google/wiki40b huggingface dataset:
Mencu dzimta

Izplatība

Lielākā daļa sugu mājo ziemeļu puslodes mērenajos ūdeņos, un tikai dažas sugas sastopamas subtropu, subarktikas vai arktikas jūrās. Tās sastopamas Atlantijas, Ziemeļu ledus un Klusajā okeānā. Dienvidu puslodē mājo viena suga  — dienvidu zilais putasu (Micromesistius australis).

Baltijas jūrā un Latvijā

Baltijas jūrā pie Latvijas krastiem sastopama viena mencu dzimtas zivju suga — Atlantijas menca (Gadus morhua) jeb Baltijas menca (Gadus morhua callarias), kas ir Baltijas jūrā dzīvojoša Atlantijas mencas pasuga. Reti ieceļotāji Baltijas jūrā ir merlangs (Merlangius merlangus), pikša (Melanogrammus aeglefinus), pollaks (Pollachius pollachius) un saida (Pollachius virens).

Kopīgās īpašības

Lielākā daļa mencu dzimtas zivis ir vidēja auguma, bet Atlantijas menca var izaugt ļoti liela zivs. Tā ir lielākā dzimtā, tās ķermeņa garums var sasniegt 2 m. Mencu dzimtas zivīm ir trīs muguras spuras un divas anālās spuras. Pirmā muguras spura novietota uzreiz aiz galvas. Lielākajai daļai sugu ir zoda taustekļi (ūsas), kuri tiek izmantoti, lai iztaustītu jūras gultni. Spurām nav asu staru. Vēdera spuras novietotas pirms krūšu spurām. 
Mencu dzimtas zivis ir plēsīgas un barojas ar mazākām zivīm un vēžveidīgajiem. Tās galvenokārt uzturas dziļumā. Visas mencu sugas ir ļoti auglīgas un katrā nārstošanas reizē mātīte izlaiž vairākus miljonus ikru. Tādējādi šīs grupas zivis ir bagātīgi parstāvētas jūras faunā un to zvejošana ir salīdzinoši vienkārša. Tā ir otrā daudzskaitlīgākā zivju grupa (uzreiz pēc siļķēm) pasaulē. Daļai sugu novērojama garu distanču migrācija.

Sistemātikas diskusijas

Līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem zivju sistemātikā ieviestas ievērojamas izmaiņas. Saskaņā ar 2016. gada sistemātiku vēdzeļu dzimta ir likvidēta un dzimtas ģintis pievienotas mencu dzimtai. Dotajā sistemātikā vēdzeļu dzimta saglabāta kā atsevišķs taksons, tā kā vairāki autoratīvi avoti vēdzeļu dzimtu joprojām izdala kā atsevišķu vienību.
Vrāble

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1265. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Željezovce gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Verebēja (Verebély). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz Pirmajām Vīnes arbitrāžām no 1938. līdz 1945. gadam ietilpa Ungārijā. No 1993. gada - Slovākijā.

Cilvēki

2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (93,32 %), dzīvoja arī ungāri (4,69 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (88,41 %), nereliģiozi (8,53 %).

Fakti

Pilsētas pievārtē, Fidvārā, atrodas ievērojams, 20 hektāru plašs bronzas laikmeta arheoloģiskais komplekss.
Zemā Zemes orbīta

