google/wiki40b huggingface dataset:
Johans Pahelbels

Biogrāfija

Johans Pahelbels dzimis Nirnbergā vīntirgotāja ģimenē. Kaut arī agri bija vērojama zēna muzikālā apdāvinātība, tomēr studijas Altdorfas universitātē (pie Nirnbergas) nācās pārtraukt naudas problēmu dēļ. Pēc tālākām mācībām Rēgensburgas luteriskajā Gymnasium Poeticum 1673. gadā jauneklis devās uz Vīni. 1677. gadā Pahelbels kļuva par galma ērģelnieku Eizenahā, kur iepazinās ar Bahu (Bach) ģimeni. Tomēr jau pēc gada viņš uzsāka darbu Erfurtē (Predigerkirche baznīcā), kur nodibināja arī ģimeni (sieva kopā ar dēlu gāja bojā no mēra 1683.gadā). Erfurtē viņš arī mācīja ērģeļspēli Johana Sebastiāna Baha vecākajam brālim Johanam Kristofam Baham, (Johann Christoph Bach III, 1671–1721). 1684. gadā Pahelbels apprecējās otrreiz, un šajā laulībā dzima septiņi bērni. 1690. gadā Pahelbels pārcēlās uz Štutgarti un ieņēma vietu hercogienes Magdalēnas Sibillas galmā Virtembergā. Tomēr franču iebrukuma draudu dēļ viņš jau 1692. gadā devās uz Gotu. 1695. gadā atgriezās dzimtajā Nirnbergā, kur 52 gadu vecumā mira.

Darbi

Kā komponists Pahelbels bija visai ražīgs gan vokālajā, gan instrumentālajā jomā (triosonātes, klaviermūzika). Daudzi darbi saistīti ar liturģiskiem motīviem. Galvenā vērība veltīta ne pārāk plašiem ērģeļdarbiem (ērģeļkorāļu priekšspēles un apdares, vairāk nekā 100 fūgu, kā arī tokātas un čakonas). Daudzi no šiem sacerējumiem dzīvo arī mūsdienu repertuārā.
Pats pazīstamākais Pahelbela skaņdarbs ir "Kanons un Žīga trim vijolēm un basam (basso continuo) Re mažorā". Tieši kanons negaidīti atdzima ap 1965. gadu, un kopš tā laika tiek reproducēts dažādos sastāvos, tostarp kino un popmūzikā. Kanonā patiesībā ir divas tēmas: pati relatīvi raitā, astotdaļu kustībā ritošā tēma trīsbalsīga kanona izklāstā un basso ostinato (nemainīgais, spītīgais bass), kas veidots ar trīs lejupkrītošu kvartu kodolintonāciju ceturtdaļnotīs. Šādas lejupkrītošas kvartas (tiešā lēcienā vai melodiski aizpildītas; citkārt augšupkāpjošas kvintas) dažkārt dēvē par romaneskas formulu, un tā principā radniecīga, piemēram, folijas tēmai. Visi šie intonatīvie veidojumi plaši pārstāvēti 16. un 17. gadsimta lautas mūzikā un no tās izplatījušies arī tieši sadzīvē (angļu tautasdziesma "Zaļās piedurknes" (Greensleeves) un citu komponistu daiļradē (Johans Sebastiāns Bahs, Georgs Frīdrihs Hendelis, Jozefs Haidns, Volfgangs Amadejs Mocarts u.c.))
Juliuss Heinrihs Gotlībs Šlēgelis

