google/wiki40b huggingface dataset:
STMicroelectronics

Vēsture

1987. gadā Itālijas pusvadītāju ražotājs SGS Microelettronica apvienojās ar Francijas Thomson pusvadītāju nodaļu Thomson Semiconducteurs. Jaunā uzņēmuma nosaukums bija SGS-THOMSON.
1987. gadā no Thorn EMI nopirkts Apvienotās Karalistes uzņēmums Inmos, kas ražoja mikroprocesorus transputeriem.
1994. gadā no Kanādas Nortel nopirkts pusvadītāju bizness.
1994. gada 8. decembrī SGS-THOMSON sāka akciju kotēšanu Parīzes fondu biržā un Ņujorkas fondu biržā.
1998. gadā Thomson SA savas daļas uzņēmumā pārdeva, un tas tika pārdēvēts par STMicroelectronics; akcijas sāktas kotēt biržā Borsa Italiana.
2002. gadā nopirkta Alcatel mikroelektronikas nodaļa, kas, kopā ar vēl vairākām uzņēmumu iegādēm, ļāva STMicroelectronics iesaistīties bezvadu datortīklu tirgū.
2007. gadā nopirkts ASV Genesis Microchip, kas darbojās video apstrādes tehnoloģiju jomā.
2007. gada 22. maijā ST un Intel izveidoja kopuzņēmumu Numonyx, kurā apvienoja zibatmiņas aktivitātes.
2007. gadā no Nokia nopirktas mikroshēmu operācijas.
2008. gadā ST un NXP izveidoja kopuzņēmumu ST-NXP Wireless mobilo ierīču komponenšu ražošanai; ST kopuzņēmumā ieguva 80 % kapitāldaļu, bet NXP 20 %. Vēlāk NXP pārdeva savu daļu. 2009. gada 10. februārī ST-NXP Wireless apvienojās ar Ericsson, izveidojot kopuzņēmumu (50 / 50) ST Ericsson, no Ericsson iegūstot 3G tehnoloģijas.
2010. gadā kopuzņēmums Numonyx tika pārdots Micron Technology.
2011. gadā STMicroelectronics ar Sant'Anna School of Advanced Studies izveidoja kopēju laboratoriju, lai izstrādātu tehnoloģijas biorobotikā, viedajās sistēmās un mikroelektronikā.
2013. gada 2. augustā kopuzņēmums ST Ericsson tika likvidēts.
Fobos programma

Fobos programma bija PSRS kosmisko zondu programma, kuras mērķis bija pētīt Marsu un tā pavadoņus Fobosu un Deimosu. Fobos-1 tika palaists 1988. gada 7. jūlijā, bet Fobos-2 - 1988. gada 12. jūlijā. Abi "Fobos" aparāti tika balstīti uz jaunas paaudzes izpētes aparātiem, kuri jau bija pierādījuši savu izturību un uzticību, pētot Venēru.

Fobos-1

Fobos-1 startēja 1988. gada 7. jūlijā. Pa ceļam uz Marsu netika veikti pētnieciskie darbi, tādēļ aparāts neatsūtīja gandrīz nekādu zinātnisko informāciju. Sakari ar aparātu pazuda 1988. gada 2. septembrī. Vēlāk noskaidrojās, ka kļūdainas datorprogrammas dēļ (kods tika pārsūtīts 29. augustā) aparāts atslēdza visus dzinējus un vairs nespēja noorientēt saules baterijas pret Sauli, rezultātā aparāts iztērēja visas enerģijas rezerves un pārtrauca darbu. Pastāv viedoklis, ka datoroperators, ievadot iepriekšsagatavotās komandas, netīšām izlaidis tikai vienu simbolu un šī iemesla dēļ, nelaimīgas sagadīšanās dēļ, "izveidojusies" komanda atslēgt visus dzinējus.
Matiass Brendls

