google/wiki40b huggingface dataset:
Eiropas Kosmosa izstāde

Eiropas Kosmosa izstāde (angļu valodā: European Space Expo) ir Eiropas Komisijas izveidota bezmaksas ceļojoša izstāde, kuras mērķis ir atraktīvā veidā informēt iedzīvotājus par Eiropas Savienības kosmosa programmām satelītu navigācijas (Galileo un EGNOS) un zemes novērošanas (Copernicus) jomās. Izstāde ietver 12 stendus, kuros ar attēlu, teksta un video palīdzību tiek stāstīts par to, kā Eiropas kosmosa politika un kosmosa tehnoloģijas palīdz ikdienas dzīvē uz Zemes, kā arī to nozīmi Eiropas ekonomikā un darba vietu veidošanā. Izstādē apskatāmi arī Copernicus (izmēra attiecība 1:3) un Galileo (izmēra attiecība 1:4) satelītu modeļi, kā arī interaktīva apļveida hologramma OmniGlobe. Eiropas Kosmosa izstāde jau pabijusi vismaz 25 Eiropas pilsētās un to redzējuši vairāk kā 700 000 apmeklētāju.

Eiropas Kosmosa izstāde Rīgā

Rīgā Eiropas Kosmosa izstāde apmeklētājiem bija pieejama no 2015. gada 30. aprīļa līdz 10. maijam. Šajā laikā izstādi apmeklēja 56 450 apmeklētāji, kas Rīgu ierindoja otrajā vietā Eiropā pēc izstādes apmeklētāju skaita. Izstādes norisi Rīgā nodrošināja Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrija sadarbībā ar Bērnu zinātnes centru „Z(in)oo” no Cēsīm, Eiropas Komisijas Pārstāvniecību, Rīgas domi un citiem partneriem.
Izstādes ietvaros notika lekcijas un diskusijas par kosmosa nozari un ar to saistītām tēmām. Par savu pieredzi, strādājot kosmosā, 2015. gada 1. maijā stāstīja arī Rīgā dzimušais krievu kosmonauts Anatolijs Solovjovs. Papildus izstādei apmeklētājiem bija iespēja ārpus paviljona izmēģināt Bērnu zinātnes centra „Z(in)oo” piedāvāto iespēju izgatavot savu papīra gaisa raķeti un dažādus centra eksponātus.
Aleksandru Kurtejans

Karjera

Futbolista karjeru sācis 1991. gadā dzimtās pilsētas Kišiņevas klubā "Zimbru", kurā spēlējis līdz 1996. gadam. Šajā laikā piecas reizes izcīnījis Moldovas čempiona titulu. 1997. gadā uz īres līguma pamata pievienojies Polijas klubam Lodzas "Widzew", kurā kļuva arī par Polijas čempionu. Nākamajā gadā ticis izīrēts Krievijas klubam Sanktpēterburgas "Zenit", bet 1998.—1999. gada sezonā spēlējis arī Vācijas Bundeslīgas klubā Hamburger SV. 1999. gada jūnijā atgriezies Zenit komandā. Spēlētāja karjeru noslēdzis Maskavas komandā Torpedo-Zil.
Moldovas futbola izlasē aizvadījis 38 spēles un guvis divus vārtus. Divas reizes ticis atzīts par Moldovas gada labāko futbolistu. 
Pēc spēlētāja karjeras beigām 2003. gadā sācis strādāt Kišiņevas "Zimbru" kluba sistēmā. 2007. gadā bijis arī komandas galvenā trenera pienākumu izpildītājs. Vēlāk neilgu laiku bijis arī Sanktpēterburgas "Smena-Zenit" trenera asistents. 
2011. gadā kļuvis par Moldovas U21 izlases galveno treneri. Šajā amatā nostrādājis trīs gadus. 2014. gada 24. septembrī ticis apstiprināts par Moldovas nacionālās izlases galveno treneri.  Līgums tika noslēgts līdz 2016. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas cikla beigām. Tomēr jau pēc gada, 2015. gada septembrī, atkāpās no amata. 2016. gada decembrī iecelts par Latvijas Virslīgas kluba FK Jelgava galveno treneri. 2017. gada augustā pēc abpusējas vienošanās Kurtejans klubu atstāja.
Klozapīns