Dzīves gājums

Dzimis 1739. gada 16. februārī Kēnigsbergā drēbnieka Johana Šlēgeļa un viņa sievas Marijas Elizabetes, dzimušas Hofmanes, ģimenē.
No 1754. gada studēja teoloģiju Kēnigsbergas Collegium Fridericianum, 1763. gadā ieguva filozofijas maģistra grādu (Mag. phil.). 
Pēc Septiņgadu kara beigām 1765. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, strādāja par Rīgas Domskolas rektoru (1765—1780) un inspektoru (1782—1790).
Līdztekus 1777. gadā Erlangenes Universitātē aizstāvēja teoloģijas zinātņu doktora (Dr. theol.) grādu, bija Rīgas Doma baznīcas (1777—1780) un Rīgas Sv. Pētera baznīcas (1780—1781) diakons, vēlāk Rīgas Doma baznīcas sprediķotājs (Wochenprediger, 1780—1788) un Rīgas Sv. Pētera baznīcas virssprediķotājs (1788—1790).
1790. gadā kļuva par Zviedru Pomerānijas un Rīgenes ģenerālsuperintendentu un Greifsvaldes Universitātes prokancleru, kur tika ievēlēts par teoloģijas profesoru un Sv. Nikolaja baznīcas mācītāju. 
Miris 1810. gada 27. maijā Greifsvaldē.
Viņa dēls bija ārsts Johans Gotlībs Šlēgelis (1787—1851), kas 1833. gadā bija Rīgas kara hospitāļa virsārsts.
Serbijas cariste

Serbijas cariste arī Serbijas impērija, vēsturnieku izmantots nosaukums viduslaiku Serbijas karalistes varenības augstākā punkta apzīmēšanai laikā no 1346. līdz 1371. gadam, kad serbi kontrolēja daļu mūsdienu Bosnijas un Hercegovinas, Melnkalnes, Kosovas, Maķedonijas, Albānijas un Grieķijas, kā arī piespieda Otro Bulgārijas caristi kļūt par vasaļvalsti.
Serbijas varenības pieaugums sākās jau 13. gadsimtā, kad karaļa Uroša (1243.-1276.) valdīšanas laikā attīstījās derīgo izrakteņu ieguve un tirdzniecība, kas ļāva uzturēt lielāku armiju. Karaļa Miļutina (1282.-1321.) valdīšanas laikā serbi gūst vairākas uzvaras pret bizantiešiem. 
Imperiālais posms aizsākas 1346. gada Ziemasvētkos, kad pēc veiksmīgu karagājienu sērijas, 1331. gadā tēva troni sagrābušais Serbijas karalis Stefans Dušans kronējas par serbu un grieķu imperatoru. Serbu iekarojumiem palīdz Bizantijā notiekošais troņa pretendentu pilsoņu karš. Dušans parasti iekaroja pilsētas tās aplencot, un nevadīja nevienu kauju pret pretinieka armiju. Ambiciozais Dušans cerēja, ka viņa valstij izdosies pilnībā sagraut un aizvietot ietekmi zaudējušo Bizantijas impēriju. Dušans arī paaugstināja Serbijas pareizticīgās baznīcas vadītāju no arhibīskapa par patriarhu, tā nostādot to vienādā līmenī ar Konstantinopoles patriarhu. Laikā no 1549. līdz 1354. gadam Dušans izdeva likumu kodeksu, kurā apvienoja serbu baznīcas un Bizantijas impērijas likumu tradīcijas. 1355. gadā ar 80 000 kareivju lielu armiju Stefans Dušans devās iekarot Konstantinopoli, taču negaidīti mira, un armija atkāpās.
Troni mantoja viņa dēls Stefans Urošs, kura laikā valsti sāka apdraudēt jauns ienaidnieks - Osmaņu sultanāts. Turkus uz Eiropu pārcelties aicināja Bizantijas imperators Joanns VI Kantakūzens (1347.-54.), kas viņus vēlējās izmantot kā sabiedrotos pret serbiem. 1371. gada 26. septembrī Bulgārijas teritorijā turki smagi sakāva serbu armiju. Serbija zaudēja lielāko daļu iekaroto teritoriju un sadalījās feodālās teritorijās, kas tikai formāli atzina cara varu. Stefans Urošs mira neatstājot mantinieku 1371. gadā un viduslaiku serbu valsts varenības noriets turpinājās. 1389. gada 28. jūnija Kosovas kauja serbu vēsturē iegājusi kā Serbijas varenības sagrāves simbols. Līdz 1459. gadam turki bija ieņēmuši visu Serbijas teritoriju.
Gazprom transgaz Belarus'