Par Zemo Zemes orbītu jeb LEO (angļu: Low Earth Orbit) dēvē orbītu, kas ap Zemi atrodas no 160 līdz 2000 kilometru augstumā virs jūras līmeņa. Turpretim augstumā, kas ir lielāks par 2000 km virs jūras līmeņa, sākās vidējā Zemes orbīta.
Šāds zemās Zemes orbītas augstumu intervāls ir noteikts tāpēc, ka visi dabīgie vai mākslīgie ķermeņi, kas nonāktu orbītā ap Zemi zemāk par 160 km, sāktu izjust pastiprinātāku orbitālo pagrimumu un neizbēgami sāktu krist lejup planētas atmosfērā, jo orbītas līdz 160 km augstumā virs jūras līmeņa nav pietiekoši stabilas, lai noturētu attiecīgo ķermeni pastāvīgā un ilgstošā orbītā ap Zemi. Tomēr jebkurā gadījumā, lai attiecīgais ķermenis varētu noturēt stabilu orbītu virs 150 km atzīmes, tam kā minimums orbītā ap Zemi ir jāpārvietojas ar ātrumu 7,8 km/s jeb 28 130 km/h, līdz ar to pie šādiem nosacījumiem visi ķermeņi, kas atrodas zemajā Zemes orbītā, vidēji apriņķo Zemi starp 88 un 127 minūtēm.
Pagaidām visi cilvēces lidojumi kosmosā, atskaitot tos astronautus, kuri laika posmā starp 1968. un 1972. gadu piedalījās Apollo programmas ietvaros, ir norisinājušies zemajā Zemes orbītā. Tāpat arī lielākā daļa no Zemes mākslīgajiem pavadoņiem un Starptautiskā kosmosa stacija savu orbītu ap Zemi veic zemajā Zemes orbītā (aptuveni no 320 līdz 380 km augstumā virs jūras līmeņa).
Taisne

Taisne ir viens no ģeometrijas pamatelementiem. Taisnes definīcija ir atkarīga no konkrētās ģeometrijas aksiomām. Ja ģeometrijas uzbūves pamatā ir attālums starp diviem telpas punktiem, tad taisne ir līnija, kuras garums ir vienāds ar attālumu starp šiem punktiem.

Taisne algebrā

Algebrā taisne ir pirmās pakāpes līnija. Dekarta koordinātu sistēmā to nosaka pirmās pakāpes jeb lineārs vienādojums y = ax + b. Šāda taisne nevar būt paralēla y asij.

Taisnes vispārīgais vienādojums

Taisnes vispārīgais vienādojums plaknē ir ax + by + c = 0, kur a, b un c - reāli koeficienti (no kuriem vismaz viens nav 0).

Kolineāri punkti

Trīs punktus sauc par kolineāriem, ja tie atrodas uz vienas taisnes. Parasti trīs punkti viennozīmīgi nosaka plakni, bet trīs kolineāru punktu gadījumā tas nenotiek.
Josefs Porats

Biogrāfija

Piedzimis Vācijai tolaik piederošā Silēzijas pilsētā Breslavā (tagad Vroclava Polijā) kā Heincs Josefs Ferders. Šahu iemācījies spēlēt deviņu gadu vecumā. 1927. gadā kļuvis par Vācijas meistaru, un tajā laikā bijis jaunākais šahists, kas izpelnījies šādu nosaukumu. 1934. gadā pēc nacistu nākšanas pie varas kopā ar ģimeni izceļojis uz Palestīnu. Divas reizes uzvarējis Palestīnas šaha čempionātos (1937, 1940). 1951. gadā mainījis savu vārdu un turpmāk bijis pazīstams kā Josefs Porats. Četras reizes uzvarējis Izraēlas šaha čempionātos (1953, 1957, 1959, 1963).
Pārstāvējis Vācijas, Palestīnas un Izraēlas komandas Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 12 reizes (1928, 1935, 1939, 1952-1968). 1939. gadā izcīnījis individuālo zelta medaļu.
1964. gadā uzvarējis Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla Āzijas zonas turnīrā Ulanbatorā. Tajā pašā gadā Amsterdamā starpzonu turnīrā palicis 21. vietā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1952. gadā Poratam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Agrīnā filtra modelis

Agrīnā filtra modelis ir Donalda Broudbenta izstrādāts selektīvās uzmanības modelis, saskaņā ar kuru cilvēka sensorais reģistrs spēj apstrādāt tikai ierobežotu informācijas daudzumu. Informācijas filtrēšana norisinās pēc fiziskiem parametriem. Stiprākam stimulam ir lielāka iespējamība tikt uztvertam, jo atfiltrēšana notiek pārraides kanālu ierobežotās caurlaides dēļ.
Dambja iela (Rīga)

