google/wiki40b huggingface dataset:
Rūta Ščogolevaite

Rūta Ščogolevaite (lietuviešu: Rūta Ščiogolevaitė, dzimusi 1983. gadā Šauļos, Lietuvā) ir Lietuvas popmūzikas izpildītāja. 2007. gadā iznāca dziedātājas debijas albums Paskutinis šokis (latviešu: Pēdējā deja). Rūta Ščogolevaite piedalījās arī 2007. gada Eirovīzijas nacionālajā atlasē Lietuvā ar dziesmu If I Ever Make You Cry, kur ieguva 2. vietu.
Olga Babija

Biogrāfija

2009. gadā uzvarējusi Ukrainas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Tajā pašā gadā Eipatorijā izcīnījusi bronzas medaļu Ukrainas sieviešu šaha čempionātā. 2011. gadā Šeņdžeņā Vasaras Universiādē Ukrainas studentu izlases sastāvā bijusi otrā šaha komandu turnīrā. 2015. gadā Ļvovā izcīnījusi sudraba medaļu Ukrainas sieviešu šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Babijai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2013. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Autoceļš P91

Vēsture

2015. gada 22. janvārī pieņemts lēmums, ka autoceļa P91 posma Mežvidi-Baldone(0,0-2,1km) seguma periodisko uzturēšanu veiks SIA "STRABAG" par līgumcenu 32,296 EUR.
Huiyan

Lidojuma gaita

CBERS-4 tika palaists 2017. gada 14. jūnijā 03:00 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 4B no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra.
2017. gada 21. jūnijā uzņemts pirmās gaismas attēls. Pēc pārbaužu un izmēģinājuma pabeigšanas orbitālā observatorija 2018. gada 30. janvārī nodota ekspluatācijā.
Handlova

Vēsture

Pilsēta dibināta 1376. gadā, kad šeit pametās vācu iedzīvotāji. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Ņitrabāņa (ungāru: Nyitrabánya), savukārt vēsturiskais vāciskais nosaukums — Krikerhava (vācu: Krickerhau). 18. gadsimta beigās pilsētas apkārtnē atklāja ogļu iegulas. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Pēc Otrā pasaules kara, pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti uz Vāciju. No 1993. gada — Slovākijas sastāvā. 2009. gada 10. augustā ogļu šahtā Handlovā notika avārija, kuras rezultātā gāja bojā 20 cilvēki. Valstī tika izsludinātas sēras.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (96,14 %). Pēc reliģiskās piederības — nereliģiozi (46,10 %), katoļi (44,74 %).
Handlova ir futbolistu Karola Dobiaša (Karol Dobiaš, 1947) un Martina Škrtela (Martin Škrtel, 1984) dzimtā pilsēta.
Patriks Fišers

Spēlētāja karjera

Profesionālo karjeru sāka 1992. gadā Šveices hokeja līgas (NLA) komandā EV Zug. 1997. gadā pārgāja uz citu NLA klubu HC Lugano, kura sastāvā 1999. gadā izcīnīja Šveices čempiona titulu. Pēc divām nospēlētām sezonām Lugāno komandā, pievienojās HC Davos, kura rindās aizvadīja četrus gadus. Šajā laikā 2000. gadā izcīnīja Špenglera kausu, bet 2002. gadā otro reizi kļuva par Šveices čempionu. 2003. gadā atgriezās EV Zug.
Pirms 2006.—2007. gada sezonas pievienojās Nacionālās hokeja līgas klubam Fīniksas "Coyotes", kura sastāvā debitēja 2006. gada 5. oktobrī spēlē pret Ņujorkas "Islanders". Kopumā NHL aizvadīja 27 spēles.
2007.—2008. gada sezonu uzsāka Krievijas klubā Sanktpēterburgas SKA, bet pēc piecām aizvadītām spēlēm atgriezās Šveicē, kur atkal pievienojās EV Zug. Tajā arī noslēdza profesionālo karjeru 2009. gada 8. maijā. 
Šveices izlasē Fišers ir aizvadījis 183 spēles, piedalījies 2002. un 2006. gada olimpiskajās spēlēs, kā arī vairākos pasaules čempionātos.

