google/wiki40b huggingface dataset:
Koknese (valsts)

Nosaukuma izcelsme

Tiek uzskatīts, ka senākā Kokneses vietvārda (Kukonoyse) etimoloģija saistāma ar vārdu “koks” (augšzemnieku “kūks”) — varbūt ar nozīmi “koku savākšanas, sanešanas vieta”. Vēsturiski bijuši vairāki Kokneses nosaukuma vāciskie un krieviskie varianti. Kokneses vārda vikingu vai vācu cilmes (Koggen+naes — “kuģa deguns”) hipotēzes piekritēji to saista ar kuģa smailo galu.
Pēc citas hipotēzes vietvārds ir atvasināts no upes Koknas nosaukuma, kā agrāk tikusi dēvēta Pērses upe. Šo latgaļu izcelsmes vietvārdu krievi varējuši saprast no savas valodas viedokļa (куконос — 'kumps deguns') kā objektu, kas atrodas augstā izliektā zemes ragā.
Liekas, par pareizu uzskatāms norādījums, ka šis latgaļu vietvārds citu valodu ietekmē pārveidojies (latīņu Kukenois, lejasvācu Kokenhus, Kokenhusen).

Teritorija

Rietumu pusē Koknese robežojusies ar Aizkraukles, Lielvārdes un Remines pilsnovadiem Daugavas lībiešu zemēs, ziemeļos ar Tolovas zemēm, austrumos ar Jersikas valsts Alenes pilsnovadu, bet dienvidos ar sēļu zemi, taču daudz nepārsniedzot Daugavu. Tādējādi Kokneses valsts ieņēmusi ap 20x50 km, t.i., ap 1000 km², lielu teritoriju, kur atradušās četras piecas pilis.
Klāss Jūhansons

Biogrāfija

1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Stokholmā Klāss Jūhansons cīnījās vidējā svara kategorijā (līdz 75 kg), kurā par medaļām cīnījās 38 cīkstoņi. Turnīrs notika pēc divminus sistēmas, tas ir, pēc diviem zaudējumiem cīkstonis no turnīra izstājās. Pirmajās četrās kārtās Klāsam Jūhansonam problēmu nebija. Piektajā kārtā, kopā ar slaveno Somijas cīkstoni Alpo Asikainenu, viņš tika diskvalificēts par pasīvo cīņu. Abiem šis  bija pirmais zaudējums turnīrā. Finālā Klāsam Jūhansonam vajadzēja cīnīties ar Krievijas Impērijas pārstāvi igauni Martinu Kleinu, bet pēdējais, kas bija pilnībā izsmelts pēc 11 stundu ilgās iepriekšējās dienas cīņas ar Asikainenu, no cīņas atteicās. Līdz ar to Zviedrijas cīkstonis kļuva par olimpisko čempionu.
Nākamajās olimpiskajās spēlēs 1920. gadā Antverpenē Jūhansons sacentās pussmagā svara kategorijā (līdz 82,5 kg). Viņš uzvarēja visās cīņās un otro reizi pēc kārtas ieguva zelta medaļu.
1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Jūhansons cīnījās smagā svara kategorijā (virs 82 kg). Viņš uzvarēja pirmo cīņu, otrā zaudēja un no turnīra izstājās.
Iedomība

Iedomība, augstprātība jeb uzpūtība ir rakstura īpašība. Tā izpaužas kā nekritiska attieksme pret sevi, savu spēju, tikumu, ietekmes pārspīlēšanā. Iedomīgiem cilvēkiem ir neadekvāti paaugstināts pretenziju līmenis, nepamatoti noraidoša attieksme pret citu cilvēku ierosinājumiem, priekšstatiem, zināšanām, darbību. Par iedomīgiem cilvēkiem mēdz teikt, ka viņiem deguns ir gaisā. Pēc aptauju rezultātiem iedomība bieži vien ir īpašība, kuras dēļ darba devējs nevēlas pieņemt darbā konkrētu darba ņēmēju.
Par iedomīgiem cilvēkiem ir arī dažādi sakāmvārdi, piemēram, "Kas savā prātā ieperinājis iedomību, lai nedomā, ka kādreiz dzirdēs patiesību."
Kroņvircavas muiža

