk arī uz Minesotas "Wild", tās sastāvā noslēdzot sezonu.
2013. gada vasarā pievienojās KHL klubam Zagrebas "Medveščak". 2013.—14. gada sezonu viņš noslēdzas kā visas komandas rezultatīvākais aizsargs. Vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Bratislavas "Slovan", taču sezonas gaitā pārcēlās uz Vācijas hokeja līgas komandu Manheimas "Adler", tās sastāvā kļūstot par Vācijas čempionu. Pēc 2015.—16. gada sezonas Fosters noslēdza karjeru.
Frederiks Andersens

Spēlētāja karjera

2010. gada NHL draftā viņu Karolīnas "Hurricanes" izraudzījās ar kopējo 187. kārtas numuru, taču, tā kā ar spēlētāju līgumu nenoslēdza, 2012. gadā viņu ar 87. numuru izvēlējās Anahaimas "Ducks".
Profesionāļa karjeru Andersens sāka 2008.—09. gada sezonā, kad sāka spēlēt Dānijas hokeja līgas vienībā Herningas "Blue Fox", taču jau nākamajā sezonā viņš pievienojās Frederikshavnas "White Hawks" rindām, 2009.—10. gada sezonā tiekot atzīts par līgas vērtīgāko spēlētāju, taču 2010.—11. gada sezonā iegūstot sezonas labākā spēlētāja titulu. 2011.—12. gada sezonu aizvadīja Zviedrijas hokeja līgas klubā HC Frölunda, sezonu noslēdzot ar labākajiem vidēji spēlē atvairīto metienu un vidēji spēlē ielaisto vārtu rādītājiem līgā.
2012. gada starpsezonā pievienojās NHL vienībai Anahaimas "Ducks", 2012.—13. gada sezonu gan pilnībā aizvadot tās AHL fārmklubā Norfolkas "Admirals". 2013.—14. gada sezonā kļuva par "Ducks" otro vārtsargu aiz Jonasa Hillera, savukārt 2014.—15. gada sezonā jau kļuva par komandas pamatvārtsargu. 2016. gada jūnijā tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs".
Dānijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2009., 2010., 2011. un 2012. gada Pasaules čempionātos.
Pēteris Skudra

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Skudra sāka 1990.—91. gada sezonā Rīgā bāzētā PSRS 3. līgas kluba Rīgas RASMS sastāvā. Tajā viņš aizvadīja arī 1991.—92. gada sezonu, taču tad divas sezonas vārtsargs aizvadīja Starptautiskajā hokeja līgā spēlējošās Rīgas "Pārdaugava" sastāvā. 1994. gadā izcīnīja arī Latvijas čempiona hokejā titulu.
1994. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur turpmākajās sezonās spēlēja dažādos CHL, ECHL un AHL klubos līdz 1997. gada 25. septembrī noslēdza līgumu ar NHL klubu Pitsburgas "Penguins", tā rindās 1997. gada 5. novembrī debitējot NHL. 1997.—98. gada sezonā "Penguins" sastāvā Skudra aizvadīja 17 spēles. Pitsburgā Skudra spēlēja līdz 2000. gada vasarai, kad pārcēlās uz Bufalo "Sabres" vienību. Sezonas gaitā "Sabres" vārtsargu izlika neaizsargāto spēlētāju sarakstā. Tiesības uz Skudru pārņēma Bostonas "Bruins", kuras rindās vārtsargs aizvadīja atlikušo sezonu, taču 2001.—02. un 2002.—03. gada sezonas Skudra aizvadīja Vankūveras "Canucks" sastāvā.
2003. gadā atgriezās Eiropā, pievienojoties Krievijas Superlīgas klubam Voskresenskas "Himik", tās sastāvā spēlējot līdz 2004.—05. gada sezonas izskaņai. No 2005. līdz 2007. gadam spēlēja Maskavas CSKA rindās. 2007. gada 22. oktobrī Skudra paziņoja par spēlētāja karjeras beigšanu.
Latvijas izlases sastāvā spēlēja vien līdz 1997. gada Pasaules čempionātam. Toreizējas izlases treneris Leonīds Beresņevs turnīra laikā viņu pamatīgi kritizēja, pēc kā Skudra pieņēma principiālu lēmumu izlasē vairs nespēlēt.