Karjera

2012. gadā viņš pārstāvēja Team NetApp, bet nākamajā sezonā pievienojās IAM Cycling. 
Brendls ir 2009., 2013., 2014. un 2016. gada Austrijas čempions individuālajā braucienā. 2014. gada oktobrī viņš sekoja sava aģenta Tonija Romingera pēdās, uzstādot jaunu stundas rekordu, pārspējot iepriekšējo rezultātu, kuru mēnesi iepriekš uzstādīja 43 gadus vecais Jenss Foigts, saskaņā ar jūnijā UCI ieviestajām izmaiņām, kas atļāva izmantot modernus treka iedzīšanas braucienu velosipēdus. Rekords noturējās līdz 2015. gada 8. februārim, kad to pārspēja Austrālijas sportists Roans Deniss.
2016. gada augustā parakstīja līgumu ar Trek–Segafredo. 2019. gada sezonu Brendls sāka Israel Cycling Academy komandā.
Latvijas Augstākā tiesa

Latvijas Republikas Augstākā tiesa ir trešā, augstākā tiesu varas instance Latvijā. Tā izskata krimiāllietas, civillietas un administratīvās lietas. Darbība tiek noteikta Satversmē, likumā "Par tiesu varu" noteikta tiesas struktūra, kompetence. Tiesa sastāv no Civillietu tiesu palātas, trim departamentiem, administrācijas un divām nodaļām. Atrodas Tiesu pilī Brīvības bulvārī 36, Rīgā.
Augstākās tiesas departamenti kā kasācijas instances tiesa izskata lietas kasācijas kārtībā, savukārt Civillietu tiesu palāta izskata lietas apelācijas kārtībā. Civillietu tiesu palāta beidza pastāvēt 2016. gada 31. decembrī.
Saeima apstiprina Augstākās tiesas tiesnešus. Pašreizējais Augstākās tiesas priekšsēdētājs ir Ivars Bičkovičs (kopš 2008. gada).
Zastavna

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1589. gadā. Atradās Moldāvijas kņazistes sastāvā. No 1774. gada — Hābsburgu impērijas (Austroungārijas sastāvā. No 1918. līdz 1940. gadam — Rumānijā. 1940. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, tā iekļāvās PSRS. 1941. gadā, Vācijai iebrūkot PSRS, tā atkal iekļāvās Rumānijā, bet pēc Vācijas sakāves — PSRS. No 1991. gada — Ukrainas pilsēta.
Baltā jūra

Robežas

Ziemeļos atrodas Kolas pussalas dienvidu piekraste, ziemeļaustrumos — savienojums ar Barenca jūru un Kaņina pussala, austrumos un dienvidos — Arhangeļskas apgabals, dienvidrietumos un rietumos — Karēlijas Republika.

Vispārējs apraksts

Lielākās jūrā ieplūstošās upes ir Mezeņa (33 km³ gadā), Oņega (21 km³ gadā), Ziemeļu Dvina (143 km³ gadā). Jūras ziemeļu daļu krievi dēvē Voronka (‘piltuve’) — šī daļa savieno Balto jūru ar Barenca jūru. Ziemeļu daļas platums ir 100—170 km, dziļums sasniedz 80 metrus, vidējais dziļums — 34 metri. Savukārt jūras dienvidu un centrālo daļu sauc Gorlo (‘kakls’),— tās dziļums ir 40—60 metri.
Ūdens virsējā slāņa temperatūra vasarā sasniedz 14—15 °C Kandalakšas līcī, 20—24 °C seklākos līčos un tikai 7—8 °C centrālajā daļā. Ziemā daļu no jūras klāj ledus, taču pilnībā jūra aizsalst reti. Ūdens virsējā slāņa temperatūra ziemā ir tuvu sasalšanas punktam, kas, atkarībā no sāļuma, ir 0 līdz -1,9 °C. Aptuveni 130 metru dziļumā ūdens temperatūra visu gadu ir nemainīga, ap -1,4 °C.
Jūras ūdens sāļums Baltajā jūrā ir atkarīgs no attāluma no lielo upju ietekām. Jūras centrālajā daļā ūdens virsējā slāņa sāļums ir 24—27 ‰, dziļumā — ap 30 ‰. Baltās jūras sāļums ir nedaudz mazāks, kā līdzās esošajai Barenca jūrai. Kopējā saldūdens pieplūde jūrā gadā ir 228 km³.