Sabiedriskais transports

Visas Dambja ielas garumā kursē 49. maršruta autobusi. Tāpat šeit kursē arī trolejbusi, kas brauc no un uz 1. trolejbusu parku Ganību dambī 32.
Lodīšu pildspalva

Lodīšu pildspalva ir viens no pildspalvu veidiem. Senāks pildspalvu veids ir tintes pildspalva. Pildspalva darbojas pēc principa, ka tās tintes caurulītes galā ir lodīte, kas rakstot griežas un atstāj uz papīra tintes pēdas. Par lodīšu pildspalvas izgudrotāju uzskata ebreju izcelsmes ungāru Lāslo Bīro. Viņš kopā ar brāli 1938. gadā šo izgudrojumu patentēja. 1940. gadā viņi saņēma pirmo lielo pasūtījumu no Apvienotās Karalistes gaisa spēkiem, lai lidotāji varētu debesīs veikt pierakstus. Sākotnēji tās bija ļoti dārgas, bet mūsdienās lodīšu pildspalvas ir lētas, un tas ir viens no izplatītākajiem kancelejas piederumiem.
Salvadoras administratīvais iedalījums

Salvadoras administratīvo iedalījumu veido 14 departamenti (spāņu: departamentos), kas sīkāk iedalās 262 municipalitātēs (spāņu: municipios). Pēc platības lielākais departaments ir Usulutanas departaments (2130,4 km²), bet mazākais — Kuskalānas departaments (756.2 km²). Pēc iedzīvotāju skaita lielākais departaments ir Sansalvadoras departaments (1 740 847 iedzīvotāji), bet mazākais — Morasanas departaments (199 519 iedzīvotāji).
Ahemenīdu impērija

Valsts izveidošanās un pārvaldīšana

Irānas plato ap 1500. gadu p.m.ē. bija apmetušās vairākas āriešu ciltis, kuras, iespējams, bija pametušas savas agrākās apmešanās vietas nelabvēlīgas klimata maiņas dēļ. Lielākās no tām bija mīdieši un persieši. Mīdija dominēja šajā reģionā līdz apmēram 558. gadam p.m.ē., kad Persijas troni ieņēma enerģisks valdnieks Kīrs Lielais, kas bija cēlies no Ahemena (persiešu: Haxāmaniš) dzimtas. Viņš gāza mīdiešu valdniekus, iekaroja 546. gadā p.m.ē. grieķu provinci Līdiju, bet 539. gadā p.m.ē. Persija pakļāva visu Babiloniju.
525. gadā p.m.ē. Ahemenīdi iekaroja un pakļāva arī Seno Ēģipti, tad paplašināja savas robežas līdz Indas upei austrumos, tā kļūstot par milzīgu impēriju. Persijas ekspansija Kīra Lielā laikā būtiski atšķīrās no veida, kā zemes un tautas sev pakļāva agrākie tirāni. Ja, piemēram, asīrieši parasti lietoja tikai militāru spēku, Kīrs jaunas teritorijas Persijas kundzībai pakļāva vairāk ar diplomātisku veiklību un viltu. Šīs teritorijas apdzīvojošās tautas persieši parasti iekļāva savas valsts struktūrā, bieži piešķirot tām samērā plašas pašpārvaldes tiesības, atšķirībā no asīriešiem, kas piekopa plašas tautu izvešanu ar mērķi tās pārtautot. Šinī ziņā Persiju nereti mēdz dēvēt par vēsturē pirmo federālo valsti vai impēriju, kurā līdzās dzīvoja simtiem tautu un pastāvēja iecietība starp dažādām reliģijām. Politekonomijas, valsts pārvaldes un sabiedrisko attiecību kontekstā tas ir vērtējams kā nozīmīgs jaunievedums visai tālākai cilvēces pieredzei. Pēc Kīra nāves šie sasniegumi turpināja pilnveidoties tālāk.
Tā, persiešu valdnieks Dārijs I (522.—486. g. p.m.ē.) visu valsti sadalīja satrapijās — administratīvās vienībās ar samērā lielu autonomijas pakāpi. Tām bija jāmaksā stingri noteikti nodokļi, jāapgādā karaspēks, jāuztur ceļi, tilti u.c. Lai satrapiju pārvaldnieki — satrapi neiegūtu pārāk lielu varu, viņu rīcībā karaspēks netika nodots. Vienotā impērijas karaspēka komandieri bija pakļauti tieši valdniekam. Tādējādi Dārijs I valstī precīzi nošķīra militāro un civilo varu, kā arī, lietojot mūsdienu terminoloģiju — ārpolitiku un iekšpolitiku. Tas bija vēl viens nozīmīgs ieguldījums civilizācijas valsts pārvaldīšanas pieredzē.
Lielā decentralizācija un milzīgā valsts teritorija lika īpašu uzmanību pievērst sakariem. Tika izveidots plašs ceļu tīkls, bet uz visiem svarīgākajiem ceļiem apmēram 25 km attālumā cita no citas bija izvietotas pasta stacijas, kur tika nomainīti zirgi un vedēji, un gan vieni gan otri, kā arī ceļotāji varēja atpūsties. Līdz ar to var teikt, ka persieši bija pirmie, kas sāka veidot loģistiku kā sistēmu. Tas bija viens no galvenajiem priekšnosacījumiem, pateicoties kuriem Persijā strauji attīstījās gan saimniecība, gan daudzveidīga, daudznacionāla kultūra. Tieši persiešu laikā izveidojās lielā mērā vienota Vidējo Austrumu kultūra, dzīvesveids un paražas ar daudzām arī mūsdienās šim reģionam raksturīgajām īpatnībām.
Latvijas dabas pieminekļi