Trenera karjera

Neilgi pēc spēlētāja karjera beigšanas Skudra uzsāka trenera gaitas, 2011.—12. gada sezonā saņemot KHL kluba Čerepovecas "Severstal" galvenā trenera Dmitrija Kvartaļnova uzaicinājumu strādāt par komandas vārtsargu treneri. Nākamajā sezonā Skudra strādāja kā Kvartalnova palīgs Novosibirskas "Sibir", taču 2013. gada aprīlī tika apstiprināts Ņižņijnovgorodas "Torpedo" galvenā trenera amatā.
Rozula (novads)

Nosaukums

Vietvārds Rosula tiek skaidrots kā līvu vārda ros-ala ("Rosu novads") latinizēta forma. Pēc šī uzskata šis vietvārds ir senāks nekā Idumeja (līvu: "Ziemeļaustrumu zeme") nosaukums un norāda par meslu atkarību no varjagiem rusiem  vai arī no īslaicīgi (1211.-1213. un 1214.) šeit rezidējošā Idumejas krievu fogta Vladimira Mstislaviča. Iespējams arī, ka Gaujas līvi šajā vārdā dēvēja visas zemes, kas atradās uz ziemeļaustrumiem un maksāja meslus Pleskavas rusiem.
No vietvārda "Rozula" atvasināts fon Rozenu dzimtas nosaukums, kas bijuši pirmie šī novada īpašnieki, kuru izcelsme saistāma ar bīskapa Alberta brāli Teoderihu (Theodericus de Bekeshovede sive de Ropa), kas apprecējās ar Vladimira meitu un pūrā saņēma šo novadu.

Atrašanās vieta

Kopš 19. gadsimta valodnieki un vēsturnieki ir izteikuši dažādas domas par Rozulas atrašanās vietu. Eduards Pābsts domāja, ka tā varētu būt atradusies austrumos no Trikātas pie Palsas pietekas Rauzas . Augusts Bīlenšteins pieļāva, ka Rozula atrodusies pie Augstrozes . Saskaņā ar citu valodnieku atziņām , teritorijā starp Limbažiem un Valmieru sastopami vairāki senas cilmes toponīmi ar -roz- pamatā, kā Augstroze, Rozbeķe, Rožupītes u.tml. Mūsdienās te atrodas Augstrozes pilskalns (Limbažu novads), Rozbeķu pilsdrupas (Stalbes pagasts), agrākā Rozulas pagasta Īvantos un Ruckā atrasti sudraba naudas stienīši (Mugurēvičs, 1965).
1986. gada Latvijas čempionāta šahā 1. līga

1986. gada Latvijas šaha čempionāta 1. līga - Latvijas PSR 43. šaha čempionāta vīriešiem 1. līga.

Turnīra gaita

Sestais 1. līgas turnīrs notika no 3. līdz 23. februārim 1986. gadā Rīgā. Latvijas PSR čempionāta finālā iekļuva 1.-4. vietas ieguvēji. Pirmo vietu pārliecinoši izcīnīja nākamais lielmeistars Igors Rausis, kurš par punktu apsteidza tuvāko sekotāju Vladu Šuļmanu. Trešajā vietā ierindojās tā laika Latvijas šaha uzlēcošā zvaigzne Aleksejs Širovs, bet ceturto vietu pēc diviem zaudējumiem startā ieguva Arnis Strauts, kurš par pusotru punktu atrāvās no pārējiem dalībniekiem.
Pūtātara

Nosaukumu cilme

Daudzu instrumenta nosaukumu pamatā ir vārdi „pū” un „tara”, kas maoru valodā nozīmē attiecīgi „pūst” vai „stabule, caurulīte” un „drosme”. Par „tātara” maori sauca Charonia lampas rubicunda gliemi, kura čaulu izmantoja instrumenta gatavošanā, tātad nosaukums „pūtātara” burtiski tulkojams kā „pūšamais Charonia lampas rubicunda” vai „Charonia lampas rubicunda stabule”, bet „pūmoana” kā „pūšamais/stabule no jūras” (no maoru: moana — 'jūra'). Savukārt nosaukums „pūtoto” burtiski tulkojas kā „asinis”, bet „pūpakapaka” — „ķildīgs”, kas varētu būt saistīts ar instrumenta lietojumu karā.