Vēsture

1960. gada 25. oktobrī izveidota Minskas maģistrālo gāzesvadu pārvalde. 1960. un 1961. gadā Baltkrievijas teritorijā uzbūvēti dabasgāzes maģistrālie cauruļvadi (Dašava — Minska, Ivaceviči — Viļņa) un atzari republikas apgādei.
1973. gadā Minskas maģistrālo gāzesvadu pārvalde pārveidota par Rietumu ražošanas apvienību gāzes transportēšanai un piegādei Zapadtransgaz. 1974. gadā gāzesvads pagarināts līdz Polijas robežai; pabeigts gāzesvada Toroža — Minska — Ivaceviči pirmais posms, pa kuru sākta dabasgāzes piegāde no Rietumsibīrijas. 1976. gadā sāka darbību Osipovičas pazemes gāzes krātuve.
Pēc Baltkrievijas neatkarības iegūšanas, 1992. gadā uz Zapadtransgaz bāzes izveidots valsts uzņēmums Beltransgaz. No 1996. gada līdz 2006. gadam uzbūvēts gāzesvada Jamala — Eiropa Baltkrievijas posms.
2003. gadā Beltransgaz pārveidots par atklātu akciju sabiedrību. 2007. gada 18. maijā Krievijas uzņēmumam Gazprom pārdoti 50 % valstij piederošā Beltransgaz akciju. 2011. gada 25. novembrī Gazprom nopirka atlikušos 50 % Beltransgaz kapitāldaļu. 2013. gada 18. aprīlī uzņēmums pārdēvēts par Gazprom transgaz Belarus'.
Iļja Repins

Dzīvesgājums

Mācījās Pēterburgas Mākslas akadēmijā, papildinājās Francijā un Itālijā. Bija Pēterburgas Mākslas akadēmijas mācībspēks. Par viņa ievērojamākajiem darbiem uzskata gleznas "Volgas strūdzinieki" (1873), "Krusta gājiens Kurskas guberņā" (1883), "Ivans Bargais un viņa dēls Ivans" (1885), "Zaporožjes kazaki raksta vēstuli turku sultānam" (1891). Gleznoja arī vairāku ievērojamu personu portretus. Repinam bija nozīmīga loma krievu mākslas popularizēšanā Eiropā.
1898. gadā iegādājies "Penātu" īpašumu Kuokalā, Somijā, miris 1930. gadā un apglabāts "Penātos". 
Kuokala ietilpa Ziemas kara laikā PSRS anektētajā Austrumkarēlijas daļā, 1948. gadā tika pārdēvēta par Repinu. Pašlaik "Penāti" ir muzejmāja.
Sinta Sprudzāne

Biogrāfija

Izglītību ieguvusi Latvijas Universitātē.
Bijusi precējusies ar šķēpa metēju Aināru Kovalu, laulībā dzimis dēls. 2016. gadā apprecējusies vēlreiz.

Karjera

2005. gada Pasaules jaunatnes čempionātā viņa izcīnīja 25. vietu ar 39,34 m tālu metienu. 2006. gada Pasaules junioru čempionātā S. Ozoliņa ar 56,38 m tālu metienu izcīnīja 6. vietu, 2006. gada Eiropas kausa sacensībās viņa ar 53,23 m tālu metienu ierindojās 5. vietā. 2007. gadā sportiste izcīnīja sudraba medaļu Eiropas ziemas kausā (55,03 m), kā arī Eiropas junioru čempionātā Hengelo (57,01 m).
2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs S. Ozoliņa kvalifikācijā sasniedza savu un tobrīdējo Latvijas rekordu — 60,13 m. Viņa kļuva par pirmo latvieti, kas jaunās konstrukcijas šķēpu raidījusi tālāk par 60 metriem. Sacensību finālā viņa ar 58,38 m tālu metienu ierindojās 11. vietā. 2008. gada Eiropas kausā S. Ozoliņa izcīnīja sudraba medaļu ar 55,54 m tālu metienu.
2009. gada Eiropas U-23 čempionātā S. Sprudzāne izcīnīja 9. vietu (52,20 m; kvalifikācijā — 54,94 m). 2010. gada Eiropas čempionātā sportiste nekvalificējās finālsacensībām, kvalifikācijā ar 56,11 m tālu metienu paliekot 13. vietā (pirmā vieta, kas nekvalificējās finālam).
2011. gada Pasaules čempionātā viņa startēja neveiksmīgi, ar 58,15 m tālu metienu ierindojoties 18. vietā. 2012. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja 6. vietu ar rezultātu 59,34 m. 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņa kvalifikācijā ar 58,86 m tālu metienu ierindojās 20. vietā, tādējādi nekvalificējoties finālam.
2015. gada Pasaules čempionātā Pekinā izcīnīja 7. vietu ar rezultātu 62,20 m (kvalifikācijā 62,81, kas bija viņas sezonas labākais rezultāts).
2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņa kvalifikācijā ar 60,92 m tālu metienu ierindojās 14. vietā, tādējādi nekvalificējoties finālam.
Ģederts Eliass