Klozapīns ir atipiskais neiroleptiķis, ko parasti pielieto psihozes mazināšanā, piemēram, šizofrēnijas laikā. Tam ir antipsihotiska darbība un tas ietekmē vairākus receptorus. Klozapīns bloķē dofamīna 2 receptorus galvas smadzeņu mezokortikālajās un mezolimbiskajās zonās, kā arī serotonīna 5 HT2, un adrenoreceptorus. Retāk izsauc ekstrapiramidālos simptomus, neietekmē prolaktīna koncentrāciju asinīs, nav akatīziskas ietekmes, neietekmē intelektuālās spējas. Indikācijas klozapīna lietošanai ir šizofrēnija, emociju un uzvedības traucējumi, miega traucējumi, psihoze pie parkinsonisma. Savukārt biežākās blaknes ir galvas reiboņi, miegainība, bezmiegs, ļaundabīgais neiroleptiskais sindroms, svara pieaugums, hipertermija, nestabils asinsspiediens, granulocitopēnija, agranulocitoze, hipersalivācija, potences samazināšanās.
Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

Vēsture

Pirmais pasaules čempionāts notika 1921. gadā. Tajā bija tikai viena sacensība, kura bija vīriešu amatieru grupas brauciens. Pirmais profesionālais pasaules čempionāts notika 1927. gada jūlijā Vācijā, Nirburgringā. Tajā profesionāļu konkurencē uzvarēja Itālijas pārstāvis Alfredo Binda, bet amatieriem Beļģijas pārstāvis Žans Ārtss, kurš vēlāk uzvarēja arī profesionāļu konkurencē 1935. gada čempionātā. Sieviešu sacensības tika ieviestas 1958. gadā. 1994. gadā pirmoreiz notika sacensības visās kategorijās individuālajā braucienā ar atsevišķu startu.
Līdz 1995. gadam notika atsevišķas sacensības profesionāliem sportistiem un amatieriem. 1996. gadā amatieru kategoriju aizvietoja ar kategoriju vīriešiem jaunākiem par 23 gadiem, bet profesionāļu kategorija kļuva par atvērto (vēlāk elites) kategoriju.
Kopš 1995. gada sacensības notiek septembra beigās, kas ir Eiropas sacensību sezonas beigu pusē, bieži vien neilgi pēc Vuelta a España. Pirms tam sacensības parasti notika vasaras laikā, augusta beigās vai pirmajā septembra nedēļā (ar izņēmumu 1970. gadā, kad čempionāts notika sezonas vidū).
Katru gadu čempionāts notiek citā pilsētā vai reģionā. Sacensības var notikt salīdzinoši līdzenā trasē, kurā priekšrocības ir sprinteriem vai arī kalnainākā apvidū, kur labāk izpausties var kalnu braukšanas speciālisti vai vispusīgi braucēji. Jebkurā gadījumā sacensību trase parasti ir noslēgts aplis, kurā dalībnieki veic vairākus apļus.
Madagaskara

Vēsture

Pirmie austronēziešu valodās runājošie iedzīvotāji salā ieradās starp 350. gadu p.m.ē. un 500. gadu m.ē. kanoe laivās no Borneo un citām Indonēzijas salām. Ap 1000. gadu m.ē. viņiem pievienojās bantu valodās runājoši pārceļotāji no Āfrikas pāri Mozambikas šaurumam. Laika gaitā Madagaskarā ieradās arī citas etniskās grupas, kas deva ieguldījumu tagadējā Malgašu kultūrā. Malgašu etniskā grupa parasti tiek iedalīta 18 mazākās grupās, no kurām lielākā (merina) apdzīvo centrālo augstieni.
Līdz 18. gs. beigām Madagaskarā valdīja dažādas sociāli politiskas alianses. Līdz 19. gs. sākumam sala pastāvēja kā Merinas Karaliste, to pārvaldīja Merinu ģimenes monarhi. Monarhija sabruka 1897. gadā, kad salu kolonizēja Francija. 1958. gadā salā tika nodibināta autonoma Malgašu Republika (1958–1975), kas 1960. gadā ieguva neatkarību no Francijas. 1975. gadā prezidents Didjē Ratsiraka nodibināja sociālistiski orientētu Madagaskaras Demokrātisko Republiku un sarāva attiecības ar Franciju. 1992. gadā tika nodibināta konstitucionāla Madagaskaras Republika (1992–2010), bet 2009. gadā notika valsts apvērsums, no amata tika gāzts prezidents Marks Ravalomana un iedibināta pagaidu valdība (franču: Haute Autorité de Transition). 2014. gadā tika atjaunota konstitucionālā iekārta un par Madagaskaras prezidentu kļuva Herijs Radzaonarimampianina.

