google/wiki40b huggingface dataset:
Džems Raudziņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1910. gadā Harbinas latviešu kolonijā, 1920. gadā kopā ar tēvu atgriezās Latvijā. Mācījās Rīgas pilsētas 28. pamatskolā, 1928. gadā absolvēja Rīgas pilsētas 2. ģimnāziju. Studēja Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, iestājās korporācijā Tervetia. Studiju gados spēlēja "Universitātes Sporta" komandā, bija US komandā arī Pasaules studentu akadēmiskajās meistarsacīkstēs Turīnā 1933. gadā un Budapeštā 1935. gadā. Valstsvienības sastāvā Dž. Raudziņš laukumā izgāja 19 reizes. Studijas beidza 1934. gadā un ieguva tiesību zinātņu kandidāta grādu. Latvijas basketbola izlases sastāvā aizvadījis 18 spēles. Pirmais Eiropas čempions 1935. gadā. Piedalījies 1936. gada Vasaras Olimpisko spēļu turnīrā un ieguvis 6. vietu 1937. gada Eiropas čempionātā, kas norisinājās Latvijā. Vispasaules studentu spēlēs izcīnījis zeltu 1935. gadā, kā arī sudrabu 1933. gadā.
1938. gadā Raudziņš bija viens no pirmajiem fiziskās audzināšanas instruktoriem Latvijas Universitātē, kad tur ieviesa obligātās fiziskās audzināšanas nodarbības. Strādāja kā Cēsu pašvaldības departamenta revidents, no 1939. gada viņš vadīja jaunizveidoto Vidzemes basketbola savienību.
Pēc 1940. gada padomju okupācijas viņš darbojās pagrīdē, bet vācu okupācijas laikā bija pretošanās kustības nodaļas vadītājs. 1942. gada novembrī vācu drošības policija Dž. Raudziņu apcietināja un ieslodzīja Salaspils koncentrācijas nometnē, no kuras atbrīvoja 1943. gada beigās. Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1949. gadā uz Austrāliju, kur strādāja par grāmatvedi un aktīvi iesaistījās latviešu sabiedriskajā dzīvē.
Miris 1979. gada 13. decembrī Pērtā. Arī viņa meita Ilze Raudziņa spēlēja basketbolu Rietumaustrālijas štata izlasē Austrālijas čempionātā.
Kuldīgas apriņķis

Latvijas Republikas sastāvā

1920. gadā Satiķu pagasts pievienots Gaiķu pagastam.
1921. gadā no Ezeres pagasta nodala un izveido Pampāļu pagastu un Reņģu pagastu.
1924. gadā no Talsu apriņķa Kuldīgas apriņķim pievieno Kabiles pagastu, bet Reņģu pagastu pievieno Jelgavas apriņķim. 1926. gadā Ezeres pagastu pievieno Liepājas apriņķim.
1926. gadā Lielrendas pagasts pievienots Rendas pagastam.
1928. gadā Griķu pagasts apvienots ar Kuldīgas pagastu.
1930. gadā Brocēnu un Cieceres pagasti apvienojās vienā pašvaldībā zem nosaukuma Brocēnu pagasts, bet jau 1931. gadā  jaunais pagasts pārdēvēts par Cieceres pagastu. 
Kuldīgas apriņķis līdz 1925. gadam bija 3306,8 km², bet pēc apriņku robežu maiņas 3137,6 km² liels (1937. gadā). Tas robežojās ar Ventspils apriņķi, Liepājas apriņķi, Aizputes apriņķi, Jelgavas apriņķi, Talsu apriņķi un Tukuma apriņķi. 
Kuldīgas apriņķī bija 2 pilsētas un 9 ciemi, no kuriem 7 bija brīvciemi. Lielākās apdzīvotas vietas bija Kuldīga, Saldus, Skrunda, Renda un Kabile.