Vēsture

Vairākus gadsimtus Baltā jūra bija Krievijas galvenais jūras savienojums ar pārējo Pasaules okeānu. Tirdzniecības sakarus ar pārējo pasauli nodrošināja pomorieši, kuru galvenā osta atradās Holmogoros — tagad tas ir neliels ciematiņš 75 kilometrus dienvidaustrumos no Arhangeļskas.
Padomju Savienības laikā Baltā jūra kalpoja par nozīmīgu jūras kara flotes un zemūdeņu flotes bāzi. Baltā jūra ir Krievijas iekšējie ūdeņi. Starp Baltijas jūru un Balto jūru 1933. gadā tika izbūvēts Baltās jūras—Baltijas jūras kanāls.

Ekonomika

Galvenā osta Baltās jūras krastā ir Arhangeļska. Baltās jūras ostas ir aizsalstošas no oktobra—novembra līdz maijam.
Kandalakšas līcī atrodas vairākas bioloģisko pētījumu stacijas.
Metionīns

Atrašanās dabā

Ietilpst olbaltumvielu sastāvā. Metionīns cilvēkam obligāti jāuzņem ar pārtiku.

Bioķīmiskā nozīme

Metionīns organismā kalpo kā metilgrupu donors holīna, adrenalīna un citu bioloģiski aktīvu vielu sintēzē. No metionīna veidojas arī aminoskābe cisteīns.
Grigorijs Potjomkins

Dzīvesgājums

Dzimis 1739. gadā Čižovas ciemā pie Smoļenskas atvaļināta Krievijas impērijas armijas majora un muižnieka Aleksandra Potjomkina ģimenē. Pēc tēva nāves 1746. gadā māte nosūtīja Grigoriju mācīties uz Maskavu, kur viņš apmeklēja Litkes privātskolu un iemācījās vācu valodu. 1755. gadā viņš uzsāka studijas Maskavas Universitātē, kuras nepabeidza un 1760. gadā uzsāka karadienestu ķeizariskās leibgvardes kavalērijas pulkā un kā leibgvardes vahmistrs piedalījās 1762. gada Pētera III gāšanā no troņa, pēc apvērsuma jaunā ķeizariene Katrīna II viņu pieņēma savā galmā par kambarjunkuru (krievu: камер-юнкер), bet 1768. gadā par galma kambarkungu (камергер).
Pēc krievu—turku kara (1768—1774) sākuma Potjomkins ģenerālmajora pakāpē piedalījās vairākās kaujās, 1774. gadā viņu paaugstināja par ģenerālporučiku. Pēc kara beigām ķeizariene leibgvardes Preobraženskas pulka apakšpulkvedi Potjomkinu iecēla par iekaroto zemju (t.s. Jaunkrievijas) ģenerālgubernatoru ģenerālanšefa pakāpē un piešķīra mantojamu grāfa titulu, bet Svētās Romas impērijas ķeizars Jozefs II 1776. gadā firsta (kņaza) titulu. 
Potjomkins reti apdzīvotās stepes zemes devīgi izdalīja impērijas augstmaņiem, bet zemes apstrādāšanai viņi ieveda dzimtļaudis no pirms tam iekarotās Austrumukrainas.
Kļūdams par milzīgu īpašumu pārvaldnieku, nodibināja Jekaterinoslavas (1776) un Hersonas (1778) pilsētas. 1783. gadā Krievijas impērija iekaroja arī Krimas hanistei līdz tam piederējušo Dņepras kreisā krasta daļu. Pēc Krimas hanistes aneksijas 1784. gadā Potjomkinu paaugstināja feldmaršala pakāpē. 1783. gadā iekarotās zemes sadalīja pēc Katrīnas II pavēles izveidotajās vietniecībās. Kad 1787. gada pirmajā pusē ķeizariene Katrīna II kopā ar ķeizaru Jozefu II brauca apciemot gubernatoru Potjomkinu Hersonā, viņš pavēlējis plānotajā ceļojuma maršrutā gar Dņepras upi izvietot armijas pulkus un vietām gar ceļa malu redzamības attālumā izbūvēt šķietamus ciemus ar māju fasādes sienām, ko ārzemnieki savos aprakstos vēlāk sāka dēvēt par "Potjomkina sādžām". Pateicībā par labi organizēto ceļojumu Svētās Romas  Katrīna II viņam piešķīra Taurijas Potjomkina (Потёмкин-Таври́ческий) vārdu.
Kņazs Potjomkins Sanktpēterburgā izbūvēja vairākas rezidences, to skaitā Taurijas pili. Vadīja Krievijas impērijas karaspēku Krievu—turku kara (1787—1792) laikā. Miris 1791. gadā sarunu laikā par Jasu miera līguma noslēgšanu.

