google/wiki40b huggingface dataset:
Dzelzs-ūdeņraža bareters

Uzbūve

Bareters sastāv no tievas dzelzs, retāk volframa stieplītes, kas ievietota stikla balonā, kurš piepildīts ar ūdeņradi.

Darbības princips

Pareizi izvēloties stieplītes garumu un šķērsgriezumu, tās pretestība caurplūstošajai strāvai palielinās tieši proporcionāli bareteram pieliktajam spriegumam (palielinoties temperatūrai, metālu pretestība pieaug). Tādējādi strāvas stiprums zināmās robežās paliek nemainīgs. Šādu efektu sauc arī par baretēšanu.

Izmantošana

Agrāk bareterus lietoja elektronu lampu un jonu ierīču kvēlstrāvas stabilizēšanai. Bareteri var darboties kā maiņstrāvas, tā arī līdzstrāvas ķēdēs.
Kārlis Bērziņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1898. gada 25. maijā Mores pagasta "Laģos" zemnieka Jāņa un Marijas (dzim. Tuparenes) Bērziņu ģimenē. Mācījies Mores pagastskolā un Mālpils proģimnāzijā, pēc tam komercskolā Maskavā. 1926. gadā beidzis Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultāti, 1939. gadā ievēlēts par fakultātes ārkārtas profesoru grāmatvedībā un bilances mācībā. No 1936. līdz 1940. gadam Latvijas Amatniecības kameras priekšnieka vietnieks. Kultūras fonda Revīzijas komisijas priekšsēdētājs. 1940. gada janvārī ievēlēts par Tautsaimnieku biedrības priekšsēdētāju. 1943. gadā, vācu okupācijas laikā, bijis Tautsaimniecības vārdnīcas redaktors, veicis zinātnisko darbu. Pēc padomju okupācijas turpinājis strādāt Ekonomikas fakultātē pēc savu pirmskara darbu noliegšanas. No 1958. līdz 1966. gadam - Latvijas Valsts Universitātes Ekonomikas fakultātes Grāmatvedības katedras vadītājs. No 1966. līdz 1971. gadam - Ekonomiskās informācijas mehanizētās apstrādes organizācijas katedras vadītājs.
Miris 1980. gada 9. martā Rīgā.
Juka Nevalainens

Biogrāfija.

Savus jaunības gadus viņš pavadīja Kitē. Viņa bundzinieka karjera sākās 11 gados, kad viņa mūzikas skolotājs pateica, ka ir izveidota jauna programma mūzikā un Juka iederētos kā bundzinieks. Viņš trenējās mājās. Viņa pirmā grupa bija „The Highway”, bet savai pirmajai īstajai grupai viņš pievienojās 15-16 gadu vecumā. Grupai bija mēģinājuma vieta, bet treniņi notika reti, tāpēc viņš pameta grupu un pievienojās Empu Vuorinenam un viņiem bija mēģinājuma vieta.
17 gados Empu jau bija sazinājies ar dziesmu rakstītāju un klavieru spēlētāju Tomasu Holopainenu. Tomass vēlējās, lai uzsākt akustiskā mūzikas projektu, kas vēlāk kļuva par Nightwish un viņiem vajadzēja bundzinieku un Empu ieteica Juku.
Pēc dažiem gadiem grupā, Juka dabūja sev profesionālu bungu komplektu. Viņš izmantoja šo aprīkojumu albumā „Wishmaster” un „Once”pasaules tūres beigās. Pašlaik viņš izmanto Tama bungas, Paiste šķīvjus un Pro-Mark kociņus. Viņš ir atpazīstams faniem kā Nightwish dalībnieks, kurš velkā galvas apsēju, pat šovu laikā un ar savu kociņu griešanu. Viņa papildus projekts ir grupa Sethian, bet grupa ir neturpina darbību, jo visiem grupas dalībnieki ir aizņemti ar savām grupām.
Fraternitas Rusticana

Fraternitas Rusticana ir Latvijas studentu biedrība (akadēmiskā organizācija), kuras pirmsākumi meklējami 1921. gada 2. novembrī Latvijas Universitātē nodibinātajā Jelgavas latviešu studentu biedrībā. 1926. gada rudenī tā tika pārveidota studentu - vīriešu slēgtā organizācijā, kas cieši sadarbojās ar Latviešu Zemnieku savienību un pauda zemniecības ideoloģiju. Jaunajai studentu organizācijai deva nosaukumu Fraternitas Rusticana - Zemnieku brālība.