Trenera karjera

Trenera karjeras sākumā strādājis ar dažāda vecuma HC Lugano jauniešu komandām. 2010. gadā tika apstiprināts par trenera asistentu kluba pieaugušo komandā, kas spēlēja NLA. 2011. gada oktobrī neilgu laiku bija galvenā trenera pienākumu izpildītājs. 2013. gadā tika iecelts par kluba galveno treneri. Šajā amatā nostrādāja līdz 2015. gada oktobrim, kad pēc neveiksmīga 2015.—2016. gada sezonas sākuma tika atbrīvots no amata. 
Paralēli darbam ar klubu no 2012.—2013. gada sezonas sāka strādāt kā Šona Simpsona asistents Šveices izlasē. Fišers bija treneru kolektīvā, kas palīdzēja Šveices izlasei izcīnīt sudraba medaļas 2013. gada pasaules čempionātā. 2015. gada decembrī tika apstiprināts par Šveices izlases galveno treneri.
Ichthys

Ichthys (grieķu: ἰχθυς, ichthys — ‘zivis’; λόγος) ir sens kristiešu simbols un populāra mūsdienu kristiešu emblēma. Zivs simbols bijis pazīstams jau aizvēsturiskos laikos kā jūras dievietes Astartes jeb Atargatas (grieķiem pazīstama arī kā Afrodīte) simbols.
Ichthys ir akronīms grieķu vārdiem Ιησούς Χριστός Θεού Υιός Σωτήρας ar nozīmi "Jēzus Kristus Dieva Dēls Pestītājs".
Čiekurkalna 1. līnija

Vēsture

Ielu kartēs Čiekurkalna 1. līnija atrodama kopš 1902. gada ar nosaukumu "Šreienbušas 1. līnija", bet no 1922. gada kā Čiekurkalna 1. garā līnija. 
1932. gada augustā Rīgas pilsētas valde nolēma 1933. gadā ierīkot trotuārus Ķīšezera ielā līdz Gaujas ielai, Čiekurkalna 1. garajā līnijā, Čiekurkalna 2. garajā līnijā, kā arī Čiekurkalna 1. šķērslīnijā.
Ebreju bloks

Ebreju bloks bija politisko partiju apvienība Latvijā. Tā vienoja Ebreju nacionāldemokrātu partiju un partijas Mizrahi un Histadrut-Hacionit.
Apvienība piedalījās Satversmes sapulces vēlēšanās 1920. gadā un 1. Saeimas vēlēšanās 1922. gadā. Ievēlētie deputāti Saeimā veidoja vienotu frakciju. Sākot ar 2. Saeimas vēlēšanām Ebreju bloku veidojošās partijas piedalījās atsevišķi, taču Saeimā tika ievēlēta vienīgi Mizrahi.
Kēnigsbergas tiltu problēma

Vēsture

Jau izsenis Kēningsbergas iedzīvotāju vidū pastāvēja jautājums par šo matemātisko mīklu: kā nokļūt uz visiem pilsētas tiltiem, šķērsojot Prēgeles upi, lai nevienu no tiem nenāktos šķērsot divas reizes. Daudzi Kēnigsbergas iedzīvotāji mēģināja atrisināt šo problēmu, gan teorētiski, gan praktiski, piemēram, pastaigas laikā. Tomēr pierādīt vai atspēkot maršruta iespējamību neviens nevarēja.
1736. gadā par problēmu ar septiņiem tiltiem ieinteresējās izcils matemātiķis, Pēterburgas Zinātņu akadēmijas loceklis Leonards Eilers, par to viņš rakstīja vēstulē Itālijas matemātiķim un inženierim Marinoni 1736. gada 13. martā.
Vēstulē Eilers rakstīja, ka viņš varētu atrast formulu, kuru izmantojot būtu viegli noteikt, vai ir iespējams iet pāri visiem tiltiem nešķērsojot divreiz nevienu no tiem. Šajā gadījumā atbilde bija "nē".

