google/wiki40b huggingface dataset:
Emma Votsone

Biogrāfija

Emma piedzima angļu advokātu ģimenē. Piecos gados viņa pārvācās ar māti un brāli no Parīzes uz Angliju, grāfistē Oksfordšīrā. Savu vārdu Emma saņēma par godu vecmāmiņai. Viņas vecāki, Žaklīna (dz. 1949. gadā) un Kriss Votsons (dz. 1948. gadā), izšķīrās, un viņa sāka dzīvot ar māti un jaunāko brāli Aleksu. Mācījās Dreigonas pamatskolā, Oksfordā. Skolā viņa spēlēja galvenās lomas izrādēs "Artūrs: Jauni gadi", "Laimīgais princis" un pavāri "Alise Brīnumzemē". Septiņos gados Emma ieguva pirmo vietu skolas daiļlasītāju konkursā. Desmit gadu vecumā skolotājs Emmai piedāvāja piedalīties kastingā uz Hermiones lomu filmā "Harijs Poters un Filozofu akmens", kas notika skolā. Emma ieguva lomu.
2002. gadā viņa tika nominēta "Saturna" balvu nominācijā "Labākā loma jaunajai aktrisei" ("Harijs Poters un Filozofu akmens") un AOL balva kā "Labākā otrā plāna aktrise" par filmu "Harijs Poters un Noslēpumu kambaris".
Tagad viņa mācās Hidingtonas skolā un negrasās pamest kinokarjeru.

Personīgā dzīve

Katram no šķirtajiem Emmas vecākiem ir jauna ģimene un savi bērni. Tēvam - dvīņi Nina un Lūsija un četrgadīgs dēls Tobijs. Mātei - divi dēli (Emmas pusbrāļi), kuri "pastāvīgi atrodas viņas klātbūtnē". Emmas brālis Aleksandrs ir uzņemts divās filmās par Hariju Poteru, bet pusmāsas (Nina un Lūsija) kopā ar Emmu uzņemtas filmā "Baleta kurpes", kuru rādīja 2008. gadā kanālā BBC.
Uzņemtā filma par Hariju Poteru atnesa Emmai vairāk nekā 10 miljonus dolāru. Emma saprot un atzīst, ka šīs naudas pietiek, lai nekad vairs nestrādātu. Tomēr, viņa nav pieņēmusi piedāvājumu aiziet no skolas, lai veltītu visu savu laiku filmēšanai.
Emma draudzējas ar tādām Harija Potera filmas zvaigznēm kā Denjels Redklifs un Rūperts Grints. Viņa sauc to par "aizsardzības sistēmu" no stresiem pirms filmēšanās.
Emma interesējas par dejām, dziedāšanu, lauku hokeju, tenisu, mākslu, patīk staigāt pa veikaliem, klausīties mūziku, priekšroku dodot popmūzikas virzienam (Dido, Samanta Mamba), kaķi (Emmai ir divi kaķi - Bābels un Domino) un skola. Par sevi Emma saka, ka viņa ir "maza feministe". Jūsmo par tādiem aktieriem kā Džonijs Deps un Džūlija Robertsa.
Kristofors Fīrekers

Dzīvesgājums

Dzimis ap 1612. gadu Neretas draudzes novada luterāņu mācītāja ģimenē. No 1632. gada studējis teoloģiju un senās valodas jaundibinātajā Tērbatas universitātē, kurā imatrikulējies kā Nerftā Semgallus ("Neretietis no Zemgales"). 1636. gada 6. oktobrī imatrikulēts Leidenes universitātē. Pēc studijām atgriezies Zemgalē, kur strādājis par mājskolotāju Pienavas muižā, vēlāk Džūkstes muižā. Apprecējies ar pārtikušu un brīvu latviešu zemnieku atraitni un dzīvojis Dobeles apkārtnē. No 1650.-1661. gadam Dobeles mācītājs Heinrihs Adolfi no Fīrekera uzlabojis latviešu valodas zināšanās un aicinājis viņu tulkot latviski garīgās dziesmas. Dziesmām bijuši lieli panākumi, kas mudinājis Fīrekeru ķerties pie Bībeles tulkošanas. Tomēr nevienu no iesāktajiem darbiem Fīrekers nav pabeidzis, pēc smadzeņu triekas zaudējis spēju rakstīt un runāt, mūža beigas pavadījis Tukumā vai Slokā.
Mento

Mento ir Jamaikas tautas mūzika, kuras ietekmē ir radušies tādi mūzikas stili kā ska un līdz ar to arī skinhedu regejs (skinhead reggae), rocksteady un regejs. Iespējams, ka mento mūzikas sākumi ir meklējami jau 19. gadsimtā. Tomēr par mento popularitātes augstāko punktu uzskata 20. gadsimta 50. gadus.