Ģeogrāfija

Madagaskara ir salu valsts, kas atrodas pie Āfrikas austrumu piekrastes. To no visām pusēm apskalo Indijas okeāns. Valsts krasta līnija ir 4 828 km gara. Ar 587 041 km² lielu platību Madagaskara ir 46. lielākā valsts pasaulē, kā arī 4. lielākā sala pasaulē. Valstij nav sauszemes robežu ar nevienu valsti, taču tās tuvumā atrodas Maurīcija un Komoras, kā arī Majota un Reinjona, kuras ir Francijas aizjūras departamenti. Maurīcija un Reinjona atrodas uz austrumiem no Madagaskaras, kāmēr Komoras un Majota atrodas uz ziemeļiem no tās. Tuvākā kontinentālās Āfrikas valsts ir Mozambika, kura atrodas tai pretim uz rietumiem. No Āfrikas austrumu krasta Madagaskaru šķir Mozambikas jūras šaurums. Valsts galvaspilsēta Antananarivu atrodas gandrīz valsts centrā. 
No valsts centrālajiem dienvidiem līdz centrālajiem ziemeļiem atrodas augstienes, kuru augstums svārstās no 800 līdz 1800 m v.j.l. Tās ziemeļos atrodas Tsaratanana masīvs, kurā ietilpst valsts augstākā virsotne - Morkomotro kalns (2876 m). Garākā upe valstī ir Betsiboka.

Ekonomika

Vairums madagaskariešu nodarbojas ar zemkopību vai arī strādā nozarēs, kas ražo produkciju no lauksaimniecības izejvielām, tostarp pārtiku, sizala virves, cukuru un audumus.
Ekotūrisma un lauksaimniecības rezultātā iegūstamo līdzekļu nodošana izglītībai, veselībai un privātiem uzņēmumiem ir galvenā Madagaskaras attīstības stratēģija. Saskaņā ar prezidenta Rajaonarimampianina teikto, šie ieguldījumi veiks lielu ekonomisko izaugsmi, bet ieguvumi ne uzreiz nokļūs pie visiem iedzīvotājiem, taču samazinās dzīves līmeņa atšķirību starp turīgajiem un nabadzīgajiem Madagaskaras iedzīvotājiem.
Ernests Morics

Dzīvesgājums

Dzimis 1889. gada 13. martā Stendes pagastā. Studēja farmāciju, 1904. gadā iestājās LSDSP. Tautas padomes loceklis, Satversmes sapulces, 1. un 2. Saeimas deputāts. LSDSP Centrālkomitejas loceklis (1919—1931). Latvijas strādnieku slimo kasu savienības priekšsēdētājs, Latvijas Arodbiedrību Centrālā Biroja sekretārs līdz Ulmaņa apvērsumam 1934. gadā. Vācu okupācijas laikā darbojās Latvijas Centrālajā padomē. 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memorandā nodrukāts arī viņa uzvārds, bet viņa paraksts dokumentā nav.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1948. gada 5. aprīlī E. Moricu apcietināja un deportēja uz Sibīriju. Miris 1955. gada 13. augustā Blagoveščenskā, PSRS.
Stensils