Tālāka vēsture

1905. gadā tika uzcelts Imperatora tilts, kas pēc tam tika iznīcināts Otrā pasaules kara laikā. Pastāv leģenda, ka tilts tika uzbūvēts pēc ķeizara rīkojuma, kurš nespēja atrisināt Kēnigsbergas tiltu problēmu un kuru izjokoja zinātnieki, sakot, ka ja tiks uzbūvēts astotais tilts, tad problēma būs atrisināta.
Uz Imperatora tilta atbalstiem 2005. gadā bija uzbūvēts Jubilejas tilts. 
2016. gadā Kēnigsbergā (Kaļiņingradā) bija astoņi tilti.
Ibn Batūta

Ceļojumi

1325. gadā apņēmās izpildīt hadžu — devās svētceļojumā uz Meku. Ibn Batūta gar Ziemeļāfrikas piekrasti aizbrauca līdz Kairai, no kurienes tālāk devās uz Damasku, bet tur pievienojās karavānai uz Meku. Pārtraukumā starp 1326. un 1327. gada hadžu Ibn Batūta devās ceļojumos uz mūsdienu Irānas dienvidiem un Irāku. Pēc gada vai diviem gadiem viņš devās uz mūsdienu Jemenas teritoriju, šķērsoja Adenas līci un nonāca arābu apdzīvotajās vietās Austrumāfrikā. Mekā atgriezās caur Omānas līci un Persijas līci.
Pēc tam Ibn Batūtam radās iecere doties uz Deli sultanātu, mūsdienu Indiju, kur valdīja sultāns Muhammads ibn Tuglaks. Šajā ceļojumā viņš devās metot loku, sākumā uz Mazāziju, kur tālāk ar kuģi šķērsoja Melno jūru, nonākot Krimas pussalā. No Krimas tālāk nonāca Sarajā (mūsdienu Volgogradas apkaimē), Zelta Ordas hanu rezidencē. Pēc tam devās uz Kaukāzu. Šķersojot Hivu, Samarkandu, Horazānu, Afganistānu, 1333. gada 12. septembrī nonāca pie Deli sultanāta robežas.
Ibn Batūta Deli tika silti uzņemts. Tur nodzīvoja astoņus gadus. 1342. gadā viņš devās līdzi karaspēkam pret Juaņu dinastiju, mongoļu pārvaldīto Ķīnu, bet Indijas dienvidos karaspēks nonāca nepatikšanās. Nevēlēdamies atgriezties Deli, Ibn Batūta devās uz Maldīvu salām, kur 18 mēnešus pavadīja kā kadi, musulmaņu tiesnesis. Viņš apmeklēja arī Ceilonu, Indostānas pussalas austrumu piekrasti un Bengāliju. Pēc tam arī Sumatrā un Juaņu dinastijas pārvaldītajā Ķīnā. Uzturēšanās Ķīnā nebija ilga, atgirezās Indijas dienvidos, bet pēc tam atkal devās uz Meku. Visbeidzot Ibn Batūta nolēma atgriezties savā dzimtajā pusē, Marinīdu dinastijas pārvaldītajās zemēs. 1349. gada novembrī sasniedza Fēsas pilsētu. Vēl bija braucieni uz Pireneju pussalu, Granadu. 1352. un 1353. gadā šķērsoja Sahāras tuksnesi, nonākot mūsdienu Nigēras ziemeļos, bet tad atgriezās Fēsā. Fēsā viens no Marinīdu dinastijas sultāna rakstniekiem aprakstīja Ibn Batūtas ceļojumus. Ibn Batūta nomira 1369. gadā (citos avotos 1377. gadā) un tika apbedīts savā dzimtenē, Tanžerā.
Pallasa ķauķis

Izplatība

Pallasa ķauķis ir gājputns. Ligzdo Sibīrijā, no Irtišas vidusposma rietumos līdz Kolimas baseinam un Ohotskas jūrai austrumos. Areāla rietumu mala ietver arī Kazahstānas austrumu daļu, bet dienvidu mala iesniedzas Ķīnas ziemeļrietumos, Mongolijas dienvidos un Ķīnas ziemeļaustrumos. Ziemo Dienvidāzijā un Dienvidaustrumāzijā, sākot ar Indijas austrumiem un beidzot ar Indonēziju.

