google/wiki40b huggingface dataset:
Kristīna Radzikovska

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt deviņu gadu vecumā, taču nopietni ar to sākusi nodarboties desmit gadu vēlāk, jo uzskatījusi, ka galvenais ir pabeigt izglītību. Pēc vidusskolas beigšanas Glivicē iestājusies Silēzijas Politehnikumā (Politechnika Śląska), kuru beigusi 1955. gadā ar inženiera maģistra grādu. Pēc augstskolas beigšanas daudzus gadus strādājusi Glivices Kalnu projektu birojā.
1951. gadā pirmo reizi kļuvusi par Polijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju. Vēlākajos gados kļuvusi par Polijas sieviešu šaha čempionāta rekordisti: finālos piedalījusies 24 reizes un izcīnījusi 17 medaļas, tajā skaitā 9 zelta (1951, 1952, 1953, 1955, 1956, 1957, 1959, 1966, 1969), 2 sudraba (1968, 1976) un 6 bronzas (1954, 1958, 1972, 1973, 1975, 1978).
1955. gadā Maskavā piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla pretendentu turnīrā, kurā dalījusi 15.-16. vietu. 1971. gadā Ohridā Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā dalījusi 7.-8. vietu.
Vairākkārt pārstāvējusi Polijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1957-1972). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1957) medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1955. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 1984. gadā — starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.
No 1975. gada piedalījusies korespondencšaha turnīros. 4. Korespondencšaha olimpiādē sievietēm (1992-1997) Polijas izlases sastāvā izcīnījusi bronzas medaļu, bet 6. Pasaules čempionātā korespondencšahā sievietēm (2000–2005) ieņēmusi 9. vietu.
Atzīmējot Kristīnas Radzikovskas nopelnus Polijas šaha attīstībā, kopš 2011. gada notiek viņas vārdā nosauktie starptautiskie piemiņas turnīri. Pirmie divi notika Varšavā, bet pārējie - Vroclavā. Turnīri notiek pēc riņķa sistēmas, un tajos parasti piedalās 10-12 dalībnieces.
Aglona (stacija)

Vēsture

Stacija atklāta 1860. gadā — reizē ar dzelzceļa izbūvi; tā ir viena no vecākajām Latvijas dzelzceļa stacijām un sākumā saukta par Rušonu staciju. Vēl 2011. gadā pastāvēja tikpat vecais stacijas ūdenstornis, bet mūsdienās tas ir nojaukts. Stacijas ēka ir saglabājusies, kaut arī apmūrēta ar ķieģeļiem.
Džonijs Oduja

Spēlētāja karjera

Pēc divām QMJHL aizvadītām sezonām profesionāļa karjeru Oduja sāka 2001.—02. gada sezonā Allsvenskan līgas kluba Hammarby IF rindās. Kluba sastāvā aizsargs aizvadīja nākamās divas sezonas, taču tad pievienojās Elitsērijas vienībai Djurgårdens IF. 2005.—06. gada sezonu Oduja aizvadīja Frölunda HC sastāvā.
2006. gada vasarā aizsargs noslēdza līgumu ar NHL klubu Ņūdžersijas "Devils", tā rindās nākamajā sezonā laukumā dodoties 76 spēlēs. "Devils" Oduja spēlēja līdz pat 2009.—10. gada sezonas vidum, kad tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers". 2011. gada vasarā Oduja kopā ar "Thrashers" franšīzi pārcēlās uz Vinipegu, nākamo sezonu uzsākot Vinipegas "Jets" sastāvā, taču sezonas gaitā tiekot aizmainītam uz Čikāgas "Blackhawks".
2012.—13. un 2014.—15. gada sezonās kopā ar "Blackhawks" izcīnīja Stenlija kausu. 2015. gada vasarā noslēdza divu gadu līgumu ar Dalasas "Stars", taču 2017. gada februāra nogalē tika aizmainīts atpakaļ uz "Blackhawks". Jūlija nogalē Oduja noslēdza viena gada līgumu ar Otavas "Senators", taču jau 2018. gada februārī "Senators" aizsargu aizmainīja uz Filadelfijas "Flyers".
Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis sudrabu 2014. gada Olimpiskajā turnīrā, spēlējis arī 2010. gada Olimpiskajās spēlēs. Kopā ar izlasi izcīnījis arī bronzu 2009. gada Pasaules čempionātā.
Hermanis Asars

