google/wiki40b huggingface dataset:
Gauja (stacija)

Vēsture

Gaujas pieturas punkts tika atvērts 1934. gadā.
Līdz Otrā pasaules karu starp Lilasti un Gauju bija stacija Garezers.
Gabriels Bengtsons Uksenšerna

Dzīvesgājums

Dzimis 1586. gada 18. martā Lindholmas muižā (Lindholmens gård) brīvkunga Bengta Gabrielssona Uksenšernas un viņa pirmās sievas Zigrīdas ģimenē. Viņa jaunākais pusbrālis bija Bengts Bengtsons Uksenšerna (1591—1643), bet brālēns Zviedrijas kanclers grāfs Aksels Uksenšerna (1583—1654).
Studēja ārvalstu universitātēs, pēc atgriešanās dzimtenē 1606. gadā stājās karaļa Kārļa IX dienestā. 1610. gadā Stokholmā apprecējās ar Annu Baneri (Banér, 1585—1656). 1611. gadā jaunais Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs viņu iecēla par Zviedru Igaunijas gubernatoru. No 1617. gada viņš darbojās Zviedrijas valdībā, piedalījās Poļu—zviedru kara apgādes organizēšanā un sekojošajās miera sarunās.
1625. gadā karalis Gustavs II Ādolfs iekarotās Vidzemes teritorijā Gabrielam Uksenšernam piešķīra Krimuldas pili un tai blakus esošo Englārtes muižu, bet 1626. gadā Ahjas muižu (Aya) un Alterturnas muižu (Altenturn, Vana-Kastre) Tērbatas apriņķī, Vennu muižu (Wenden, Võnnu) Lēnes apriņķī. No 1631. līdz 1633. gadam viņš bija Somijas gubernators.
Karalienes Kristīnes valdīšanas laikā 1634. gadā tika iecelts par valsts mantzini, tajā pašā gadā viņš nopirka Aumeisteru muižu Vidzemē. 1645. gadā viņu iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru. 1647. gadā gubernators Uksenšerna slimības dēļ lūdza sevi atcelt no šī amata. 1651. gadā viņam piešķīra Koršolmas un Vāsas grāfa titulu un plašus zemes īpašumus Somijā, bet 1652. gadā paaugstināja par valsts admirāli.
Miris 1656. gada 12. decembrī Edsbergas pilī, apglabāts Fasternas baznīcā (Fasterna kyrka). Aumeisteru muižu mantoja viņa dēls grāfs Bengts Uksenšerna.
Velesa

Pilsētas nosaukums

Pilsēta ir nosaukta slāvu dieva Velesa vārdā. Pēc Otrā pasaules kara komunistiskās Dienvidslāvijas laikā pilsēta tika saukta par Titova Velesu, Josipa Broza Tito vārdā. Pēc Maķedonijas neatkarības iegūšanas pilsēta atguva savu vēsturisko nosaukumu Velesa.
Grieķu valodā šo pilsētu sauc Βελεσσά (Velessá) vai Βελεσά (Velesá).

Vēsture

Velesas teritorija ir bijusi apdzīvota jau vairāk kā tūkstošgadi. Antīkajā laikā tā bija Paonijas pilsēta Bilazora (grieķu: Βυλαζῶρα), kuru apdzīvoja trāķieši un, iespējams, arī illīrieši.
Pirms Balkānu kariem pilsēta bija Osmaņu impērijas sastāvā ar nosaukumu Köprülü.
Iterbijs

Izotopi

Dabā iterbijs ir sastopams septiņos izotopos. Visizplatītākais ir iterbijs–174 (32,026% no kopējā daudzuma). Vēl lielā koncentrācijā atrodami iterbijs–172 (21,68%), iterbijs–173 (16,103%), iterbijs–171 (14,09%) un iterbijs–176 (12,996%). Stipri mazāk ir iterbijs–170 (2,982%) un iterbijs–168 (0,123%). Visi dabā atrodamie iterbija izotopi ir stabili.
Ir zināmi vēl mākslīgi iegūti iterbija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 148 līdz 181. Visstabilākais no tiem ir iterbijs–169, kura pussabrukšanas periods ir 32,018 dienas.