Piemiņa

Grigorija Potjomkina vārdā bija nosaukts Krievijas impērijas 1900. gadā uzbūvētais bruņukuģis, uz kura 1905. gada revolūcijas laikā notika dumpis, kas ir Sergeja Eizenšteina klasiskās kinofilmas "Bruņukuģis "Potjomkins"" sižeta pamatā. 
Folklorizējies ir jēdziens "Potjomkina sādžas", kuram pamatā ir leģenda par šķietamu ciemu izveidi Ukrainas dienvidu stepē gar ķeizarienes Katrīnas II 1787. gada brauciena maršrutu.
Ciemos, kuriem cauri brauca Krievijas cariene, kņazs Potjomkins esot licis karietei pa priekšu dzīt labi barotus zosu barus, veidoja butaforiski sakoptas ēku fasādes un zemniekiem ceļa malā vajadzēja līksmi smaidīt.
Oktaedrs

Oktaedrs (grieķu: οκτάεδρον, no οκτώ — 'astoņi' un έδρα — 'vietas') jeb astoņskaldnis ir regulārs daudzskaldnis ar astoņām skaldnēm, visas regulāra oktaedra skaldnes ir regulāri trijstūri. Oktaedram ir 12 šķautnes un 6 virsotnes. Katrā oktaedra virsotnē kopā saiet četras skaldnes un četras šķautnes.

Oktaedrs ir viens no pieciem Platona daudzskaldņiem.
Oktaedra duālais daudzskaldnis ir kubs.

Oktaedrs sadzīvē

Dažos svētkos, piemēram, Ziemassvētkos, tiek gatavoti puzuri. Tos gatavo no salmiem un tiem ir oktaedra forma (pareizāk sakot, tie ir oktaedra karkass). Viena vienkārša puzura izgatavošanai nepieciešami 12 vienāda garuma salmi, kas atbilst oktaedra šķautņu skaitam.
Kastaņbrūnā samtbeka

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne, veido to ar dažādiem kokiem. Aug skuju koku un jauktos mežos, smilšainās, skābās augsnēs no augusta līdz oktobrim.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.

Līdzīgās sugas

Grūti atšķirama no kazu samtbekas, izceļas ar dzeltenām sēņotnes atliekām pie kātiņa pamatnes (kazu samtbekai sēņotne ir balta) un parasti ar kastaņbrūnu cepurītes toni. No raibās samtbekas atšķiras ar to pašu, un raibajai samtbekai zem plaisājuma ir sārta nokrāsa, kamēr kastaņbrūnajai - balta vai dzeltenīga. Iespējams, ka šī suga sastopama daudz biežāk, bet tiek jaukta ar līdzīgajām sugām, kuras būtiski neatšķiras no kulinārā viedokļa un tāpēc parastiem sēņotājiem atšķirība nav svarīga.
Amūras čebačeks

Latvijā

Amūras čebačeks kopā ar balto amūru, melno amūru, balto platpieri un raibo platpieri ievests un iedzīvojies Lietuvā, Ukrainā, Moldāvijā un vairākās citās Austrumeiropas valstīs. Latvijā savvaļas populācijas izveidošanās nav zināma, bet tā ir iespējama, īpaši dīķsaimniecību tuvumā, kur tiek audzēts baltais un melnais amūrs, kā arī baltais un raibais platpieris.