Dzīves gājums

Dzimis 1882. gada 7. martā Kauguru pagastā rentnieka ģimenē. Jāņa Asara brālis. Mācījās Kauguru pagastskolā, E. Heines privātskolā Valmierā. Studēja Tērbatas Universitātē farmāciju, bija aptiekāra māceklis Valmierā (1897-1900), aptiekāra palīgs Rīgā (1900-1905). Līdztekus darbojās atturības biedrībā "Auseklis", strādāja laikrakstos "Dienas Lapa" (1902-1903) un "Pēterburgas Avīzes" (1905).Publicēja demokrātiskas ievirzes rakstus par izglītības, literatūras u. c. jautājumiem, teātra recenzijas. 1905. gada revolūcijas laikā aktīvi piedalījās sabiedriski politiskajos notikumos, par piedalīšanos revolucionārajā kustībā arestēts. Pēc atbrīvošanas vadīja žurnālu "Stari" (1908) un piedalījās Latviešu skatuves biedrības un Jaunā Rīgas teātra dibināšanā, bija laikraksta "Jaunā Dienas Lapa" redakcijas loceklis (1909-1914).
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma strādāja laikrakstā "Jaunais Vārds" un žurnālā "Domas" (1914-1915). Par Krievijas armijas un valdības kritiku Petrogradas Latviešu bēgļu kongresā 1915. gada oktobrī viņu apcietināja un izsūtīja uz Irkutskas guberņas Ņižņeudinskas pilsētu. Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas H. Asaru ievēlēja par Irkutskas guberņas zemstes valdes priekšsēdētāja vietnieku. Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā viņu kā Irkutskas latviešu pārstāvi ievēlēja Sibīrijas valsts domē. 1919. gadā viņš Irkutskā organizēja Sibīrijas, Urālu un Tālo Austrumu latviešu nacionālo centru un Vidussibīrijas latviešu koloniju pārstāvju kongresu, kas ievēlēja Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālo padomi. Bija biļetena "Brīvā Latvija" redaktors. 1920. gadā kopā ar Imantas pulku atgriezies Rīgā, strādāja laikrakstā "Latvijas Sargs" (1920-1922), bija laikraksta "Latvis" galvenā redaktora palīgs (1921-1928), Rīgas pilsētas domnieks (1923).
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada 31. martā viņu apcietināja un deportēja uz PSRS. Miris 1942. gadā Gulaga nometnē.
Aija Klakocka