Dabas pieminekļi ir aizsargājamas dabas teritorijas. Saskaņā ar Latvijas likumdošanu dabas pieminekļi ir atsevišķi, savrupi dabas veidojumi: aizsargājamie koki, dendroloģiskie stādījumi, alejas, ģeoloģiskie un ģeomorfoloģiskie dabas pieminekļi un citi dabas retumi, kam ir zinātniska, kultūrvēsturiska, estētiska vai ekoloģiska vērtība.
Lasītājs (filma)

Sižets

Filmas sižets notiek Vācijā pēc Otrā pasaules kara. Maikls Bergs 1958. gadā ir piecpadsmit gadus vecs pusaudzis, kurš sāk mīlas dēku ar 21 gadu vecāko Hannu Šmicu. Drīz vien Hanna uzzina, ka viņa tiek paaugstināta darbā un pamet Maiklu. Astoņus gadus vēlāk, 1966. gadā, Maikls ir jurisprudences students, kurš kopā ar saviem studiju biedriem novēro tiesu, kurā vairākas sievietes, bijušās koncentrācijas nometņu sardzes, tiek apsūdzētas par saviem noziegumiem kara laikā. Viena no apsūdzētajām sievietēm ir arī Hanna, tomēr drīz vien Maikls uzzina Hannas noslēpumu, kas viņai var palīdzēt izvairīties no nepatiesas apsūdzības.

Apbalvojumi

Filma tika nominēta piecām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: Labākā aktrise galvenajā lomā, Labākais režisors, Labākā filma, Labākais adaptētais scenārijs un Labākais operatora darbs; no šīm nominācijām balvu saņēma tikai Keita Vinsleta kā labākā aktrise. Tāpat Keita VInsleta par savu darbu filmā saņēma BAFTA kino balvu, Critics' Choice balvu, Zelta Globusa balvu, Ekrāna aktieru ģildes balvu un Sandjego filmu kritiķu apvienības balvu.
Neimaijere III

