Rīgas Valsts tehnikums

Vēsture

Pēc 1802. gada Krievijas impērijas izglītības reformas Rīgas Ķeizarisko liceju Pils laukumā pārveidoja par Vidzemes guberņas ģimnāziju. 1890. gadā to pārdēvēja par Nikolaja I ģimnāziju un pārvietoja uz 1891. gadā pabeigto ēku tagadējā Kr. Valdemāra ielā 1c, kur pēc Pirmā pasaules kara ierīkoja Rīgas Valsts tehnikumu.
Tehnikuma  pirmsākumi meklējami laika posmā pirms Pirmā
pasaules kara, kad līdz ar zemkopības un rūpniecības attīstību radās aizvien
lielāks pieprasījums pēc speciālistiem ar vidējo tehnisko izglītību. Rīgā
atvēra Būvtehniskās sabiedrības tehnikumu, kas ar 240 audzēkņiem 1918.gada
21.oktobrī uzsāka mācības. Būvtehniskās sabiedrības valde lūdza Latvijas
valdību pārņemt tehnikumu valsts apgādē. Izglītības ministrija 1919. gada
24.augustā nodeva Būvtehniskajai sabiedrībai bijušās Nikolaja ģimnāzijas telpas
Krišjāņa Valdemāra (toreiz Nikolaja) ielā 1c, piešķirot arī nepieciešamos
līdzekļus. Būvtehniskā sabiedrība saveda kārtībā okupācijas karaspēku
noplicināto un izdemolēto trīsstāvīgo ķieģeļu ēku, kas pēc arhitekta A.
Kīzelbaša projekta celta 1891. gadā (1935. gadā ēkai uzcelta piebūve, kas
vērsta uz Noliktavas ielu,1970. gadā – jauno laboratoriju korpusu un vēlāk
sporta zāli. Par savu pirmo direktoru pedagogu saime vienbalsīgi ievēlēja tehnikuma
iniciatoru Jāni Ozoliņu. Vēlākus gadus par direktoru ievēlēja Ansi Grīnbergu. Nozīmīgs bija direktora Ādolfa Vickopfa un no 1991.gada Daiņa Markusa ieguldījums. No 2012.gada direktore ir Dagnija Vanaga.
Latvijas Ministru kabineta sēdē 1919. gada
29. decembrī tika pieņemts lēmums atvērt tehnisko vidusskolu kā valsts mācību
iestādi. Darbojās būvniecības nodaļa, kultūrtehniskā nodaļa, drīz nāca klāt
ķīmijas un mehānikas, bet ar 1929./30. mācību gadu – elektrotehnikas nodaļas,
nedaudz vēlāk – arī dzelzceļa ekspluatācijas nodaļa. 
Līdz 1940. gadam tehnikumu absolvēja 1505
audzēkņi, daudzi turpinājuši izglītību augstākajās mācību iestādēs, kļuvuši par
uzņēmējiem, rūpniekiem, izciliem tautsaimniecības, zinātnes, kultūras
darbiniekiem. Latviju pasaulē pazīstamu darījuši leģendāri cilvēki:
komandkapteinis Hugo Legzdiņš - 1924. gada Mehānikas nodaļas absolvents -
Latvijas Kara flotes virsnieks, ar diviem Triju Zvaigžņu ordeņiem apbalvotais
zemūdenes ”Ronis” komandieris. Gadu vēlāk to pašu nodaļu absolvēja pazīstamais
lidmašīnu konstruktors un būvētājs Kārlis Irbītis. Trīsdesmitajos gados RVT
mācījušies pazīstamais dizainists Teofīls Dreimanis un slavenais Venecuēlas
”džungļu valdnieks” Aleksandrs Laime. Daudzi absolventi otrā pasaules kara
laikā aizbrauca uz citām valstīm un tur sekmīgi darbojas dažādās jomās.
RVT darbību pārtrauca padomju okupācija -
1940. gada jūnijā tehnikumā nomainīja administrāciju, daļēji arī mācību
programmas. Smags, sarežģīts bija arī vācu okupācijas periods (1941 – 1944).
Taču, spītējot kara laika grūtībām, mācības tika turpinātas – audzēkņu skaits
pārsniedza tūkstoti. Pēc kara 1945.gadā tehnikumu pārdēvēja par „Rīgas
industriālo politehnikumu” Nosaukumu „Rīgas Valsts tehnikums” atjaunoja 1991.
30.augustā.
Vērtīgu ceļamaizi tālākai izglītībai, raženam zinātniskajam, kultūras un
valsts darbam tehnikumā guvuši daudzi pēckara RVT absolventi: Latvijas  ekspremjers Valdis Birkavs, RTU rektors LZA
akadēmiķis Egons Lavendelis, LZA akadēmiķi Gunārs Čipēns, Uldis Viesturs un
Mārtiņš Kalniņš, LMA rektors Valdis Dišlers, LLA rekotors Olģerts Ozols, deviņpadsmit
zinātņu doktori, izcilā TTT basketboliste Skaidrīte Smildziņa – Budovska, basketbolists Maigonis Valdmanis, basketbola treneris Raimonds Karnītis, Eiropas čempions autorallijā Reinis Nitišs,
būvsabiedrības „ RBSSKALS”  vadītājs Māris Saukāns, dažādu laiku ministri - Māris
Vītols, Dzintars Rasnačs, Ainārs Šlesers, Ēriks Jekabsons, Jānis Janovskis. 
RVT
mācās vairāk nekā 2500 audzēkņu. Tehnikumā ir
deviņas nodaļas un četras struktūrvienības reģionos. Tehnikumu 95 gadu laikā
absolvējuši vairāk nekā 35000 speciālisti. Pēdējos gados uzcelts Praktisko mācību centrs ar mūsdienīgām iekārtām, renovēta sporta zāle un 1974. gadā celtā laboratorijas ēka.