Biogrāfija

Dzimis 1887. gada 23. septembrī Platones pagasta "Zīlēnos" (tagad Jelgavas novads).
Mācījās Jelgavas reālskolā, kur, zīmēšanas skolotāja K. Vīsnera pamudināts, sāka nopietni nodarboties ar gleznošanu. Jelgavā viņš konsultējās glezniecībā pie Jāņa Valtera, Rīgā - pie Vilhelma Purvīša (1902-1904). 
Aktīvā piedalīšanās 1905. gada revolūcijas kustībā krasi izmainīja Eliasa dzīves gaitu. Viņš bija vairāku revolūcijas notikumu dalībnieks, ar segvārdu "Straume" piedalījās apcietināto kaujinieku atbrīvošanā no Rīgas policijas pārvaldes un uzbrukumā Krievijas Valsts bankai Helsinkos. Mākslinieku apcietināja un ieslodzīja Rīgas Centrālcietumā. 1907. gadā viņam izdevās emigrēt uz Somiju, tad uz Dāniju un Beļģiju. Tur viņš turpināja glezniecības studijas, apmeklēja Briseles Karalisko mākslas akadēmiju (1908-1913), kā arī papildināja zināšanas Parīzē (1913). Latvijā viņš atgriezās 1914. gadā. Pirmā pasaules kara laikā dzīvoja Maskavā (1916-1917). 1919. gada sākumā Eliass strādāja LSPR Mākslas darbu aizsardzības komisijā. 
Kopš 1925. gada viņš Latvijas Mākslas akadēmijā vadīja akta gleznošanas klasi, bet kopš 1932. gada bija figurālās glezniecības meistardarbnīcas vadītājs. Piedalījās "Rīgas mākslinieku grupas" izstādēs.  Šī perioda Eliasa pamattēma glezniecībā bija latviešu zemnieku darbs un lauku daba, ko mākslinieks tvēra skaudrā un vitāli piesātinātā tēlojumā. Gleznoja arī aktus, klusās dabas un portretus. Mākslinieks ar dziļu izpratni un pietāti ieskatījās zemnieku dzīvē, strādādams piesātinātā, patumšā krāsu gammā, kurā ielaužas asi gaismas kontrasti. Smagnējas, kompaktās kompozīcijas ir kā noveles par lauku cilvēku darbu un dzīvi. 
Pēc Otrā pasaules kara, kad mākslas izpausmes padomju režīma apstākļos tika ideoloģiski reglamentētas, arī Ģederts Eliass piedzīvojis  pārmetumus par formālismu. 
Miris 1975. gada 29. janvārī Rīgā.
Mykoob

Nodarbību saraksts

Skolas var manuāli sastādīt stundu plānu, ievadot nodarbību laikus. Nodarbību plāns tiek attēlots skolēniem, vecākiem un pašiem pasniedzējiem. Līdz ar to vecāki ir vienmēr informēti par izmaiņām bērna dienas plānā. Balstoties uz šo plānotāju, pasniedzēji var saplānot savu darbu visa mācību gada garumā.

Atzīmes un nodarbību apmeklējums

Pasniedzēji vai kāda skolas autorizēta persona ievada gan skolēnu apmeklējumu gan atzīmes, tāpat kā tas tiek darīts tradicionālajos mācību žurnālos ikdienu. Visa informācija tiek attēlota gan grafiku veidā gan tabulāri visām mācību procesā iesaistītajām pusēm. Papildus, vecākiem ir iespēja saņemt informāciju par bērna nokavētu stundu uz mobilo tālruni (īsziņu veidā). Pēc izvēles var saņemt arī pārskatus par atzīmēm. Pasniedzējiem semestru noslēgumos automatizēti aprēķinās visas vidējās atzīmes, tādā veidā atvieglojot liecību veidošanu.

