google/wiki40b huggingface dataset:
Arkonia

Vēsture

Arconia dibināta 1879. gada 9. maijā pie Rīgas Politehniskā institūta (RPI), uzņemta Rīgas šaržēto konventā. Korporācijas nosaukums norāda uz seno Rīgenes salas rietumslāvu svētvietu Arkonu, kas pastāvēja vēl pirms Ziemeļu krusta kariem 9. - 12. gadsimtā.
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas Pirmā pasaules kara laikā 1918. gadā atjaunoja darbību Varšavā kā Arkonia Varsoviensis pie Varšavas Politehniskās institūta. 1921. gadā piedalījās Poļu studentu akadēmisko korporāciju savienības (poļu: Związek Polskich Korporacji Akademickich) dibināšanā. Pēc Otrā pasaules kara pārtrauca darbību Polijā, 1947. gadā oficiāli atjaunoja darbību trimdā Londonā.
Atjaunota 1989. gadā, no jauna reģistrēta kā biedrība Stowarzyszenie Arkonia 1990. gadā. 1995. gadā atjaunota filistru biedrība (Związek Filistrów Arkonii). 2002. gadā atjaunoja karteļa līgumu ar korporāciju Welecja (Velēcija).

Biedri

Pazīstamākie biedri bija: Vladislavs Anderss (Władysław Anders, 1892–1970), Severīns Četvertinskis (Seweryn Czetwertyński, 1873–1945), Tomašs Andričs (Tomasz Andrycz, 1878–1943), Karols Hauke-Bosaks (Karol Hauke-Bosak, 1888–1940), Staņislavs Janickis (Stanisław Janicki, 1872–1939), Zigmunts Leščinskis (Zygmunt Leszczyński, 1866–1942), Kazimirs Okuličs (Kazimierz Okulicz, 1890–1981), Jeržijs Aleksandrs Zaviša (Jerzy Aleksander Zawisza, 1895–1995), Ļudomils Pulaskis (Ludomił Pułaski, 1871–1953), teologs Eduards O'Rurks (Eduard O’Rourke, 1876–1943).
Saldā indes garša

Sižets

Krastu pāris pārceļas uz dzīvi laukos, kur Krasts sāk romānu ar Mangu, kurai pagastā ir slikta slava.
Igors Stepanovs (futbolists, 1976)

Karjera

Igors Stepanovs jau 16 gadu vecumā sāka spēlēt Skonto FC sastāvā un, ar nelielu pārtraukumu Interskonto sastāvā, šajā klubā nospēlēja līdz pat 2000. gadam. Latvijas izlasē Stepanovs debitēja 19 gadu vecumā 1995. gada 26. aprīlī Rīgā spēlē pret Ziemeļīriju. Vairākus gadus Stepanovs bija izlases rezervists, līdz 1999. gadā kļuva par pilntiesīgu pamatsastāva centra aizsargu. 1997. un 2000. gadā Stepanovs tika atzīts par labāko Latvijas čempionāta aizsargu. 2000. gadā Stepanovs nonāca savā pirmajā ārzemju klubā — Londonas "Arsenal". Arsenal sastāvā Stepanovs nespēja izkonkurēt pieredzējušos Anglijas izlases aizsargus, trīs gadu laikā Anglijas Premjerlīgā aizvadot tikai 17 spēles. Stepanovs Arsenal sastāvā spēlēja arī UEFA Čempionu līgā. 2002. gadā Stepanovs ieguva Anglijas čempiona titulu, bet 2002. un 2003. gadā ieguva Anglijas kausu. Viņš kļuva par pirmo Latvijas futbolistu, kurš svinējis uzvaru Premjerlīgā. Tikmēr Latvijas izlasē Stepanovs bija stabils aizsardzības balsts, kļūstot par vienu no svarīgākajiem izlases spēlētājiem 2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā kā arī pašā finālturnīrā. 2003./2004. gada sezonu Stepanovs pavadīja Beļģijas klubā Beveren, uz kuru viņu bija izīrējis Arsenal.
Beidzoties līgumam ar Arsenal, 2005. gadā Stepanovs nonāca Šveices klubā Grasshoppers, kurā bija viens no svarīgākajiem spēlētājiem. Nospēlējis Šveicē pilnu sezonu, 2006. gada vasarā Igors Stepanovs nepagarināja līgumu ar Grasshoppers. Kopš jūlija Stepanovs trenējās kopā ar FK Jūrmala, ar kuru augustā noslēdza līgumu līdz gada beigām. 2007. gada janvārī Igors Stepanovs pārcēlās uz Dānijas čempionāta komandu Esbjerg fB, kur spēlēja līdz 2008. gadam. 2008. gadā Stepanovs aizvadīja 2 spēles Krievijas komandas "Šiņņik" sastāvā, taču kopš tā laika ir bez kluba.
2009. gadā Stepanovs pievienojās Olimps/RFS komandai.
2010. gadā Stepanovs pievienojās Jūrmala-VV komandai.
2011. gada augustā tika paziņots, ka I. Stepanovs 2011. gada 10. augustā aizvadīs pēdējo spēli Latvijas izlasē, kas viņam bija 100.
Hmeļnickas apgabals