Mento un ska

Atšķirībā no ska, mento ir raksturīgs akustisks skanējums, jo mento izpildītāji izmanto akustiskās ģitāras, rokas bungas, bandžo un citus akustiskos instrumentus. Līdz ar ska mūzikas popularitātes pieaugumu Jamaikā 1960. gados, daudzi mento izpildītāji sāka izpildīt ska mūziku un mento pamazām zaudēja savu popularitāti. Tomēr mento ietekme ska mūzikā ir jūtama, jo daudzas pirmā viļņa ska grupas savā repertuārā iekļāva mento dziesmu aranžējumus.

Mento mūsdienās

Mūsdienās mento nav plaši izplatīts, lai gan ir nedaudzi mento izpildītāji, kas turpina uzstāties un spēlēt šo mūziku.

Mento ieraksti

Mento ieraksti līdz mūsdienām bieži vien nav saglabājušies un arī esošie nav viegli pieejami. Bieži vien mūsdienās zināmākie mento ieraksti ir radīti vairākus gadu desmitus pēc mento popularitātes augstākā punkta (piemēram, Stenlijs Beckfords (Stanley Beckford) ar savu grupu Stanley and the Turbines, kas savas mūziķa gaitas uzsāka kā regeja izpildītājs, tikai daudz vēlāk pievēršoties mento un arī grupa The Jolly Boys).
Five Nights at Freddy's

Sižets

Spēles galvenais varonis Maiks Šmidts iegūst nakts maiņas apsarga darbu Fredija Fazbēra picērijā. Ierodoties savā darba vietā Maiks saņem ierakstītu ziņojumu no iepriekšējā apsarga, kurš pastāsta, ka picērijas robotizētajiem talismaniem tiek ļauts pa nakti staigāt pa restorānu, lai nenobloķētos to servodzinēji. Viņš arī atklāj, ka kopš "1987. gada sakošanas" (angļu: Bite of '87) starpgadījuma tiem pa dienu restorānā vairs neļauj brīvi pārvietoties. Vēl viņš brīdina, ka sastopoties ar cilvēku, robotizētais talismans to uztvers kā vēl neietērptu robotu un ar varu iestūķēs to brīvajā talismana tērpā, cilvēku nogalinot.
Pallijs

Pallijs (latīņu: pallium) ir arhibīskapa- metropolīta vai kardināla- metropolīta amata zīme, ko Pāvests nēsā pats un piešķir latīņu rita baznīcas arhibīskapiem-metropolītiem vai kardināliem-metropolītiem. Tā ir apļveidīga, apmēram 5 cm plata jēra vilnas lenta, ko rotā seši melni zīda krusti, no kuriem trijos iesprauž naglveidīgas zelta brošas un to valkā virs ornāta. Pallijs simbolizē jurisdikciju un kopību ar Apustulisko Krēslu.
Romas bīskapi palliju valkāja, sākot ar ceturto gadsimtu. Palliju arhibīskapiem — metropolītiem piešķir Pāvests, pallijs var tikt piešķirts tikai vienu reizi mūžā, tāpēc, to pazaudējot, jaunu palliju iegūt nav iespējams.
Palliji tiek izgatavoti no divu baltu jēru vilnas, kuri katru gadu tiek svētīti Svētās Agneses piemiņas dienā pie viņas kapa vietas Romā, 21. janvārī. 
Pallijs simbolizē pazudušo avi, kuru Pāvests vai arhibīskaps — metropolīts nes uz saviem pleciem. Palliju rotā seši krustiņi, kas sākotnēji bija sarkanā krāsā, simbolizējot Kristus asinis, bet vēlāk palliji tika greznoti ar melniem krustiņiem, kādi tiek lietoti mūsdienās, simbolizējot ticīgos jeb avis Kristus ganāmpulkā. Trijos krustiņos tiek iespraustas naglveida zelta brošas, simbolizējot Kristus ciešanas.
Zilenīši