Latvijas PSR sastāvā

1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Kuldīgas apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Auces, Kuldīgas, Saldus un Skrundas rajonos.
Trīs māsas (zemkopība)

Trīs māsas ir apzīmējums trim galvenajām Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju kultūrām — kukurūzai, pupām un ķirbjiem. Tos audzēja ciltis kontinenta austrumu mežainajos apgabalos no Lielajiem ezeriem līdz Floridai dienvidos, pueblu tautas Savienoto Valstu dienvidaustrumos un Mezoamerikas iedzīvotāji. Arī vairākām bizonu mednieku prēriju ciltīm pusi no pārtikas veidoja "trīs māsas".

Kukurūza

Galvenā kultūra bija kukurūza. Tā dod cieti enerģijai un var nodrošināt 75 procentus cilvēka ķermeņa vajadzību pēc barības vielām. Ciltis audzēja dažādas kukurūzas šķirnes (irokēzi — piecpadsmit šķirnes). Bieži izmantoja kolektīvo augu audzēšanas metodi, kad vienā laukā audzēja arī pupas, kas vijās ap kukurūzas kātiem, un ķirbjus, kas nomāca nezāles un uzturēja augsni mitru.
Irokēzu sievietes no kukurūzas vālītēm ar brieža žokļa kaulu izlobīja sēkliņas. Tad, lai izmiekšķētu miziņas, tās izvārīja sārmā (to gatavoja no vārītiem pelniem). Sārmu un miziņas noskaloja īpašā grozā, sēkliņas izžāvēja, pēc tam tās ilgi berza miezerī, līdz ieguva rupja maluma miltus.
Daļu kukurūzas kontinenta ziemeļos saglabāja trūcīgajiem ziemas mēnešiem. Kukurūzas vālītes izkāra mājokļos un izkaltēja — dažas pēc tam iztīrīja un sēklas glabāja izraktās bedrēs, kuras izklāja ar zāli un niedrēm. Lai aizsargātu no aukstuma, glabātavas pārklāja ar mizu. Šādās bedrēs glabāja arī pupas, ķirbjus, saulespuķu sēkliņas.
Kontinenta dienvidaustrumos dzīvojošo čeroku vīrieši nolīda līdumu. Pēc tam sievietes kaplēja zemi un izveidoja mazus uzkalniņus, kuros stādīt kukurūzu. Parasti sēja divas augu kultūras — vienu, ko ēst vasarā, un otru, ko rudenī izkaltēt un uzglabāt ziemai. Kad kukurūza bija nolobīta un nomazgāta, to samala miltos. Pēc tam, lai atsijātu rupjākas daļiņas, miltus izsijāja īpašos grozos, kas bija līdzīgi mūsdienu sietam.

Pupas un ķirbji

Atkarībā no dabas un vēstures nejaušībām, kontinentā audzēja dažādas pupu šķirnes. Tomēr tām visām piemita vērtīgas īpašības. Pupas ir vērtīgs uztura produkts, jo tajās ir liels daudzums olbaltumvielu un vitamīnu (it īpaši niacīna, kuru kukurūza nesatur). Pupu olbaltumvielās ir neaizstājamās aminoskābes lizīns un triptofāns, kuru nav kukurūzā, līdz ar to abi kopā šie produkti veido sabalansētu uzturu. Tikpat nozīmīgi bija tas, ka kaltētas pupas varēja uzglabāt bez bojāšanās pat gadiem ilgi.
Ķirbji, kas nogatavojās rudenī, bija ļoti vērtīgi dārzeņi. Angļu kolonisti izdomāja saldo ķirbju pīrāgu, kas tagad ir Pateicības dienas ēdiens.
Teodosijs I