Devīzes

Fraternitas Rusticana devīzes ir "Sirds - zemnieka gods" un "Laiki mainās - personība paliek".

Identitāte

Fraternitas Rusticana krāsu salikums ir zelts un violets.

Ievērojamākie vēstures notikumi

Par Fraternitas Rusticana Goda filistriem 1926. gada rudens semestrī tika uzņemti Latviešu Zemnieku savienības vadošie politiķi - Dr. agr. et Dr. oec. h.c. Kārlis Ulmanis, dipl. tautsaimnieks Ādolfs Klīve, agronoms Artūrs Alberings un skolu direktors Augusts Briedis. Kopš 1929. gada rudens semestra – arī prof. Dr. hist. h.c. Augusts Tentelis.
Konventa dzīvoklis Latvijas brīvvalsts laikā atradās L.Grēcinieku ielā 25 (kara laikā ēka gājusi bojā). Latvijas brīvvalsts laikā rustikāņi veidoja Latviešu zemnieku savienības Akadēmiskās sekcijas kodolu, viņu rokās atradās daudzi atbildīgi amati valsts iestādēs, saimnieciskos uzņēmumos, bankās utml.
Kārļa Ulmaņa autoritārā režīma gados Fraternitas Rusticana bija vadošā studentu akadēmiskā organizācija Latvijā.
Padomju okupācijas vara slēdza Fraternitas Rusticana 1940. gada 12. jūlijā. No 254 tā laika saimes dalībniekiem ap 30 kļuva par Baigā gada upuriem. Sāpīgus robus rustikāņu rindās cirta arī Otrais pasaules karš. Darbība tika atjaunota klaidā 1951. gadā, bet Latvijā to atjaunoja Zemnieku savienības vecbiedru grupa 1990. gada 30. augustā. Latvijas brīvvalsts laika statūtu darbība atjaunota 1993. gada 16. februārī. Atjaunotās Fraternitas Rusticana pazīstamākie filistri ir vairāki Latvijas Zemnieku savienības vadošie politiķi – bijušais valsts prezidents Guntis Ulmanis, Saeimas deputāts Aivars Berķis, biedrības ilggadēji seniori: vēsturnieks Elmārs Pelkaus, rakstnieks Francisks Usāns, uzņēmējs Jānis Java, mācītājs Visvaldis Varnesis Klīve, vēsturnieks Antonijs Zunda.
Latvijā tiek izdotas "Fraternitas Rusticana Vēstis", ASV - "Fraternitas Rusticana Informācijas biļetens".
Konventa dzīvoklis: Artilērijas ielā 34/2, Rīgā.
Elijas iela

Objekti

Elijas ielā 18 atrodas Rīgas Jēzus luterāņu baznīca, kas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Ēkas Elijas ielā 5 un 14 ir vietējas nozīmes arhitektūras pieminekļi.
Elijas ielā atrodas arī Baltkrievijas Republikas vēstniecība (Jēzusbaznīcas iela 12) un Latvijas Zinātņu akadēmija (Akadēmijas laukums 1).
Epolethaizivis

Izskats un īpašības

Epolethaizivis ir nelielas haizivis ar cilindrisku, slaidu ķermeni. Garākās no tām ir apmēra 1 metru garas. Tām ir īsa purna daļa un nāsis atrodas pašā purna galā. Acis izceļas uz galvas velvējuma kantes. Ūsas ļoti īsas. Mute kā visām haizivīm atrodas ķermeņa apakšpusē un tā ir tuvāk purngalam nekā acis. Krūšu un vēdera spuras ir biezas ar labi attīstītiem muskuļiem. Uz pleciem ir vai nu melni sedli, vai katrā sānā aiz krūšu spuras liels, melns laukums, kuru parasti iekļauj balts gredzens, uz ķermeņa rindojas vairāki mazi, melni raibumi. Krāsainākās un dekoratīvākās sugas dzīvo gar Papua-Jaungvinejas krastiem.
Let There Be More Light