Žanra rašanās un attīstība

Stensilu izcelsme parasti tiek saistīta ar Dienvidamerikas un Dienvideiropas zemēm, kur 20. gadsimta pirmajā pusē trafaretus sāka izmantot apspiestie sabiedrības slāņi kā vienīgo daudzmaz drošo sociāli politiskā protesta formu. Pirms Otrā Pasaules kara un tā laikā Itālijas fašisti izmantoja stensilus savas propagandas nolūkos.
Situācija kvalitatīvi mainījās 1960. gadu beigās Francijas studentu maija nemieros izmantoja šo pilsētmākslas formu sava viedokļa paušanai. Taču nemieru ideoloģijas veidotāji — situacionisti, — stensilu pacēla jaunā kvalitātē padarot tos gan saturiski, gan grafiski daudz kvalitatīvākus, kas ļāva sākt pieskaitīt stensilu modernajai mākslai.
Mūsdienās stensils ir kļuvis ne tikai par ielu kultūras sastāvdaļu, bet tiek izmantota arī kā interjera un dizaina elements. Ja agrāk savu istabu, biroju, ēku sienas cilvēki krāsoja, apšuva vai aplīmēja ar tapetēm, tad tagad ir ne tikai populāri, bet arī jau ierasti izmantot sienu dekorēšanai arī stensilus. Visai bieži šo tehniku, lai vairāk piesaistītu mērķauditoriju, sāk izmantot arī reklāmā.

Stensils Latvijā

Arī Latvijā ir sastopami autori, kas veido darbus šajā tehnikā, taču to ir visai maz, jo žanrs prasa zināmu intelektuālo piepūli un prasmi zīmēt. 2006. gada jūlijā Jelgavas kultūras nama otrajā stāvā tika atklāta Trešā starptautiskā grafiti festivāla ietvaros stensilu un foto izstāde, kurā savus darbus izstādījuši pieci stensila mākslinieki no Latvijas — Saimis, PAL, lphnt, ZAI un Četrinieks.
2012. gadā ielu mākslinieku vidū parādījās jauns autors Dainis Rudens ar vārdu Rudens Stencil, kura kopā ar KIWIE radītais stensils "Saule, Pērkons, Daugava" Tallinas ielā 46 ir izmērā ziņā lielākais mākslas darbs Latvijā un kādu laiku bija arī lielākais mākslas darbs visās Baltijas valstīs.

Ievērojamākie mākslinieki

Visai ievērojamu daļu no stensiliem veido profesionāli mākslinieki, jo attēls ir izteikti grafisks un prasa specifiskas prasmes. Viens no pirmajiem, kas pievērsās trafaretu tehnikai, bijis Francijas studentu nemieru laikā Blek Le Rat, paceļot stensilu grafiskās kvalitātes kritēriju latiņu līdz mākslas līmenim. Liela daļa autoru lieto pseidonīmus, jo žanrs bieži ir saistīts ar nekustamā īpašuma bojāšanu, kas ir krimināli sodāma rīcība.
Viens no populārākajiem mūsdienu autoriem, kuru bieži piemin medijos, ir Londonā darbojošais Banksy (viņa īstais vārds nav zināms), kurš ir kļuvis populārs visā pasaulē, un viņa darbu pircēju vidū ir tādas zvaigznes kā Andželīna Džolija un Kristīna Agilera.
Igaunijas stensila mākslinieks Edvards fon Lenguss ir ieguvis vairākus valsts apbalvojumus.
Latvijas Kara skola

Latvijas Kara skola bija Latvijas militārā mācību iestāde, kas darbojās no 1919. gada 13. septembra līdz 1940. gada 25. oktobrim, kurā Latvijas Bruņotajiem spēkiem sagatavoja 1634 virsniekus 14 izlaidumos.