Izskats

Amūras čebačeks ir neliela saldūdens zivs. Tās garums ir apmēram 8—12,5 cm, svars 17 g. Ķermenis samērā slaids, no sāniem nedaudz saplacināts. Mute vērsta uz augšu. Mugura dzeltenīgi pelēka, sāni un vēders sudrabaini. Uz sāniem tumša, šaura, garena svītra, kas sākas pie acs un beidzas pie astes spuras. Paliekot čebačekam vecākam, svītra izzūd. Muguras spura un anālā spura noapaļotas un ar tumšiem punktiem. Sānu līnijā mazāk zvīņu nekā vairumam karpu dzimtas zivju, 34—40 zvīņas. Acs varavīksnene gaiša ar melnu punktu virs zīlītes. Rīkles zobi vienā rindā. Pieaugušiem tēviņiem gan uz apakšžokļa, gan augšžokļa 2—4 ragveida izaugumi, atgādinot pērlītes, bet zem acs 4—6 izaugumi. Pirms nārsta tēviņi kļūst tumši līdz melni.

Uzvedība un barība

Amūras čebačeks mājo dažādās saldūdens tilpnēs, priekšroku dodot aizaugušām, nelielām tērcītēm, kanāliem, dīķiem un nelieliem ezeriem. Pieaugušiem īpatņiem patīk vēss un tekošs ūdens. Uzturas baros. Amūras čebačeks barojas ar nelieliem kukaiņiem, zivtiņām un ikriem, kā arī ar augiem.

Vairošanās

Amūras čebačeks dzimumbriedumu sasniedz 2 gadu vecumā, kad ķermeņa garums sasniedz 4—5 cm, bet svars 7—8 g. Nārsto no aprīļa līdz jūlijam , kad ūdens temperatūra ir 18—26°C. N;arsts notiek mierīgos vai ļoti lēni plūstošos ūdeņos. Raksturīgs porciju nārsts, 3—4 piegājienos. Auglība 300—3000 ikru. Tēviņš ikru nēršanai zem lielākiem akmeņiem sagatavo nosegtu iedobi, to attīrot ar ragveida izaugumu palīdzību. Pēc tam viņš ikrus, kas pielipuši pie alas "griestiem", apsargā. Ala tiek pamesta īsi pirms izšķiļas mazuļi. Sasniedz 4—5 gadu vecumu.
Slāpeklis

Atrašanās dabā

78% no gaisa aizņem slāpeklis. Daudz slāpekļa ir olbaltumvielu, matu, nagu, aitas vilnas un citu organisku vielu sastāvā. Svarīgi slāpekli saturoši minerāli ir salpetri (Čīles salpetris).

Molekulas uzbūve

Slāpekļa molekulas sastāv no diviem slāpekļa atomiem, kas veido visai inertu divatomu gāzi. Šīs vielas ķīmiskā formula ir N₂, tātad slāpekļa molekula sastāv no diviem slāpekļa atomiem, kas savienoti ar trīskāršu ķīmisko saiti (tas nozīmē, ka slāpekļa molekulas diviem atomiem ir kopīgi trīs elektronu pāri). Šī saite rodas, pārklājoties abu atomu vērtības elektronu mākoņiem. Savukārt šos elektronu mākoņus veido katra atoma elektroni, kas riņķo apkārt atoma kodolam. Slāpekļa elektronu mākoņa diametrs ir tikai 0,0000001 milimetrs.