Vēsture

Tagadējā Hmeļņickas apgabala teritorija atradās Podolijas un Volīnijas vēsturiskajos novados. Pēc Galīcijas-Volīnijas kņazistes sadalīšanas 1363. gadā to ieguva Lietuvas dižkunigaitija, bet pēc 1430. gada to pakļāva Polija un nodibināja Podolijas vojevodisti. No 1569. gada tā bija iekļauta Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā kā Braclavas vaivadijas daļa. Neilgu laiku bija pakļauta Osmaņu impērijai (1672-1699).
Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā apgabala teritorija nokļuva Krievijas impērijas Podolijas guberņas sastāvā. Pēc Pirmās pasaules kara 1919. gadā bija Ukrainas Tautas Republikas, vēlāk Ukrainas PSR sastāvā ka Vinnicas apgabala rietumu daļa. 1937. gadā izveidoja atsevišķu Kamjanecas-Podiļskas apgabalu ar centru Kamjanecā-Podiļskā. 1941. gadā apgabala centru pārcēla uz Proskurivu. 1954. gadā Proskurivu pārdēvēja par Hmeļnicku par godu Bogdanam Hmeļņickim, vienlaicīgi pārdēvējot arī apgabalu.
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Ivanofrankivska

Vēsture

Pilsēta dibināta 1663. gadā kā cietoksnis Polijas sastāvā, un līdz pat 1962. gadam tā saucās Staņislavova (pēc Otrā pasaules kara vienkāršoti par Staņislavu). Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.
Pēc Pirmā pasaules kara kādu laiku bija Rietumukrainas Tautas republikas galavaspilsēta, tomēr vēlāk iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Staņislavova tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Īsi pirms pilsētu ieņēma vācieši, tās apkārtnē NKVD nošāva apmēram 600 politielodzīto. Kara laikā tika iznīcināti pilsētas ebreju iedzīvotāji, bet pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Cilvēki

Ivanofrankivska (Staņislavova) ir baltkrievu rakstnieces Svetlanas Aleksijevičas (Святлана Алексіевіч, 1948), rakstnieka Jurija Andruhoviča (Юрій Андрухович, 1960), poļu lingvista Ježija Kuriloviča (Jerzy Kuryłowicz, 1895—1978) un poļu ģenerāļa Staņislava Sosabovska (Stanisław Sosabowski, 1892—1967) dzimtā pilsēta.
Komža