Kroņvircavas muiža (vācu: Kron-Würzau) bija pēdējā Kurzemes un Zemgales hercoga Pētera lauku īpašums ar pili, kas atradās tagadējā Jelgavas novada Vircavas ciemā, apmēram 10 km attālumā no Jelgavas. To pēc hercoga pasūtījuma 1776. - 1785. gadā uzbūvēja galma arhitekts Severīns Jensens.  
No hercoga pils palicis vienīgi ziemeļaustrumu korpuss un virtuve kā atsevišķa ēka. Vispilnīgāk no muižas kompleksa ēkām saglabājusies Kavalieru māja, kur pašlaik darbojas Vircavas vidusskola, pils mūra atliekas, pārvaldnieka māja, klēts-magazīna, stallis un parks. Kroņvircavas muižas apbūve ir Valsts aizsardzības objekts Nr. 5286.

Vēsture

Pirmās Vircavas muižas ēkas celtas pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes izveides ap 1566. gadu. Zināms, ka 17. gadsimta sākumā muiža piederēja Brunovu dzimtai, kura to ieķīlāja Grothusiem. 1687. gadā muižu iegādājās hercogs Frīdrihs Kazimirs Ketlers, vēlāk tā piederēja hercoga Frīdriha Vilhelma atraitnei Anna Joanovnai, hercogam Ernestam Johanam Bīronam, no kura to savukārt mantoja hercogs Pēteris Bīrons. 
Viņš 1769. gadā sāka jaunās pils celtniecību, ko pabeidza tikai 1785. gadā. Līdztekus līdz 1780. gadam uzbūvēja arī pils virtuvi, staļļus, staļļmeistara ēku un Kavalieru māju. Vircavas muižas klēts noliktavu pārbūvēja par zirgu izjādes manēžu.
Pēc Kurzemes hercogistes inkorporācijas Krievijas impērijā muižas ēkas pārbūvēja armijas vajadzībām. 1919. gada rudenī pili nodedzināja bermontieši. 
Pēc 1920. gada agrārās reformas muižas centra ēkas pārgāja pagasta īpašumā.
Zirgu izjādes manēžu 1920. - 1930. gados pārbūvēja par Vircavas Tautas namu.

Raksturojums

Visas ēkas celtas pēc Severīna Jensena projekta smagnējā klasicisma stilā, ar viņam raksturīgu fasāžu apdares principu pielietojumu - plastiski reljefā apdare apvienota ar iluzoru krāsojumu. Tā saglabājusies uz pils fasādes fragmentiem. Pastāv hipotēze, ka Ketleru laikā būvētās pils vecās daļas, iekļautas Kavalieru mājas cokolstāvā. 
Pili apņēma liels baroka stila dārzs ar ūdens parteru, kas kā muižas dārzs sākts veidot jau hercoga Frīdriha Kazimira valdīšanas laikā 1693. gadā. Parks daļēji zaudējis savu vērtību kopš 1931. gada, kad tam cauri uzbūvēja lielceļu.

Pusmuižas (1841)

1841. gadā Kroņvircavas muižai bija šādas pusmuižas (Beihof): Elejas muiža (Ellei), Pētera muiža (Vircavas) (Peterfeld), Jaunmuiža (Vircavas) (Neuhof vai Peterweide), Ķiles muiža (Killhof), Vecsvirlaukas muiža (Alt-Bergfried), Siera muiža (Käshof), Jāņu muiža (Johannishof), Mazbutes muiža (Masbut), Svētes muiža (Groß-Swehthof) un Boļu muiža (Klein-Swehthof).
Baltā un melnā

Analīze

Gleznā ir attēlotas divas sievietes ar atšķirīgām rasēm — ekvatoriālo rasi un eiropeīdo rasi. Sieviete, kas gleznā attēlota uz dīvāna, ir Biruta Ozoliņa — itāļu diplomāta sieva, kurš bieži viesojās Latvijā kopā ar dēlu. Glezna radīta laikā, kad Eiropas mākslā izplatījās jaunreālisms, Art Déco un jaunā lietišķība. Šo mākslas stilu ietekme veicināja atgriešanos pie reālistiskiem mākslas darbiem pēc 20. gadsimta kubisma un abstraktās mākslas virzienu popularitātes.
Ārpusbiržas tirgus