Uzbūve

Pūtātaras izgatavoja no grebta koka iemutņa, kas pietīts un ar sveķiem piestiprināts gliemežvākam ap gliemežvākam galā izsistu vai izgrieztu caurumu. Gliemežvāka daļai parasti izmantoja vietējo Charonia lampas rubicunda gliemju čaulas vai dažkārt lielāko Triton australis gliemju čaulas, ko reizēm izskaloja Jaunzēlandes galējā ziemeļu krastā vai atveda citas polinēziešu tautas, piemēram, tirgojoties ar Vaikato ciltīm. Retajām Triton australis čaulām un no tām izgatavotajām pūtātarām maoru sabiedrībā bija liela vērtība, tāpēc tās bija iekārots laupījums. Šie gliemežvāki bija arī otrā maoru karaļa un Vaikato cilšu vadoņa Tafiao I (Tawhiao I) dārgumu vidū.
Daļai vēsturisko instrumentu ir piestiprināts skaņas regulētājs, ar ko var daļēji vai pilnībā nosegt gliemežvāka atveri, attiecīgi mainot instrumenta skaļumu un skaņas augstumu. No lielākajiem gliemežvākiem izgatavotajām pūtātarām instrumenta spēlētājs to pašu varēja panākt arī ar plaukstu. Ar skaņas regulētāju varēja arī glabāšanas laikā noslēgt iemutņa caurumu, lai instrumentā neiekļūtu kaitēkļi. Daļai senāko instrumentu ir atrodams arī gliemežvāka sānā izsistam caurumam virsū piestiprināts koka uzliktnis, kas, pētniekuprāt, varēja kalpot ne vien kā ielāps, bet arī skaņas papildu izmainīšanai. Dažkārt instrumentam arī piestiprināts rokturis no suņa ādas strēles vai ar suņa vai putnu spalvām papildinātas aukliņas rotājums.

Lietojums

Pūtātaras galvenokārt lietoja ziņu nodošanai. Pēc katram instrumentam raksturīgās skaņas esot pat bijis iespējams atpazīt tā piederību. Angļu pētnieks un naturālists Džozefs Benkss (Joseph Banks) 1770. gadā dzirdēto pūtātaras skaņu salīdzināja ar āžragu. Polinēzijā pūtātaras bija saistītas ar virsaišiem un vadoņiem. Tās dažkārt sev līdzi ceļojumos ņēma virsaiši un vadoņi, lai tuvojoties ciematiem brīdinātu par savu ierašanos. Ar pūtātaru varētu būt bijis arī paziņots par Džeimsa Kuka ierašanos Jaunzēlandē. 
Pūtātaras izmantoja arī cilvēku sasaukšanai pie ciemata pulcēšanās nama (marae) un kaujās savējo kareivju sasaukšanai un vadīšanai. Ir ziņas, ka Ureveras apgabalā Ziemeļsalas vidienē ar pūtātarām paziņoja arī par cilvēku nāvi un/vai līdzīgu instrumentu spēlēja arī bedībās (tangi) un citās kopienas pulcēšanās reizēs. Savukārt ziemeļu ciltīs pūtātaru izmantoja novērotāji, kuri ar īsiem, skaļiem pūtieniem gliemežvāku vācējiem rifos paziņoja par haizivju tuvošanos. Kopš 1990. gadiem pūtātaras spēlētājs bieži vien arī devies līdzi kara kanoe (waka taua).
Surguta

Klimats

Surgutas klimats ir kontinentāls. Ziema auksta un ilga – no oktobra otrās puses līdz aprīļa vidum. Janvāra vidējā temperatūra -20,9 °C. Noturīga sniega sega turas no oktobra beigām līdz maija sākumam. Pavasaris vēsāks par rudeni, salnas iespējamas arī jūnija pirmajā nedēļā. Vasara mēreni silta, jūlija vidējā temperatūra +17,4 °C. Rudens ilgst no septembra sākuma līdz oktobra vidum. Gada vidējā gaisa temperatūra ir -2,1 °C, vidējais vēja ātrums 4,1 m/s, gaisa mitrums 75%.
Rospotrebnadzor

Vēsture

1993. gadā tika izveidota Tirdzniecības, preču kvalitātes un patērētāju tiesību aizsardzības valsts inspekcija ("Gostorginspekcija"). Kopš tā laika šī iestāde ir bijusi dažādu resoru pakļautībā.
Tieši "Rospotrebnadzor" tika izveidots saskaņā ar Krievijas Federācijas prezidenta 2004. gada 9. marta dekrētu Nr. 314 "Par federālās izpildvaras institūciju sistēmu un struktūru". Tam tika nodota daļa Veselības aizsardzības ministrijas, Ekonomiskās attīstības un tirdzniecības ministrijas, kā arī Pretmonopola politikas ministrijas funkciju.