Komža, saukta arī par kora svārkiem  ir viens no Rietumu kristīgo baznīcu kā latīņu rita Romas katoļu Baznīcas, Anglikāņu Baznīcas un Rietumu protestantu Baznīcu garīdznieku un to piekalpotāju liturģiskajiem apģērbiem liturģisku funkciju veikšanai.
Komža ir baltas krāsas, simbolizējot dvēseles tīrību un sirdsskaidrību, visbiežāk linu auduma tērps, kas sniedzas biežāk līdz ceļiem, taču var būt arī garāka, kāda tā vienmēr bija senkristīgo laikā, taču tā vairāk līdzinās tunikai. Tērpa apakšējais platums nedrīkstētu būt mazāks par 2,80 metriem. Komžai raksturīgas platas piedurknes, optimālais platums ir 45 centimetri un to garumam ir jābūt tādam, lai uz leju nolaistās rokas īkšķis būtu apsegts. 
Kakla izgriezums ir ovāls, retāk apaļš vai četrstūrains un tik liels, lai komžu varētu brīvi uzvilkt pāri galvai. Valkājot komžu, nekad nelieto jostu. Kora svārkus rotā ar iešuvi vai izšūtu apvadi, tērpa apakšējo apmali var rotāt ar izšuvumiem, kā arī mežģīnēm, zem kurām nereti pašujot krāsainu drānu, kas ir atbilstoša liturģijai. Pareizs tērpa mākslinieciskais noformējums prasa, lai tērpa apmales rotājums ne tikai greznotu, bet arī padarītu apmali stingrāku un smagāku. Pastāv atšķirības starp svētku komžām, kas ir greznākas un ik dienas, kas ir necilākas.
Komžu garīdznieki valkā visos dievkalpojumos, izdalot sakramentus, kā arī sprediķojot, altāra piekalpotāji jeb ministranti to valkā vienmēr liturģisko funkciju veikšanas laikā.
Uhaņa

Vēsture

Haņu dinastijas laikā Haņana bija rosīga upes osta, bet 3. gadsimtā ap Haņanu un Učaņu tika izbūvēti aizsardzības mūri.
Par kopīgās pilsētas — Uhaņas, sākumu uzskata Dzeltenās dzērves torņa celtniecību 226. gadā. Tanu dinastijas laikā Dzeltenās Dzērves tornis kļuva par vienu no slavenākajām celtnēm Kīnā. Šajā laikā pilsēta bija viens no Ķīnas intelektuālajiem un mākslas centriem. mongoļu Juaņu dinastijas laikā Uhaņa kļuva par provinces galvaspilsētu.
18. gadsimtā Uhaņa kļuva par vienu no Ķīnas četrām galvenajām ostām. 19. gadsimtā pilsētas Haņkou daļā radās eiropiešu kvartāli ar kantoriem un noliktavām.
1911. gada 10. oktobrī pilsētas Učanas rajonā sākās Učanas sacelšanās, kura noveda pie Siņhajas revolūcijas, Cinu dinastijas krišanas un republikas nodibināšanās Ķīnā. XX gadsimta 20. gados Uhaņa bija kreisās Gomindāna frakcijas līdera Vana Džinveja (Wang Jingwei) bāze cīņā pret Čanu Kaiši (Chiang Kai-shek).
Otrā Ķīnas-Japānas kara laikā notika Kauja par Uhaņu, kurā bojā gāja apmēram 500 000 karavīru. Kauju ar smagiem zaudējumiem uzvarēja Japāna un kopš 1938. gada Uhaņa bija Japānas armijas loģistikas centrs operācijām Ķīnas dienvidos. 1944. gada decembrī pilsēta tika stipri izpostīta ASV aviācijas uzlidojumos.
Bilicke

Vēsture

Apdzīvoto vietu uz izputējušā muižnieka Klasina zemes 1909. gadā nodibināja vietējie turīgie zemnieki. Vēlāk uz šejieni pārcēlušies zemnieki no viena Krievijas Beļčanu ciema, kas jaunajā vietā sevi turpināja saukt tāpat. Strauja attīstība sākās 1953. gadā līdz ar akmeņogļu ieguves šahtas būvniecību. 1956. gadā Bilickei piešķirts pilsētciemata statuss. 1959. gadā nodota ekspluatācijā šahta, ko «pēc darbaļaužu lūguma» nosauca par godu PSKP 21. kongresam. 1966. gadā Bilickei piešķirts pilsētas statuss.
Kārlis Brants