Ārpusbiržas (angļu: OTC, over-the-counter, vācu: außerbörslich) tirgus (angļu: OTC market, over-the-counter market, vācu: außerbörslicher Wertpapierhandel) ir tirdzniecība ar finanšu instrumentiem (piemēram, akcijām) pa tiešo starp darījumā iesaistītajām pusēm (pircēju un pārdevēju), bez biržas uzraudzības.
Edgars Barons

Dzīves gājums

Edgars Barons dzimis 1920. gada 5. februārī tagadējā Aizputes novada Apriķu "Baronu" mājās Jāņa Barona un Tijas ģimenē. Mācījās Apriķu pagasta pamatskolā (1927-1931), Dzērves pagasta pamatskolā (1931-1933), Aizputes Valsts ģimnāzijā (1933-1938), Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē (1938-1943) apguvis ķirurga profesiju.
1943. gada decembra vidū tika mobilizēts vācu armijā, līdz 1944. gada janvāra vidum bija Rīgā, 266. policijas bataljonā Bolderājā, pēc tam tika nosūtīts un 319. policijas bataljonu kā bataljona ārsts. Policijas bataljona sastāva bija līdz vācu armijas kapitulācijai. Pēc kapitulācijas tika aizsūtīts uz filtrācijas nometni Slokā, kur bija līdz 1945. gada maija beigām, pēc tam līdz 1946. gada janvāra vidum Tambovas apgabala Moršanskas pilsētā un Maskavas apgabalā Kolomnas pilsētā. No filtrācijas nometnes atbrīvoja 1946. gada 22. jūnijā, tad līdz 1. oktobrim strādāja par iecirkņa ārstu pie Saratovas — Maskavas gāzvada būves. Pēc tam tika atbrīvots ar atļauju atgriezties uz agrāko dzīvesvietu. No 1946. gada oktobra vidus līdz 1948. gada marta vidum strādāja Valmieras apriņķa slimnīcā. Pēc tam tika pārcelts uz Rūjienas rajona slimnīcu kā galvenais ārsts. No 1959. gada marta strādāja Jēkabpils rajona slimnīcā par ķirurgu līdz pat savai nāvei.
Paralēlais visums

Paralēlais visums jeb paralēlā realitāte (alternatīvais visums, paralēlā pasaule) ir hipotētiska autonoma realitāte, kas pastāv vienlaikus ar esošo. Paralēlais visums ir atpazīstams jēdziens daiļliteratūrā, īpaši zinātniskās fantastikas žanra literārajos darbos.  
Ideja par "citām pasaulēm" pastāv jau kopš seniem laikiem, tā izpaužas mītos, leģendās un reliģijā. Būtībā Debesis, Elle, Olimps un Valhalla ir "alternatīvās realitātes", kas atšķiras no pazīstamās materiālās pasaules. Šī koncepcija atrodama arī senajā hindu mitoloģijā, kā arī persiešu literatūrā.
Paralēlo pasauļu kvantu teoriju izvirzīja amerikāņu fiziķis Hjū Everets (angļu: Hugh Everett III, 1930 — 1982), definējot paralēlos visumus kā "visumus, kas atdalīti cits no cita ar atsevišķu (single) kvantu notikumu".
Stīvens Džerards

Futbolista karjera

Džerards lielāko daļu no karjeras ir spēlējis Anglijas Premjerlīgas klubā "Liverpool". Viņš debitēja šajā komandā 1998. gadā, bet komandas sākumsastāvā nostiprinājās 2000./2001. gada sezonā. 2003. gadā viņš kļuva par komandas kapteini, ieņemot Sāmi Hīpijā (Sami Hyypiä) vietu. No 17 gadiem, ko pavadīja futbola klubā Liverpool, 12 gadus viņš bija kapteinis. Viņš kopā ar komandu ir ieguvis FA kausu, divreiz Līgas kausu, kā arī 2001. gadā UEFA kausu. 2005. gadā viņš kļuva arī par UEFA Čempionu līgas uzvarētāju. 2015.—2016. gada sezonu viņš aizvadīja Amerikas Savienoto Valstu klubā LA Galaxy.
Anglijas izlasē Džerards debitēja 2000. gadā un piedalījās gan 2000., gan 2004. gada Eiropas čempionātā. 2006. gada FIFA Pasaules kausā viņš kļuva par rezultatīvāko Anglijas izlases spēlētāju. Kā Anglijas izlases kapteinis viņš bija 2010. un 2014. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2012. gada Eiropas čempionātā. Anglijas izlasē viņš nospēlēja 114 spēles, gūstot 21 vārtus. Brīdī, kad viņš beidza spēlēt izlasē, viņš bija ceturtais visvairāk spēļu nospēlējošais spēlētājs Anglijas izlasē. Vēl vairāk spēļu bija aizvadījuši tikai Pīters Šiltons, Veins Rūnijs un Deivids Bekhems.