Konstrukcija

Stacija veidota kā 6 m virs sniega līmeņa pacelta divstāvu platforma, kas stāv uz 16 hidrauliskiem balstiem. Stacijai ir četri stāvi, divi no kuriem atrodas platformā un paredzēti laboratoriju un dzīvojamajām telpām, viens atrodas zem sniega līmeņa un paredzēts kā noliktava un transporttehnikas garāža un par atsevišķu stāvu tiek uzskatīta starptelpa starp platformu un sniega līmeni. Uz platformas jumta atrodas meteoroloģisko balonu halle, kā arī dažādas sakaru un mērījumu iekārtas. Kopējais būves augstums no pamatiem līdz balonu hallei ir 29,2 m.
Stacijas galvenā platforma veidota no moduļveida tērauda karkasa, kas apšūts un nosiltināts ar poliuretāna izolāciju. Platforma ir 68 m gara un 24 m plata, tās kopējais svars ir ap 2300 t. Platforma ar hidrauliskiem balstiem balstās uz speciālām dzelzsbetona pamatnēm. Stacijas apkaimē gada laikā uzkrājas 80-100 cm sniega. Pieblietētais un firns un sniegs augstu slodžu rezultātā zaudē savu struktūru un ar laiku kļūst irdens. Šo divu faktoru dēļ ar hidraulisko mehānismu palīdzību stacijas balsti tiek periodiski pacelti un zem tiem tiek papildināts sniega klājums, atjaunojot stacijas stabilitāti un paceļot to paredzētajā līmenī.
Stacijas iekšējo struktūru veido standarta konteineri, kas savā starpā savienoti ar komunikācijām. Tajos izvietotas dzīvojamās, koplietošanas un saimnieciskās telpas.
Ārpus galvenā stacijas kompleksa izvietoti vairāki zinātniskie moduļi, patvērums ārkārtas situācijām, vasaras sezonas mītnes, kā arī DROMLAN programmā izbūvēts lidlauks.
Jānis Kadilis

Dzīvesgājums

Dzimis 1903. gada 16. janvārī Stāmerienas pagasta "Kraukļos" laukstrādnieka ģimenē. Mācījās Stāmerienas pagastskolā (1911-1916), Alūksnes tautskolā un reālskolā (1916-1919), Cesvaines ģimnāzijā (1919-1921). Strādāja par skolotāju Vecgulbenē (1921-1923) un Rīgas Franču licejā (1923-1937, 1940-1941). Studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes Tautsaimniecības nodaļā (līdz 1933).
Bija žurnāla "Daugava" redaktors un apgāda "Valters un Rapa" direktora vietnieks (1938-1940). 1942. gadā nodibināja savu grāmatu apgādu.
Otra pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Vāciju, dzīvoja Vircburgā un Eslingenē. Bija mēnešraksta "Ceļš" līdzredaktors (1945-1946), Eslingenes Latviešu teātra dramaturgs, kritiķis, laikraksta "Latviešu Ziņas" līdzstrādnieks. 1950. gadā izceļoja uz ASV, bija krievu valodas docētājs Sirakjūsas universitātē. Studēja Ņujorkas Kolumbijas universitātē līdz 1956. gadam. Strādāja par bibliotēku darbinieku Ņujorkā un Vašingtonā. Darbojās Amerikas Latviešu apvienības valdē, Kultūras birojā (1956-1959) un Kultūras fondā (1956-1963).
Miris 1994. gada 14. aprīlī ASV, Vašingtonā.
Aleksandrs Evans

Biogrāfija

Aleksandrs Evans piedzima 1884. gada 29. decembrī Gatartas muižā (Cēsu apriņķis) tirgotāja ģimenē. 1902. gadā absolvēja Rīgas Pētera-Pāvila skolu. Materiālā stāvokļa dēļ neapmeklēja augstskolu.
Pēc skolas pabeigšanas sāka strādāt Rīgas apgabaltiesā par kancelejas ierēdni. Pēc dažiem gadiem kļuva par tiesas sekretāra palīgu, pēc tam — par sekretāru. Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas 1919. gada decembrī iecelts par Rīgas pilsētas izmeklēšanas tiesnesi. 1920. gada jūnijā iecelts par svarīgu lietu izmeklēšanas tiesnesi, septembrī — par sevišķi svarīgu lietu izmeklēšanas tiesnesi. 1925. gadā ievēlēts 2. Saeimā no «Demokrātiskā Centra» saraksta. Parlamentā strādāja līdz 1928. gadam.
Otrā pasaules kara laikā devies trimdā uz Vāciju. Vispirms atradās Ansbahas nometnē. 1951. gadā pārcēlās uz ASV. 1959. gada 22. februārī Fērgusfolsas pilsētā (Minesotas štats, ASV) nomira pēc ilgas slimības.
Apbalvots ar 4. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (1928).
Preiļu 1. vidusskola