Mājasdarbi

Sadaļas galvenā funkcija ir uzskatāmi attēlot vecākiem kādi mājasdarbi vai kursa darbi bērnam tuvākajā laikā ir jāizpilda, lai varētu pamudināt skolēnu uz mājasdarbu pildīšanu. Katram mājasdarbam vai kursa darbam tiek norādīts izpildīšanas datums, tematika un apraksts.

Apmaiņa ar mācību materiāliem

Tā kā skolēni sāk pierast pie informācijas meklēšanas internetā, tad pasniedzējiem ir iespējams pievienot mācību materiālu visdažādākajos formātos — dokumentus, attēlus, tabulas. Tādā veidā skolēnam mācību materiāls būs pieejams pie jebkura datora ar interneta pieslēgumu. Arī paši skolēni veiktos mājasdarbus var ielādēt sistēmā un iesniegt tos pasniedzējam.

Iekšēja saziņas sistēma

Šis ir veids, kā veicināt skolotāju un bērnu vecāku savstarpējo saziņu. Tiklīdz vecāki nosūta ziņu pasniedzējiem, informācija par to parādās pasniedzēja profilā. Iekšējā saziņas sistēma nodrošina to, lai vecāki un pasniedzēji savstarpēji viens otru varētu sasniegt.

Sistēmas darbība

Lai lietotu Mykoob, nav jāveic serveru konfigurāciju vai programmatūras instalāciju. Sistēmā ir iespējams brīvi reģistrēties un sākt sistēmas lietošanu uz jebkura datora ar interneta pieslēgumu. Nākamajā solī ir nepieciešams ievadīt pamatdatus par skolu, klasēm, audzēkņiem, pasniedzējiem un priekšmetiem. Visu šo informāciju (kas skolām ir pieejama LIIS datubāzē) ir iespējams importēt sistēmā. Lietotāju pienākumus un tiesības var konfigurēt/deleģēt, piemēram, klases audzinātājs var aizpildīt datus par savu audzināmo klasi (gan par skolēniem gan par vecākiem). Lietotājs sistēmā var būt vienlaikus reģistrēts vairākās skolās un vairākās lietotāja grupās, līdz ar to ir iespējams strādāt izmantojot vienu lietotājvārdu un paroli.
Juris Hartmanis

Dzīvesgājums

Juris Hartmanis ir dzimis 1928. gadā Latvijas armijas ģenerāļa Mārtiņa Hartmaņa ģimenē. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņa tēvs tika deportēts uz PSRS, kur tika nogalināts. 2. pasaules kara beigās Jura Hartmaņa māte ar bērniem pameta Latviju un devās bēgļu gaitās.
Viņi vispirms devās uz Vāciju, kur Juris ieguva bakalaura grāda ekvivalentu fizikā Marburgas universitātē. Pēc tam viņa ģimene pārcēlās uz ASV, kur viņš saņēma maģistra grādu lietišķajā matemātikā Kanzassitijas universitātē (tagad Misūri-Kanzassitijas universitāte) 1951. gadā un doktora grādu matemātikā Kalifornijas tehnoloģiskajā institūtā Roberta Dilvorta vadībā 1955. gadā. Misūri-Kanzassitijas universitāte 1999. gada maijā viņam piešķīra goda doktora titulu. 
Pēc pasniegšanas Kornela universitātē un Ohaio Valsts universitātē 1958. gadā Hartmanis pievienojās General Electric izpētes laboratorijai. Strādājot General Electric, viņš izstrādāja datorzinātnes pamatprincipus. 1965. gadā viņš kļuva par Kornela universitātes profesoru. Tur viņš bija viens no datorzinātnes departamenta dibinātājiem (kurš bija pirmais datorzinātņu departaments pasaulē) un pirmais tā vadītājs. Hartmanis ir Association for Computing Machinery un National Academy of Engineering biedrs. 
Plašāk viņš ir pazīstams ar Tjūringa balvu ieguvušo pētījumu, kurā viņš ieviesa laika sarežģītības klases TIME (f(n)) un pierādīja laika hierarhijas teorēmu.
2001. gadā saņēmis arī Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu.
Edvards Brensfīlds