Trenera karjera

2017. gada janvārī Džerards sāka strādāt par treneri Liverpool FC jaunatnes akadēmijā. 2017. gada septembrī kļuva par Liverpool U-19 komandas treneri un vadīja komandu UEFA Jaunatnes līgā. 
2018. gada maijā tika apstiprināts par Skotijas Premjerlīgas kluba Glāzgovas "Rangers" galveno treneri, pienākumus sākot pildīt ar 2018.—2019. gada sezonu.
Pirmsvasas augi

Raksturojums

Sūnaugiem raksturīga paaudžu maiņa. No sporas izveidojas dzimumpaaudze, tā saucamais gametofīts, uz kura attīstās reprodukcijas orgāni — gametangiji ar dzimumšūnām — gametām. Pēc apaugļošanās sievišķajā dzimumorgānā — arhegonijā izveidojas zigota, no kuras attīstās bezdzimumpaaudze — sporofīts. Sporofīta sporu vācelītē attīstās sporas. Sporofīts visu dzīves laiku aug uz gametofīta, izmantojot tā uzņemtās barības vielas. Dominējošā paaudze ir gametofīts. Gametofīts var būt nediferencējies laponis vai arī diferencējies stumbrā un lapās. Sakņu sūnaugiem nav. Tās aizstāj rizoīdi, ar kuriem augs nostiprinās substrātā, uzņem no tā ūdeni un barības vielas. Rizoīdi saista arī atsevišķus stumbrus velēnā, kas veicina atmosfēras putekļu un nokrišņu uzkrāšanos, kā arī to izmantošanu. Ūdeni sūnaugi uzņem galvenokārt ar lapām. Sfagni uzņem ūdeni un barības vielas tikai ar lapu un stumbra hialodermu, jo tiem rizoīdi ir tikai attīstības sākumā un ļoti ātri atmirst reizē ar stumbra apakšdaļu. Atšķirībā no citu augstāko sporaugu un ziedaugu lapām, kas attīstās uz sporofīta, sūnām lapas attīstās uz gametofīta. Tomēr lapu fizioloģiskā nozīme ir līdzīga — tās ir asimilācijas orgāni, kā arī aizsargorgāni stumbra augšanas punktam un reprodukcijas orgāniem. Bez tam, kā jau minēts, tās uzņem arī ūdeni ar ūdenī izšķīdušajām minerālvielām.
Hanss Kristians Andersens