Ieguve

Ik gadu iegūst aptuveni 50 tonnas iterbiju. To visvairāk iegūst Ķīnā, Amerikas Savienotajās Valstīs, Brazīlijā, Indijā, Šrilankā un Austrālijā. Tiek lēsts, ka iterbija daudzuma ir aptuveni miljons tonnas.

Vēsture

Iterbiju 1878. gadā atklāja šveiciešu ķīmiķis Žans Šarls Galisārs de Mariņjaks (Jean Charles Galissard de Marignac). Ķīmiskā elementa nosaukums ir radies no Zviedrijas ciema Iterbī nosaukuma. Netālu no šīs pilsētas ieguva iterbīta minerālu, no kura pirmo reizi tika iegūts iterbijs. Tīrā veidā iterbijs pirmo reizi tika iegūts 1937. gadā.
Aleksandra Pahmutova

Biogrāfija

Aleksandra Pahmutova piedzima 1929. gadā Lejasvolgas novadā, Beketovkas ciemā. Jau bērnībā izcēlās ar muzikālām dotībām. Trīs gadu vecumā sacerēja pirmās melodijas, bet piecu gadu vecumā — skaņdarbu klavierēm. 1936. gadā iestājās pilsētas mūzikas skolā, kurā mācījās līdz kara sākumam. Tika evakuēta uz Karagandu, kur turpināja mācīties mūziku (1942—1943). Vēlāk tika uzņemta Centrālajā mūzikas skolā Maskavā. 1948. gadā Pahmutova uzsāka studijas Maskavas Konservatorijas kompozīcijas nodaļā, ko pabeidza ar izcilību 1953. gadā. 1956. gadā pabeidza aspirantūru.
Pahmutova bijusi valdes sekretāre Krievijas Komponistu savienībā (1973—1995), kā arī PSRS Komponistu savienībā (1968—1991).
Precējusies ar dzejnieku Nikolaju Dobronravovu, kas ir tekstu autors daudzām Pahmutovas dziesmām.

Dziesmas

Pahmutova sarakstījusi vairāk nekā 400 dziesmas. Daudzas no tām kļuvušas plaši pazīstamas PSRS teritorijā. Starp populārākajām ir tādas dziesmas kā Надежда, Мелодия, Беловежская пуща, Нежность, Команда молодости нашей, Как молоды мы были, Знаете, каким он парнем был, И вновь продолжается бой.
Pahmutovas dziesma До свиданья, Москва tika izpildīta kā atvadu dziesma Maskavas olimpisko spēļu noslēguma ceremonijā 1980. gadā.

Mūzika kinofilmām

Pahmutovas sarakstījusi mūziku daudzām kinofilmām. Pazīstamākās no tām ir Девчата (1961), Жили-были старик со старухой (1965), Три тополя на Плющихе (1968), О спорт, ты — мир! (1981), Битва за Москву (1985), Сын за отца (1995).
Puikule (stacija)

Vēsture

Puikules (Puiķeles) šaursliežu dzelzceļa pietura ierīkota līdz ar līnijas Ainaži—Valmiera—Smiltene starp Ārciema un Ozolu pieturām uzbūvēšanu 1912. gadā. Kad 20. gadsimta 30. gados tika būvēta platsliežu līnija no Rīgas uz Rūjienu, tā pie Puikules krustoja Ainažu šaursliežu dzelzceļu, līdz ar to Puikule 1935. gada 23. novembrī kļuva par svarīgu mezgla staciju. Tika uzbūvētas divas staciju ēkas — platsliežu un šaursliežu dzelzceļu vajadzībām (tās 1944. gadā uzspridzināja aizejošā vācu armija). Padomju laikā, 1958. gadā, pie stacijas Rūjienas virzienā tika uzbūvēta kūdras pārkraušanas estakāde; arī tagadējā stacijas ēka būvēta padomju laikā. 1998. gadā šaursliežu ceļi stacijā tika nojaukti, bet pēc 2005. gada demontēti arī platsliežu ceļi.
Rita (filma)

Sižets

2. pasaules kara pēdējā vasara kādā Latvijas zvejniekciemā. Desmitgadīgā Rita, riskējot ar dzīvību, kopj un apgādā ar visu nepieciešamo zvejnieku izglābtos 4 karagūstekņus - francūzi, krievu un divus latviešus, kuri paslēpti vācu armijas par noliktavu pārvērstas skolas bēniņos.