Biogrāfija

Aija Klakocka dzimusi basketbolistu ģimenē, viņas māte Ilze Šulce-Brumermane ir trīskārtējā Eiropas čempionvienību kausa ieguvēja, Aijas māsa Dace basketbolu spēlē Francijas līgā. Savas sporta gaitas sākusi TTP sporta skolā pie Maijas Kubliņas. Vidusskolas laikā divus gadus, laikposmā no 2002. līdz 2004. gadam, spēlējusi Francijas basketbola līgas komandas Tulūzas "Launaguet" kadetu vienības sastāvā. 2005. gadā spēlēja Latvijas U-20 izlases sastāvā Eiropas U-20 čempionātā, kur pirmoreiz neatkarīgās Latvijas laikā tika izcīnīta bronzas medaļa. 2006. gadā Aija kļuva par Latvijas Sieviešu basketbola līgas čempioni Avantis/Turība sastāvā.
2008.—2009. gada sezonā kopā ar klubu TTT Rīga izcīnīja otro vietu Latvijas Sieviešu basketbola līgā (finālā zaudējums SK Cēsis), kvalificējās Final Four turnīram Cēsīs Baltijas Sieviešu Basketbola līgā (4. vieta), FIBA Eirolīgas regulārajā sezonā neizkļuva no grupas.
2009.—2010. gada sezonā kopā ar klubu TTT Rīga tika iegūts Latvijas čempiontituls un tika startēts Eirolīgas grupu turnīrā.
2010.—2011. gada sezonu aizvadīja Francijas LFB kluba USO Mondeville sastāvā. 2011. gada sezonas nogalē viņa guva ceļgala traumu, tādējādi viņa nevarēja palīdzēt Latvijas izlasei 2011. gada Eiropas čempionātā.
2011. gada jūnija beigās parakstīja līgumu ar Itālijas basketbola klubu "Famila Wuber", kas 2010.—2011. gada sezonā izcīnīja uzvaru Itālijas čempionātā. 2011. gada oktobrī izcīnīja Itālijas Superkausu. 2011.—2012. gada sezonā viņa sasniedza Itālijas līgas finālu. Nākamo sezonu aizvadīja Ungārijas klubā "Bácsbasket".
Miķelis Bružis

Biogrāfija

Miķelis Bružis piedzima 1868. gada 20. aprīlī. 1894. gadā pabeidza Rīgas Politehnisko institūtu, ieguva inženiera ķīmiķa specialitāti.
Līdz 1909. gadam Bružis strādāja Turkestānas rūpnīcās, bija Šimkentas sabiedriskā kluba vadītājs. Šajā laikā apceļoja Tālos Austrumus un Rietumeiropu. 1913. gadā kandidēja Rīgas pilsētas vēlēšanās. Bružis bija Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas vadītājs, darbojās vairākās citās biedrībās. Piedalījies Latvijas Radikāldemokrātiskās partijas dibināšanā.
1918. gada 17. novembrī piedalījās Tautas padomes pirmajā sēdē, pārstāvot Latviešu demokrātisko partiju. Nākamajā dienā Bružis piedalījās Latvijas Republikas proklamēšanā kā Tautas padomes loceklis. 1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Latvju demokrātu savienības saraksta. 1921. gadā līdz ar citiem frakcijas biedriem pievienojās Latvijas Tautas partijai un izveidoja tās frakciju parlamentā. Vēlāk bija Latvijas Hipotēku bankas direktors.
Latvijas okupācijas laikā 1941. gada jūnijā deportēts uz Krieviju. Miris 1941. gada 5. novembrī Usoļjes labošanas darbu nometnē.
Talkass

Raksturojums

Talkass ir, šaurā starpkalnu ielejā izveidojies, tektoniskas izcelsmes saldūdens ezers. Tas atrodas Irendikas kalnu grēdas rietumu nogāzē, 4 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Tubinskas ciema. Gar ezera dienvidu krastu stiepjas Isjanovo sādža. Ziemeļu un dienvidu krasti lēzeni, vietām pārpurvojušies, rietumu un austrumu krasti stāvāki. Austrumu krasts dažviet klinšains, klāts ar alkšņu, bērzu un lapegļu mežiem, rietumu krastu arī klājis mežs, bet cirsmu dēļ, tagad tur atrodas atsevišķi bērzu puduri. 
Palu laikā ūdens pa vecu gultni noplūst Šuguras upē, kas ir Tanalikas pieteka. 1978. gadā Talkass tika pasludināts par dabas pieminekli.

Bioresursi

Ezerā mīt vēži, līņi, sīgas, līdakas, pliči, asari, raudas. Tā krastos ligzdo melnkakla gārgales, tumšās pīles. Pie austrumu krasta 8—10 metru dziļumā atrodami sapropeļa nogulumi, kurus izmanto ārstniecībā.