Biogrāfija

Hanss Kristians Andersens dzimis 1805. gada 2. aprīlī Odensē nabadzīga kurpnieka ģimenē. Viņš ģimenē bija vienīgais bērns. Jau bērnībā izrādīja dziļu interesi par literatūru. Bērnībā sava izskata un izcelšanās dēļ piedzīvoja dažādus pazemojumus, kas vēlāk izpaudās viņa darbos. Kad Andersenam bija 11 gadi, nomira viņa tēvs. 14 gadu vecumā devās prom no mājām un sāka dzīvot Kopenhāgenā. Andersens centās kļūt par dziedātāju, dejotāju un aktieri, bet viņa centieni nevainagojās ar panākumiem. 17 gadu vecumā viņš saņēma stipendiju, kas deva viņam iespēju iegūt izglītību. Ar mācībām Andersenam gāja grūti, viņš neprata sistemātiski mācīties. Viņš tā arī neiemācījās pareizi rakstīt literārā dāņu valodā. Tādējādi viņa literārā valoda saglabājās līdzīga ikdienišķajai valodai, un tas ļāva viņa pasakām kļūt ļoti populārām arī vienkāršo ļaužu vidū.
Dažādās skolās viņš pavadīja septiņus gadus. 1828. gadā Andersens absolvēja Kopenhāgenas universitāti, uzrakstot savu pirmo veiksmīgo prozas darbu. Pēc šiem panākumiem sekoja vēl vairāki darbi dzejā. Andersena rakstnieka karjera bija sākusies, dodot viņam arī iespēju izlauzties no nabadzības gūsta. Viņš sāka ceļot arī uz citām zemēm, ārpus Dānijas.
1835. gadā Andersens uzrakstīja savu pirmo romānu Improvisatoren. Šajā pašā gadā viņš izdeva pirmo pasaku krājumu "Pasakas bērniem" (Eventyr, fortalte for Børn), kas viņam atnesa pirmos slavas mirkļus. 1838. gadā tika izdots otrs pasaku krājums, bet 1845. gadā — trešais pasaku krājums. Andersens kļuva ļoti slavens. 1847. gadā Anglijā Andersens tika uzņemts kā goda viesis. Andersens izmēģināja laimi arī romānu un stāstu rakstīšanā, bet šajā jomā popularitāti neguva.
Pēdējo darbu Andersens uzrakstīja 1872. gadā. Šī paša gada pavasarī viņš nonāca slimības gultā, no slimības tā arī neatguvās. Pazīmes liecināja, ka viņam bija aknu vēzis. 1875. gada 4. augustā viņš nomira. Nāves brīdī Andersens bija starptautiski atzīts rakstnieks. Pēc slavas viņš bija tiecies visas savas dzīves laikā.
Vineta Elksne

Izglītība

Mācījusies J. Graubiņa Līvānu bērnu mūzikas skolā, Daugavpils Mūzikas koledžā, Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā (2008. gadā iegūts maģistra grāds mūzikas pedagoģijā (Romāna Vanaga diriģēšanas klase), koncerteksāmens kopā ar Latvijas Universitātes sieviešu kori "Minjona").

Muzikālā karjera

No 12 gadiem bijusi Turku pagasta bērnu popgrupas “Mēs paši” dibinātāja un vadītāja.
Strādājusi par mūzikas pedagoģi Jaunmārupes, Kadagas pirmsskolas izglītības iestādē un par koncertmeistari RTU jauniešu vokālajā ansamblī “Jauna Nianse”.
Muzikālās gaitas populārajā mūzikā uzsākusi kā fona vokāliste Jānim Stībelim, vēlāk Laimai Vaikulei, Laurim Reinikam. 
Plašu pieredzi guvusi, dziedot, vokālajā trio “Lady’s sweet”. Sadarbojoties ar komponistu Kārli Lāci, koncertējusi dažādās koncertprogrammās, koncertuzvedumos (piem. “Cabaret plin, plin”, “Cabaret Artelis”, u.c.). 2009. gadā izdots grupas solo albums “Princešu ziemas dziesmas”. 2010. gadā ar grupu pārstāvējusi Latviju starptautiskajā konkursā “Jaunais vilnis”.
Piedalījusies dažādos projektos (t.sk. šovā “Dziedi ar zvaigzni” (duetā ar aktieri Arti Robežnieku), kopā ar grupu “MC orķestris” vairākas sezonas rūpējušies par muzikālo noformējumu TV3 šovā “Es mīlu tevi Latvija”).
2013. gadā kopā ar Māri Grigali un bērnu studijas ansambli “Kukaiņi”, ieskaņojusi albumu “Re, kur es”.
Šobrīd aktīvi koncertē ar dziedātāju Intaru Busuli un “Abonementa orķestri”.
Marina Lepēna