Biogrāfija

Kārlis Alfrēds Brants piedzima 1895. gada 10. novembrī Lugažu pagasta lauksaimnieku ģimenē un sākotnējo izglītību ieguva Valkas reālskolā.
Krievijas Impērijas armijā iestājās 1915. gada beigās. Tās sastāvā pabeidza Pāvila karaskolu Petrogradā un tika ieskaitīts sākotnēji 159. rezerves pulkā Atkarskā, 1916. gada vidū tika pārcelts uz Rezerves latviešu strēlnieku pulku, bet no tā uz 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulku. Piedalījies kaujās 1917. gadā.
Latvijas armijā iestājies brīvprātīgi 1918. gada 9. decembrī Valkā. Pēc lielinieku iebrukuma palika Valkā, kur ievāca svarīgas ziņas par pretinieku, un ar tām ieradās pie Latvijas armijas. Tur tika iedalīts Cēsu rotā un piedalījies visās tās kaujās. Vēlāk tika paaugstināts par kapteini. 1919. gada rudenī tika iecelts par Valkas apriņķa komandantu, bet vēlāk par Vidzemes un Latgales rajonu komandantu. No armijas tika atvaļināts 1920. gada 9. oktobrī. Lāčplēša kara ordeni nopelnīja 1919. gada 6. martā pie Skrundas, uzbrukumā Skudru mājām, kad Cēsu rota nokļuva spēcīgā lielgabalu un ložmetēju ugunī, K. Brants devās ienaidnieka aizmugurē un ar labi mērķētu patšautenes uguni pa lielinieku bateriju izraisīja apjukumu, kā rezultātā pretinieks bija spiests atkāpties un padoties. Ordenis tika piešķirts 1920.
Pēc kara strādāja par ierēdni Centrālajā Zemes ierīcības komitejā. 1924. gadā pabeidza LU Juridisko fakultāti. Pēc tam bija Rīgas pilsētas valdes Tirdzniecības nodaļas sekretārs, zvērināta advokāta palīgs Rīgā un zvērināts advokāts Valmierā. Viņam tika piešķirta jaunsaimniecība Pilslugažu muižā. Nomira 1950. gadā Rīgā.
Kristaps Sotnieks

Karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru K. Sotnieks uzsāka 2004. gadā, kad pievienojās Latvijas hokeja līgas klubam HK Rīga 2000. Tā rindās viņš spēlēja līdz pat 2007.—2008. gada sezonas beigām, tādējādi kļūstot par trīskārtējo Latvijas čempionu hokejā. 2008. gadā pievienojās Rīgas "Dinamo", kas spēlēja jaunizveidotajā KHL. Tās rindās Sotniekam izdevās kļūt par pamatsastāva spēlētāju, turpmāko gadu gaitā nostiprinot savu lomu kā vienam no komandas vadošajiem spēlētājiem. 2015.—16. gada sezonā pildīja arī Rīgas "Dinamo" kapteiņa funkcijas.
2016. gada maija sākumā noslēdza viena gada līgumu ar KHL klubu Toljati "Lada". "Lada" sastāvā aizdavīja divas sezonas, līdz atgriezās Rīgas "Dinamo".
Latvijas hokeja izlases K. Sotnieks debitējis 2008. gada 17. decembrī. Kopā ar Latvijas hokeja valstsvienību ir izcīnījis 7. vietu 2009. gada Pasaules čempionātā Šveicē, 8. vietu 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Kopumā piedalījies 8 Pasaules čempionātos un 2 Olimpisko spēļu turnīros.
Latvijas jaunatnes izlašu rindās spēlējis 2005. gada Pasaules U-18 čempionātā, kā arī 2006. un 2007. gada Pasaules U-20 čempionātā.
Kermīrs de Legals