Antarktīdas ekspedīcija

Britu jūrasbraucējs Džeimss Kuks 1773. gadā šķērsoja Dienvidu polāro loku un nākamajā gadā sasniedza
71° 10' dienvidu platuma, kamēr ledus nepiespieda viņu atgriezties. Kuka ceļojums kliedēja izdomājumus par auglīgo un biezi apdzīvoto kontinentu ap Dienvidpolu, tāpēc Britu Admiralitāte uz pusgadsimtu zaudēja interesi par Antarktiku.
1819. gadā, apkuģojot Hornas ragu, Viljama Smita angļu tirdzniecības kuģis Williams vētras laikā tika aiznests uz dienvidiem un viņš atklāja Dienvidšetlendas salas. Kad ziņas par atklājumu sasniedza Valparaiso, britu eskadras komandieris Širefs nolēma nolīgt Smita kuģi un norīkoja Brensfīldu uz tā par navigatoru.
1820. gada 29. janvārī kuģis sasniedza Karaļa Džordža salu, kur Brensfīlds izkāpa krastā un formāli pasludināja to par Lielbritānijas īpašumu. Kuģojot tālāk, Brensfīlds šķērsoja jūras šaurumu, kas 1822. gadā tika nosaukts viņa vārdā, un 30. janvārī sasniedza Antarktīdas pussalas ziemeļu galu — Triniti pussalu.
Divas dienas agrāk, 28. janvārī, Krievijas ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena un Mihaila Lazareva vadībā novēroja ar ledu klātu krastu mūsdienu Karalienes Modas Zemes piekrastē. Atšķirībā no viņiem, Brensfīlds redzēja “divus augstus kalnus”, vienu no kuriem, ko nebija iespējams sajaukt ar pakledu, vēlāk nosauca Brensfīlda vārdā.
Tālāk virzoties gar ledus robežu, Brensfīlds atklāja Elefantas un Klerensas salas, kas arī tika pasludinātas par britu īpašumu.
Brensfīlda vēlākā dzīve ir neskaidra. Miris 1852. gadā un apglabāts Braitonas kapsētā Anglijā.
Brensfīlda vārdā nosaukts Brensfīlda šaurums, Brensfīlda kalns, Brensfīlda sala un britu polārās izpētes kuģis RRS Bransfield.
Vārkavas novads

Vēsture

Zināms, ka 13. gadsimta sākumā pieminētais Varkas pilsnovads (latīņu: Warka) bija seno latgaļu Jersikas valsts jeb Letijas daļa. Vārkavas katoļu draudzes novads nodibināts 1670. gadā. 17. gadsimtā tas ietilpa Inflantijas vaivadijas Daugavpils trakta (1629-1772) sastāvā. 17. gadsimtā Vārkavas katoļu baznīca piederēja jezuītiem, tad neilgu laiku dominikāņiem no Aglonas. Rožkalnu pagastā esošā Arendoles muiža (Randol) 18. gadsimtā piederēja Līdinhauzeniem-Vulfiem. No 1776. gada novads ietilpa Daugavas provinces Daugavpils apriņķī, no 1796. gada Baltkrievijas guberņas, bet no 1802. gada Vitebskas guberņas sastāvā. Senākā Vecvārkavas jeb Upmalas katoļu baznīca celta 1799. gadā. 1861. gada 1. augustā Arendoles grāfs Staņislavs Plāters-Zībergs iztulkoja zemnieku brīvlaišanas likumu latgaliešu valodā. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas izveidoja Varkovas (poļu: Warkow, krievu: Варков) pagastu. Pašreizējā Vārkavas mūra baznīcas būve pabeigta 1880. gadā. 1926. gadā uzcelta Kalupes evaņģēliski luteriskā baznīca.
1945. gadā Kalupes pagastā izveidoja Rožkalnu ciema padomi. 1949. gadā likvidēja Vārkavas pagastu, un to teritorijā izveidoja vairākus ciemus. Upmalas ciems izveidots 1975. gadā no likvidētā Stradiņu ciema un Vārkavas ciema teritorijas daļas. Pie bijušās Vārkavas muižas centra izveidojās kolhoza "Dubna" ciemats. 1990. gadā ciemus reorganizēja par pagastiem. 2002. gadā Preiļu rajona Rožkalnu un Upmalas pagasti apvienojās un izveidoja Vārkavas novadu. 2009. gadā novadam pievienoja Vārkavas pagastu. 2009. gadā arī Vārkavas pagastu iekļāva Vārkavas novadā.
Celtnis