Latvijā

Pallasa ķauķis Latvijā līdz šim novērots vienu reizi, 1971. gadā pie Papes ezera. Latvijā iegūtā putna pasuga nav noskaidrota. Tuvākās pasugas areāla rietumu daļā ir L.c.sparsimstriatus un L.c.rubescens.

Izskats

Pallasa ķauķis ir vidēji liels sisinātājķauķis. Ķermeņa garums 13—14 cm, spārnu plētums 20—21 cm, svars 13—22 g.
Apspalvojums mugurpusē silti brūns ar tumšākām svītriņām (galva un virsaste nedaudz tumšākas), apakšpusē pelēkbalts bez svītrām, sāni ar gaiši brūnu tonējumu, zemaste gaiši brūna. Lidspalvu gali gan astei, gan spārniem ir balti. Reizēm kakla sānos daži tumši punktiņi. Virs acs gaiši brūna uzacs. Knābis pelēkbrūns, apakšējā daļa dzeltenīga. Kājas un acis gaiši brūnas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi, tomēr tēviņa pakausis parasti ir pelēcīgāks nekā mātītei. Jaunajiem putniem atšķirībā no pieaugušajiem īpatņiem ir dzeltens vēders un raibumotas krūtis un pakakle.

Uzvedība

Pallasa ķauķis uzturas mitrās, krūmainās pļavās ar garu zāli, parasti kādas ūdenstilpes, purva  vai slīkšņas tuvumā. Tas ir ļoti uzmanīgs un tramīgs, dabā grūti novērojams, slēpjoties garā zālē un krūmu apakšējos zaros. Līdzīgi kā citiem sisinātājķauķiem par tā klātbūtni parasti liecina putna dziedāšana. Atšķirībā no sisinātājķauķiem Pallasa ķauķa dziedāšana nav mehāniska, kukainim līdzīga sisināšana. Tā ir melodiska un dažāda. Dziedāšanas laikā tēviņš samērā bieži nosēžas zāļu stiebru galos vai augstākos krūmu zaros, vai paceļas īslaicīgi gaisā un atkal ienirst zālē.

Barība

Pallasa ķauķis barojas ar kukaiņiem un to kāpuriem, tos meklējot gan zālē, gan uz zemes, gan krūmu apakšējos zaros. Lido reti, ja to dara, tad tuvu gar zemi.

Ligzdošana

Ligzdai kausveida forma, vīta no sausas zāles. No vienas puses ligzda piesegta ar sūnām. Atrodas uz zemes, paslēpta garā zālē, vai krūmu apakšējos zaros (līdz 20 cm augstumam).
Dējumā 4—7 rozīgas olas ar tumšiem, sarkanbrūniem raibumiņiem. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki.
Atkarīgo teritoriju karogu galerija

Šajā Atkarīgo teritoriju karogu galerijā ir attēli visu atkarīgo teritoriju karogi.
Ainava ar ziediem

Analīze

Paluģai viesojoties Budapeštā, Krakovā, Minhenē un Parīzē iepazinās ar moderno mākslu. Viņš ietekmējās no Edvarda Munka un Pola Gogēna un savās ainavās iekļāva simbolismu. Ainava ar ziediem kļuva par simbolisku arhetipu 1930. gados, mākslinieka produktīvākajā periodā. Formas un krāsas ir kombinētas tādā veidā, ka tās pasvītro gleznas simbolisko nozīmi.
Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūts

Vēsture

Kad 1958. gada novembrī slēdza Rīgas Pedagoģisko institūtu, tā ēku nodeva LVU rīcībā.
1959. gadā ēkā tika izveidots LVU Skaitļošanas Centrs (SC), kas veica pētījumus gan Latvijas vajadzībām (LPSR Valsts plāna pasūtījumiem, pensiju sistēmas izveidei), gan arī izpildīja PSRS militārās rūpniecības kompleksa pasūtījumus. Sākotnēji tika izmantoti mehāniskie kalkulatori ("Феликс") un elektromehāniskie kalkulatori ("Mercedes", "Rheinmetall"). 1961. gadā tika iepirkts pirmais padomju elektronu lampu dators "BESM-2" (БЭСМ-2), bet 1965. gadā zviedru magnētisko lenšu atmiņas iekārta Facit ECM-64.  
1962. gadā izveidoja Operāciju izpētes laboratoriju sakaru sistēmu modelēšanai, kas veica automatizētās vadības sistēmu un telefonu sistēmu modelēšanu.
Rīgā notika pirmais grafu teorijas seminārs. 1963. gadā H. Kaļa vadībā uzsāka matemātiskās hidrodinamikas uzdevumu skaitliskās risināšanas metožu pētījumus alumīnija ieguves tehnoloģijas pilnveidošanai. 
1970. gados LVU SC tika aprīkots ar lielgabarīta skaitļošanas mašīnām (statņu datoriem), kuru kopjauda 1980. gadu vidū pārsniedza 1,5 miljonus operāciju sekundē, bet to apkalpes un apkopes personāls 100 cilvēku. 1979. gadā visi datori tika apgādāti ar videotermināļiem (displejiem), kas sākotnēji bija izvietoti speciālās zālēs. 1985. gadā LVU SC izveidoja pirmo personālo datoru klasi. Kopā ar rūpnīcas "Alfa" konstruktoru biroja inženieriem LVU SC darbinieki 1980. gadā ieguva Latvijas PSR Valsts prēmiju par darbu "Integrālo shēmu projektēšanas automatizācijas matemātiskā un programmu nodrošinājuma izstrādāšana un ieviešana".
1990. gadā Skaitļošanas Centrs tika pārdēvēts par Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūtu (LU MII) un pārveidots par valsts zinātniskās iestādes bezpeļņas uzņēmumu. Kopš 1991. gada LU MII kopā ar LU Fizikas un matemātikas fakultāti piešķir Čārlza Bebidža prēmiju labākajiem datorzinātņu studiju programmas studentiem. 1992. gadā tika izveidota akadēmisko datortīklu laboratorija ar nosaukumu LATNET, kas pirmā sāka sniegt interneta pakalpojumus Latvijā. 2007. gadā tā tika pārdēvēta par SigmaNet. 
2006. gadā LU MII piešķīra Latvijas Universitātes aģentūras statusu. 2008. un 2009. gadā LU MII zinātnieki Valsts pētījumu programmas "Latvijas iedzīvotāju dzīvildzi un dzīves kvalitāti apdraudošo galveno patoloģiju zinātniska izpēte ar multidisciplināra pētnieciskā konsorcija palīdzību" ietvaros izveidoja bioinformātikas datu bāzu un reģistru apvienoto ontoloģiju, datu noliktavu un lietotājprogrammu datu bāzes lietošanai. 2009. gadā LU MII kļuva par ES 7. ietvarprogrammas projekta ENGAGE (European Network of Genomic and Genetic Epidemiology) partneri.
Gustavs Lukstiņš