Biogrāfija

Bijis viens no 18. gadsimta vadošajiem šahistiem. Tiek uzskatīts arī par pirmo profesionālo šahistu. Spēlējis Parīzes kafejnīcā Cafe de la Régence šahu uz naudu, bieži dodot saviem vājākajiem pretiniekiem priekšā bandinieku un gājienu vai kādu no figūrām (zirdziņu, torni). Saglabājis Francijas spēcīgākā šahista nosaukumu līdz zaudējumam savam skolniekam Andrē Danikanam Filidoram.
Mūsdienās viņa vārds parasti tiek saistīts ar Legala matu — interesantu atklātnes mata kombināciju, ko Legals nodemonstrēja savā 1750. gada partijā.
Alekseja Čerepanova balva

Alekseja Čerepanova balva ir hokeja apbalvojums, kuru pēc katras sezonas beigām pasniedz Kontinentālās hokeja līgas sezonas labākajam jaunajam spēlētājam. Tā nosaukta Alekseja Čerepanova vārdā, kurš 2008. gada 13. oktobrī iepriekš neapzinātas sirds slimības dēļ spēles laikā pēkšņi mira.
Balvu tās pirmajās pasniegšanas reizēs varēja iegūt spēlētāji, kas ir Krievijas pilsoņi un kas nav sasnieguši 26 gadu vecumu. 2018.—19. gada sezonā balvai tika nominēts arī latviešu uzbrucējs Mārtiņš Dzierkals.
Latvijas futbola izlase 1939. gadā

Spēles

 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Alberts Šeibelis, Fricis Kaņeps, Jānis Rozītis, Vaclavs Borduško.
 Latvija: Jānis Bebris (Aleksandrs Haldejevs 46') ; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Ludvigs Putniņš (Alberts Šeibelis 46'), Fricis Kaņeps, Jānis Rozītis, Vaclavs Borduško.
 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Roberts Pakalns, Ēriks Raisters, Aleksandrs Vanags, Francis Krupšs, Eduards Freimanis, Vaclavs Borduško.
 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Fricis Laumanis, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ludvigs Putniņš, Aleksandrs Vanags, Fricis Kaņeps, Francis Krupšs, Vaclavs Borduško.
Dārza kāposts

Ķīmiskais sastāvs

100 g kāpostu sulas sastāvā ir ap 30 mg askorbīnskābes, kas daļēji ir saistītā veidā kā askorbigēns, kurš uzglabāšanas laikā parasti šķeļas. Sulā ir arī B₁, B₂, B₆ un K vitamīns, nikotīnskābe, folijskābe, pantotēnskābe, karotīns, inozīts un biotīns. Bez vitamīniem tajā konstatētas 16 aminoskābes, piemēram, metionīns, S-metilmetionīns jeb faktors U (uzkrājas visvairāk pie kacena, it sevišķi dienvidu rajonos audzētajos kāpostos), triptofāns, lizīns; minerālvielas — kālijs, dzelzs, magnijs, fosfors; cukuri (2—3%), fermenti, tioglikozīdi — glikobrasidīns, neoglikobrasidīns; goitrīns u.c.
Dzelzceļa līnija Tjumeņa—Surguta—Urengoja

Dzelzceļa līnija Tjumeņa—Surguta—Urengoja (krievu: Железная дорога Тюмень-Сургут-Уренгой) ir 1520 mm platuma dzelzceļš Krievijas Federācijas Rietumsibīrijas daļā.