Slāpekļa savienojumi

Slāpekļa bināros savienojumus ar citiem elementiem sauc par nitrīdiem. Sārmu metālu nitrīdi ir visai ķīmiski aktīvas vielas, kas veidojas, šiem metāliem reaģējot ar slāpekli paaugstinātā temperatūrā. Tie reaģē ar skābekli, veidojot brīvu slāpekli un attiecīgā metāla oksīdu, reaģē ar ūdeni, veidojot attiecīgā metāla hidroksīdu un amonjaku. Bora, silīcija un daudzu smago metālu nitrīdi ir cietas un karstumizturīgas vielas. Bora un silīcija nitrīdus lieto par mehāniski izturīgas keramikas izejvielām.
Škodra

Vēsture

Škodra radās ap IV gadsimtu p. m. ē. kā ilīriešu cilts labeātu (labeates) galvenais centrs. III gs p.m.ē. Škodra bija Ilīrijas pēdējo neatkarīgo valdnieka Gentija (Gentius) un valdnieces Teitas (Teuta) galvaspilsēta. 168. gadā p. m. ē. pilsētu ieņēma romieši.
VII gadsimta sākumā Bizantijas imperators Hēraklijs (Heraclius) piešķīra Škodru un pilsētas apkārtni ienācējiem - slāviem, un Škodra kļuva par agrīnās slāvu valsts - Dukļas galvaspilsētu. Vēlākos laikos Škodra bija Raškas, Bulgārijas, Bizantijas, Zetas sastāvā līdz XV gadsimtā iekļāvās Venēcijas sastāvā, lai pretotos osmaņu spiedienam.
1474. gadā un 1478. - 1479. gados Škodru divreiz aplenca osmaņi. Pilsētas aizstāvēšanu vadīja Leks Dukadžini (Lekë Dukagjini). Pēc varonīgas cīņas 1479. gadā pilsēta krita un līdz pat 1913. gadam Škodra bija Osmāņu impērijas sastāvā un bija sandžaka centrs.
Balkānu karu laikā Škodrai uzbruka melnkalniešu armija. Līdz kapitulācijai osmaņu spēki septiņus mēnešus izturēja uzbrukumu. 1913. gadā, pamatojoties uz Londonas konferences lēmumiem, Škodru iekļāva jaunajā Albānijas valstī.
Pirmā pasaules kara laikā Škodru 1915. gada 27. jūnijā ieņēma Melnkalne, bet 1916. gada janvārī - Austroungārijas spēki un Škodra kļuva par austriešu okupācijas zonas administratīvo centru. Pēc kara Škodra kādu laiku bija starptautiskās militārās administrācijas centrs, bet 1920. gada tā tika nodota Albānijas varas iestāžu kontrolē. 1920. gada otrajā pusē Škodra piedzīvoja Serbu, horvātu un slovēņu karalistes militāro intervenci.
Štolpene

Vēsture

Pilsēta pirmoreiz rakstos minēta 1222. gadā. Pilsēta veidojusies ap viduslaiku pili.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Pie pilsētas atrodas Šlosberga kalns ar bazalta kolonnām. Georgijs Agrikola savā 1556. gadā izdotajā darbā "De re metallica" aprakstīja šī kalna iezi, dodot tam bazalta nosaukumu.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2006

Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas 2006 ceremonija notika 2007. gada 2. martā Dailes teātrī. Ceremoniju un koncertu vadīja Baiba Sipeniece, Valters Krauze un Andris Freidenfelds. 
Šī bija 11. reize, kad tika pasniegtas Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas. Salīdzinot ar 2005. gadu, klāt nāca divas jaunas nominācijas - labākā deju mūzikas, hip hop vai r'n'b dziesma un labākais deju mūzikas, hip hop vai r'n'b albums. Kopā balvu pasniedza 17 nominācijās. Pa divām balvām ieguva Tribes Of The City, Gustavo un Raimonds Tiguls.
Apollo 6