Dzīvesgājums

Teodosijs ir dzimis Spānijā, augsta armijas virsnieka ģimenē. Kopā ar tēvu piedalījies cīņās ar dumpiniekiem Britānijā. 374. gadā kļuvis par Romas provinces Mēzijas pārvaldnieku. Tomēr drīz vien, sakarā ar tēva sodīšanu ar nāvi, atgriežas Spānijā.
378. gadā, pēc Romiešu sakāves Adrianapoles kaujā un imperatora Valensa nāves, Teodosijs kļūst par Romas karaspēka virspavēlnieku Balkānos. Šis solis padarīja viņu par faktisku impērijas austrumu daļas līdzvaldnieku (kopā ar Graciānu). 383. gadā, pēc Graciāna nāves, Teodosijs kļūst par pilntiesīgu impērijas austrumu daļas imperatoru un ieceļ savu vecāko dēlu Arkādiju par līdzvaldnieku.
Pēc imperatora Valentiniāna II nāves 392. gadā, Teodosijs kļūst par pilntiesīgu visas impērijas valdnieku.
Viņa valdīšanas laikā, ar vairāku likumu palīdzību, kristietība tika padarīta par oficiālo valsts reliģiju. Tāpat tika zaudēta Illīrijas province un tās teritorijā tika izmitināti goti, kas turpmāk kalpoja kā impērijas sabiedrotie (federāti). Visu savu valdīšanas laiku Teodosijam arī nācās piedalīties vairākos pilsoņu karos un cīnīties ar vairākiem troņa pretendentiem.
Teodosija valdīšana iezīmē pēdējo Romas impērijas vienotības un salīdzinošas iekšējas stabilitātes periodu, tāpēc Teodosijs reizēm ir izpelnījies pavārdu Lielais.
Teodosijs mira 395.gada 17. janvārī Milānā. Apbedīts tā paša gada novembrī Konstantinopolē. Pēc viņa nāves impērija tika sadalīta viņa dēliem: Arkādijam un Honorijam, kuri kļuva attiecīgi par Austrumromas un Rietumromas imperatoriem.
Flerovijs

Vēsture

Sākotnēji flerovijs bija prognozēts ķīmiskais elements Mendeļejeva periodiskajā tabulā ar nosaukumu ekasvins. 1979. gadā Starptautiskā teorētiskās un praktiskās ķīmijas savienība (IUPAC) ieteica elementu nosaukt par ununkvadiju (ķīmiskais simbols: Uuq). Pirmo reizi šis elements tika sintezēts 1998. gada decembrī, bombardējot plutonija izotopu ²⁴⁴Pu ar kalcija izotopu ⁴⁸Ca. 2011. gada 1. jūnijā elements oficiāli tika nosaukts par fleroviju, Dubnā esošās Fļorova laboratorijas vārdā, kurā flerovijs pirmo reizi sintezēts.

Izotopi

Stabilākais flerovija izotops ir ²⁸⁹Flₘ, kura pussabrukšanas periods ir 2,7 sekundes. Izotopa ²⁸⁹Fl pussabrukšanas periods ir 0,97 sekundes. Ir zināmi vēl četri flerovija izotopi — ²⁸⁵Fl, ²⁸⁶Fl, ²⁸⁷Fl un ²⁸⁸Fl.
Norbi bāka (aizmugurējā vaduguns)

Vēsture

Bāka sāka darboties 1916. gadā. Tolaik šeit bija uzbūvēts koka pagaidu tornis. 1935. gadā tika uzcelts betona tornis.

Raksturojums

Bākas augstums ir 32 m. Bāku veido apaļš betona tornis ar laternu un galeriju. Bākas torņa augšējā trešdaļa ir sarkana, apakšējās 2/3 ir baltas.Gaismas elements atrodas 35 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (2 s deg, 2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 12 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā. 2005. gadā Igaunijas pasts izdeva pastmarku ar bākas attēlu. attēlu.
Mākslīgais intelekts (filma)

Filmas tapšanas vēsture

Sākotnēji filmu gatavojās uzņemt Stenlijs Kubriks, kas 1970. gados bija ieguvis tiesības izmantot Braiena Eldisa īsstāstu filmā. Tomēr filmas veidošana ilgstoši kavējās, daļēji arī tādēļ, ka Kubriks uzskatīja, ka datorgrafika vēl nebija pietiekoši attīstīta, lai izveidotu ticamu robota tēlu filmā. 1995. gadā Kubriks filmas veidošanas tiesības nodeva Stīvenam Spīlbergam. Tikai pēc Kubrika nāves 1999. gadā Spīlbergs uzsāka filmas veidošanu, balstoties uz Kubrika ieceri. Filma veltīta Kubrika piemiņai.
Vurcene

Vēsture

Vurcene rakstos pirmoreiz minēta 961. gadā. 12. gadsimtā tika celta katedrāle. Viduslaikos pilī kādu laiku atradās Meisenes bīskapu rezidence.