1865.-1944. gads

1865. gadā Preiļu miestā dibināta pirmā mācību iestāde — Preiļu tautskola.
1900. gadā skola tiek pārveidota par divklasīgo skolu.
1904. gadā pie skolas tiek atvērta lauksaimniecības klase.
1920. gadā Preiļu tautskolai pievieno Preiļu četrgadīgo pilsētas skolu un izveido Preiļu pagasta sešklasīgo pamatskolu.
1944. gadā tiek piešķirts vidusskolas nosaukums.

1944.-1991. gads

1963. gadā uzcelta Preiļu 1. vidusskolas ēka Daugavpils ielā 34, Preiļos.

1991.-1996. gads

1996. gada 26. martā Ministru kabinets Preiļu 1. vidusskolai piešķir Valsts ģimnāzijas statusu, kā rezultātā Preiļu 1. vidusskola tiek reorganizēta un tiek izveidotas 2 mācību iestādes: Preiļu 1. pamatskola un Preiļu Valsts ģimnāzija.
Branko Radivojevičs

Spēlētāja karjera

No 1998. līdz 2001. gadam Radivojevičs spēlēja OHL līgas klubā Belevillas "Bulls", bet 2001-02 sezonu aizsāka AHL klubā Springfildas "Falcons". Viņš arī aizvadīja 18 spēles NHL kluba Fīniksas "Coyotes" rindās, atzīmējoties ar 4 gūtiem vārtiem, kā arī 2 rezultatīvām piespēlēm. "Coyotes" rindās spēlēja līdz pat 2003-04 sezonas vidum, kad tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers". 2004-05 sezonas NHL lokauta laikā spēlēja Čehijas Ekstralīgas klubā HK Vsetina, kā arī Zviedrijas Elitsērijas klubā Lulea HF. Pēc lokauta Branko atgriezās "Flyers" sastāvā, tajā aizvadot visu 2005-06 sezonu. 2006-07 un 2007-08 sezonas Radivojevičs aizvadīja Minesotas "Wild" rindās.
2008. gada vasarā Radivojevičs parakstīja līgumu ar Maskavas "Spartak". 2009. gada 10. janvārī Branko spēlēja Pirmajā KHL Zvaigžņu spēlē.
Slovākijas izlases rindās Branko spēlējis 2000. gada Pasaules čempionātā junioriem, 2004. gada Pasaules kausa izcīņā, kā arī 2003. un 2007. gada Pasaules čempionātos.
Alcatel-Lucent

Alcatel-Lucent Latvijā

2007. gada 7. jūnijā Alcatel meitas uzņēmumam SIA Alcatel Baltics mainīts nosaukums uz SIA Alcatel-Lucent Baltics.
Uzņēmums nodarbojas ar elektronisko ierīču un telesakaru iekārtu vairumtirgošanu.
Imidakloprīds

Imidakloprīds ir sistēmisks insekticīds, kas darbojas kā kukaiņu neirotoksīns un pieder neonikotinoīdu ķīmiskai klasei. Neonikotinoīdi iedarbojas uz kukaiņu nervu sistēmu un ļoti maztoksiski ietekmē zīdītājus. Imidakloprīds bloķē ķīmiskās mijiedarbības kukaiņu nervu sistēmā. Tas tieši bloķē nikotīna acetilholīna receptorus. Bloķējot šos receptorus, imidakloprīds kavē acetilholīna izdalīšanos sūtāmo nervu impulsu laikā starp nervgaliem, rezultātā kukainis tiek paralizēts un mirst. Imidakloprīds ir efektīvs, ja trāpa uz kukaiņa ķermeņa vai iekļūst iekšā barošanās laikā.
"Brocēnu sporta centrs" ledus halle

Vēsture

Ledus halles celtniecība sākās 2005. gadā un tajā pašā gadā tā tika pabeigta. Pēc halles pabeigšanas tās nosaukums bija Cemex ledus halle.