Dzīvesgājums

Dzimusi 1968. gadā Neijī bretoņu cilmes politiķa un franču nacionālistu līdera Žana Marī Lepēna ģimenē kā trešā meita.
Jau 18 gadu vecumā viņa iestājās sava tēva vadītajā partijā. Studēja tieslietas Panthéon-Assas Universitātē (agrākās Parīzes Universitātes daļa), ko beidza 1991. gadā ar maģistra grādu. 1998. gadā tika ievēlēta Ziemeļu-Padekalē (Nord-Pas-de-Calais) reģionālajā padomē.
2000. gadā viņa kļuva par Nacionālās Frontes Politbiroja (bureau politique) locekli un 2003. gadā par partijas viceprezidenti. 2006. gadā vadīja sava tēva vēlēšanu kampaņu, kurā viņš kandidēja uz Francijas prezidenta amatu un tika līdz otrajai kārtai. Pēc viņas tēva atteikšanās no partijas vadītāja amata 2011. gada janvārī Marinu Lepenu ievēlēja par Nacionālās Frontes prezidenti.
2012. gada Francijas prezidenta vēlēšanu pirmajā kārtā viņa ieguva 17,9% balsu, paliekot trešajā vietā aiz Fransuā Olanda (24,9%) un Nikolā Sarkozī (24,1%).
2014. gadā viņas vadītā partija ieguva 24,9% Francijas vēlētāju balsu Eiroparlamenta vēlēšanās un viņa tika ievēlēta par tā deputāti.
2017. gada Francijas prezidenta vēlēšanu pirmajā kārtā viņa ar 21,3% balsu palika otrajā vietā aiz Emanuela Makrona, kas ieguva 24,0% balsu. Savukārt otrajā vēlēšanu kārtā viņa ieguva 33,9%, bet vēlēšanās uzvarēja Emanuels Makrons ar 66,1% balsu.
Parks

Parku vēsture

Parku mākslas aizsākumi meklējumi Ķīnas pilsētā Sudžou (Suzhou). Eiropā par parka aizsākumu uzskatāma aristokrātijas medībām paredzētu ar sienām vai žogiem norobežotu meža platību izveide viduslaikos. Pati parka māksla Eiropā aizsākas baroka laikmetā ar Ķīnas parku ideju iemiesošanu regulārajā parkā. 18. gadsimtā romantisma pacēluma iespaidā rodas ainavu parks. 19. gadsimta straujā urbanizācija un industrializācija lika rasties pilsētu publiskajiem parkiem.
Bajburtas ils

Vēsture

Ila teritorija agrāk bija Gimišhanes ila austrumu daļa.

Ģeogrāfija

Bajburtas ils robežojas ar Erzurumas, Erzindžanas, Gimišhanes, Trabzonas un Rizes iliem.
Teritorija atrodas Čorohas upes baseinā.
11. jūlijs

11. jūlijs ir gada 192. diena pēc Gregora kalendāra (193. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 173 dienas.
Mervalas rūnu akmens

Mervalas rūnu akmens (zviedru: Mervallastenen) ir Selaēnas salas Mēlarena ezerā Sēdermanlandes lēnē Zviedrijas vidienē esošs rūnu akmens. Tas uzstādīts pēc 1000. gada m.ē. par godu vikingam Svenam un ir viens no vecākajiem rakstu avotiem, kurā pieminēta Latvijas teritorija, proti, Kolkas rags (Tumisnis) un Zemgale (Simkala).

Uzraksts

Rūnu teksts ar latīņu burtiem (sākas no čūskas galvas apakšējā labā stūrī un iet uz augšu):
 
"siriþ · lit · resa · stan · (þin)a (·) at · suen · sin · (b)unta
· h(n) · uft · siklt · til · simkala · turu(m) ·
knari · um · tumisnis"
Tulkojums latviski:
"Sigrida cēla šo akmeni par piemiņu savam vīram Svenam.
Kas bieži burāja
uz Zemgali ar bagātiem kuģiem
ap Kolkas ragu."
Anholta

Anholte (dāņu: Anholt) ir Dānijai piederoša sala Kategatā. Salas platība - 21,75 km². Zema, smilšana, jūrniekiem bīstamu sēkļu apņemta.
2016. gada UCI Pasaules tūre

2016. gada UCI Pasaules tūre bija astotā sezona 2009. gadā UCI izveidotajai vērtējuma sistēmai. Sezona sākās ar atklāšanas posmu Tour Down Under 19. janvārī un noslēdzās ar pēdējo posmu — Giro di Lombardia 1. oktobrī.
Oskars Lutss