Ekonomika

Vurcenē atrodas labības pārstrādes uzņēmums Wurzener Nahrungsmittel GmbH.

Cilvēki

Vurcene ir jurista Oto Georga Tīraka (Otto Georg Thierack, 1889-1946) un rakstnieka Joahima Ringelnaca (Joachim Ringelnatz, 1883-1934) dzimtā pilsēta.
Gimarainša

Vēsture

Pilsētas pirmsākumi meklējami 9. gadsimta vidū, kad Galīsijas grāfs Vimārs šeit mauriem atņemtajās zemēs nodibināja cietoksni (Castelo de Vimaranes), pie kura grāfiene Mumadona apmēram 950. gadā ierīkoja klosteri. Portugāles grāfs Burgundijas Indriķis (Conde D. Henrique, 1066–1112) pili 1095. gadā padarīja par savu rezidenci. 1139. gadā viņa dēls Alfons I (Afonso I) tika kronēts par pirmo Portugāles karali. Pēc galvaspilsētas pārcelšanas uz Koimbru tā 15. gadsimtā kļuva par Braganzas hercogu rezidenci. 20. gadsimtā Salazara diktatūras laikā Gimarainšas pils tika atjaunota un pilsēta tika pasludināta par "Nācijas šūpuli".
Apdzīšanas punkts

Apdzīšanas punkts ir sadales punkts (stacija) divceļu dzelzceļa līnijās ar vienkāršu ceļu izvērsumu, kas paredzēts galvenokārt vilcienu apdzīšanas vajadzībām (apdzīšana ir situācija, kad vilcienu, kas pienācis stacijā, apsteidz cits, ātrāks vilciens). Visbiežāk apdzīšanas punktos ir 4 vai 3 sliežu ceļi (kopā ar galvenajiem). Tajos mēdz būt pasažieru stacijas ēka ar stacijas dežuranta telpām, sakaru ierīces, signalizācijas, centralizācijas un bloķēšanas iekārtas (SCB), pārmiju posteņi, ja pārmijas darbina ar rokām. Ja apdzīšanas punktam papildus ir kravu iekraušanas un izkraušanas ceļi, to dēvē arī par starpstaciju. Apdzīšanas punktos ir ceļu pārejas starp galvenajiem ceļiem, kas dod iespēju vajadzības gadījumos nosūtīt vilcienus divceļu posmā uz nepareizo ceļu, kā arī veikt nepieciešamos manevrus stacijā.
Pārbūvējot vienceļa līniju par divceļu līniju, vienceļa līnijas izmaiņas punktus vai nu slēdz, atstājot to vietā pieturas punktus, vai pārbūvē par apdzīšanas punktiem vai lielākām dzelzceļa stacijām.
Svjetlahorska

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1560. gadā un ietilpa Lietuvas Lielkņazistē. Līdz 1961. gadam tās nosaukums bija Šacilki (Шаці́лкі). Pievienota Krievijas impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1795. gadā. 1919. gadā iekļāvās Baltkrievijas PSR. Otrā pasaules kara laikā Šacilki atradās vācu okupācijā. 1956. gadā Šacilki kļuva par pilsētciematu. 1958. gadā pie pilsētciemata tika uzcelta TEC. 1961. gadā Svjetlahorska ieguva pilsētas tiesības un mūsdienu nosaukumu. 1991. gadā, sabrūkot PSRS, Svjetlahorska kļuva par neatkarīgās Baltkrievijas pilsētu.
Zunds (Rīga)