Mūsdienas

Kopš ledus halles uzbūvēšanas, halle ir pilsētnieku un tās viesu iecienīta vieta, lai nodarbotos ar hokeju. Šeit mājo bērnu un jaunatnes hokeja centra komandas, diemžēl šeit nespēlē pieaugušo profesionālā hokeja komanda.

Aizvadītie pasākumi

"Brocēnu sporta centra" ledus hallē Brocēnu BJSS komanda aizvada Latvijas Jaunatnes hokeja čempionāta spēles. Šeit ir notikušas pārbaudes spēles un "Wolkswagen turnīrs hokejā".

Autobuss

Autobusu satiksmi ar Saldus un Brocēnu centru, un apkārtējiem mikrorajoniem nodrošina uzņēmuma SIA "Sabiedriskais transports" Brocēni-Saldus autobusu maršruti. Brauciena ilgums līdz Saldus pilsētas centram ir aptuveni 10 minūtes. Pietura atrodas 500 metru attālumā no ledus halles.

Ledus halles autstāvvieta

Pie pašas ledus halles ir pieejama bezmaksas automašīnu stāvvieta.
Pavīķes

Latvijā

Latvijā mājo viena pavīķu ģints suga — pavīķe (Alburnoides bipunctatus), kas sastopama daudzās upēs. Ezeros un jūras piekrastē nav konstatēta.
Arkādijs Pavlovs

Biogrāfija

Аrkādija tēvs Sergejs Pavlovs 19. gadsimta beigās kļuva par atraitni un pārcēlās no Harkovas uz Rīgu kopā ar četriem bērniem: Оlgu, Аnnu, Nadeždu un Vjačeslavu. Rīgā S. Pavlovs apprecējās ar Pavlu Pjuvī un viņiem piedzima dēls Arkādijs.
Arkādijs futbolu spēlēja jau no agras jaunības, 1915. gadā Pirmā pasaules kara laikā būdams evakuācijā Jekaterinoslavā viņš spēlēja organizētos turnīros. Atgriezies Rīgā, viņš 1924. gadā pabeidza N. Bogojavļenskas privāto vidusskolu, līdz tam spēlējot Marss Rīga un Amatieris sastāvā. Tajā pašā gadā viņš sāka pārstāvēt Rīgas Futbola klubu, tobrīd no labākajām Virslīgas komandām. Ar komandu viņš divreiz ieguva Rīgas kausu (1924. un 1925. gadā). No 1935. līdz 1939. gadam Pavlovs pārstāvēja Rīgas Krievu sporta biedrības "Кružok" komandu, kura spēlēja 1. līgā, būdams līderis gan futbola laukumā, gan arī ārpus tā. 1938. gadā viņš ar komandu uzvarēja 1. līgas turnīrā, iekļūstot Virslīgā.
No 1925. līdz 1926. gadam А. Pavlovs dienēja Latvijas Bruņotajos spēkos obligātajā militārajā dienestā. 1931. gadā viņš apprecēja Veru Popkovu (1909—1993), šajā laulībā viņam piedzima dēls Оļegs (1933—1999).
Kā amatieris, Arkādijs Pavlovs no 1927. līdz 1940. gadam strādāja Britu kompānijā "Shell", iesākumā kā atslēdznieka palīgs, vēlāk par noliktavas pārzini. Pēc "Shell" darbības pārtraukšanas Latvijā А. Pavlovs uzsāka darbu Latvijas republikāniskajā "Glavņeftjesnabsbit" organizācijā. No 1940. gada 21. augusta Pavlovs darbojās kā Rīgas apgabala Futbola savienības valdes priekšsēdētājs. Vācu okupācijas laikā viņam tika piešķirta apliecība, garantējot bezmaksas skatītāj vietu visās futbola spēlēs. А. Pavlovs slēpies, lai izvairītos no iesaukuma Latviešu SS leģionā. Pēc Otrā pasaules kara А. Pavlovs strādāja par treneri Bērnu sporta skolā. Pēdējos dzīves gadus viņš ieņēma grāmatveža amatu zvejnieku artelī "Carnikava".