Rekreācijas resursi

Pateicoties tīrajam ūdenim un gleznainam apvidum ezers ir viena no populārākām atpūtas vietām Dienvidurālos un bieži tiek saukts par "Urālu pērli". Trīssimt metru no ezera, tā dienvidu krastā, atrodas 1931. gadā izveidotā sanatorija "Talkass".
Ezera ūdenim ir dziednieciskas īpašības, tas veicina dažādu brūču sadzīšanu.
Perfokarte

Perfokarte (latīņu: perforare - urbt cauri) ir novecojis informācijas nesējs, paredzēts automātiskajām informācijas apstrādes sistēmām. Perfokartes izgatavoja no kartona un informācija tajās tika kodēta ar caurumiņu esamību vai neesamību noteiktās kartes vietās.
Apšaude skolā

Apšaude skolā ir vardarbības veids, kurā tiek izmantots šaujamierocis un kas tiek izdarīts izglītības iestādēs. Bieži šajās apšaudēs uzbrucējs (uzbrucēji) ir saistīti ar mācību iestādi, tajā ir iesaistīti uzbrucēja skolas biedri un/vai mācību iestādes personāls. Galvenais uzbrukuma motīvs bieži ir atriebība vai apkaunojums. Apšaudes skolās mēdz notikt slaktiņu formā, kad tiek izvēlēti nejauši upuri, mēģinot nogalināt pēc iespējas vairāk cilvēku. Uzbrucēji pēc apšaudes nereti izdara pašnāvību.
Tiho Brahe

Dzīvesgājums

Tiho Brahe studēja Kopenhāgenas (no 1559.), Leipcigas (no 1562.), kā arī Vitenbergas, Rostokas un Bāzeles universitātēs (1566.-1570.). 
1576. gadā Hvenas salā Tiho Brahe iekārtoja unikālu ievērojamāko tālaika observatoriju - Uraniborgu ("Debess pils"). 21 gadu tur viņš veica daudzus debess spīdekļu novērojumus, izgatavoja astronomiskos instrumentus, radīja jaunas novērojumu metodes. 1597. gadā jaunais Dānijas karalis Kristiāns IV nolēma pārtraukt uzturēt Brahes observatoriju un Tiho Brahe esot apsvēris iespēju būvēt līdzīgu observatoriju tolaik Kurzemes un Zemgales hercogistes teritorijā esošajā Doles salā, taču nav guvis atbalstu. Visbeidzot 1599. gadā Brahe sāka iekārtot observatoriju Prāgā.
Tiho Brahe sastādīja precīzas Saules tabulas un 800 zvaigžņu katalogu. Viņš atklāja neregularitātes Mēness kustībā. Pierādīja, ka komētas un novas ir debess ķermeņi, pretēji tālaika uzskatiem, ka tās ir atmosfēras parādības. 
No 1600. līdz 1601. gadam, pirms Brahes nāves, observatorijā Benātkos pie Jizeras viņam asistēja Johanness Keplers. Izmantojot Tiho Brahes novērojumus, Keplers atklāja planētu kustības likumus.
Semiotika

Semiotika ir zinātne par zīmēm un zīmju sistēmām, to vispārīgajām īpašībām un funkcionēšanas likumībām. Semiotika pēta arī nozīmes rašanos un informācijas nodošanu. Viens no nozīmīgākajiem semiotikas pamatjēdzieniem ir zīme; zīme semiotikā tiek definēta kā jebkas, kas kādam kaut kādā mērā aizstāj kaut ko citu.
Semiotiķis Čārlzs Viljams Moriss savā 1938. gada darbā "Zīmju teorijas pamati" (Foundations of the Theory of Signs) semiotiku definēja kā sintakses, semantikas un pragmatikas apvienojumu. Sintakse pētī attiecības starp zīmi un zīmi, semantika — starp zīmi un objektu (pētī nozīmi), pragmātika — starp subjektu un zīmi.