Filmēšanas grupa

Pirotehniķis: Eigino Oškalns
Tirāns

Mūsdienu valodā tirāns ir vienpersonisks valdnieks, kam ir absolūta vara valstī vai kādā organizācijā. Šāda valdnieka vadītu iekārtu sauc par tirāniju. Terminam ir negatīva pieskaņa, un tas tiek saistīts ar bargu un cietsirdīgu valdītāju, kurš rīkojas savās vai pavisam nelielas iedzīvotāju daļas interesēs. Vārds ir cēlies no grieķu valodas vārda τύραννος (tyrannos), kas nozīmē "neleģitīms valdnieks".

Aisimneti

Aisimneti, tulk. - tie, kas atceras (likumus), Senajā Grieķijā tika ievēlēti uz mūžu vai uz noteiktu laika periodu, kad iestājās konflikta situācijas. Viņiem bija īslaicīgas valdnieka pilnvaras. Aisimneti sarakstīja: 1. likumdošanu; 2. īpašuma attiecības; 3. cilvēku attiecību regulēšanu (aizliedza atriebības).

Grieķu tirānija

Antīkās Grieķijas tirānu ziedu laiki bija 6. gs. pr. Kr., kad Kleistēnijs (Cleisthenes) valdīja Sikjonā, Peloponēsā, bet Polikrāts valdīja Samosā. Šajā laikā notika ļoti daudz konfliktu un valdību maiņu. Šis laiks sakrīt arī ar persiešu intereses parādīšanos par grieķu zemēm. Nereti tirāni centās persiešus iegūt par sabiedrotajiem, lai spētu noturēties pie varas. Tirānija šajā laikā ne vienmēr tika uzskatīta par negatīvu parādību, jo krīzes brīžos tirāni spēja centralizēt valsti, kā arī reformēt ekonomiku.

Populārisms

Grieķu tirānija daudzos gadījumos izauga no cīņas starp tautu un aristokrātiem vai priesteriem-karaļiem, kuru pretenzijas pēc varas bija balstītas uz tradīcijām un varas pēctecību. Varas gāšanas gadījumos tautas ieceltie tirāni nereti, vismaz viņu valdīšanas pirmajā pusē, bija populāri. Piemēram, tirānu Peisistrātu tautā ilgi atcerājās par gadījumu, kad viņš atbrīvoja kādu zemnieku no nodokļiem, sakarā ar viņa zemes gabala neauglību. Īpatnēja bija arī viņa nākšana pie varas Atēnās, jo tā notika ar tautas (nabadzīgāko kalnu iedzīvotāju) atbalstu, kas viņam piešķīra miesassardzi pēc inscenēta uzbrukuma.

Sicīlijas tirāni

Tirāni Sicīlijā uzradās līdzīgu iemeslu dēļ, bet kartāgiešu uzbrukums ieildzināja tirāniju, atvieglojot militāro līderu nokļūšanu pie varas. Tirāni kā Gelo, Hiero I, Hiero II, Dionīsijs Vecākais, Dionīsijs Jaunākais uzturēja plašu galmu un kļuva par kultūras patroniem.
Kukaiņēdāji augi