Vēsture

Agrāk, kad Daugavā notika ledus sastrēgumi, ūdens no Daugavas starp mazo Klīversalu, Burkānu salu, Ķīpsalu ieplūda Zundā. 17. gadsimtā caur Zundu Rīgā iebrauca 65 - 75% visu kuģu. 
1764. - 1784. gadā inženieris Gustavs Emanuēls fon Veismanis no Klīversalas līdz Podragam uzcēla Balasta dambi, vienā virknē tika savienotas sešas salas: Bieķensala, Mūkusala, Lielā Klīversala, Burkānu sala, Mazā Klīversala un Ķīpsala, šķērsattekas starp salām aizbēra. Tam perpendikulāri uzbūvēja Āgenskalna, Augsto jeb Tortlera dambi, kas bija domāts Burkānu salā izvietoto kaņepāju noliktavu aizsardzībai pret pavasara ledus iešanu. 
1785. vai 1786. gada palos ledus pārrāva jaunuzcelto dambi starp Lielo Klīversalu un Burkānu salu. 1807. un 1814. gadā pārrāvums paplašinājās un izveidojās Āgenskalna līcis, kurā ietek Mārupīte. Pārrāvumā ierīkoja upju kuģu piestātni, viens kuģīšu maršruts veda cauri Zundam.
Augusts Briedis

Biogrāfija

Dzimis 1887. gada 8. aprīlī Drustu pagasta "Gauduļos". Pašmācības ceļā ieguvis mājskolotāja tiesības. Strādājis par vidusskolas skolotāju Pēterburgā, no 1906. līdz 1912. gadam Jelgavā vadījis paša dibinātu tirdzniecības skolu. 1916. gadā beidzis Šaņavska universitātes Maskavā Sabiedriski juridisko fakultāti.
Pirmā pasaules kara laikā darbojies Viskrievijas pilsētu savienībā kā rajona pārzinis un agronomiskās komitejas priekšsēdētājs, kā arī Bēgļu apgādāšanas centrālkomitejas Kultūras biroja valdē Maskavā. Darbojies Vidzemes pagaidu zemes padomē, no kuras izstājies, kad tā kļuva lielinieciska. Darbojies Latvijas Republikas pagaidu parlamentā — Tautas padomē. Ievēlēts 1., 2. un 3. Saeimā no Latviešu zemnieku savienības saraksta. Partijā darbojies no tās dibināšanas 1917. gadā. Bijis tās centrālās valdes loceklis.
Darbojies žurnālistikā, bijis laikraksta "Sadzīve" redakcijā, veidojis rakstus laikrakstam "Brīvā Zeme", kā arī citiem ar Latviešu zemnieku savienību saistītiem izdevumiem. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā pievērsies reliģijai, kļuva par Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas virsvaldes locekli un sekretāru. Iemācījies sengrieķu valodu un vairākus semestrus apmeklējis lekcijas Teoloģijas fakultātē.
Miris 1937. gada 3. decembra plkst. 6.45 Rīgas 2. slimnīcā no plaušu karsoņa. Apbedīts 7. decembrī Rīgas Meža kapu Ģertrūdes draudzes nodalījumā.
Aleksandrs Jakimovs

Politiskā darbība

2009. gadā A. Jakimovu ievēlēja Ludzas novada domē no "Saskaņas Centra" saraksta. 2010. gadā viņš kandidēja Saeimas vēlēšanās un tika ievēlēts 10. Saeimā. Tāpat vēlētāju atbalstu A. Jakimovs saņēma arī ārkārtas vēlēšanās nākamajā gadā un darbojas 11. Saeimā. 12. Saeimas vēlēšanās sākotnēji netika ievēlēts, taču 2015. gada oktobrī kļuva par 12. Saeimas deputātu pēc tam, kad mandātu nolika Marjana Ivanova-Jevsejeva. 2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts; tāpat vēlētāju atbalstu neguva 2019. gada Eiropas Parlamentā vēlēšanās.
Ēriks Upenieks

Privātā dzīve

Ēriks Upenieks 2017. gadā aprecējās ar Gintu Upenieci (Ceru) Kuldīgas baznīcā pie sabiedrībā zināmā mācītāja Mārtiņa Burke Burkevica, vedēji pārim bija mūziķi Kristaps un Ginta Krievkalni. 2017. gada aprīlī sagaidīja savu pirmdzimto meitiņu.
Dziesma (konkurss)