Kompozīcija un ieraksts

Dziesmas autors ir Rodžers Voterss. Tā sākas ar spēcīgu basa rifu, kas daudzreiz atkārtojas līdz panta sākumam. Pantu, mierīgāko dziesmas daļu, iedziedājis Riks Raits, ko pavada Votersa čuksti, bet tam seko vētraina Deivida Gilmora iedziedāta atbilde. Dziesmā arī iekļauts Gilmora pirmais ģitāras solo, kas ierakstīts kādā no Pink Floyd albumiem.

Komerciālie panākumi

Singls tika izdots tikai ASV, dažos eksemplāros, savādākā versijā un neiekļuva pirktāko dziesmu topā. Grupa dziesmu izpildīja koncertos no 1968. līdz 1969. gadam, bieži kā papildus dziesmu.

Plānotā pārizdošana

Dziesmu bija plānots pārizdot kā dziesmas Money no The Dark Side of the Moon pārpirmveidotā izdevuma singla B pusi, bet singla izdošana tika atcelta.
Lībagu pagasts

Upes

Lībagupe, Zāgstrauts.

Ezeri

Bezdubeņu ezers, Bērzene, Kalnezers, Kamparezers, Mundigezers, Sirdsezers, Stulbiņezers, Velna Acs, Vēzene, Ābeļezers, Čumalezers.

Vēsture

Mūsdienu Lībagu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Lībagu muiža (Gut Lipsthusen, Lībagi), Stendes muiža (Gut Stenden, Dižstende).
1935. gadā Lībagu pagasta platība bija 58,4 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Lībagu un Aklāciema ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Lībagu ciemam 1961. gadā pievienoja daļu Talsciema ciema teritorijas, 1979. gadā - Stendes lauku teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Talsu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas: Mundigciems (pagasta centrs), Dižstende, Lībagi, Aklaisciems.
Šušanna Sargsjana

Biogrāfija

2010. gadā uzvarējusi Armēnijas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. Vairākkārt piedalījusies Armēnijas sieviešu šaha čempionātu finālos, kuros 2012. gadā ieņēmusi 4. vietu, bet 2015. gadā palikusi 5. vietā. 2014. gadā uzvarējusi Armēnijas sieviešu šaha čempionātā.
Pārstāvējusi Armēnijas komandu Pasaules šaha olimpiādē, kurā piedalījusies 2014. gadā.
Kuntas Kinteha sala

Kuntas Kinteha sala (angļu: Kunta Kinteh Island; agrāk pazīstama arī kā Džeimsa sala un Svētā Andreja sala) ir sala Gambijā, Gambijas upes grīvā, 30 kilometru attālumā no upes ietekas Atlantijas okeānā. Tā ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Sala ir smagi cietusi no erozijas, un pašlaik tā ir vienīgi 1/6 no tās izmēra 17. gadsimtā. Ja uz salas nebūtu uzbūvēts forts, tā būtu aizskalota pavisam. Pašlaik sala tiek aizsargāta no tālākas erozijas.

Vēsture

No 1651. līdz 1661. gadam sala bija Kurzemes hercogistes kolonija, šajā laikā šeit uzbūvēja Jēkaba fortu. 1664. gadā to pārņēma Anglija, Jēkaba forta nosaukumu angliskojot par Džeimsa fortu. Starp 1661. un 1664. gadu uz salas valdīja holandieši. 1695. gadā salu iekaroja franči, 1697. gadā to atkal pārņēma angļi, bet 1702. gadā - franči. Šajā laika posmā forts tika izpostīts un uzbūvēts no jauna vairākas reizes. 1750. gadā to pārņēma Gambijas administrācija. Pēc 1779. gada forts vairs netika izmantots.
2011. gada 6. februārī salas oficiālais nosaukums tika nomainīts uz Kuntas Kinteha sala, lai dotu salai nosaukumu ar vietējo nozīmi.
Ŗ