Kukaiņēdāji augi ir augi, kuri iegūst barības vielas (bet ne enerģiju), noķerot un sagremojot kukaiņus, posmkājus, nelielus dzīvniekus vai vienšūņus. Kukaiņēdāji augi ir pielāgojušies augt vietās, kur augsne satur maz augiem nepieciešamās barības vielas it sevišķi slāpekli, piemēram, purvos. Čārlzs Dārvins 1975. gadā sarakstīja "Kukaiņēdāji augi" — pirmo plaši zināmo traktātu par šādiem augiem.
Kukaiņēdāji augi pārstāv vairāk kā divpadsmit ģintis, un šī klasifikācija sevī ietver vismaz 583 augu sugas, kuras pievilina, noķer un nogalina savu upuri, no tiem absorbējot visas pieejamās barības vielas. Papildus tām, eksistē vairāk nekā 300 daļēji plēsonīgu augu sugu vairākās ģintīs, kurām ir raksturīgas dažas, bet ne visas kukaiņēdāju augu iezīmes. Tiek uzskatīts, ka augu plēsīgā daba, ir attīstījusies piecās dažādās augu kārtās neatkarīgi vienai no otras.

Dzīvais mušpapīrs

Netālu no rasenes starp dzērvenēm un vaivariņu ceriem savu upuri gaida cits plēsīgs augs — kreimule.
Rasenei ir balti ziedi, bet kreimulei tie ir gaiši violeti. Kreimulei nav matiņu. Kukaiņus tā saķer tieši uz lapu virsmas. Odi un mušas pielīp pie tām kā pie mušpapīra. Šajā traģiskajā pantomīmā, kas norisinās purva sūneklī, ļoti aktīvi darbojas auga lapas. Tās lēni apliecas ap saviem upuriem un pamazām virza tos uz centru, kur atrodas vairāk gremošanas gļotu.
Vēl ilgi pirms tam, kad zinātnieki augu valstī atklāja kukaiņēdājus, Lapzemes iedzīvotāji kreimules lapas lietoja siera pagatavošanā. Parasti pienam piejauc fermentu, kas iegūts no teļa kuņģa, un piens sarecē. Izrādās, ka ar kreimules sulu piens sarec ne sliktāk kā ar teļa kuņģa sulu.
Plēsīgie augi parasti aug kūdrāju un purvu krastos, kur augsnē barības vielu ir maz. Slāpekli tie neuzņem no augsnes, bet gan no nomedīto kukaiņu ķermeņiem.

Krūzīte

Kukaiņēdāju augu dzimtene ir tropiskās zemes. Tur to ir sevišķi daudz.
Gandrīz visi plēsīgie augi ir nelieli. Vislielākie kukaiņu slazdi, piemēram, darlingtonijām, nepārsniedz 10 cm garumu. Citi kukaiņēdāji ir vēl mazāki, un lielas vaboles un spāres bez sevišķām grūtībām atbrīvojas no šīm lamatām.
Pirmoreiz par plēsīgajiem augiem uzzināja 17. gs. vidū, kad no Madagaskaras uz Eiropu atveda dzīvus plēsīgos augus. Tie bija augi, kuru lapu galos atradās krūzītes ar vāciņiem. Kad krūzīte, lapai atritinoties, nobriest, vāciņš atveras. Mušas un skudras, kuras nāk pamieloties ar medum līdzīgo vielu uz krūzītes kakliņa, iekrīt slazdā un noslīkst šķidrumā, ar ko tas piepildīts.
Lamatās iekritušajam kukainim ir gandrīz neiespējami izrāpties pa vertikālo un slideno, ar vasku pārklāto slazda iekšējo virsmu. Pat ja ar neiedomājamu piepūli tas izdodas, tad krūzes kakliņā to sagaida necaurejama asu zobiņu rinda. Krūzē iepildītais šķidrums pēc ķīmiskā sastāva ir līdzīgs cilvēka kuņģa sulai. Tajā noķertie kukaiņi tiek sagremoti.
Ne visi plēsīgie augi radīti pēc mušpapīra principa. Ir arī tādi, kuri ar lapām kukaiņus tver kā ar rokām. Amerikas kukaiņēdājam augam — mušu dionejai — lapu malā ir gari zobi. Pietiek tiem tikai pieskarties, lai lapa uzreiz pa galveno dzīslu aizlocītos kā grāmata. Aizlocītā lapa stingri tur savu upuri un turpat — zaļajā cietumā — to arī sagremo.
Vratimova