Ferdinands de Sosīrs

Ferdinandu de Sosīru uzskata par modernās lingvistikas tēvu. Viņš ieteica zīmi uztvert kā priekšstata un akustiskā atveida apvienojumu. Saskaņā ar Sosīru zīme ir pilnībā arbitrāra, t.i., starp zīmi un tās nozīmi nav saistības. Šis uzskats iezīmē būtisku atšķirību starp Sosīru un Platonu un sholastiķiem, kuri uzskatīja, ka starp zīmi un to, ko tā apzīmē, jābūt kādai saistībai. Sosīrs apgalvoja, ka nevienam vārdam nepiemīt nozīme jau automātiski, tātad vārds ir tikai akustiskais atveids, kaut kā reprezentācija, kas prātā jāsaista ar priekšstatu, lai veidotos zīme. Sosīrs uzskatīja, ka zīmju izpēte ir nopietna zinātne, jo, pētot zīmes, iespējams uzzināt, kā cilvēki fiziskos stimulus sintezē vārdos un citos abstraktos konceptos.
Sosīra viedoklis, ka zīme ir arbitrāra, būtiski ietekmēja vēlākos filozofus, īpaši tādus postmodernisma teorētiķus kā Žaku Deridā, Rolānu Bartu un Žanu Bodrijāru.
Portatīvā dokumenta formāts

Portatīvā dokumenta formāts (angļu: Portable Document Format, PDF) ir elektronisku dokumentu datņu formāts. To izstrādāja kompānija Adobe Systems 1993. gadā, lai attēlotu divu dimensiju dokumentus veidā, kas nav atkarīgs no programmatūras, datoraparatūras un operētājsistēmas.
PDF failā tiek iekļauts 2D dokumenta izkārtojuma apraksts, kas ietver tekstu, fontus, attēlus un 2D vektora grafiku. PDF var iekļaut arī 3D attēlus, izmantojot U3D, PRC vai citus datu formātus.
Sākotnēji PDF bija īpašniekformāts, bet 2008. gada 1. jūlijā tas kļuva par atvērtu standartu. To ir publicējusi Starptautiskā standartu organizācija kā ISO/IEC 32000-1:2008.
Metropoles opera

Metropoles opera (angļu: Metropolitan Opera, The Met) ir operteātris Ņujorkā, ASV. Metropoles operas nams atrodas Linkolna centrā, ar aptuveni 3800 sēdvietām tas ir lielākais operteātra nams pasaulē.
Metropoles opera dibināta 1880. gadā, pašreizējā atrašanās vietā atrodas kopš 1966. gada. Šī ir lielākā klasiskās mūzikas organizācija Ziemeļamerikā. Katru sezonu (no septembra līdz maijam) tiek sagatavotas 27 plaša repertuāra operas. 2015.—2016. gada sezonā tika parādītas 25 operu 227 izrādes.
No latviešiem Metropoles operā dziedājuši Elīna Garanča, Kristīne Opolais, Aleksandrs Antoņenko, Marina Rebeka.
Eiropas autoceļš E30

Vēsture

E30 ir viens no garākajiem Eiropas maršrutiem ar kopējo garumu no 3300 līdz 5800 kilometriem no Korkas līdz Maskavai un aptuveni 2500 kilometriem no Maskavas līdz Omskai.
Kādreiz ceļš ir vedis tikai līdz Samarai ar kopējo garumu aptuveni 4900 kilometri.
Pirms 1985. gada autoceļu sauca E8 (Londona-Berlīne-Bresta).