"Dziesma" bija Starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa Latvijas nacionālā atlase. Tā notika divus gadus: 2013. un 2014. gadā. Konkursa uzvarētājs, ko nosaka profesionālās žūrijas un Latvijas Televīzijas skatītāju balsojumā, piedalās Eirovīzijas konkursa finālā. "Dziesma" ir aizvietojusi "Eirodziesmu", kas bija Latvijas nacionālā atlase Eirovīzijai no 2000. līdz 2012. gadam. 2015. gadā to nomainīja "Supernova".
Alberinga Ministru kabinets

Artura Alberinga vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 1926. gada 7. maija līdz 18. decembrim.
Bulduru Dārzkopības vidusskola

Vēsture

Par skolas dibināšanas gadu tiek uzskatīts 1910. gada pavasaris, kad skolā uzņēma pirmos 10 audzēkņus, kaut arī jau kopš 1905. gada darbojās Dārzkopības biedrībai piešķirtā Bilderliņu ferma.
1911. gadā uzcēla pirmo skolas ēku. Celtniecībai līdzekļus — 20 000 zelta rubļus ziedoja Alvīne Šoha ar noteikumu: skolā jāmāca dārzkopība, jāuzņem latvieši, mācībām jānotiek latviešu valodā. 
Sākotnēji skola turpināja darboties kā ferma, kurā tika apmācīti praktikanti dārzkopībā, skolas vadītājs bija dārzkopis un selekcionārs Pēteris Dindonis.
Pēc Pirmā pasaules kara dārzkopības biedrība skolas ēku un zemi nodeva Zemkopības ministrijai, jo skola bez valsts materiālā atbalsta nevarēja atsākt mācību darbu. 
1930. gada maijā nodibināja Bulduru dārzkopības vidusskolu, kurā tiek mācīti daiļdārznieki. 
Pēc Sarkanās armijas otreizējās ienākšanas Latvijā Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā Bulduru dārzkopības skolu un Bulduru dārzkopības vidusskolu apvienoja, izveidojot Bulduru dārzkopības tehnikumu.
1964. gadā Babītes pagasta sovhozs "Saliena" tika apvienots ar Bulduru dārzkopības tehnikumu, izveidojot Bulduru dārzkopības sovhoztehnikumu. Topošajiem dārzniekiem bija reāla prakses vieta, kur mācīties dārzkopības un agronomijas pamatus. 1974. gadā skola savā nosaukumā pazaudēja vārdu "dārzkopība" un kļuva par Bulduru sovhoztehnikumu. Šajā laikā skolas vārds Latvijā tika augstu vērtēts, un no skolas nāca vesela virkne Latvijā labi pazīstamu dārznieku, agronomu un daiļdārznieku. 
1989. gadā skolai uzcēla jaunu mācību korpusu, 1992. gadā izveidoja Bulduru dārzkopības tehnikumu. 1999. gada decembrī to pārdēvēja par Bulduru dārzkopības vidusskolu, bet 2004. gadā to pārveidoja par valsts SIA.

Tradīcijas

Agrāk skolā notika "Bulduru burkānu balles", kas tika svinētas pēc burkānu ražas novākšanas, parasti novembra beigās / decembra sākumā (tas bija saistīts ar tā gada rudens meteoroloģiskajiem apstākļiem). Burkānu balles raksturoja karnevāliska izrādīšanās, savas audzēkņu grupas sasniegumu slavināšana, labāko ražas vācēju godināšana, kuras noslēdzošā daļa bija balle — vēlāk diskotēka līdz pat rītam.
Bulduru Dārzkopības skola vienmēr ir bijusi slavena ne tikai ar Burkānu ballēm, bet arī ar saviem stādījumiem, izmēģinājumu lauciņiem dārzkopībā, šī bija vieta, kur pamācīties, kā veidot ainaviskus dārzus, uz skolu daudzi brauca pēc konsultācijām daiļdārzniecībā, dārzkopībā, puķkopībā. 
No savām tradīcijām skola šodien ir saglabājusi tikai vienu - katra gada jūnija pirmajā sestdienā uz skolu dodas tās absolventi, lai satiktos, atpazītos un gremdētos skolas bijušās slavas atmiņās. No jaunajām tradīcijām varētu pieminēt floristu darbu skates - izstādes, kā arī sadarbību ar puķu sēklu audzētājfirmām, kad skolas teritorijā vasaras laikā tiek rīkotas vasaras puķu stādījumu izstādes, kur interesenti dabā var iepazīties ar jaunumiem no Holandes firmu sēklu katalogiem.
YouTube Rewind