Normatīvie akti

Galvenais dokuments, kas nosaka "Rospotrebnadzor" darbību, ir 2004. gada 30. jūnija valdības lēmums Nr. 322 (ar 2013. gada 2. novembra grozījumiem). Tāpat "Rospotrebnadzor" darbību regulē federālie likumi "Par iedzīvotāju sanitāri epidemioloģisko labklājību", "Par patērētāju tiesību aizsardzību" un citi Krievijas Federācijas normatīvie tiesību akti.
Žanna Juškāne

Karjera

2008. gada Pasaules čempionātā Estešundā Ž. Juškāne ieņēma 93. vietu sprintā, 2010. gada Pasaules čempionāta junioriem viņa izcīnīja 16. vietu 12,5 km iedzīšanas distancē.
Savās pirmajās Olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā Ž. Juškāne 7,5 km sprintā ieguva 79. vietu, kā arī 84. vietu 15 km distancē un ar Latvijas komandu 19. vietu stafetē.
2012. gada 1. martā Ž. Juškāne sasniedza savu tobrīd labāko rezultātu Pasaules kausa posmā, finišējot 43. vietā sprintā un pirmo reizi karjerā kvalificējoties iedzīšanai. Sekojošajā iedzīšanas distancē sportiste gan pieļāva 10 kļūdas šautuvē un palika pēdējā no finišējušajām sportistēm.
2013. gada sākumā Ž. Juškāne Latvijas izlases iekšējā konkurencē pārspēja Baibu Bendiku un būs vienīgā Latvijas biatloniste, kas startēja 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos. Tajās ieņēma 79. vietu sprintā, savukārt 15 km distancē nefinišēja.
2014. gada 13. martā Pasaules kausa posmā Kontiolahti Ž. Juškāne, šaujot bez kļūdām, ieguva 24. vietu sprinta distancē, kas ir viņas labākais sasniegums Pasaules kausa posmos.
Kārlis Pētersons (cīkstonis)

Latvijas mēroga sasniegumi

1926. gadā K. Pētersons pirmoreiz izcīnīja Latvijas čempiona (tolaik meistara) titulu grieķu-romiešu cīņā pussmagajā svarā, šo titulu viņš noturēja piecus gadus pēc kārtas. 1932. gadā sacensībās sportists guva kājas traumu, tās dēļ divus gadus nestartēja cīņā, taču atgriezās pie otra iemīļotā sporta veida — svarcelšanas, kur arī guva ievērojamus panākumus, 1932. gadā izcīnot Latvijas meistara titulu smagajā svarā (abrocīgā grūšanā —125 kg, spiešanā — 97,5 kg un raušanā — 87,5 kg).
1934. gadā viņš atgriezās uz paklāja, šoreiz smagā svara kategorijā. Latvijas meistarsacīkstēs viņš palika otrajā vietā aiz Edvīna Bietaga, savukārt 1936. gadā izcīnīja uzvaru, finālā pieveicot Albertu Zvejnieku. Nākamajā gadā viņš titulu aizstāvēja.

Starptautiska mēroga asniegumi

1925. gadā cīņa valsts izlasē bija pirmā K. Pētersona cīņa ārzemēs, tajā viņš zaudēja. 1928. gadā Pētersons bija Latvijas smagatlētu izlases sastāvā, kas brauca uz olimpiādi Amsterdamā, kur izstājās 3. kārtā, izcīnīdams vienu uzvaru un piedzīvodams divus zaudējumus. Gadu vēlāk viņš piedalījās Eiropas meistarsacīkstēs Dortmundē, kur izcīnīja ceturto vietu. Tāpat ceturtais viņš bija 1931. gada Eiropas meistarsacīkstēs Prāgā. K. Pētersons sešas reizes pārstāvējis Latvijas izlasi sacīkstēs ar Igauniju, kurās izcīnījis piecas uzvaras.
Kaprīzes tēma