Celtnis, ceļamkrāns jeb vienkārši krāns ir ierīce lielu un smagu kravas pacelšanai un pārvietošanai, tā parasti aprīkota ar trīšiem, āķiem, virvēm, trosēm, ķēdēm. Celtņi tiek iedalīti pēc to izmantošanas mērķa, piemēram, ostās ir konteineru celtņi, kuri izkrauj un iekrauj kuģos kravu, savukārt celtniecībā izmanto cita tipa celtņus, kuru uzdevums ir pacelt smagas kravas augstumā, piemēram, ceļot debesskrāpjus.
Mūsu mīlestība

"Mūsu mīlestība" ir Armanda Birkena sacerēta Čikāgas piecīšu dziesma, kurai piedziedājumu uzrakstīja Alberts Legzdiņš.
Dziesmas melodija un ideja radusies pēc 1977. gada, kad Armands Birkens regulāri apciemoja Latviju. „Čikāgas piecīšu” dibinātājs Alberts Legzdiņš uzrakstīja dziesmas piedziedājumu "Kā rietumvēji, kas krastā pūš ..." un 1983. gadā „Mūsu mīlestību” izdeva skaņuplatē "Par mani, draudziņ, nebēdā".
2018. gadā "Mūsu mīlestība" ieguva 36. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Lakūna

Lakūna (no latīņu: lacūna — ‘dobums, caurums’)  valodniecībā ir  apzīmējums izlaidumam, kas mērķvalodas tekstā radies avottekstā lietotā vārda atbilsmes trūkuma dēļ.

Terminoloģija

Lietuviešu filoloģe Regīna Kvašīte (Regina Kvašytė) salīdzina lietuviešu terminus neekvivalentine leksika, beekvivalentė leksika ar latviešu lakūna un kultūraizguvums un krievu лакуны, безэквивалентная лексика. Autore iztirzā dažādu tautu atšķirīgās reālijas un šo atšķirību nesavietojamību tulkošanā. Piemēram, vārds "Jāņu siers" lietuviski tiktu "tulkots" kā sūris su kmynais ("siers ar ķimenēm").
Motocikls

Motocikls (no franču: motocycle — no latīņu: mōtor — 'kustību radošais', un grieķu: κύκλος (kúklos) — 'aplis, ritenis') ir divriteņu (reizēm arī trīsriteņu) mehāniskais transportlīdzeklis ar blakusvāģi vai bez tā, kam maksimālais svars nepārsniedz 400 kg un iekšdedzes motors ir vismaz 50 cm³ liels vai vismaz 4 kW jaudīgs elektrodzinējs. Dažādās valstīs šīs normas var atšķirties. Pie motocikliem arī pieskaita motorollerus, motoratus, trīsriteņu un citus mehāniskos transportlīdzekļus, kuru maksimālais svars nepārsniedz 400 kg.
Latvijā motocikli tiek klasificēti kā A vai A1 (bez blakusvāģa, motora darba tilpums zem 125 cm³;, jauda nepārsniedz 11 kW) kategorijas transportlīdzekļi (mopēdi — M kategorijas transportlīdzekļi). Tiesības vadīt B, C1, D1, C vai D kategorijas transportlīdzekļus ietver arī tiesības vadīt A1 kategorijas transportlīdzekļus.
Pirmo motociklu, 1885. gadā, patentēja Gotlībs Daimlers.
Silvio Berluskoni