Biogrāfija

Oskars Lutss dzimis 1887. gada 7. janvārī Jerveperā (Järvepera), centrālajā Igaunijā, kas tolaik ietilpa Krievijas Impērijas Livonijas guberņā. No 1895. līdz 1899. gadam viņš mācījās Palamuses ģimnāzijā, bet no 1899. līdz 1902. gadam —Tartu (tolaik Jurjevas) reālskolā. Strādāja par aptiekāru Tartu (aptieka, kurā strādāja Oskars Lutss, atradās Tartu Rātslaukumā, tā sauktajā Tartu šķībajā namā) un Narvā (no 1903. gada), no 1908. gada — Tallinā un Sanktpēterburgā. Studēja Tartu Universitātē, absolvējot to 1914. gadā.
Sākoties 1. Pasaules karam, tika iesaukts Krievijas armijā. Pirmā Pasaules kara laikā strādāja par farmaceitu Pleskavā, Varšavā, Daugavpilī, Viļņā un Vitebskā. 1919. gadā veselības stāvokļa dēļ tika atbrīvots no militārā dienesta, kopā ar ģimeni atgriezās Igaunijā un sāka strādāt Tartu Universitātes bibliotēkā.
No 1922. gada kļuva par profesionālu rakstnieku.1940. gados Lutss bija viens no nedaudzajiem igauņu rakstniekiem, kura darbi tika izdoti, neskatoties uz cenzūru un kara apstākļiem. Viņa daiļrade tika atzinīgi novērtēta — 1945. gadā viņam tika piešķirts Igaunijas PSR Tautas rakstnieka goda nosaukums, bet 1946. gadā Oskars Lutss tika apbalvots ar Darba Sarkanā Karoga ordeni. Viņš bija pirmais igauņu rakstnieks, kam piešķirts šis nosaukums.
Miris Tartu 1953. gadā, apbedīts Tartu Paulusa (Ropka-Tamme) kapsētā. 1987. gadā viņa kapavietā tika uzstādīts piemineklis, kura autori ir A.Rimms (A. Rimm) un A.Murdmā (A. Murdmaa).

Daiļrade

Oskara Lutsa literārā darbība ilga apmēram pusgadsimtu, viņš sarakstījis ap 70 daiļdarbu. Rakstījis dzeju, prozu, feļetonus, memuārus, darbojies arī kā dramaturgs. Lutsa ievērojamākās lugas ir 1913. gadā sarakstītā "Paunvere" (1926. gadā tā iznākusi arī latviešu valodā E.Zālītes tulkojumā ar virsrakstu "Sasteigtās precības") un "Kāpostgalva" (Kapsapea, 1913. g., latviski Dailes teātrī iestudēta 1932. gadā).
Veiksmīgākais un pazīstamākais Oskara Lutsa darbs ir "Pavasaris", kas sarakstīts 1912.—1913. gadā. Šis romāns aprakstīja Igaunijas lauku jauniešu skolas dzīvi. Darbam Igaunijā bijuši 9 izdevumi, tas bieži uzvests dramatizējumos. 1959. gada decembrī Tallinas drāmas teātra viesizrāžu laikā to varēja noskatīties arī rīdzinieki. Igauņu komponists Ilo Vinters pēc "Pavasara" motīviem 1961. gadā radījis simfonisko svītu "Paunvere", tā atskaņota arī Latvijas Radio.
Rakstījis arī stāstus bērniem, pazīstamākais no tiem ir "Ragainītis" (Nukitsamees, 1920. g.) pēc kura motīviem 1960. gadā uzņemta leļļu filma, bet 1991. gadā filma bērniem. Rīgas Leļļu teātra iestudējumā to redzējuši arī latviešu bērni.
Ir iznākusi Lutsa memuāru sērija 13 sējumos. Oskara Lutsa darbi tulkoti daudzās valodās.
Dažām Igaunijas ielām un ēkām ir piešķirts Oskara Lutsa vārds. Viņa vārdā nosaukta Palamuses ģimnāzija, kurā viņš bija mācījies.
Tartu, Oskara Lutsa pēdējā dzīves vietā Rīgas ielā 38 atrodas viņa memoriālais muzejs.
Zalkšu dzimta