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1305. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Ratimava (vācu: Rattimau). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.
1920. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula

Šī ir 1920. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula.
Lidojošo mūku templis

Sižets

Austris Mailītis, arhitekts no Rīgas, dodas uz svēto Songšanas kalnu, kas atrodas Ķīnas vidienē. Viņa mērķis ir iedzīvināt mītu par lidojošiem mūkiem. Austri šajā ceļojumā pavada Cjuaņcji Džu, kurš strādā kalnrūpniecībā.
Novosibirska

Vēsture

Novosibirska ir jauna pilsēta. 1893. gadā, būvējot Transsibīrijas maģistrāli, uzcēla tiltu pār Obas upi, un tilta tuvumā radās ciematiņš, ko 1895. gadā nosauca par Novonikolajevsku. 1903. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības, 1917. gadā tajā bija jau 107 129 iedzīvotāji.
1925. gadā pilsētu pārdēvēja par Novosibirsku un tā Toboļskas vietā kļuva par Sibīrijas novada galvaspilsētu. Novosibirskas nozīme vēl vairāk pieauga, kad 1930. gadu sākumā pabeidza Turkestānas - Sibīrijas dzelzceļa būvi.
1957. gadā PSRS varas iestādes nolēma izveidot Zinātņu Akadēmijas Sibīrijas nodaļu, un uzsāka "Akadēmiskās pilsētiņas" (Академгородок) celtniecība.

Sports

Novosibirskā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Novosibirskas "Sibirj", kas savas mājas spēles aizvada 1964. gadā atklātajā Novosibirskas Ledus pilī. Turpat spēlē arī "Sibirj" jauniešu klubs Novosibirskas "Sibirskij Snaiperi", kas spēlē Jaunatnes hokeja līgā.
Durbes draudzes novads

Durbes draudzes novads (vācu: Kirchspiel Durben) bija administratīva vienība Kurzemes hercogistē, pēc 1818. gada Kurzemes guberņas Aizputes virspilskunga iecirknī, vēlāk Grobiņas apriņķī.

Vēsture

Pēc Livonijas konfederācijas sabrukuma Grobiņas fogteja ilgu laiku atradās Prūsijas hercogistes pārvaldījumā (1530-1650). 1650. gadā to ieguva hercogs Jēkabs, bet Otrā Ziemeļu kara laikā to 1659.-1660. gadā okupēja Zviedrija. Durbes draudzes novada galvenā baznīca bija Durbes luterāņu baznīca.
Pēc 1819. gada administratīvās reformas bijušās Kurzemes un Zemgales hercogistes Grobiņas pilskunga tiesu apvienoja ar Piltenes apgabala dienvidu daļu un izveidoja Aizputes virspilskunga tiesu. 1864. gadā Aizputes virspilskunga tiesu likvidēja, sadalot to Aizputes un Grobiņas apriņķos.
Mūsdienās Durbes draudzes novada teritorija pamatā iekļauta Durbes un Priekules novada teritorijā.
Tasmana jūra

Robežas

Ziemeļu robežu nosaka Austrālijas štatu — Kvīnslendas un Jaundienvidvelsas — robežas pagarinājums jūrā līdz Norfolkas salai. Tālāk ziemeļos atrodas Koraļļu jūra. Austrumos robežojas ar Fidži jūru. Dienvidaustrumos atrodas Jaunzēlande. Dienvidos no Klusā okeāna nodala iedomāta līnija starp Jaunzēlandi un Tasmanijas salas dienvidiem. Rietumos atrodas Tasmanija, Basa šaurums un Austrālija.
Simeons Sakskoburgotskis