Darbība

Kara skola tika dibināta 1919. gada 13. septembrī saskaņā ar Latvijas armijas virspavēlnieka ģenerāļa Dāvida Sīmansona pavēli, kas izvietojās Krišjāņa Barona ielā 99, bijušās pareizticīgo garīgās skolas telpās (kurās mūsdienās atrodas Rīgas Skolēnu pils). Par tās komandieri tika iecelts kapteinis Rūdolfs Klinsons. Mācības tika uzsāktas 3. oktobrī, bet Bermonta karaspēka uzbrukuma dēļ tās pārtrauca un skolu nosūtīja uz fronti. Pēc cīņām iestāde 30. novembrī atgriezās Rīgā, lai atsāktu pārtrauktās apmācības. Šajā laikā pēc grūta pārgājiena no Jelgavas vakariņās skolniekiem bija pieejama tikai kafija, marmelāde un rupjmaize. Tā dzima tradīcija – Melnās kafijas vakars, kas tika ievērota visu Kara skolas pastāvēšanas laiku, pieminot Brīvības cīņu laikā kritušos kadetus. 1919. gada 1. decembrī Kara skolā tika atsāktas mācības un šis datums tika pasludināts par mācību iestādes oficiālo dibināšanas dienu.  
Pirmais Kara skolas izlaidums notika 1920. gada 20. maijā – savus diplomus ieguva 233 kājnieku un 67 artilērijas virsnieki. Vēlāk skolā izveidoja arī jātnieku un inženieru nodaļas, kuras pastāvēja līdz 1926. gadam. 1931. gadā likvidēja arī artilērijas nodaļu. 1931. gadā skola pārtrauca virsnieku sagatavošanu to pārprodukcijas dēļ, līdz 1935. gadā virsnieku kursus atjaunoja, nosakot, ka turpmāk uzņemami līdz 25 gadu veci vidusskolas beidzēji, atskaitot Brīvības cīņu dalībniekus, kam vecuma cenza nebija. Skolā tad pamatā apmācīja tikai kājnieku virsniekus divu gadu kursos.1940. gadā Latvijas armijā no virsnieku sastāva 70 procenti bija Latvijas Kara skolu beigušie. Pēdējais izlaidums notika 1940. gada 27. jūlijā. Kopumā skola savas darbības laikā sagatavoja 1634 virsniekus, ap 300 rezerves virsnieku un ap 600 virsnieku vietnieku.

Likvidācija

1940. gada 25. oktobrī Kara skolas kadetiem paziņoja, ka tie, kas vēlēsies, varēs pāriet uz jaundibināto Sarkanās armijas kājnieku skolu Kara muzejā. Apcietināja Kara skolas priekšnieku pulkvedi K. Mateusu, vēlāk arī septiņus virsniekus un divus kadetus.
Pēc Vērmahta iebrukuma Latvijā 1941. gada 22. jūnijā Sarkanās armijas Rīgas kara skolā vēl bija 20 latviešu kadetu. Kopā ar skolu viņi tika nosūtīti pretī uzbrūkošajai vācu armijai, kur Skrundas apkārtnē daži gāja bojā, citi izklīda vai tika aizrauti līdzi Sarkanajai armijai.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Kara skolas tradīcijas pārņēma 1992. gadā dibinātā Nacionālā aizsardzības akadēmija.
Spānijas provinces

Spānijas provinces (spāņu: Provincia de España) ir Spānijas otrā līmeņa politiskais iedalījums, kas ir izveidots saskaņā ar Spānijas konstitūciju. Spānija kopš 1833. gada ir sadalīta 50 provincēs, kas ir apvienotas 17 autonomajos apgabalos.
Jaunās Pasaules zvirbuļu dzimta

Izskats

Jaunās Pasaules zvirbuļu dzimtas sugas ir nelieli putniņi, vidēji 15 cm gari, un kā sēklēdājiem to knābji ir konusveidīgi, līdzīgi žubīšu dzimtas (Fringillidae) putniem. Lielākā dzimtā ir Eberta stērste (Melozone aberti), kuras ķermeņa garums ir 24 cm, bet smagākā dzimtā ir brūnā stērste (Melozone fusca), kuras svars sasniedz 54 g. Lielākajai daļai sugu apspalvojums ir brūns vai brūnipelēks, lai gan dažas sugas ir ļoti košas un dekoratīvas.