Lidojuma gaita

Apollo 6 tika palaists 1968. gada 4. aprīlī 12:00:01 UTC ar nesējraķeti Saturn V no Kenedija kosmosa centra starta laukuma LC-39A. Lidojuma otrajā minūtē raķete piedzīvoja Pogo svārstības, kas ilga aptuveni 30 sekundes. Daļēji vibrāciju dēļ sākās strukturālas problēmas adapterī, ar kuru pie raķetes bija piestiprināts komandas un servisa modulis. 133. sekundē tika pamanītas atdalāmies dažas detaļas.
Pēc pirmās pakāpes atdalīšanās otrajai pakāpei radās problēmas. 2. dzinējs darbojās nestabili, līdz atslēdzās, un tūlīt atslēdzas arī 3. dzinējs. Raķetes vadības sistēma to kompensēja, atlikušos trīs dzinējus darbinot 58 sekundes ilgāk. Trešā pakāpe arī tika darbināta 29 sekundes ilgāk.
Ceturtā pakāpe S-IVB un komandmodulis tika ievadīts 173,14 km × 360,10 km orbītā plānotās apļveida 190 km orbītas vietā. Pēc diviem apriņķojumiem vajadzēja iedarbināt ceturto pakāpi, lai ievadītu kosmosa kuģi simulētā Mēness trajektorijā — eliptiskā orbītā, līdzīgi kā Apollo 4. S-IVB dzinēju tomēr neizdevās iedarbināt.
Lai ieietu eliptiskā orbītā ar apogeju 22 204 km, 442 sekundes tika darbināts servisa moduļa dzinējs. Ar to gan nebija pietiekami, lai sasniegtu nepieciešamo atmosfērā ieiešanas ātrumu: 11 000 m/s vietā tika sasniegts tikai 10 000 m/s ātrums. 
Komandmodulis nolaidās 10 stundas pēc starta 80 km no plānotās vietas Klusā okeāna ziemeļdaļā, uz ziemeļiem no Havaju salām.
Lai gan Apollo 6 pilnībā nesasniedza plānotos Mēness lidojuma parametrus, tika novērtēts, ka izmēģinājumi ir pietiekami, lai nākamajā lidojumā sūtītu astronautus.
Grand Theft Auto: The Lost and Damned

Sižets

Džonijs Klebics ir baikeris ar netīru vēsturi. Viņš ir viens no motociklu bandas THE LOST dalībniekiem. Viņš dzīvo Libertīsitijā jau kopš bērnības un pazīst šo pilsētu kā savus 5 pirkstus. Viss rit kā vienmēr — laupīšana, huligānisms, slepkavības, bet kādu dienu viss noiet greizi. Policisti atklāj, ko plāno Džonija banda. Džonijam ir nojauta, ka viens no viņa draugiem ir nodevējs. Viņa mērķis ir atrast to cilvēku, kurš viņu nodeva. Bet to ir grūti atklāt, jo ceļā stāv policija.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Krustpils novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Krustpils novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Futurāma

Sižets

Darbība seriālā norisinās 30. gadsimta beigās un 31. gadsimta sākumā. Sākotnēji galvenais varonis nokļūst 2999. gada 31. decembrī, tomēr nākamo sezonu laikā tiek sagaidīts 3004. gads. Nosaukums "Futurāma" aizgūts no 1939. gada Pasaules izstādes (Ņujorkā) paviljona, kurā tika attēlots, kāda varētu būt pasaule 1959. gadā.

Seriāla pamatsižets saistīts ar picas piegādātāju Filipu Fraju, kurš nejauši nokļūst 1000 gadus nākotnē un kļūst par piegādātāju uzņēmumā "Planet Express". Citi nozīmīgi seriāla varoņi ir Fraja attāls pēctecis profesors Hūberts Fernsvorts, krabjveidīgs citplanētietis doktors Zoidbergs, vienacaina kosmiskā kuģa pilote Turanga Līla, marsiete Eimija Vonga, robots Benders un grāmatvedis Hermejs Konrads. 
.
Klints Mansels