Video

Pirmais no šādiem video bija 2010. gada 12. decembrī YouTube Trends kanālā augšuplādētais YouTube Rewind 2010: Year in Review, kas nākamajā dienā ievienots arī kanālā Youtube Spotlight. Par 2010. gada populārāko video tika atzīts Entoīna Dedsona un grupas The Gregory Brothers izveidotais dziesmas Bed Intruder Song video klips.
2011. gadā video vadītāja bija Rebeka Bleka, kuras mūzikas video dziesmai Friday tika atzīts par gada video.
2012. gadā par pamatu YouTube Rewind video tika ņemti korejiešu mūziķa PSY dziesmas Gangnam Style un Kerlijas Rejas Džepsenas Call Me Maybe video. Atšķirībā no pagājušajiem gadiem, šī video veidošanā piedalījās arī citas slavenības, piemēram, pats PSY, un tajā bija arī vairākas atsauces uz 2012. gada ASV prezidenta vēlēšanām, Fēliksa Baumgartnera lēciena no 39 km augstuma un kosmosa organizāciju NASA.
2013. gadā video pamatā bija komiķu dueta Ylvis video klips The Fox (What Does the Fox Say?), bet video arī tika iekļautas atsauces uz Robina Fika dziesmu Blurred Lines, Mailijas Sairusas We Can't Stop, PSY Gentleman, Breaking Bad seriāla pēdējo sēriju, Macklemore & Ryan Lewis albumu The Heist, kā arī mēmu Harlem Shake. Video tika veidots sadarbībā ar māksliniecisko studiju Portal A.
2014. gada 9. decembrī YouTube Spotlight izlaida video Turn down for 2014, kurā bija iekļautas vairākas tajā gadā populāras dziesmas, kā, piemēram, Turn Down for What, Bang Bang, Happy, Anaconda, Dark Horse un Let It Go. Šajā gadā arī piedalījās vairākas YouTube un citu nozaru slavenības — Džimijs Kimels, Džons Olivers, Končita Vursta, PewDiePie, iJustine un citi. Kopumā video piedalījās 120 YouTube video veidotāji. Kopā ar "Turn Down for 2014" video, YouTube kanālā YouTube Rewind Channel ar nosaukumu Top Trending Videos of 2014 un Top Trending Music Videos Of 2014 publicēja divus atskaņošanas sarakstus ar gada populārākajiem video. Šo sarakstu saturs atšķīrās atkarībā no katras valsts.
2015. gada 9. decembrī tika publicēts video YouTube Rewind: Now Watch Me 2015, kura nosaukumā ir ietverta atsauce uz tajā gadā populāro singlu Watch Me. Šajā gada atskatā bija ne tikai apkopoti 2015. gadā skatītākie video, bet arī iekļauti populāri iepriekšējo gadu temati, jo YouTube atzīmēja savu 10 gadu dzimšanas dienu. Video skaņu celiņā tika ietverta Major Lazer un DJ Snake dziesma Lean On, The Weeknd singls Can't Feel My Face un Džastina Bībera What Do You Mean?. Arī zviedru mūziķis Avicii izveidoja jaunu remiksu tieši šim video.
Sao (pavadonis)

Atklāšana un nosaukums

Pavadonis tika atklāts 2002. gada 14. augustā. To paveica astronomu komanda Metjū Holmana un Džona Kavelara vadībā. Zinātnieki izmantoja attēlus, kurus ieguva ar 4-m Blanko teleskopu Serrotololo Starpamerikas observatorijā Čīlē. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2002 N 2. Vārds Sao pavadonim tika piešķirts 2007. gada 3. februārī ar Starptautiskās Astronomijas savienības cirkulāru Nr.8802. Sao grieķu mitoloģijā ir viena no nereīdām.