Ŗ ([rʲ]), jeb mīkstinātais r, ir vēsturisks latviešu alfabēta burts, kas tika lietots visos latviešu valodas tekstos līdz 20.gadsimtam. Burts 'ŗ' tika lietots, lai atzīmētu mīkstinātu, jeb palatalizētu r skaņu. Valodas izrunai vienkāršojoties 'ŗ' skaņa laika gaitā sāka no sarunvalodas izzust un 19.gs beigās kopā ar skaņu salikumiem 'pj', 'bj', 'mj', 'vj' jau bijis izzudusi no izrunas gandrīz visās latviešu valodas izloksnēs ārpus Kurzemes dienvidiem. Burts 'ŗ' pirmo reizi no latviešu alfabēta izņemts 1938. gadā, drīz vien pēc tam atjaunots un noteikts kā obligāts skolās un fakultatīvs ārpus tām. Burtu 'ŗ' 1946. gadā pēc Latvijas okupācijas pārtrauca oficiāli lietot.
Mūsdienās to turpina lietot vairākums trimdas latviešu, kā arī vairākas izdevniecības Latvijā.
Jaguāra kakts

Sižets

Filma stāsta par kristīgu misiju "Rinkonu del Tigre", kuru 1946. gadā Bolīvijas mūža mežos dibināja Brazīlijas latviešu baptisti no Palmas kolonijas. "Rinkonu del Tigre" bija no mežiem izvilināt ajoru cilts indiāņus, lai tos integrētu civilizētā sabiedrībā. Tomēr šajā civilizēšanas misijā pēc 60 darba gadiem kaut kas, šķiet, ir nojucis. Pieraduši pie dzīvošanas misijas paspārnē, ajori nevēlās ne atgriezties džungļos, ne uzturēt paši sevi.
Sergejs Paradžanovs

Biogrāfija

Paradžanovs kļuva starptautiski pazīstams ar filmām "Aizmirsto senču ēnas" (1965) un "Granāta krāsa" (1968), aizsākot "jauno padomju vilni" un "poētisko kino". Paradžanovs izveidoja savu kinomākslas stilu, kas atšķīrās no Padomju Savienībā valdošā sociālistiskā reālisma. Viņš kritizēja padomju kultūrpolitiku, cenzūru, aizstāvēja apsūdzētos Ukrainas inteliģences pārstāvjus, nonākot konfliktā ar padomju varas iestādēm. Arī personības izpausmes un dzīves stils kontrastēja ar padomju dzīvesveidu. Tas tika izmantots 1973. gadā, apsūdzot viņu par viendzimuma sakariem. Paradžanovs četrus gadus pavadīja cietumā, tika atbrīvots tikai starptautiskas atbalsta kampaņas rezultātā.
Paradžanova filmas netika plaši demonstrētas, viņam ilgstoši bija liegts strādāt kino. Paradžanovs varēja atsākt veidot filmas tikai 1983. gadā. Viņš uzņēma starptautiski atzītas filmas "Leģenda par Suramas cietoksni" (1985) un "Ašiks Keribs" (1988). Paradžanovam ir darbojies arī kā mākslinieks, viņam ir daudz zīmējumu un kolāžu, viņš veidojis instalācijas un skulptūras.