Dzīvesgājums

Kā cars formāli valdīja Bulgārijā no 1943. līdz 1946. gadam. Mazgadības dēļ cara pienākumus veica reģenti. 1946. gadā, pēc tam, kad referenduma rezultātā Bulgārijā tika ieviesta republika, devās emigrācijā uz Madridi. Atgriezās Bulgārijā 1996. gadā un nodibināja partiju Stabilitātes un progresa nacionālā kustība (Национално движение за стабилност и възход). Partija 2001. gada vēlēšanās ieguva 42,7% vēlētāju balsu un 120 (no 240) deputātu vietām parlamentā, bet Simeons Sakskoburgotskis kļuva par valdības vadītāju. Sakskoburgotska valdības laikā Bulgārija iestājās NATO. Bija Bulgārijas premjerministrs līdz 2005. gadam, kad Simeona vadītā partija vēlēšanās ieguva otro vietu un kļuva par parlamenta pozīcijas minoritāru locekli. Simeons Sakskoburgotskis ir viens no diviem vēsturē zināmajiem monarhiem (otrs ir Norodoms Sianuks), kuri pēc monarhijas likvidēšanas spējuši kļūt par valsts vadītājiem demokrātiskās vēlēšanās.
Johans Bauers

Biogrāfija

Piedzimis Bohēmijā, kas bijusi toreizējās Austrijas impērijas sastāvdaļa. Jaunībā pārcēlies uz dzīvi Vīnē. 1887. gadā Frankfurtē pie Mainas 5. Vācu šaha savienības kongresā ieguvis šaha meistara titulu. Savu labāko rezultātu sasniedzis 1890. gada Grācas šaha turnīrā, kurā izcīnījis 2. vietu aiz Ģulas Makoveca, apsteidzot Emanuelu Laskeru un Georgu Marko. 1891. gadā Vīnes šaha turnīrā bijis līderis kopā ar Ādolfu Albinu, taču veselības stāvokļa dēļ nav pabeidzis šīs sacensības. Uzvarējis šaha mačos: 1890. gadā pret Bernhardu Fleisigu ar 2:0, un 1891. gadā pret Ādolfu Albinu ar 4:0 un Georgu Marko ar 3:1.
Pāragri miris no tuberkulozes. Mūsdienās visvairāk pazīstamākā ir 1889. gada Amsterdamas šaha turnīrā Bauera zaudētā partija pret Emanuelu Laskeru, kurā nākamais Pasaules šaha čempions uzvarēja ar divu laidņu upuriem.
Enciklopēdija

Enciklopēdija (no latīņu: encyclopaedia, kas savukārt cēlies no sengrieķu: ἐγκύκλιος παιδεία — ‘apmācīšanā pilnā aplī’; κύκλος — ‘aplis’, παιδεία — ‘apmācīšana’) ir rakstisks, zinātnisks izdevums, kurā ir sistemātiskas ziņas par daudzu zinātņu jautājumiem. Enciklopēdijas var būt vispārīgas, saturot rakstus par daudzām dažādām nozarēm, vai arī specializēties kādā no tām — piemēram, medicīnas enciklopēdijas.
Doma par visu pasaules zināšanu apkopošanu vienuviet radās jau senajā pasaulē, kaut gan termins "enciklopēdija" radās 16. gadsimtā. Terminoloģiskās vārdnīcas un zināšanu apkopojumi tika sastādīti jau Senajā Ēģiptē un Senajā Ķīnā 2. gadu tūkstotī p.m.ē. Viens šāds apkopojums ir Aleksandrijas bibliotēka. Daudzi senatnes rakstnieki (piemēram, Aristotelis) centās izsmeļoši aprakstīt zināšanas visās nozarēs. Viens no nozīmīgākajiem enciklopēdistiem bija Plīnijs Vecākais, kas uzrakstīja "Dabas Vēsturi" — 37 sējumu dabas aprakstu, kas bija plaši izplatīts Eiropā līdz pat viduslaikiem.
Laukums

Laukums ir lielums, kas raksturo virsmas izmēru. Par laukuma mērīšanas vienību pieņem tāda kvadrāta laukumu, kura mala ir vienu vienību gara. Kvadrāta laukumu, kura malas garums ir 1 m, sauc par kvadrātmetru un apzīmē ar m².
Eigino Oškalns