Orbīta un fizikālie parametri

Sao ir neliels pavadonis. Tā diametrs ir apmēram 44 km. Sao apriņķo Neptūnu starp Halimēdes un Lāomedejas orbītām.
Jānis Cimze

Biogrāfija

Jānis Cimze dzimis 1814. gada 3. jūlijā Cimzes pusmuižas vagara ģimenē Raunas draudzē. 
1830. gadā viņš sāka strādāt par mājskolotāju Rozes muižā Raunā, vēlāk Smiltenē un no 1833. gada Valmieras draudzes skolā.
1835. gadā Vidzemes mācītāju sinode Jāni Cimzi izvēlējās par jaundibināmā Vidzemes skolotāju semināra vadītāju un nosūtīja viņu uz Vāciju sagatavoties šim amatam.
1836.—1838. gadā Cimze mācījās Veisenfelsas skolotāju seminārā, pēc tam apceļoja Vāciju, Šveici, Austriju un Itāliju, kur iepazinās ar tā laika modernākajām skolotāju izglītības metodēm. 
1838. — 1839. gadā viņš kā brīvklausītājs papildinājās Berlīnes universitātē. 
1839.—1853. gadā J. Cimzes vadīja Vidzemes skolotāju semināru Valmierā.
1853.—1881. gadā viņš turpināja vadīt skolotāju semināru Valkā.
Precējies 1849. gadā ar Rīgas Lielās ģildes vecākā Gustava Molīna meitu Johannu Luizi Molīnu (Molien) (mirusi 1856. gadā). Viens dēls - Emīlis Kārlis Andrejs - miris dažu nedēļu vecumā, trīs meitas - Anna, Luize un Johanna.
Miris 1881. gada 22. oktobrī Valkā un apglabāts Valkas Lugažu draudzes kapos (tagad Cimzes kapi), kur viņam vēlāk uzcelts kapa piemineklis.
Viljams Evanss

Biogrāfija

Piedzimis nomaļā Pembrukšīras grāfistē Velsā, mācījies vietējā sākumskolā. No 14 gadu vecuma sācis dienēt Anglijas flotē, piedalījies Napoleona karos. 1815. gadā aizgājis no aktīvā militārā dienesta un turpmāk strādājis uz pasta kuģiem, kas pārvadājuši kravas starp Lielbritāniju un Īriju. 1819. gadā kļuvis par kuģa kapteini. Būdams dienestā izgudrojis kuģu trīskrāsu apgaismojumu, kas palīdzējis izvairīties no sadursmēm nakts laikā. Par savu izgudrojumu saņēmis naudas balvas no Britu valdības un Krievijas imperatora.
1818. gadā iemācījies spēlēt šahu. No 1825. gada bieži bijis Londonā, kur kļuvis par vienu no pilsētas labākajiem šahistiem. 1824. gadā pirmo reizi kādā no savām partijām atklātnē pielietojis gambītu, kas vēlāk nosaukts viņa vārdā: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3. Lc4 Lc5 4. b4.
Deivisa (polārstacija)

Vēsture

Vestfollas pakalni par Austrālijas polārstacijas vietu tika izvēlēti 1954. gadā, kad šo oāzi pēc Mosonas stacijas ierīkošanas apmeklēja tā laika Austrālijas Antarktiskā dienesta vadītājs Filips Lo (Philipp Law).
Stacija oficiāli tika atklāta 1957. gada 13. janvārī un nosaukta par godu Anglijā dzimušajam austrāliešu kuģotājam un Antarktīdas pētniekam, tajā laikā Melburnā dzīvojušajam 72 gadus vecajam Džonam Kingam Deivisam. Stacijas izbūve tika pabeigta līdz 20. janvārim. Pirmajā sezonā stacijā ziemoja 5 cilvēku komanda. Pirmos septiņus gadus ziemotāju skaits nepārsniedza 10 cilvēkus.
1965. gada janvārī stacija tika uz laiku slēgta, lai visus resursus varētu izmantot Keisi stacijas būvei. 1969. gada 15. februārī stacija atjaunoja darbu un kopš tā laika apdzīvota bez pārtraukumiem. 1980. gados Deivisa tika būtiski rekonstruēta ar kapitālām būvēm un paplašināta lielākam pētnieku skaitam.