Dzīves beigas

1989. gadā Paradžanovam diagnosticēja plaušu vēzi. Viņu operēja Maskavā, bet bija jau izveidojušās metastāzes. 1990. gadā pēc Francijas prezidenta Fransuā Miterāna uzaicinājuma Paradžanovs ārstējās Parīzē. Tomēr viņa stāvoklis turpināja pasliktināties. 20. jūlijā Paradžanovs atgriezās Erevānā, kur tajā pašā dienā slimnīcā nomira. Atvadīšanās no režisora notika Armēnijas Operas un baleta teātrī, tūkstošiem cilvēku pavadīja viņu pēdējā gaitā. Paradžanovs apglabāts Komitasa panteonā Erevānā.
Mercedes F1

Dalība Grand Prix un Formula 1 čempionātā

1930. gados Mercedes piedalījās Grand Prix čempionātos. Tolaik dominēja viņu un Auto Union mašīnas. Krāsas un ātruma dēļ šo marku sacīkšu auto iesauca par sudraba bultām. 1954. un 1955. gadā komanda uz laiku atgriezās, lai piedalītos Formula 1 pasaules čempionātā un tās braucējs Huans Manuels Fanhio šajā komandā izcīnīja divus no saviem pieciem tituliem.
Mercedes pameta autosportu pēc 1955. gada Lemānas avārijas, kad Pjēra Levega vadītā Mercedes mašīna ielidoja tribīnēs, nogalinot 84 skatītājus un pilotu.

Dzinēju piegāde

Sākot ar 1993. gada sezonu Mercedes sāka apgādāt Sauber F1 komandu ar dzinējiem. Divus gadus vēlāk viņi sāka piegādāt motorus McLaren komandai un iegādājās daļu komandas akciju. Kopš tā laika McLaren ir izcīnījuši trīs čempionu titulus un vienu konstruktoru kausu. 2009. gadā Mercedes sāka apgādāt arī Brawn GP un Force India, no kuriem pirmā komanda izcīnīja gan konstruktoru kausu, gan čempiona titulu.

Mercedes GP saknes

No 1958. līdz 1998. gadam F1 piedalījās Tyrrell Racing komanda. 1999. gadā tā mainīja īpašnieku un nosaukumu uz British American Racing. Tā sāka sadarboties ar Honda un 2006. gadā piedalījās ar nosaukumu Honda F1. 2008. gada decembrī finanšu krīzes dēļ komanda no atsauca dalību čempionātā, tādēļ to nopirka tās vadītājs Ross Brons un pārsauca par Brawn GP. Ar šādu nosaukumu komanda piedalījās vienu sezonu.
Dekāde

Dekāde ir desmit dienu ilgs laika posms. Dažkārt latviešu valodā kļūdaini ar dekādi apzīmē desmitgadi (šādu nozīmi izmanto citās valodās, piemēram angļu).
Rumbula (Stopiņu novads)

Getliņu izgāztuve

Getliņu purva malā, pie robežas ar Salaspils novadu ir izvietots ievērojamākais objekts Rumbulā: Getliņu izgāztuve - uzņēmuma "Getliņi EKO" apsaimniekotais lielākais sadzīves atkritumu poligons Latvijā, kur tiek savākti, šķiroti un uzglabāti atkritumi no Rīgas pilsētas. Atkritumu kalns ir ievērojami augstāks par apkārtējo Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumu, sasniedzot aptuveni 40 m vjl. augstumu. Šī ir lielākā atklātā atkritumu izgāztuve Baltijā un Ziemeļeiropā, viegli pieejamā barība piesaista arī lielu kaijveidīgo putnu daudzumu. Izgāztuvē vienlaicīgi esošo kaiju skaits ir mērāms vairākos tūkstošos, to vidū sastapti arī Latvijā retu sugu putni, piemēram, tieši šeit vienīgās divas reizes novērota Vidusjūras kaija.
Irina Zakurdjaeva