Maršruts

E30 ved cauri septiņām Eiropas valstīm.
Sākums (īsfilma)

Sižets

Filmā apskatīta Pļaviņu HES celtniecība.
Vladimirs Žarkovs (hokejists)

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Žarkovs uzsāka 2005.—06. gada sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Maskavas CSKA sastāvā. Nākamajā sezonā kluba rindās viņš aizvadīja jau 48 spēles.
2008. gada vasarā Žarkovs pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur savu pirmo sezonu aizvadīja AHL kluba Lovelas "Devils" rindās, taču 2009.—10. gada sezonā debitēja arī NHL, Ņūdžersijas "Devils" rindās aizvadot 40 spēles. Arī 2010.—11. gada sezonā "Devils" rindās Žarkovs aizvadīja līdzīgu spēļu skaitu, taču 2011.—12. gada sezonā Ņūdžersijas sastāvā hokejists laukumā izgāja vien četrās spēlēs.
2012. gada vasarā Žarkovs parakstīja divu gadu līgumu ar Maskavas CSKA. CSKA rindās uzbrucējs aizvadīja nākamās sešas sezonas, kopā ar komandu divreiz sasniedzot Gagarina kausa finālsēriju. 2018. gada maijā noslēdza divu gadu līgumu ar Ufas "Salavat Julajev".
Entonijs Hopkinss

Jaunības gadi

Entonijs Hopkinss dzimis Margamā, Porttolbotā, Velsā 1937. gada 31. decembrī; māte Mjûriela Ena (dz. Jeitsa), tēvs Ričards Arturs Hopkinss, maiznieks.
Skolas gados Hopkinsam vairāk interesēja māksla, gleznošana, zīmēšana, klavierspēle. 1949. gadā vecāki Hopkinsu nosūtīja uz Jones' West Monmouth zēnu skolu Pontipūlā, Velsā, kur viņš mācījās 5 gadus. Vēlāk Hopkinss mācības turpināja Kaubridžas gramatikas skolā Veilofglamorganā, Velsā.
Hopkinsu ietekmēja tikšanās ar slaveno aktieri Ričardu Bērtonu, kas arī bija pēc izcelsmes velsietis. Hopkinss viņu satika 15 gadu vecumā. Pēc tam Hopkinss iestājās Karaliskajā Velšas mūzikas un teātra koledžā (Royal Welsh College of Music & Drama) Kārdifā, Velsā, ko pabeidza 1957. gadā.
Pēc diviem dienesta gadiem Britu armijā, Hopkinss pārcēlās uz Londonu, kur mācījās Karaliskajā teātra mākslas akadēmijā (Royal Academy of Dramatic Art).

Karjera

Hopkinss sāka savu aktiera karjeru 1960. gadā Pils teātrī, Svonzi (Palace Theatre, Swansea).
1965. gadā Hopkinsu pamanīja sers Lorenss Olivjē un uzaicināja uz Karalisko Nacionālo teātri (Royal National Theatre). Lai gan Hopkinss guva panākumus, viņu tomēr nesaistīja darbs teātrī, tēlojot vienas un tās pašas lomas. Hopkinsu vairāk interesēja darbs televīzijā un kino. Un jau pēc dažām lomām, Hopkinss 1968. gadā tika nominēts BAFTA kino balvai kā labākais aktieris otrā plāna lomā - Ričarda I lomā filmā The Lion in Winter. Lai gan Hopkinss turpināja arī darbu teātrī, viņš arvien vairāk sāka filmēties TV un kinofilmās, gūstot arvien lielākus panākumus.
2000. gadā aktieris kļuva par ASV pilsoni, saglabādams Apvienotās Karalistes pilsonību.
Hopkinss ir filmējies dažāda žanra filmās — no ģimenes filmām līdz šausmu filmām. Aktieris vislabāk pazīstams kā kanibālistiska sērijveida slepkavas Hanibāla Lektera atveidotājs filmās "Jēru klusēšana", "Hanibāls" (Hannibal) un "Sarkanais pūķis" (Red Dragon). Par lomu filmā "Jēru klusēšana" Hopkinss saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris. Hopkinss ir saņēmis arī trīs BAFTA kino balvas, divas Emmy balvas.