Uzvedība

Jaunās Pasaules zvirbuļu dzimta ir ļoti plaša un tās putni mājo dažādos biotopos, tie var būt meži, krūmāji, purvi un pļavas. Šīs dzimtas sugas pamatā barojas ar sēklām, bet nelielos daudzumos arī ar kukaiņiem, īpaši vairošanās sezonas laikā. To uzvedība ir ļoti līdzīga žubītēm, ar kurām tās kādreiz tika sistematizētas žubīšu dzimtā.
Odveidīgie

Kopīgās pazīmes

To galvenā pazīme ir pagarināti, tievi taustekļi, kuriem ir 14 posmi. Dažu sugu tēviņiem antenas ir ar matiņiem. Salīdzinot ar mušveidīgajiem kukaiņiem, odveidīgie ir smalkāk būvēti, pagarinātiem ķermeņiem, smalkām, tievām, samērā garām ekstremitātēm un slaidiem spārniem.
Odveidīgo kukaiņu kāpuri ir ūdenī mītoši, un olas tiek dētas gan seklākos, gan dziļākos stāvošos ūdeņos, peļķes ieskaitot. Kāpuriem ir īpaši veidota, labi attīstīta galva un mute, kas, lai barotos, piemērota ūdens filtrācijai. Daudzas sugas vairošanās sezonas laikā veido tēviņu spietus, un konkurence par sapārošanos ir ļoti sīva.
Garākie spārni un kājas ir garkājodiem (Tipulidae), to spārnu plētums var sasniegt 65 mm, bet vieni no mazākajiem ir pangodiņi (Cecidomyiidae), kuriem daudzas sugas ir mazākas par 1 mm un spārnu plētums nepārsniedz 1,5 mm. Kopumā odveidīgie kukaiņi (izņemot garkājodus) ir mazi vai ļoti mazi kukaiņi, turklāt mātītes ir lielākas nekā tēviņi. Tēviņu antenas ir skaņas jutīgas, spējot atšķirt savas sugas mātītes spārnu vēdu skaņas frekvenci.
Ne visas odu sugas sūc asinis, turklāt ar asinīm barojas tikai asinssūcēju sugu mātītes, bet tēviņi barojas ar ziedu nektāru. Mātītes no asinīm iegūst olbaltumvielas, kas savukārt nepieciešamas olu attīstībai.
Kupravas baznīca

Vēsture

Kupravas katoļu baznīca tika uzcelta 1928. gadā. Netālu no Kupravas stacijas Liepnas ceļa malā tika uzcelta ēka, kuras kreisajā pusē tika ierīkots trīsistabu dzīvoklis ar virtuvi plebānijas vajadzībām, bet labajā pusē tika ierīkots lūgšanu nams. Dievnams tika celts prāvesta Broņislava Kivrāna vadībā.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jāzeps Kornaševskis. Kupravas draudze tika nodibināta 1925. gadā, atdalot no Balvu un Viļakas draudzes vairākas sādžas. Draudzei ir viena kapsēta — Kupravas kapsēta, kas darbojas no 1920. gada.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki ir Svētā Ignata diena.

Tehniska informācija

Kupravas baznīca ir uz augsta akmens pamata koka viennavas celtne ar koka grīdu. Tā ir 18 metrus gara. Baznīcas dārzā atrodas krusts, pie kura notiek maija dziedājumi Dievmātes godam.
Zvaigžņu ceļš

Star Trek: The Animated Series (1973 — 1974)

Lai gan vairāki oriģinālā seriāla aktieri ierunāja šī multiplikācijas seriāla tēlus, dažādu tehnisku kļūmju un seriālu autoru visatļautības dēļ šis seriāls netiek pieskatīts "oficiālajiem" "Star Trek" visuma notikumiem. Arī kopumā šis seriāls neieguva lielu popularitāti.