Biogrāfija

No 1997. līdz 2002. gadam pārstāvējusi Krieviju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros labāko rezultātu sasniegusi 2001. gadā Patrā, kad izcīnījusi bronzas medaļu Eiropas junioru šaha čempionātā U20 meiteņu vecuma grupā. Krievijas jauniešu šaha čempionātos 1999. gadā kopā ar Tatjanu Kosincevu, Jekaterinu Polovņikovu un Nadeždu Kosincevu dalījusi pirmo vietu meiteņu vecuma grupā U18, bet 2000. gadā šajā pašā vecuma grupā izcīnījusi uzvaru, apsteidzot Nadeždu Kosincevu un Olgu Ziminu, kā arī 2001. gadā bijusi otrā meiteņu vecuma grupā U20.
2007. gadā Stambulā dalījusi otro vietu atklātajā turnīrā (uzvarējis Mihails Gurevičs) un Drēzdenē ieņēmusi 9. vietu Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm, tādējādi kvalificējoties Pasaules šaha čempionātam sievietēm. Piedalījusies 2008. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Naļčikā, kurā 1. kārtā zaudējusi Žuaņai Lufei. 
2009. gadā ieņēmusi ceturto vietu Sansevastjanas starptautiskajā šaha turnīrā sievietēm (uzvarēja Sofija Miljē). 2010. gadā izcīnījusi sudraba medaļu Maskavas pilsētas šaha čempionātā sievietēm (uzvarēja Nazi Paikidze) un dalījusi pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā sievietēm Erfurtē.
Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2003. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Bebru Kartupeļu dumpis

Bebru Kartupeļu dumpis (krievu: Картофельный бунт в Яунбебри) bija klaušu laiku latviešu zemnieku nemieri, kas norisinājās 1841. gadā Jaunbebru muižā un apkārtējos muižu pagastos.
108 zemniekus notiesāja (to starpā arī vienu sievieti), piespriežot smagus miesas sodus un pēc tam izsūtīšanu uz Sibīriju vai nodošanu zaldātos. Eksekūcijas izpildīja 1841. gada 4. decembrī.

Priekšvēsture

1840. gados Vidzemē, cerot rast ķeizara Nikolaja I un pareizticīgās baznīcas atbalstu, zemnieki no luterticības pārgāja pareizticībā. 1841. gadā zemnieki masveidā devās uz Rīgu, lai iegūtu atļaujas izceļot uz Jaunkrieviju (tagad Ukrainas dienvidu daļā) un tur tiktu pie zemes. Vidzemes guberņas varas iestādes zemniekus arestēja, nopēra un sūtīja atpakaļ, tomēr nemierus apturēt neizdevās.
Vidzemes apriņķus apceļoja zemes tiesneši apbruņotu karavīru pavadībā.

Norise

1841. gada 8. septembrī Jaunbebru muižā ieradās karaspēka daļa tiesas adjunkta Tranzē vadībā, lai apcietinātu aģitācijā par pāriešanu pareizticībā un izceļošanu apvainoto Āpšu (Āpškalna) māju saimnieku Viļumu Preisi. Tā kā saimnieks bija aizbēdzis, karaspēku nosūtīja piespiest zemniekus novākt kartupeļus muižas laukos. Desmit kareivu lielo vienību aplenca ap 50 vīru liels zemnieku pūlis ar dakšām, mietiem un akmeņiem.
Sadursmē zemnieki ievainoja kara tiesas komisāru Helmani un piespieda karavīrus atkāpties uz Jaunbebru muižas kungu māju. Nemiernieki sagūstīja adjunktu Tranzē, bet viņam izdevās slepus aizbēgt uz Odzienas muižu.
Baltijas ģenerālgubernators Kārlis Magnuss fon der Pālens pavēlēja Tranzē apspiest nemierus ar divām karaspēka rotām, kurām pretī stājās Bebru, Kokneses, Meņģeles, Aderkašu un citu Kokneses un Madlienas draudzes novadu muižu pagastu zemnieki. Apcietināja 33 nemierniekus.
3. oktobrī nemieru vietā ieradās vēl piecas rotas kājnieku, 40 kazaku ar diviem lielgabaliem, kas apspieda dumpi un apcietināja visus nemierniekus.
Vidzemes guberņas kara tiesa tiesneša Ungerna-Šternberga vadībā atzina par vainīgiem 108 zemniekus un piesprieda dažādus miesas sodus un izsūtīšanu uz Sibīriju, piemēram, četrus Jaunbebru muižas zemniekus dzina caur 1000, 17 caur 500, bet sešus caur 150 karavīru ierindu. Soda izpildīšanā 4. decembrī pēc divu lielgabalu šāvieniem bija spiesti noskatīties visi Jaunbebru muižas iedzīvotāji, arī 230 muižas pagasta tiesas vīri, 386 apkārtējo muižu pagastu locekļi. Daži no sodītajiem drīz nomira.
Viļums Preisis, Reinis Tālmanis un vēl seši dumpja organizatori tika aizdzīti uz Sibīriju katorgā.