Dzīves gājums

Dzimis 1894. gada 7. oktobrī Mālpils pagastā Ķikutu skolā skolotāja Ādama Lukstiņa ģimenē. Mācījās Ķikutu pamatskolā, Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā (beidza 1914. gadā), studēja Pēterpils Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē (1914—1917). Strādāja par skolotāju Iecavas pagasta skolā (1917—1919), Bauskas pilsētas reālģimnāzijā (1919—1921) un Rīgas Jūrmalas pilsētas ģimnāzijā (1921—1936), līdztekus studēja Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātes vēstures nodaļā (1922—1926). 1937. gadā iesniedza disertācijas darbu pro venia legendi «Romula un Rema problēma». 1938. gadā viņu apstiprināja par privātdocentu LU Filoloģijas un filozofijas fakultātes senās vēstures katedrā, nodarbojās ar antīko tekstu tulkošanu latviešu valodā. Bija Jelgavas “Hercoga Pētera” ģimnāzijas direktors (1936—1940). 1940. gada 30. augustā bijis spiests aiziet no Jelgavas ģimnāzijas direktora amata.
Vācu okupācijas laikā strādāja Latvijas Vēstures institūta Vēstures krātuvē. 1943. gadā aizstāvēja doktora grādu vēsturē.
Otrās padomju okupācijas laikā strādāja Latvijas Valsts universitātē Vēstures un filozofijas fakultātē, mācīja Latvijas un Senās Romas vēsturi. 1948. gadā atbrīvots no darba.
Miris 1987. gada 3. jūlijā Rīgā.
Volfgangs Ūlmans

Šahista karjera

1951. gadā guvis pirmo panākumu šahā, izcīnot 2. vietu Vācijas Demokrātiskās Republikas junioru čempionātā. Vēlākajos gados vienpadsmit reizes kļuvis par Vācijas Demokrātiskās Republikas čempionu (1954, 1955, 1958, 1964, 1968, 1975, 1976, 1981, 1983, 1985, 1986). 1956. gadā kļuvis par FIDE starptautisko meistaru (IM), bet trīs gadus vēlāk par starptautisko lielmeistaru (GM).
1960. gados sekmīgi piedalījies starptautiskajos šaha turnīros. 1964. gadā kopā ar Ļevu Polugajevski dalījis 1. vietu Sarajevo, tajā pašā gadā dalījis 1. vietu ar Vasiliju Smislovu Kapablankas memoriālā Havanā, 1965. gadā kopā ar Borislavu Ivkovu dalījis 1. vietu Zagrebā, un 1966. gadā kopā ar Dāvidu Bronšteinu dalījis 1. vietu turnīrā Ungārijā.
Četras reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas ciklu starpzonu turnīros. Lielākais panākums ir bijusi dalīta 5.-6. vieta 1970. gada starpzonu turnīrā Palma de Maļorkā (Spānija) un vieta pretendentu mačos. Tomēr 1971. gada ceturtdaļfināla mačā bija jāatzīst dāņu lielmeistara Benta Larsena pārākums ar 3½:5½. 
Pasaules šaha olimpiādēs Vācijas Demokrātiskās Republikas izlases sastāvā piedalījies 11 reizes (1956-1972, 1988-1990). Individuālajā vērtējumā ieguvis zelta (1964) un bronzas (1966) medaļas. Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 1 reizi (1970) un ieguvis bronzu komandu kopvērtējumā, kā arī zeltu individuālajā vērtējumā. 1970. gadā piedalījies PSRS un pārējās pasaules mačā Belgradā, kur pie 7. galdiņa spēlējis neizšķirti 2:2 (+1, =2, -1) ar Marku Taimanovu.
Tika uzskatīts par vienu lielākajiem ekspertiem franču aizsardzībā, kuru gandrīz vienmēr lietojis spēlējot ar melnajiem.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Naukšēnu novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Naukšēnu novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Halogēni

Halogēni (no grieķu: ἁλός (alos) — 'sāls' un γένος (genos) — 'radīt'), agrāk arī sāļraži, ir periodiskās tabulas VIIA grupas elementi. Tie visi ir aktīvi nemetāli. Halogēni ir: fluors, hlors, broms un jods. Dažreiz pie halogēniem pieskaita arī astatu. Halogēni brīvā veidā veido divatomu molekulas. Brīvā veidā normālos apstākļos fluors un hlors ir gāzes, broms ir šķidrums un jods (un astats) ir cietas vielas. Palielinoties atommasai, to ķīmiskā aktivitāte samazinās (samazinās halīdu stabilitāte). Reaģējot ar ūdeņradi, halogēni var veidot halogēnūdeņražskābes (fluorūdeņražskābe, hlorūdeņražskābe, bromūdeņražskābe un jodūdeņražskābe). Palielinoties halogēnu atommasai, samazinās šo skābju stabilitāte. Halogēni var veidot arī skābekli saturošas skābes (izņemot fluoru). Halogēniem ir iespējamas daudzas oksidācijas pakāpes (salīdzinot ar citu grupu elementiem), tāpēc var veidoties daudz skābju. Šīs skābes vispārīgā gadījumā ir mazāk stabilas par attiecīgajām halogēnūdeņražskābēm un to stabilitāte, palielinoties halogēnu atommasai, lielākoties palielinās.
Spiediens