Kaprīzes tēma ir tēma šaha kompozīcijā. Tās būtība — vienā fāzē melnie novērš balto draudu, likvidējot kādu savas pozīcijas vājumu, otrā fāzē baltie paši likvidē šo vājinājumu, bet melnie aizsargājoties to spiesti atjaunot.
Vladimirs Siņicins

Biogrāfija

Dzimis Tveras apgabala Kuvšinovas pilsētā. Kopš trīs gadu vecuma dzīvo Rīgā. Absolvējis Rīgas Politehnisko institūtu kā skaitļojamo mašīnu speciālists. Pēc tam studējis Latvijas Valsts Universitātē, ko absolvējis kā žurnālists. 1981. gadā sāka strādāt par sporta komentētāju Latvijas Televīzijā, kur komentēja hokeju un basketbolu. Tai pat laikā strādāja arī sporta avīzē "Padomju Jaunatne" (krievu: "Советская молодёжь"), bet vēlāk žurnālos "Kurjers" (krievu: "Курьер"), "AUTO" (krievu: "АВТО") un citos. Pēc PSRS sabrukuma strādājis arī televīzijā ASV.
Šobrīd ir komentētājs televīzijas kanālā Viasat un Eurosport krievu valodā. Grāmatas "М-ский треугольник, или чужие здесь не ходят" līdzautors. Pārvalda krievu, latviešu un angļu valodu. Precējies, ģimenē ir jau pieaugusi meita. Brīvajā laikā aizraujas ar tūrismu un ceļošanu. Patīk mūzika un prot spēlēt ģitāru.
Gintauts Piešina

Biogrāfija

1970. un 1980. gados bijis viens no Lietuvas vadošajiem šahistiem. Piecas reizes uzvarējis Lietuvas šaha čempionātos: 1972. gadā kopā ar Aļģimantu Butnori, 1974. gadā, 1978. gadā kopā ar Viktoru Gavrikovu, 1984. un 1988. gadā. 1977. gadā Gomeļā un 1988. gadā Panevēžā uzvarējis Baltijas republiku un Baltkrievijas šaha čempionātā. Pēc Lietuvas neatkarības atjaunošanas pārstāvējis savas valsts komandu Pasaules šaha olimpiādē 1994. gadā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1988. gadā Piešinam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Palmiras atols

Vēsture

Palmiras atolu pirmais ieraudzīja 1798. gadā amerikāņu kapteinis Edmunds Fennings (Edmund Fanning) ar kuģi Betsy pa ceļam uz Āziju, bet tikai 1802. gada 7. novembrī rietumnieki pirmoreiz nokļuva krastā, kad pie neapdzīvotā atola krastiem katastrofā cieta amerikāņu kuģis Palmyra.
1859. gadā Gerits Džads (Dr. Gerrit P. Judd) no brigas Josephine saskaņā ar Gvano salu aktu ierosināja pretenziju uz Palmiras atolu par labu American Guano Company, tomēr gvano ieguve nekad netika sākta, jo atola salās dēļ mitrā klimata šī ieža nebija. Tikmēr Havaju Karalistes karalis Kamehameha IV 1862. gada 26. februārī nosūtīja ekspedīciju uz Palmiras atolu, lai karaļa vārdā to pievienotu Havaju karalistei, kas 15. aprīlī arī tika izdarīts.
Atols nonāca vairāku personu privātīpašumā, vairākkārt tika pārdots, līdz 1885. gadā nonāca Pacific Navigation Company īpašumā, kas mēģināja atolu kolonizēt.
1898. gadā Palmiras atolu kopā ar pārējām Havajām pievienoja ASV. Lielbritānija vairākkārt mēģināja izvirzīt savas pretenzijas uz atolu, bet 1911. gadā tas ar atsevišķu aktu tika pievienots ASV.
Šāndors Šaoliņs Liu