Piemiņa

Mūsdienās Jaunbebru muižas parka malā atrodama soda priede un sarkanā šķūņa drupas, pie kurām 2006. gadā atklāja piemiņas plāksni. Plāksnes atklāšanā piedalījās arī Preisu un Tālmaņu dzimtu pārstāvji.
Strava

Segmenti

Tīmekļa vietnē pieejams dalībnieku rangs pēc uzrādītā laika dažādos ceļa posmos, atsevišķi nodalot vīriešus un sievietes. Katra posma līderim tiek piešķirts "kalnu karaļa/karalienes" tituls (angļu: King of the Mountain (KOM), Queen of the Mountain (QOM). Tāpat tiek piedāvāta iespēja komentēt un atzinīgi novērtēt atsevišķus braucienus. Šos braucienus var arī saglabāt privātus un citiem dalībniekiem neredzamus. Atkarībā no kartes pietuvinājuma līmeņa, populārākie segmenti parādās arī ģeogrāfiskajā meklēšanā.
Latvijas Sociālistiskā partija

Vēsture

Partija ir dibināta 1994. gadā. Tās pirmais priekšsēdētājs bija Filips Stroganovs. 1994. gadā LSP saraksts ieguva 4 vietas Rīgas domē, bet 1995. gadā — 5 mandātus Saeimā. 1996. gadā, norobežojoties no "Līdztiesības", partijai palika 3 deputāti (Aleksandrs Golubovs, Martijans Bekasovs, Oļegs Deņisovs). 1997. gadā Rīgas domes vēlēšanās par deputātu no LSP kļuva I. Ivanovs. No 1998. līdz 2003. gadam LSP bija apvienības PCTVL dalībniece. Piedaloties 1998. gada Saeimas vēlēšanās PCTVL sastāvā, LSP saņēma 4 vietas (A. Golubovs, M. Bekasovs, O. Deņisovs, B. Rastopirkins) no 16 apvienībai kopā. No 1999. līdz 2015. gadam partijas priekšsēdētājs bija Alfrēds Rubiks. 2001. gadā no PCTVL saraksta Rīgas domē bija ievēlēti 13 deputāti. Vienīgais LSP pārstāvis to vidū bija I. Ivanovs. 2002. gadā PCTVL Saeimas vēlēšanās ieguva 25 vietas. To starpā bija ievēlēti 5 LSP pārstāvji — A. Golubovs, M. Bekasovs, O. Deņisovs, N. Kabanovs un S. Fjodorovs. 2003. gadā, partijai izstājoties no PCTVL, no tās aizgāja daļa biedru ar Nikolaju Kabanovu priekšgalā. LSP frakcijas Saeimā eksistencei nepieciešamo piekto deputātu piekrita "komandēt" pie sociālistiem Tautas Saskaņas partija. 2004. gadā Eiroparlamenta vēlēšanās partija ieguva 1,6% balsu, nepārvarot 5% barjeru. 2005. gadā LSP Rīgas domes vēlēšanām izvirzīja ar apvienību "Dzimtene" apvienotu sarakstu, no kura bija ievēlēti 8 deputāti. No tiem sociālistu pārstāvji bija partijas priekšsēdētāja dēls Artūrs Rubiks (kas sarakstā bija pirmais un guva visvairāk plusu no vēlētājiem), I. Ivanovs un Igors Zujevs. 2005. gada decembrī partija iestājās apvienībā "Saskaņas centrs", bet 2006. gadā, tās sastāvā piedaloties 9. Saeimas vēlēšanās, par Saeimas deputātiem kļuva sociālisti A. Golubovs, Ar. Rubiks, O. Deņisovs un S. Fjodorovs. 2011. g. 8. maijā divi tā saucamie "antifašisti", no kuriem viens ir Saskaņas Centra apvienībā esošās Latvijas Sociālistiskās partijas biedrs, apķēpā nacistu upuriem veltīto memoriālu Biķerniekos ar nacistiskiem simboliem un saukļiem.