Star Trek: The Next Generation (1987 — 1994)

Nākamajam "Star Trek" seriālam tika dots nosaukums "Nākamā paaudze", jo šajā seriālā skatītāji tika iepazīstināti ar jaunu komandu un jaunu zvaigžņu kuģi, kuram tāpat kā oriģinālajā seriālā tika dots vārds Enterprise. Daži ST:TOS lomu atveidotāji parādījās dažās nozīmīgās epizodēs sasaistot abus seriālus vienotā "kosmosā". Šis seriāls internetā tiek saīsināts kā ST:TNG. Seriāla darbība norisinās 24. gadsimtā, apmēram 80 gadus pēc oriģinālā "Star Trek" seriālā atainotajiem notikumiem. Kopumā tika uzņemtas 178 epizodes. Šajā seriālā skatītāji tika iepazīstināti ar daudzām jaunām citplanētiešu rasēm, kuras ietekmēja seriāla varoņu piedzīvojumus. Šī seriāla uzņemšanas laikā 1991. gadā nomira "Star Trek" visuma radītājs Džīns Rodenberijs.

Star Trek: Deep Space 9 (1993 — 1999)

Nākamais "Star Trek" seriāls atšķirībā no abiem priekšgājējiem risinājās kosmosa stacijā "Dziļais kosmoss 9" un šāda darbības vide ļāva seriāla autoriem izstrādāt vairākus, spēcīgus otrā plāna tēlus. Seriāls ataino notikumus, kas notiek apmēram tajā paša laikā, kad ST:TNG. Starpplanētu Federācija pēc 50 gadus ilgas okupācijas beigām pārņem Badžoriešu pārvaldībā nonākušo staciju "Dziļais kosmoss 9" un atklāj pirmo, stabilo tārpeju, kas savieno tālākos Galaktikas nostūrus ar šo staciju. Vienā brīdī stacija "Dziļais kosmoss 9" no vienkāršas un visu aizmirstas stacijas kļūst par dažādu politisku peripetiju krustpunktu. "Dziļais kosmoss 9" pārkāpa vienu no Džīna Rodenberija nerakstītajiem likumiem - nekādu konfliktu starp komandas locekļiem. Tieši dažādās kulturālās atšķirības ļāva seriāla autoriem izveidot daudz ticamākus tēlus. Pastāv uzskats, ka tieši ST:DS9 seriāla tēli ir vieni no vislabāk attīstītajiem tēliem visā "Star Trek" visumā. Kopumā tika uzņemtas 176 epizodes.

Star Trek: Voyager (1995 — 2001)

Arī seriāla "Voyager" notikumi risinās uz zvaigžņu kuģa - "Voyager". Jau seriāla pirmajā sērijā nezināms citplanētiešu spēks aizgādā "Voyager" uz otru Galaktikas malu un visa seriāla gaitā komanda cenšas atrast ceļu mājup, lai gan lidojot ar maksimālo ātrumu būtu nepieciešami 75 gadi.

Star Trek: Enterprise (2001 — 2005)

Atšķirībā no pārējiem seriāliem "Enterprise" ataino notikumus sākot ar 2151. gadu. Hronoloģiski "Enterprise" notikumi risinās pirms oriģinālajā seriālā atainotajiem notikumiem - Federācija vēl nav dibināta un cilvēce vēl tikai sper pirmos soļus starpzvaigžņu lidojumu sfērā. "Enterprise" ir arī pirmais "Star Trek" seriāls, kurš tika atcelts zemo reitingu dēļ. Pārējie seriāli tika veiksmīgi pabeigti.
NHL Ziemas klasika

NHL Ziemas klasika ir ikgadēja hokeja spēle, kura tiek aizvadīta NHL regulārās sezonas laikā atklātā stadionā.

Vēsture

Pirmā Ziemas klasikas izspēle notika 2008. gadā. Tajā uzvaru guva Pitsburgas "Penguins" hokejisti. Otrajā Ziemas klasikas spēlē 2009. gadā uzvaru guva Detroitas "Red Wings", 2010. gada spēlē uzvaru guva Bostonas "Bruins" hokejisti. 2011. gada Ziemas klasikas spēle notika Heinz Field stadionā Pitsburgā, Pensilvānijā, tajā Vašingtonas "Capitals" pārspēja Pitsburgas "Penguins" hokejistus. "Penguins" tā bija jau otrā dalība Ziemas klasikā.
Rēzeknes Svētās Trīsvienības evaņģēliski luteriskā baznīca