Goda balvas

1993. gadā karaliene Elizabete II iecēla Entoniju Hopkinsu bruņinieku kārtā.
2003. gadā E. Hopkinsam piešķīra zvaigzni Holivudas Slavas alejā.
2006. gadā Hopkinss saņēma Zelta Globusa balvu Cecil B. DeMille par muža ieguldījumu.
2008. gadā sers Entonijs Hopkinss saņēma Britu Kino un televīzijas mākslas akadēmijas balvu BAFTA Fellowship.
Soči

XXII ziemas olimpiskās spēles

Pamata raksts: 2014. gada ziemas olimpiskās spēles
Kā pretendente uz olimpisko spēļu rīkošanu Soču pilsēta iesniedza kandidatūru jau 1994. gadā, otrais mēģinājums bija 1998. gadā, savukārt trešā reize 2007. gadā Sočiem izrādījās veiksmīga. Soči kļuva par pirmo pilsētu ar subtropisku klimatu, kurā notikušas ziemas olimpiskās spēles.
XXII ziemas olimpiskās spēles Sočos notika no 7. līdz 23. februārim, 2014. gadā. Paraolimpiskās ziemas olimpiskās spēles notika no 7. līdz 16. martam. Lai varētu noritēt šīs olimpiskās spēles, 5 - 6 gadu laikā tika uzbūvēts liels skaits sporta un infrastruktūras objektu, kas tika sadalīti divos klasteros - piekrastes un kalnu. Kalnos, Krasnaja Poļana rajonā sacensības notika 9 sporta veidos - distanču slēpošanā, biatlonā, bobslejā, skeletonā, kalnu slēpošanā, kamaniņu sportā, tramplīnlēkšanā, frīstailā un snovbordā, savukārt Melnās jūras krastā notika sacensības 5 sporta veidos - hokejā, šorttrekā, daiļslidošanā, kērlingā un ātrslidošanā, kā arī šeit notika atklāšanas un noslēguma ceremonija.

Citi sporta notikumi

2010. gada oktobrī tika parakstīts līgums par Formula 1 autosacīkšu norisi Sočos. Līdz ar to kopš 2014. gada Soču autodroms kalpo par mājvietu Krievijas Grand Prix izcīņai.
Tāpat Sočos vēl bāzējas handbola klubs "Soči" (krievu: Сочи), kurš ir 2007. gada bronzas ieguvējs Krievijas čempionātā un 2010. gada sudraba ieguvējs Krievijas U-23 čempionātā.
Kopš 2013. gada Sočos atrodas trešās divīzijas klubs "Soči" (krievu: Сочи).
2014. gadā Sočos tika izveidota Hokeja Klubs "Soči" (krievu: Хоккейный Клуб "Сочи"), kas šobrīd piedalās Kontinentālajā Hokeja Līgā.
Vēl 2014. gadā Adleras rajonā sāka darboties gaisa ekstremālo piedzīvojumu parks Skypark AJ Hackett Sochi.
Sočos atrodas arī profesionāla tenisa skola, kurā tenisu spēlēt sākuši tādi spēlētāji kā Marija Šarapova un Jevgeņijs Kafeļņikovs.
Katusha–Alpecin