Vadība

2015. g., XIX kongresā, no partijas priekšsēdētāja amata atkāpās Alfrēds Rubiks. Priekšsēdētāja pienākumus sāka pildīt viņa vietnieks Vladimirs Frolovs.

Prese

Līdz 1999. g. vistuvākais LSP bija nedēļraksts "Будни".
Līdz 2001. gadam draudzīga partijai bija arī tās biedra V. Farbera vadītā dienas avīze "Панорама Латвии" (1991—2003).
No 2003. līdz 2006. g. partija regulāri izdeva mēnešrakstus "Latvijas Sociālists" un "Социалист Латвии" (2007.—2009. g. izdoti vēl 6 laidieni).
Emperia Holding

Vēsture

Emperia Holding priekštecis bija Artura Kavas (Artur Kawa) 1990. gada 15. jūnijā dibināts individuālais uzņēmums. Decembrī tika piesaistīts partneris Jaroslavs Vaverskis (Jarosław Wawerski), un uzņēmums tika pārveidots par privāto partnerību Eldorado s.c. Sākumā tas nodarbojās ar pārtikas produktu izplatīšanu.
1991. gadā tika atvērta Eldorado filiāle Riki.
1994. gada 30. novembrī dibināta akciju sabiedrība Eldorado S.A., kas darbojās tajā pašā jomā kā Eldorado s.c.
1994. gadā dibināts uzņēmums Eden Sp. z o.o. (tagad Stokrotka), lai sāktu mazumtirdzniecību.
1995. gadā Eldorado s.c. darbība tika pārtraukta, un tās īpašnieki pārņēma Eldorado S.A. daļu B sērijas akciju; pārējās akcijas ieguva jauni akcionāri Edvards un Gžegožs Vaverski.
1996. gadā atvērts pirmais Stokrotka veikals.
1997. gada novembrī Eldorado S.A. tika pievienots otrs lielākais pārtikas produktu izplatītājs Polijas dienvidaustrumos Mad-Max Sp. z o.o.
1999. gada janvārī tika piesaistīts jauns investors Polish Enterprise Fund L.P. un reorganizēta Eldorado S.A. grupas kapitāla struktūra.
2000. gada septembrī dibināts meitas uzņēmums Groszek Sp. z o.o. ar mērķi izveidot pārtikas veikalu tīklu pēc franšīzes principa.
2001. gada janvārī dibināts meitas uzņēmums Elpro Sp. z o.o, kam nodeva uzņēmuma grupas nekustamo īpašumu pārvaldīšanu. Aprīlī Eden Sp. z o.o. pārdēvēts par Stokrotka Sp. z o.o.
2001. gadā veikts Eldorado S.A. sākotnējais publiskais piedāvājums, un 2002. gada janvārī tā akcijas sāka kotēt Varšavas fondu biržā.
2002. gada jūlijā dibināts meitas uzņēmums Infinite Sp. z o.o., lai nodrošinātu B2B platformu eHurtownia un eProducent atbalstu.
2006. gadā notika apvienošanās ar kapitāla grupu BOS.
2007. gada maijā uzņēmuma nosaukums mainīts uz Emperia Holding S.A.
2011. gada beigās vairumtirdzniecības operācijas (uzņēmums Tradis sp. z o.o.; tagad Eurocash Dystrybucja) tika pārdotas Eurocash grupai.
2015. gadā iegādāts IT uzņēmums itBCG.
2017. gada 23. novembrī noslēgta vienošanās par Emperia Holding akciju pārdošanu Lietuvas tirdzniecības uzņēmumam Maxima Grupė. 2018. gada 4. aprīlī šo pārņemšanu atļāva Polijas Konkurences padome. Darījums pabeigts 18. aprīlī Maxima iegūstot 93,66 % Emperia kapitāldaļu.