Uzņēmējs

1962. gadā Berluskoni sāka nodarboties ar nekustamo īpašumu biznesu un ātri kļuva par vienu no lielākajiem lielu dzīvojamo rajonu attīstītājiem Itālijā (Milānas mikrorajoni - Milāna 2, Milāna 3, Džirasole). 1978. gadā Berluskoni nodibināja pārvaldītājsabiedrību Fininvest, kas kļuva par Berluskoni impērijas centrālo kompāniju. 1980. gadā viņš pievērsās plašsaziņas līdzekļu biznesam, izveidojot pirmo komerciālo TV kanālu Itālijā — Canale 5. Tam sekoja vēl vairāki komerciālie TV kanāli. Redzot TV biznesa panākumus, Berluskoni iesaistījās līdzīgā biznesā arī citās Eiropas valstīs — 1986. gadā Francijā, 1987. gadā — Vācijā, bet 1989. gadā — Spānijā. Nopērkot izdevniecību Mondadori, Berluskoni kļuva par Itālijas lielāko žurnālu un grāmatu izdevēju. 1986. gadā Berluskoni iegādājas futbola klubu AC Milan.
Jānis Daudzvārdis

Šahista karjera

Daudzus gadus Jānis Daudzvārdis ir piedalījies visdažādākajās šaha sacensībās. 1967. gadā viņš debitēja Latvijas šaha čempionātā finālā, bet 1969. gadā izcīnīja 10. vietu PSRS Sporta biedrības "Lokomotīve" Vissavienības čempionāta finālā. 1990. gadā jūlijā Jānis Daudzvārdis sasniedza augstāko ELO reitingu savā šahista karjerā - 2340. Viņa labākais rezultāts Latvijas šaha čempionātos ir 2. vieta 1992. gadā starp Latvijas šahistiem (atklāto turnīru uzvarēja Sergejs Okrugins), kad tikai papildmačā tika zaudēts Valērijam Žuravļovam - 0:2. Jānis Daudzvārdis ir spēcīgs šaha ātrspēles spēlētājs - divas reizes ir dalīta pirmā vieta Latvijas šaha ātrspēles čempionātos un uzvarēts Tallinas šaha festivālā 1990. gadā.
2011. gadā Jānis Daudzvārdis uzvarēja Latvijas Sporta veterānu savienības sporta spēlēs šahā vecuma kategorijā virs 60 gadiem.

Jauno laiku sistēma

Jānis Daudzvārdis ir autors oriģinālai punktu skaitīšanas sistēmai šahā, kurai devis nosaukumu "Jauno laiku sistēma". Ja vispārpieņemtajā sistēma par uzvaru tiek piešķirts 1 punkts, par neizšķirtu - 0,5 punkts, bet par zaudējumu - 0 punktu, tad pēc "Jauno laiku sistēmas" ir atšķirīgs vērtējums par spēles rezultātu atkarībā no figūru krāsas konkrētajā partijā. Vienā partijā tiek izspēlēti 2,5 punkti, uzvara ar baltajām figūrām - 2 punkti, uzvara ar melnajām figūrām - 2,5 punkti, neizšķirts ar baltajām figurām - 1 punkts, neizšķirts ar melnajām figūrām - 1,5 punkti, zaudējums ar baltajām figūrām - 0 punkti, zaudējums ar melnajām figūrām - 0,5 punkti.
Pēc sistēmas autora domām tā ir piemērota ātrā šaha sacensībām. Sistēma ir izmantota vairākās sacensībās Latvijā. Ievērojamākās no tām ir Hermaņa Matisona memoriāli 2004. gadā (uzvarēja lielmeistars Edvīns Ķeņģis) un 2006. gadā (uzvarēja lielmeistars Aleksejs Širovs).
Es esmu mīlestība

Sižets

Emma atstāja Krieviju, lai kopā ar savu vīru dzīvotu Itālijā. Laika gaitā Emma ir kļuvusi par ietekmīgas ģimenes locekli un repsektētu trīs bērnu māti, tomēr tajā pašā laikā viņa nejūtas līdz galam piepildīta. Kādu dienu Antonio, talantīgs šefpavārs un Emmas dēla draugs, liek pamosties Emmas emocijām.