Vēsture

2009. gada sezonas sākumā Tinkoff Credit Systems komandu pārsauca par Team Katusha. To organizē Russian Global Cycling Project fonds, kuru finansē tādi Krievijas uzņēmumi kā Gazprom, Itera un Rostechnologii. 
Komanda tika izveidota ar ievērojamu budžetu, vairāk kā 15 miljoni eiro. Tā parakstīja līgumus ar tādiem vadošiem riteņbraucējiem kā Robijs Makjūens, Vladimirs Karpecs, Filipo Pocato un Gerts Stēgmanss. Komandas pirmās sacensības bija 2009. gada Tour Down Under.
2009. gada sezonā komanda guva 23 uzvaras. Ievērojamākās no tām bija Sergeja Ivanova uzvara velobraucienā Amstel Gold Race un Filipo Pocato uzvara Itālijas čempionātā. Antonio Koloms un Kristians Fannbergers uzrādīja pozitīvas EPO analīzes.
Pēc 2012. gada sezonas Katusha zaudēja savu UCI World Tour licenci, lai arī tās sastāvā bija 2012. gada čempions Hoakims Rodrigess un komandu vērtējumā tā ierindojās otrajā vietā. 2013. gada 15. februārī Sporta Arbitrāžas tiesa atzina Team Katusha apelāciju pret UCI lēmumu nepiešķirt WorldTour licenci par pamatotu. UCI bija jāpieņem lēmums piešķirt 19. licenci vai atņemt to kādai no esošajām ProTeam komandām. 18. februārī UCI apstiprināja, ka tā pieļaus 19 komandas šī gada WorldTour sacensībās.

Latvijas sportisti

No 2012. līdz 2015. gadam komandu pārstāvēja Latvijas riteņbraucējs Gatis Smukulis.
Mažeiķi

Vēsture

Pirmoreiz rakstos minēta 1335. gadā. Pilsēta sāka strauji attīstīties, kad caur to 1871. gadā izbūvēja dzelzceļa līniju Liepāja—Romni. No 1899. līdz 1918. gadam pilsētas oficiālais nosaukums bija Muravjova. Pēc Latvijas brīvības cīņām Latvija izvirzīja Lietuvai pretenzijas uz Mažeiķiem, vadoties no ekonomiskām interesēm, jo Mažeiķos atradās nozīmīgs dzelzceļa mezgls, kas savienoja Rīgu ar Liepāju. Starptautiskā robežkomisija tomēr šo teritoriju atstāja Lietuvā, saglabājot Latvijas tiesības uz dzelzceļa posma izmantošanu. Pēc 1980. gadā pie pilsētas tika uzbūvēta naftas pārstrādes rūpnīca.
Lielākais pilsētas uzņēmumi ir poļu uzņēmumam PKN Orlen piederošais naftas pārstādes uzņēmums ORLEN Lietuva (agrāk „Mažeikių nafta”), kā arī somu kompānijai Ingman piederoša saldējumu rūpnīca.

Novadnieki

Mažeiķi ir latviešu tēlnieka Kārļa Zāles (1888-1942) dzimtā pilsēta.
Bajezids II

Ģimene

Bajezidam bija 8 konsorti:
Nigera Hatuna, Širīna Hatuna, Bulbula Hatuna, Gulbahara Hatuna, Gulruha Hatuna, Husnušaha Hatuna, Mehtereme Hatuna un Gulfema Hatuna.
Bajezidam bija 8 dēli:
Princis Abdulla- dēls ar Širīnu Hatunu. Sarihanas (1481) un Karamānas (1481-1483) pārvaldnieks.
Princis Ahmeds- dēls ar Bulbulu Hatunu. Sarihanas (1481-1483) un Amasjas (1483-1513) pārvaldnieks.
Princis Korkuds- dēls ar Nigeru Hatunu. Sarihanas (1483-1501; 1511-1513) un Anatolijas (1502-1509; 1510-1511) pārvaldnieks.
Sultāns Selims I Bargais- dēls ar Gulbaharu Hatunu, kurš kāpa tronī pēc Bajezida I.
Princis Šehinšahs- dēls ar Husnušahu Hatunu. Sarihanas un Karamānas pārvaldnieks.
Princis Alemšahs- dēls ar Guruhu Hatunu. Kastamonas un Sarihanas pārvaldnieks.
Princis Mehmeds- dēls ar Mehteremi Hatunu. Kefes pārvaldnieks.
Princis Mahmuds- dēls ar Gulfemu Hatunu. Sarihanas (1502) pārvaldnieks.
Bajezīdam bija arī 12 meitas.