Rīgas kinostudijas pirotehniķis

Pēc studijām 1948. gadā viņš ilgāk par gadu nenoturas nevienā darbavietā, līdz vienreiz, vērojot Aloiza Brenča dramatiskā pulciņa nodarbību, viņš nolemj uzsākt darbu Rīgas kinostudijā. Vēl pirms kino Oškalns kā pirotehniķis darbojās teātrī pie Eduarda Smiļģa, kurš Mežaparka Lielajā estrādē bija inscenējis "Spēlēju, dancoju": "Es vēl tagad atceros, kā man vajadzēja Harija Liepiņa Totam pa pēdām staigāt - augšā, lejā pa estrādes kāpnēm. Es ar dūmu svecēm viņam taisīju veļu valstību." .
Darbu kino uzsāka 1955. gada vasarā Cēsīs, režisoru Pāvela Armanda un Leonīda Leimaņa filmā Salna pavasarī. Par savu pirmo saskarsmi ar kino kādā intervijā vēlāk Oškalns atcerēsies: "Tur jau man nekas daudz nebija jādara. Armands lika taisīt dūmus un drusku pakurt uguntiņu. Vēl es nodarbojos ar bufeti, jo biju brīvāks. To blīkšķēšanu jau tur tik daudz nevajadzēja, bet garlaikoties man nepatīk. Es labāk šeftēju ar ābolkūkām. Pirotehniku jau pats biju izvēlējies. Par maļaru vai stoļaru iet es negribēju. Kaut ko jau man tomēr patika ķīmiķot. Tā nu es tad dedzināju Mālnieku mājas." .
Kopš tā laika līdz pat kinoindustrijas norietam 1990. gadu sākumā Oškalns kā vecākais pirotehniķis piedalījās vairāk nekā simt spēlfilmu uzņemšanā. Starp slavenākajām latviešu filmām, kurās viņš darbojies, minamas "Kā gulbji balti padebeši iet", "Cielaviņas armija", "Latviešu strēlnieka stāsts", "Šķēps un roze", "Pie bagātās kundzes", "Ceplis", "Vella kalpi", "Vella kalpi vella dzirnavās", "Melnā vēža spīlēs", "Depresija", "Mirāža", "Akmens un šķembas", "Sprīdītis".
Oškalns ir strādājis arī visās kinooperatora Māra Rudzīša filmās. Viņi bija draugi, līdz pat brīdim, kad Rudzītis pēkšņi aizgāja no dzīves. Latviešu kino vēsturē sevi pierādījis kā vienu no spilgtākajiem sava amata pratējiem.
Lielais kanjons

Lielais kanjons ir viens no dziļākajiem kanjoniem pasaulē, tas atrodas ASV, Arizonas štatā. Kanjonu izgrauzusi Kolorādo upe. Lielais kanjons ir 446 km garš, 6 līdz 29 km plats (bet mazāk par pus kilometru kanjona dziļumā) un līdz 1,83 km dziļš.
Belarus (traktors)

Belarus (krievu: Белару́с jeb Белару́сь) ir četrriteņu traktori, kurus kopš 1950. gada ražo Baltkrievijā, Minskas traktoru rūpnīcā (Мінскі трактарны завод; Ми́нский тра́кторный заво́д, МТЗ). Minskas traktoru rūpnīcā saražo 8% no visiem pasaules riteņtraktoriem.
Eirodziesma 2009