Vēsture

Dzelzceļa līnijas būve tika uzsākta 1966. gadā sakarā ar bagātu naftas un dabasgāzes atradņu atklāšanu Tjumeņas apgabala ziemeļu daļā un tā tika pasludināta par komjaunatnes triecienceltni.
Jau 1967. gadā dzelzceļš tika uzbūvēts līdz Irtišas upes kreisajam krastam, bet 1969. gadā līdz Toboļskai. Sakarā ar purvaino Obas palieņu šķērsošanas grūtībām tikai 1975. gadā tika sasniegta Surgutas pilsēta, bet 1976. gadā izbūvēts atzars uz Ņižņevartovsku.   
1978. gadā ziemeļu virzienā dzelzceļu uzbūvēja līdz Nojabrskai, 1980. gadā līdz Vecās Urengojas stacijai uz pamestās Transpolārās dzelzceļa līnijas, ko pēc Otrā pasaules kara 1949.—1953. gadā uzbūvēja Gulaga soda nometnē 501-я стройка ieslodzītie. Pa šī dzelzceļa uzbērumu līdz 1981. gadam uzlika sliedes līdz Jaunajai Urengojai un 1980. gadu beigās līdz Pangodas un Nadimas stacijām. Tika uzbūvēts arī dzelzceļa atzars uz Jamburgas gāzes atradnēm pie Obas grīvlīča.     
Pēc PSRS sabrukuma sakarā ar slikto sliežu ceļa stāvokli vilcienu kustību līdz Jaunajai Urengojai apturēja.  Dzelzceļa remontu veica tikai pēc 1997.—2002. gada Krievijas finanšu krīzes pārvarēšanas, kad sakarā ar pieaugošajām gāzes cenām Jamalas atradnēs palielinājās nepieciešamība pēc darbaspēka.
Čabata

Čabata (itāļu: ciabatta ([tʃaˈbatːa]) — 'čība') ir itāļu raudzētas kviešu mīklas maize. Klaips ir garens, plats un plakans. Tradicionāli sastopama Ligūrijas reģionā Itālijā, bet mūsdienu formā radīta 1982. gadā Veneto. Kopš 1990. gadiem populāra maizes šķirne Eiropā un Ziemeļamerikā kā sendviču maize. Čabatas īpatnība ir kraukšķīgā garoza un mīkstums ar lielām porām.
FK Olimpija Rīga

Vēsture

Klubs dibināts 1992. gadā kā «Kompar-Daugava», izmantojot pazīstamā bijušā kluba «Daugava» un komandas sponsora vārdu. Pirmo sezonu Virslīgā klubs noslēdza piektajā vietā. Par kluba rezultatīvāko spēlētāju kļuva Jurijs Hudjakovs, bet aizsargs Dzintars Sproģis tika atzīts par līgas labāko aizsargu. Šajā sezonā «Kompar-Daugava» sasniedza Latvijas kausa finālu, kur papildlaikā zaudēja Skonto FC.
1993. gadā klubu pārsauca par «Olimpija Rīga», jo par tā sponsoru kļuva banka «Olimpija». Jaunā vadība piešķīra lielāku finansējumu, kas ļāva izveidot vienu no labākajām komandām Latvijā. 1993. gada sezonā «Olimpija» Virslīgā ierindojās otrajā vietā aiz Skonto FC. Vārtsargs Ēriks Grigjans un pussargs Andrejs Štolcers abi tika atzīti par labākajiem līgā savās pozīcijās.
1994. gada sezonā «Olimpija» ieguva Latvijas izlases vārtsargu Oļegu Karavajevu. Klubs līgā ierindojās ceturtajā vietā, bet uzvarēja Latvijas kausa izcīņā, finālā ar 2–0 pārspējot «Dag Rīga». 1995. gadā bankai «Olimpija» bankrotējot vairums labāko spēlētāju pameta komandu. Virslīgas sezonu komanda pabeidza devītajā vietā un pēc sezonas klubs tika likvidēts.
Komandas vadībā tās nedaudzajās aizvadītajās sezonās strādāja vairāki ievērojami treneri, ieskaitot Jāni Skredeli, Aleksandru Starkovu un Vladimiru Žuku.
Uzsniga sniedziņš balts