Karjera izlasē

No 1924. līdz 1933. gadam Pavlovs pārstāvēja Latvijas izlasi, kurā viņš spēlēja kā kreisais malējais uzbrucējs. Pavisam viņš aizvadīja 37 spēles, gūstot 9 vārtus. 1924. gadā viņš kopā ar komandu piedalījās 8. Olimpiskajās spēlēs Parīzē. Latvijas komanda turnīrā aizvadīja vienu spēli, zaudējot Francijai ar 0-7. 1928. gadā Tallinā pirmajā Baltijas kausa turnīrā viņš kļuva par komandas rezultatīvāko, 5 spēlēs gūstot 3 vārtus un kopā ar komandu uzvarot turnīrā. Viņš guva arī turnīra pirmos vārtus.
1961. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1961. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika no 1. līdz 7. jūnijam Jokohamā (Japāna).
Aleksejs Kovaļovs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Kovaļovs uzsāka 1990. gadā, kad spēlēja Maskavas "Dinamo" vienībā. Tās rindās viņš aizvadīja vēl divas sezonas.
1991. gada NHL draftā viņu, ar kopējo 15. numuru, izvēlēja Ņujorkas "Rangers", kuram Kovaļovs pievienojās 1992.-93. sezonā. 1993.-94. sezonā viņš kopā ar "Rangers" komandu izcīnīja Stenlija kausu. 1994.-95. sezonā Kovaļovs aizvadīja 12 spēles Krievijas Superlīgas klubā Toljati "Lada", bet "Rangers" rindās spēlēja līdz pat 1998. gadam, kad tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins". 2002.-03. sezonas otrajā pusē Kovaļovs nonāca atpakaļ "Rangers" vienībā, bet 2003.-04. sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens". 2004.-05. NHL sezonas lokauta laikā Aleksejs spēlēja Superlīgas klubā Kazaņas "Ak Bars", bet pēc tam atgriezās Monreālā.
2011. gada vasarā Kovaļovs atgriezās Eiropā, pievienojoties KHL kluba Mitišču "Atlant" rindām. 2012.—13. gada sezonu uzbrucējs aizvadīja NHL: Floridas "Panthers" rindās, taču 2013. gada 21. martā paziņoja par profesionālā spēlētāja karjeras beigšanu. Pēc tam gan vēl vienu sezonu viņš nospēlēja Šveices hokeja līgā, taču pēc 2013.—14. gada sezonas patiešām beidza profesionālā karjeru.
Aleksejs ir spēlējis trijās NHL Visu Zvaigžņu spēlēs, kā arī 2005. gada Pasaules čempionātā tika atzīts par turnīra labāko uzbrucēju.
PSRS hokeja izlases rindās Kovaļovs spēlējis 1990. un 1991. gada Eiropas čempionātos junioriem, vienpadsmit spēlēs atzīmējoties ar 12 vārtiem un 6 rezultatīvām piespēlēm. Abos turnīros komanda izcīnīja sudraba medaļas.
NVS hokeja izlases rindās Aleksejs aizvadījis 1991. gada Pasaules čempionātu junioriem, kā arī 1992. gada Olimpiskās spēles, kļūstot par Olimpisko čempionu, kā arī kļūstot par Pasaules čempionu junioriem.
Krievijas hokeja izlases sastāvā Kovaļovs piedalījies trijos Pasaules čempionātos, divās Pasaules kausa izcīņās, kā arī 2002. un 2006. gada Olimpiskajās spēlēs, 2002. gada Olimpiskajās spēlēs izcīnot bronzas medaļu.