Priekšvēsture

2008. gada 17. decembrī saistībā ar valdības lēmumu Latvijas Televīzijai samazināt valsts dotāciju par 2,4 miljoniem latu, Eirovīzija bija viens no projektiem, no kura krīzes budžeta apstākļos Latvijas Televīzija bija spiesta atteikties. Tomēr šis paziņojums nāca ar novēlošanos, jo tas tika paziņots trīs dienas pēc valstu iesniegumu iesniegšanas beigu termiņa. Tika paziņots, ka finansējuma samazināšanas dēļ Latvija nespēs samaksāt EBU dalības maksu. Latvija paziņoja, ka ir informējusi EBU par savu lēmumu nepiedalīties 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. 2008. gada 20. decembrī LTV oficiāli paziņoja par atteikšanos piedalīties Eirovīzijas dziesmu konkursā un par norunu, ka gan EBU, gan Pirmais kanāls neizvirzīs pret Latvijas pārstāvjiem nekādas sankcijas saistībā ar novēlotu izstāšanās paziņošanu. LTV arī paziņoja, par savu interesi piedalīties 2010. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. Tomēr 2009. gada 12. janvārī Latvija paziņoja, ka piedalīsies 2009. gada dziesmu konkursā. Šis paziņojums 13. janvārī tika nopublicēts Latvijas Eirovīzijas oficiālajā mājaslapā. 2009. gada 19. februārī šajā pašā mājaslapā tika publicēts oficiāls paziņojums, ka pateicoties diviem lieliem sponsoriem, Narvesen un Latvijas Krājbankai, Latvija ir radusi lūdzekļus lai piedalītos šajā dziesmu konkursā. Turklāt EBU Latvijai ir samazinājusi dalības maksu, kā laba nodoma žestu.

Balsošana

Pusfinālā, kurš notika 2009. gada 27. februārī, piedalījās 20 dziesmas, no kurām skatītāji balsojumā izvēlējās desmit, kuras iekļuva finālā.
Fināls, kurš notika 2009. gada 28. februārī, norisinājās divās kārtās. Pirmajā kārtā piedalījās visas desmit finālistes, par kurām balsoja skatītāji un kuras vērtēja žūrija attiecībā 50/50. Trīs vispopulārākās piedalījās otrajā kārtā jeb superfinālā, kur par tām balsoja tikai skatītāji, un dziesma, kura ieguva visvairāk skatītāju balsis, arī kļuva par Eirodziesma 2009 uzvarētāju un pārstāvēs Latviju 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Maskavā.

Uzvarētājdziesma

Uzvarot finālā, Intars Busulis bija Latvijas pārstāvis 54. starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursā, kura pusfināls notika 2009. gada 14. maijā, Maskavā. Neilgi pēc uzvarētāja paziņošanas tika izlemts, ka dziesma tiks dziedāta krieviski. Dziesmas "Probka" (krievu: Пробка), krievu versijas dziesmai "Sastrēgums", vārdu autors ir Sergejs Timofejevs un komponists ir Kārlis Lācis.
Krapes pamatskola

Vēsture

Krapes skola dibināta 1867. gadā Rīgas apriņķa Krapes pagastā uz barona Nikolaja Fītinghofa dāvinātās zemes. 1880. gados, skolas pārziņa Hermaņa Poļanska laikā, skolas apkārtne tika apzaļumota, iestādīti koki un izveidots augļu dārzs. Skolas vienstāva laukakmeņu ēka celta 1912. gadā. Skolas koka otrā stāva būvniecības tiesības pēc mazāksolīšanas principa ieguva Cēsu meistars Mežciems.
Skolas ēku smagi izpostīja Pirmā pasaules kara laikā. Vācu okupācijas laikā skolā nokomplektēja septiņas klases. 1962./63. mācību gadā skolu pārveidoja par astoņgadīgo pamatskolu, bet 1989./90. mācību gadā — par deviņgadīgo pamatskolu.
1993. gada 10. novembrī skolas iekšpusi izpostīja ugunsgrēks, iznīcinot arī skolas laikmeta hronikas un vēstures ekspozīciju. 1995. gada 15. septembrī pēc ēkas renovācijas skolā atsākās mācības. Kopš 2011. gada 1. septembra Krapes pamatskola ir Madlienas vidusskolas filiāle.
Praulienas pauguraine

Praulienas pauguraine ir pauguru grēda, kas atrodas Aronas paugurlīdzenuma galējā austrumu daļā Madonas novada Praulienas, Lazdonas, Mārcienas un Ļaudonas pagastos. Pauguraine ir izstiepta ziemeļaustrumu — dienvidrietumu virzienā gar Vidzemes augstieni. Pauguru maksimālais absolūtais augstums ir 144,3 metri. Kvartāra nogulumu biezums ir aptuveni 40–80 metri. Dūku—Svētes un Vadzola ieplaka norobežo to no Madonas — Trepes vaļņa.