"Uzsniga sniedziņš balts" ir brāļu Āra un Saulcera Ziemeļu dziesma ar Māra Čaklā vārdiem.
1976. gadā Māris Čaklais uzrakstīja vārdus Romualda Grīnblata dziesmām Rīgas Valsts Jaunatnes teātra lugai „Pīters Pens”. 1987. gadā brāļi Ziemeļi sacerēja savu dziesmu, kas uzvarēja Mikrofona aptaujā, lai arī klausītāju vēstuļu vietā tika ieviestas anketas, dziesma ieguva 127 219 punktus ar lielu pārsvaru pār konkurentiem. 
2018. gadā "Uzsniga sniedziņš balts" ieguva 52. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Aumeisteru muiža

Aumeisteru muižas (vācu: Hofmeistershof) jeb Cirgaļu muižas (vācu: Serbigal) kungu māja atrodas Aumeisteru ciemā Smiltenes novada Grundzāles pagastā. Aumeisteru muižas kompleksā ietilpst kungu māja ar palīgēkām, tās ietverošu parku, uzstādinātu dīķi un muižas pārvaldnieka māju. Līdz 1920. gada agrārajai reformai muižas pils piederēja Vulfu dzimtai.

Vēsture

Vēstures dokumentos Cirgale jeb Serbigale pirmoreiz minēta 1533. gadā, kad Rīgas arhibīskaps Tomass Šēnings savam hofmeisteram Meinhardam no Šīrštedes  (von Schierstädt) izlēņoja Zerbigala pagastu (Serbigal-Paggast) Smiltenes pils novadā. No vācu vārda Hofmeistershof cēlies tagadējais latviešu vietvārds "Aumeisteri". Pēc Livonijas hercogistes izveides 1584. gadā muižu iegādājās Alberts Finks, kas to 1594. gadā par 25 tūkstošiem marku pārdeva Tirzas muižas īpašniekam Johanam fon Tīzenhauzenam.    
Pēc Poļu—zviedru kara beigām ķēniņš Gustavs Ādolfs Cirgales muižu 1626. gadā piešķīra Detlofam fon Hilzenam, 1634. gadā to ieguva Zviedrijas valsts padomnieks, vēlākais Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators Gabriels Bengtsons Uksenšerna (Oxenstierna), vēlāk viņa dēls grāfs Bengts Gabrielsons Uksenšerna. 
1698. gadā muižu nomāja Zviedrijas armijas majors Johans Vulfs (1663-1748). Grāfiene Uksenšerna pēc Lielā Ziemeļu kara postījumiem atjaunoto muižu 1727. gadā pārdeva Ērikam Kristiānam fon Štrohkirham, kas 1737. gadā to par 9000 dālderu pārdeva majoram Vulfam dzimtas īpašumā. Kopš tā laika šī Vulfu dzimtas atzara pilnais tituls ir "fon Vulfi no Cirgales" (von Wulff a.d.H. Serbigal). 
Muižu mantoja viņa dēls Berends Magnuss fon Vulfs (1732-1784), bet mazdēls Ādolfs Heinrihs fon Vulfs (1765-1843) 1793. gadā muižā uzcēla tagadējo mūra kungu māju. Pateicīgie pēcnācēji viņam muižas parkā uzstādīja no smilšakmens darinātu piemiņas zīmi. 
Aumeistaru (Cirgaļu) muižu mantoja viņa dēls Kārlis Emīls fon Vulfs (1812-1862), vēlāk mazdēls Emīls fon Vulfs (Adolf Bogdan Emil Alfred von Wulf, 1860-1910). Viņš bija pēdējais Aumeistaru muižas īpašnieks, kas apglabāts fon Vulfu dzimtas kapličā.
Pēc 1920. gada zemes reformas Aumeisteru muiža tika sadalīta 221 vienībā 4861 ha kopplatībā un muižas pilī iekārtota skola, vēlāk tur atradās arī pagasta valde un pagasta tiesa.
Šobrīd muižas pils ēka ir pamesta un nekopta, bet pārvaldnieka māja skaisti atjaunota un tajā ir viesu nams. Kopš 1998. gada muižas saimniece ir SIA “Aumeisteru muiža”.