Spiediens ir perpendikulārais spēks, kas iedarbojas uz virsmas laukuma vienību. SI spiedienu mēra ņūtonos uz kvadrātmetru, jeb paskālos. 1 Pa = 1N/m². Parasti spiedienu mēra arī atmosfērās, kas ir apmēram Zemes atmosfēras spiediens jūras līmenī, un ir 101325 Pa. Plaši lieto arī citas spiediena mērvienības.

Parciālspiediens

Gāzu maisījumos, kādas noteiktas komponentes daudzumu dažreiz izsaka kā parciālo spiedienu. Tas ir gāzes moldaļas reizinājums ar kopējo gāzu maisījuma spiedienu. Šis lielums ir ekvivalents koncentrācijai šķidros šķīdumos.
Gregora iela

Vēsture

Rīgas adrešu grāmatās Gregora iela iekļauta kopš 1877. gada, sākotnēji ar nosaukumu Georga iela. 1885. gadā pārsaukta tagadējā nosaukumā.
Mušu infrakārta

Sistemātikas izmaiņas

Tā kā ģenētiskajos pētījumos atklājās, ka laupītājmušu infrakārta (Asilomorpha) ir parafilētiska, mūsdienās šis taksons vairs netiek lietots, bet visas trīs šīs bijušās infrakārtas virsdzimtas tiek klasificētas mušu infrakārtā. Dejotājmušu virsdzimta (Empidoidea) tiek sistematizēta kā māsas taksons bijušajai mušu infrakārtas grupai, kura mūsdienās izdalīta bez nosaukuma taksonā Cyclorrhapha. Abas šīs grupas kopā veido bez nosaukuma taksona grupu - Eremoneura, kurai māsas taksoni ir laupītājmušu virsdzimta (Asiloidea) un tīklspārnmušu virsdzimta (Nemestrinoidea).
Hermanis fon Brēverns

Dzīvesgājums

Cēlies no Brēferu dzimtas. Dzimis 1663. gada 20. jūlijā Rīgā profesora Johana Brēfera un viņa sievas Sofijas, dzimušas fon Duntes, ģimenē. Mācījās Rīgas akadēmiskajā ģimnāzijā, kur viņa tēvs no 1677. gada bija teoloģijas profesors. Rīgā latīniski iespiesti viņa pirmie disputi un uzrunas.  
1683. gadā viņš uzsāka matemātikas, teoloģijas un tieslietu studijas Altdorfas Universitātē (latīņu: Academia norica Altdorfina), kuras 1686. gadā turpināja Jēnas Universitātē, un 1690. gadā pabeidza Leipcigas Universitātē.  
Pēc atgriešanās dzimtenē 1693. gadā iecelts par Zviedru Vidzemes Rīgas apriņķa zemes tiesas piesēdētāju, 1694. gadā iecelts dižciltīgo kārtā. 1696. gadā kļuva par Rīgas Karaliskās pilstiesas (Burggericht) priekšsēdētāju, 1701. gadā par Vidzemes hoftiesas (Hofgericht) piesēdētāju.  
Lielā Ziemeļu kara sākumā atkārtoti bēga uz Lībeku (1700-1701, 1709-1711), pēc Vidzemes un Igaunijas kapitulācijas caur Liepāju un Jelgavu atgriezās Rīgā un 1711. gadā tika iecelts par Vidzemes hoftiesas viceprezidentu. Pateicoties Pētera I personiskai labvēlībai viņu 1718. gadā iecēla par Pēterburgas Vidzemes, Igaunijas un Somijas lietu Justīcijas lietu kolēģijas viceprezidentu, viņš piedalījās dokumentu gatavošanā  Nīštates miera līguma sarunām. 
1718. gadā viņš latīniski uzrakstīja savu autobiogrāfiju Hermannus de Brevern de vita sua, ko vāciski pārtulkoja un publicēja K. Buse ilgi pēc viņa nāves 1846. gadā.
No 1721. gada Vidzemes landrāts, Vainižu pils (Wainsel) īpašnieks.
Miris Pēterburgā 1721. gada 3. jūlijā, apglabāts Rīgā. Viņa dēls Kārlis fon Brēverns (1704—1744) kļuva par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas prezidentu (1740).
Jirži Šlēgrs