Biogrāfija

Mansels bija alternatīvā roka grupas Pop Will Eat Itself dalībnieks kopš tās dibināšanas 1986. gadā. Viņš bija grupas vadošais dziedātājs un ģitārists, bija daudzu dziesmu autors vai līdzautors.
Pēc Pop Will Eat Itself izjukšanas 1996. gadā Klints Mansels uzsāka rakstīt mūziku filmām. Režisors Darens Aronovskis uzaicināja viņu komponēt mūziku savai pirmajai filmai "Pī". Vēlāk Mansels sarakstīja mūziku arī Aronovska nākamajai filmai "Rekviēms sapnim". Galvenā šīs filmas kompozīcija Lux Aeterna ir kļuvusi ļoti populāra, tā izmantota dažādās reklāmās, filmu treileros un YouTube videoierakstos.
Kopš sadarbības uzsākšanas 1996. gadā Mansels ir sarakstījis mūziku visām Aronovska filmām. Ir rakstījis mūziku arī citu režisoru filmām.
Ievērojamākās Klinta Mansela partitūras sarakstītas filmām "Pī", "Strūklaka", Moon, "Izsvēpēt dūzi", "Rekviēms sapnim", "Cīkstonis", Doom, "Melnais gulbis" un "Virsotne" (High-Rise). Par oriģinālmūziku filmai "Strūklaka" bijis nominēts Zelta Globusa balvai, bet par mūziķu filmai "Melnais gulbis" bijis nominēts Grammy balvai.
Verners Vekmanis

Biogrāfija

Verners Vekmanis dzimis Lovīsā zemnieka ģimenē.
1902. gadā viņš pabeidza Zviedru reālliceju Helsinkos un iestājās Tehniskajā augstskolā. Vekmani iedvesmoja cirka cīkstoņi, un viņš sāka trenēties grieķu-romiešu jeb franču cīņā. Jau 1904. gadā viņš uzvarēja Somijas čempionātā smagajā klasē. Tajā pat gadā Verners Vekmanis pārcēlās uz Vāciju, lai izvairītos no iesaukšanas karadienestā. Viņš turpināja studijas Karlsrūes tehniskajā augstskolā. 1905. gadā Dīsburgā neoficiālā pasaules čempionātā Verners Vekmanis kļuva par čempionu smagajā svarā.
Atzīmējot Olimpisko spēļu desmit gadu jubileju, 1906. gadā Atēnās tika sarīkotas Olimpiskās spēles, kurām Starptautiskā Olimpiskā komiteja tomēr nepiešķīra legālu statusu. No Somijas (oficiāli Krievijas sastāvā) uz tām par privātiem līdzekļiem devās Verners Vekmanis un trīs vieglatlēti. Vekmanis tika pieteikts vidējā (85 kg) klasē, un, lai iekļautos noteiktajā svarā, viņam nācās novilkt apavus. Pat šādā neērtā veidā viņš uzveica savus pretiniekus.
1908. gada Olimpiskajās spēles Londonā no Somijas (oficiāli Krievijas sastāvā) piedalījās 79 sportisti, no kuriem četri — grieķu-romiešu cīņā. Vidējā smagajā svarā (līdz 93 kg) līdz finālam nokļuva Verners Vekmanis un Irje Sārela (Yrjö Saarela). Pirmajā finālcīņā Sārela bija pārāks, bet pēdējās divas uzvarēja Vekmanis un ieguva zelta medaļu.
1907. gadā Vekmanis Karlsrūes tehniskajā augstskolā ieguva mehānikas inženiera diplomu, bet 1908. gadā — elektroinženiera diplomu.
1909. gadā Verners Vekmanis sāka strādāt Krievijā, Urālos azbesta raktuvēs, kur kļuva par tehnisko direktoru.
1921. gadā Verners Vekmanis sāka strādāt kabeļu ražotājā Suomen Kaapelitehdas Ab (vēlāk tas apvienojās uzņēmumā Nokia, bet tagad ir Prysmian Finland) par tehnisko direktoru.
1937. gadā Vekmanis kļuva par Suomen Kaapelitehdas izpilddirektoru. Viņa vadībā kara apstākļos tika uzcelta jauna rūpnīca Salmisāri.
Vekmaņa krievu valodas un kultūras zināšanas palīdzēja uzņēmumam eksportēt produkciju uz PSRS pēc Otrā pasaules kara.
1953. gadā Vesterlundam piešķirts Kalnu padomnieka goda tituls.
1956. gadā Verneru Vekmani Suomen Kaapelitehdas izpilddirektora amatā nomainīja Bjerns Vesterlunds (Björn Westerlund).