Apraksts

Aumeisteru muižas apbūve veidojusies laikā no 18. gadsimta beigām līdz 19. gadsimta sākumam, kad celta klēts un pulksteņklēts. Vēlāk  uzcelts stallis, ratnīca, kučiera māja un manēža. Muižas kungu mājā daļēji saglabājusies 19. gadsimta otrās puses interjeru apdare - ēdamzālē kasetēti koka griesti, vestibilā un zālē parkets, kā arī krāsnis.
1896. gadā uzcelta grezna pārvaldnieka māja neorenesanses stilā, kurā saglabājusies un rekonstruēta sākotnējā interjeru apdare. Pie pils bijis arī paviljons un ziemas dārzs, kurš zudis. Pie ezera celtas kūtis, spirta brūzis, ūdens sūknētava un kalpu māja. Kompleksā iekļaujas arī krogs un ūdensdzirnavas, kas agrāk ražoja elektrību. Kungu mājas priekšā ir parādes pagalms ar rundēli, bet aiz kungu mājas ainavu parks.
Ugandas administratīvais iedalījums

Ugandas administratīvo iedalījumu veido 4 reģioni, kas sīkāk iedalās 111 distriktā. Distrikti sīkāk iedalās 146 apgabalos, 1 pilsētas padomē un 13 pašvaldībās. Savukārt apgabali sīkāk iedalās apakšapgabalos, kurus veido ciemi un pagasti.
Vitālijs Davidovs

Spēlētāja karjera

Hokejista karjeru Davidovs sāka 1957.—58. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Maskavas "Dinamo". "Dinamo" sastāvā septiņas reizes izcīnījis PSRS čempionāta sudraba medaļas, bet vēl četras reizes ieguvis bronzu. Kopumā karjeras laikā PSRS čempionātā aizvadījis 519 spēles, tajās gūstot 37 vārtus. No 1968. gada līdz karjeras noslēgšanai 1973. gadā Davidovs bija "Dinamo" kapteinis.

Trenera karjera

1972.—73. gada sezonā, spēlējot "Dinamo" rindās, Davidovs bija komandas spēlējošais trenera palīgs. Pēc karjeras beigšanas, no 1973. līdz 1979. gadam Davidovs turpināja strādāt kā "Dinamo" trenera palīgs. Pēc tam divas sezonas bija komandas galvenais treneris. No 1977. līdz 1979. gadam bija PSRS U-20 izlases galvenais treneris. Astoņdesmitajos gados trenējis Ungārijas un Vācijas komandas, tostarp 1983. gadā būdams Ungārijas hokeja izlases galvenais treneris.
Penti Sola

Dzīves gājums

Dzimis mākslinieku ģimenē, tēvs bijis operdziedātājs, māte — aktrise. Pēc vidusskolas beigšanas, vecāku pierunāts, studējis tiesības, lai gan pašam vairāk interesējusi mūzika. 1930. gadā apprecējies un beidzot sācis mācīties arī mūziku. 1937. gadā ieguvis filozofijas bakalaura, bet vēlāk maģistra grādu. Strādājis ceļojumu aģentūrā. Kad 1939. gada 30. novembrī sācies Ziemas karš, viņš mobilizēts armijā un piedalījies kaujās pulkveža dienesta pakāpē. 1940. gada 12. martā smagi ievainots un no gūtajiem ievainojumiem miris 1940. gada 9. aprīli Niuvanniemen hospitālī Kuopio.

Šaha kompozīcija

Sastādījis apmēram 600 šaha uzdevumus, galvenokārt tiešā mata un palīgmata uzdevumus un tiek uzskatīts par vieno no labākajiem somu šaha problēmistiem. No 1933. līdz 1936. gadam viņš vadīja žurnāla "Suomen Shakki" šaha kompozīcijas nodaļu. Ziemassvētku sērijā angļu valodā publicējis grāmatu "Somi: somu problēmistu uzdevumu kolekcija" (skat. Bibliogrāfija).