Spēlētāja karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru Šlēgrs uzsāka dzimtajā Jihlavā, kad 1987.—88. gada sezonas otrajā pusē debitēja Čehoslovākijas hokeja līgas kluba HC Jihlava sastāvā. Tiesa, kluba sastāvā Jirži nostiprinājās vien 1989.—90. gada sezonā, taču 1992. gada vasarā aizsargs pārcēlās uz Ziemeļameriku.
1992.—93. gada sezonā Šlēgrs savu spēles laiku dalīja starp NHL klubu Vankūveras "Canucks" un AHL klubu Hamiltonas "Bulldogs", taču nākamajā sezonā Šlēgrs "Canucks" rindās aizvadīja jau 78 spēles. 1994.—95. gada sezonas vidū Šlēgrs tika aizmainīts uz Edmontonas "Oilers" vienību, kurā spēlēja līdz 1996. gada vasarai, kad pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam Sodertalje SK, taču gadu vēlāk atgriezās NHL, spēlējot Pitsburgas "Penguins" rindās.
2001. gada janvārī Šlēgrs tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers" vienību, taču 2001.—02. gada sezonas izskaņā — uz Detroitas "Red Wings", kuras sastāvā Šlēgrs sezonas noslēgumā izcīnīja Stenlija kausu. 2002.—03. gada sezonu Šlēgrs aizvadīja Eiropā, savu spēles laiku dalot starp Čehijas Ekstralīgas klubu HC Litvinov un Krievijas Superlīgas klubu Omskas "Avangard".
2003.—04. gada sezonu Šlēgrs aizvadīja Vankūveras "Canucks" un Bostonas "Bruins" rindās, taču 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā atgriezās HC Litvinov sastāvā. Pēc lokauta Jirži aizvadīja vēl vienu sezonu "Bruins" sastāvā, taču tad turpināja savu karjeru HC Litvinov rindās. Lai gan 2010.—11. gada sezonā Šlēgrs vairs nespēlēja, nākamās sezonas izskaņā viņš palīdzēja komandai saglabāt vietu Čehijas Ekstralīgā, kluba sastāvā aizvadot piecas spēles.
Čehoslovākijas izlases sastāvā spēlējis 1991. gada Pasaules čempionātā, kā arī 1992. gada Olimpisko spēļu turnīrā, tajā izcīnot bronzas medaļas.
Čehijas izlases rindās spēlējis četros Pasaules čempionātos, 2005. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas, kā arī 1998. gada Olimpiskajās spēlēs, tajās kļūstot par Olimpisko čempionu.
Leonīds Arbuzovs (1882—1951)

Dzīvesgājums

Dzimis 1882. gada 31. oktobrī Bauskā skolotāja un vēsturnieka Leonīda Arbuzova ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā. No 1902. līdz 1909. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē, bet no 1906. līdz 1909. gadam - vēsturi Getingenē. 
No 1922. līdz 1936. gadam strādāja par vēstures profesoru Latvijas universitātē. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1936. gadā tika atcelts no amata, tomēr turpināja darbu Herdera institūtā. Līdz ar vācbaltiešu izceļošanu pameta Latviju. Kļuva par vēstures pasniedzēju Pozenes universitātē. Pēc Otrā pasaules kara strādāja Getingenes universitātē.
Miris 1951. gada 16. februārī Getingenē.