Vēsture

Vietā, kur šobrīd atrodas Trīsvienības baznīca pirms tam bija koka dievnams, kurš 1931. gadā tika nojaukts, lai tā vietā uzceltu ietilpīgāku baznīcu. Jaunās baznīcas celtniecība tika uzsākta 1933. gada 6. jūnijā, pēc arhitekta J. Cīruļa projekta. Tā pabeigta 1938. gada 7. augustā.
1944. gada 7. aprīlī baznīca cieta Sarkanās armijas aviācijas uzlidojumā, kurā tika bojāts tās jumts un ar triecienviļņiem izgāzti logu rāmji. PSRS okupācijas laikā baznīcu draudzei atņēma. 1949. gadā tajā izbūvē 2. stāvu, iekārtojot kino iznomāšanas kantori un kino demonstrēšanas zāli. Baznīca draudzei atgriezta 1994. gadā un tā no jauna iesvētīta lietošanai tā paša gada 20. novembrī. Pēc dievnama atgūšanas tajā notika atjaunošanas darbi.
Lauksaimniecības nodrošināšanas pārvalde

Lauksaimniecības nodrošināšanas pārvalde (angļu: Farm Security Administration) dibināta 1937. gadā, kad tika apvienotas ASV valdības Pārkārtošanas Pārvalde (Resettlement Administration) un Lauksaimniecības nodaļa (Department of Agriculture). Lauksaimniecības nodrošināšanas pārvalde (LNP) bija tā laika ASV prezidenta Frenklina Rūzvelta politiska pieeja cīņai ar Lielo depresiju un tās radītajām sekām ASV ekonomikā un tautsaimniecībā, un graudaugu neražu 20. gs. 30. gados. Pārvaldes pamatuzdevums bija palīdzēt trūkumā nonākušajiem lauksaimniekiem, nodrošinot viņus ar tehniku, piešķirot auglīgāku zemi, kā arī sniedzot iespēju lauksaimniecībā nodarbinātajiem iesaistīties industriālās ražošanas, pakalpojumu sfērā.
Liela nozīme cīņai ar Lielo Depresiju bija LNP fotogrāfijas nodaļai, kuru vadīta sociālais zinātnieks Rojs Straikers. Vadītāja galvenais uzdevums bija apkopot dažādu fotogrāfu uzņemtos fotoattēlus, kuri atspoguļoja LNP labos darbus, un nodot šos attēlus presei. Valdība deva norādes par attēliem, kādus tā vēlas redzēt. R. Straikers, savukārt, iestājās par fotoattēlu uzņemšanu mazās ASV pilsētās, fotoattēliem ar šo pilsētu iedzīvotājiem, tādējādi atspoguļojot reālo ainu – ekonomiskās krīzes skartos cilvēkus, viņu ikdienu un dzīves. Līdz ar to fotogrāfu uzņemtie attēli pievērsa sabiedrības un sociālo zinātnieku uzmanību valstī esošajai situācijai un pastāvošajām problēmām.
LNP darbība un fotogrāfijas nodaļa tika kritizēta, pielīdzinot to PSRS propagandai. ASV valdība un LNP darbinieki gan šādu salīdzinājumu noliedza, kā arī vārda propaganda vietā lietoja terminu publicitāte. Kritiski par nodaļas darbu izteicās arī mākslas fotogrāfs Ansels Adamss, apgalvojot, ka projektā iesaistītie nav fotogrāfi, bet gan bariņš sociologu ar kamerām.
LNP fotogrāfijas nodaļa kļuva par visnozīmīgāko piemēru valsts sponsorētam dokumentālam projektam. Daudzi projekta dalībnieki pēcāk tika nodēvēti par dižajiem fotogrāfiem. Viņu vidū bija: Volkers Evanss, Doroteja Lange, Rasels Lī, Artūrs Rotsteins, Bens Šāns, Mariona Posta Valkota. Šo autoru darbus bieži dēvē par Amerikas Lielās Depresijas cilvēku seju atklājējiem.
LNP darbojās līdz 1942. gadam, kad tā no Lauksaimniecības kļuva par Kara aģentūru un tajā nodarbinātie fotogrāfi nodarbojās ar kara fotogrāfiju uzņemšanu.