Karjera

Ar šorttreka slidošanu nodarbojas kopš 2006. gada. Šajā gadā Ungārijā notika pasaules čempionāts šorttrekā un brāļu Liu tēvs tajā darbojās kā Ķīnas komandas asistents. Viņam tika izteikts piedāvājums dot iespēju dēliem trenēties Ķīnā, ko ģimene izmantoja un pusotru gadu brāļi pavadīja trenējoties tēva dzimtenē. Kopš 2012. gada sportistiem ir treneris no Ķīnas.
Šāndors Šaoliņs Liu ieguvis vairākas medaļas Pasaules junioru čempionātos. Olimpiskajās spēlēs pirmo reizi startēja 2014. gadā Sočos. Sekojošajā olimpiskajā ciklā izcīnījis virkni medaļu Pasaules un Eiropas čempionātos: kopā septiņas gan Pasaules, gan Eiropas līmenī, tostarp divas Pasaules čempionāta zelta medaļas 2016. un 2018. gadā; 2016. un 2018. gada Pasaules čempionātos ieguva vietu uz pjedestāla arī kopējā vērtējumā (distanču kombinācija).
2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhjanā Šāndors Šaoliņs Liu bija labākais sportists Ungārijas delegācijā, bez uzvaras kopā ar komandu 5000 m stafetē, izcīnot arī 5. vietu 1500 m un 500 m individuālajās distancēs. Stafetes komandas izcīnītā zelta medaļa bija pirmā Ungārijai valsts vēsturē ziemas olimpiskajās spēlēs.
Piedrujas pagasts

Daba

Atrodas Latgales augstienes dienvidu malā, lielāko daļu aizņem Augšzemes pazeminājums, ziemeļrietumu malā - Dagdas pauguraine. Augstākā vieta pagastā - Ostrovokas kalns pagasta ziemeļrietumos - 159,6 m vjl. Iespaidīgākais un galvenais dabas elements pagastā ir varenā Daugavas ieleja ar terasēm un pieteku gravām.

Vēsture

Pēc miera līguma ar Krieviju noslēgšanas 1920. gada augustā Pridruiskas (Piedrujas) pagasts (Придруйская) un daļa Suškovas pagasta (Сушковская; baltkrievu: Сушкі), kas arī tika piedalīta pagastam, no Drisas apriņķa tika pievienoti Daugavpils apriņķim Latvijā.

Teritoriālās izmaiņas

1945. gadā Indras pagastā izveidoja Dvorčānu, Indras, Ķeļavas, Kuzmiņu, Piedrujas un Voicuļevas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Krāslavas rajona Piedrujas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Dvorčānu ciemu.
1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Piedrujas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Krāslavas novadā. Tagadējais Piedrujas pagasts aizņem bijušā Piedrujas (Indras) pagasta dienvidu daļu.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Piedruja (pagasta centrs), Aleksandrova, Lupandi.
Ženēva

Vēsture

Ženēva bija gallu cilts allobrogu (Allobroges) apmatne, kad to pirmoreiz pieminēja Jūlijs Cēzars savās Piezīmēs par gallu karu.
IX gadsimtā Ženēva bija Burgundijas galvaspilsēta.
Viduslaikos pilsētu pārvaldīja bīskapi līdz reformācijas sākumam, kad pilsēta Žana Kalvina vadībā kļuva par kalvinisma rašanās vietu un centru.
XVI gadsimtā Savoja vairākas reizes centās iznīcināt Ženēvas patstāvību. Par godu pēdējam neveiksmīgajam savojiešu uzbrukumam 1602. gadā, katra gada 11. decembra vakarā tiek svinēti L'Escalade svētki.
Par vienu no Šveices kantoniem Ženēva kļuva 1815. gadā.
1864. gadā pilsētā tika parakstīta pirmā no Ženēvas konvencijām.
Starp pasaules kariem Ženēva bija Nāciju Līgas mītnes vieta.
No Ženēvas nāk tādi pasaulē pazīstami filosofi kā Žans Žaks Ruso un Anrī-Frederiks Amjēls. Populāri apskates objekti Ženēvā ir Refomācijas mūris, Puķu pulkstenis, Saint-Pierre katedrāle un Jet d'Eau strūklaka, kas atrodas Ženēvas ezerā. Tās strūklas augstums ir 140 m, tāpēc to var redzēt no daudzām vietām pilsētā.
Karloss Davila

Biogrāfija

2007. gadā uzvarējis Nikaragvas šaha čempionātā. Uzvarējis starptautiskos šaha turnīros Nikaragvā: Managvā (2003), Granadā (2012). 2013. gadā Havanā dalījis 1. vietu Hosē Raula Kapablankas memoriālā.
Pārstāvējis Nikaragvas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 5 reizes (1994-1996, 2002-2006). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1994) medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā Davilam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
67. Kinoakadēmijas balva

Galvenās balvas

Uzvarētājs atzīmēts treknrakstā.