Sistemātikas izmaiņas

Vēsturiski izveidojies, ka zalkšu dzimta nav zinātniski korekti izdalīta dzīvnieku dzimta. Ilgstoši šī grupa ir izmantota kā čūsku taksonomijas "pārpalikumu" nodaļa — šeit tika saliktas visas tās sugas, kuras citur neiederējās vispār. Tomēr mūsdienu zinātnes jaunākās iespējas, izmantot ģenētiskos pētījumus, lēnām ievieš skaidrību arī zalkšu dzimtā. Vairākas zalkšu dzimtas kādreizējās apakšdzimtas mūsdienās ieguvušas dzimtas statusu vai kļuvušas par apakšdzimtām jaunajās dzimtās.
Saskaņā ar 2011. gada R.D.Oldridža un D.M.Sīva sistemātiku zalkšu dzimtā ir 5 apakšdzimtas, bet 4 apakšdzimtas kļuvušas par jaunām dzimtām. Tās ir gliemjēdāju čūsku dzimta (Pareatidae), Āfrikas zalkšu dzimta (Lamprophiidae), kurai izdalītas četras apakšdzimtas, Āzijas zemesčūsku dzimta (Xenodermatidae) un ūdensčūsku dzimta (Homalopsidae). Zalkšu dzimta joprojām nav līdz galam izprasta un pētījumi šīs grupas sugām turpinās, kas nākotnē var ieviest jaunas taksonomijas izmaiņas.

Kopīgās īpašības

Lielajā sugu dažādībā ir grūti nosaukt tās īpašās dzimtas pazīmes, kas būtu novērojamas pilnīgi visām sugām. Tomēr dažas īpašības piemīt visām sugām. Kā augstāko čūsku grupai piederošām sugām tām visām ir pilnībā izzudis iegurņa un pakaļkāju rudiments. Tām nav vai gandrīz ir izzudusi plaušu kreisā puse, nav zobu augšžokļa priekšzobu kaula daļā, uz galvas tām ir tikai dažas zvīņas un vēdera zvīņas ir tikpat platas kā ķermenis. Lielākā daļa zalkšu dzimtas sugu nav indīgas čūskas vai arī to inde nav bīstama cilvēkam. Tomēr dažas sugas ir samērā bīstamas, piemēram, vāji indīgo boigu (Boiga) kodums var būt pietiekami traumatisks, lai vajadzētu meklēt medicīnisko palīdzību, vai arī ļoti indīgo Āfrikas bumslangu (Dispholidus typus), vīnogu zalkšu (Thelotornis) un ķīļmugurzalkšu (Rhabdophis) kodieni var cilvēkam būt fatāli. Atšķirībā no odzēm un kobrām indīgajiem zalkšiem indes zobi neatrodas priekšpusē, bet žokļa dziļumā.
Atkarībā no sugas šīm čūskām raksturīga liela dažādība lielumā, ķermeņa formās, krāsās un rakstos. Zalkšu dzimtas čūskas var būt īsas, smalkas, druknas, garas un slaidas, pelēkas, neuzkrītošas vai krāsainas. Lielā dažādība liecina par šīs grupas kopējo augsto spēju piemēroties dažādiem apstākļiem, dažādiem barošanās resursiem un, lai arī dažu sugu barošanās ieradumi ir ļoti vispārīgi un plaši, daudzas sugas specializējušās konkrētai barības nišai un īpašiem dzīves apstākļiem.
Japānas impērija

Japānas impērija (japāņu: 大日本帝國) bija valsts, kas pastāvēja no 1868. gada 3. janvāra, kad notika Meidzi dinastijas restaurācija, līdz 1947. gada 3. maijam, kad tika pieņemta jauna Japānas konstitūcija. Tā ir mūsdienu Japānas priekštece.

Vēsture

Japānas salas ilgstoši bija izolētas no ārvalstu ietekmes, tomēr 1854. gadā valsts atvēra savas ostas ārvalstu tirdzniecības kuģiem. Valsts strauji tika reformēta un pēc dažām desmitgadēm jau spēja sacensties ar lielvalstīm. Otrā pasaules kara laikā Japānas impērija karoja pret Sabiedroto spēkiem. Kara beigās valsts piedzīvoja sakāvi un okupāciju. Līdz ar jaunās konstitūcijas pieņemšanu impērija beidza pastāvēt.