Latvijā

Latvijā sastopamas 6 zilenīšu ģints sugas: amoliņa zilenītis (Polyommatus dorylas), esparsešu zilenītis (Polyommatus damon), krāšņais zilenītis (Polyommatus bellargus), meža zilenītis (Polyommatus semiargus),  parastais zilenītis (Polyommatus icarus) un vīķu zilenītis (Polyommatus amandus). Visbiežāk Latvijas pļavās var novērot parasto zilenīti (Polyommatus icarus).
Ezeres Kristus Karaļa Romas katoļu baznīca

Vēsture

Dievkalpojumus Ezerē sāka noturēt Saldus prāvests Gatis Bezdelīga 1996. gadā. Sākotnēji tie notika Ezeres kultūras centrā, vēlāk pagasta padomes ēkā. 1999. gadā Ezerē iesvētīja katoļu kapelu.  
2000. gadā tika reģistrēta Ezeres Kristus Karaļa Romas katoļu draudze. 2004. gadā draudze lūdza Ezera pagasta padomi piešķirt zemi dievnama celtniecībai, ko padome piešķīra 2004. gada 7. aprīlī un tika noslēgts līgums uz 10 gadiem ar tiesībām iegūt zemi īpašumā. 2012. gadā tika izsolē nopirkts īpašums — ēka, ko plānots pārbūvēt par baznīcu.

Kapela

Kapela iekārtota 1999. gadā Ezeres pagasta padomes namā. Tā atrodas ēkas kreisā spārna otrajā stāvā, īrējot divas telpas, kuru kopplatība ir 39 m ². Tajā pašā gadā Liepājas bīskaps  Ārvaldis Andrejs Brumanis kapelu iesvētīja, veltot to Kristus Karaļa godam. Kapelas altāri rotā mākslinieces Evitas Saknes gleznotā Kristus Karaļa altāra glezna.

Topošās baznīcas raksturojums

Topošās baznīcas ēka ir Ezeres vidusskolas bibliotēkas bijušā ēka. Tā ir sarkanu ķieģeļu celtne, kurā pašlaik norisinās pārbūves darbi. Ēkas iegādi finansiāli atbalstīja Vācijas katoļu labdarības organizācija "Bonifatiuswerk", kā arī draudzes locekļi.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Andrejs Mediņš. Draudzei pieder Ezeres katoļticīgie iedzīvotāji. Draudze tika reģistrēta 2010. gadā. Dievkalpojumi notiek kapelā no 1999. gada. Dievkalpojumi notiek divas reizes mēnesī. Draudzē darbojas Svētdienas skola, ko vada skolotāja Biruta Stone, kas arī ticības mācības skolotāja Ezeres vidusskolā.
Austrumu milzu vāveres

Izskats un ieradumi

Austrumu milzu vāverēm ir raksturīgs liels augums, gara aste, un tās dzīvo Āzijas dienvidos un dienvidaustrumos tropu biomā. To svars variē 1,5—3 kg, ķermeņa garums 25—46 cm, aste ir tikpat gara kā ķermenis.   Tās ir lielākās kokos dzīvojošās vāveres pasaulē. Milzu vāveres barojas ar tropu koku lapām un augļiem, nav novērots, ka tās ēstu sēklas.
Jurijs Bazlovs

Šaha kompozīcija

Kopš 1962.gada publicējis vairāk nekā 150 etīdes. Ieguvis vairāk nekā 40 godalgas. PSRS šaha kompozīcijas čempionātu dalībnieks. 1984. gadā uzvarējis PSRS 15. čempionātā etīžu grupā.
Sekmīgi startējis pasaules čempionātos šaha kompozīcijā. 4. pasaules čempionātā (WCCI 2007—2009) ieguvis bronzas un 6. čempionātā (WCCI 2013—2015) sudraba medaļu etīžu grupā.
No 1983. gada PSRS sporta meistars un no 2016. gada starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā. Ieguvis 53,06 (2012. gads) FIDE albumu punktus.
Liborijs fon Bergmanis

Dzīvesgājums

Liborijs fon Bergmanis dzimis 1754. gada 5. septembrī Ādažos. No 1768. līdz 1774. gadam mācījās Rīgas licejā. No 1774. līdz 1784. gadam studēja teoloģiju Leipcigas universitātē, ieguva filozofijas doktora grādu. No 1778. līdz 1779. gadam apceļoja Vāciju, Šveici, Franciju, Angliju, Nīderlandi, pēc atgriešanās dzimtenē bija barona fon Budberga ģimenes skolotājs Strazdumuižā (1779-1780). 1785. gada ceļojumā pa Vāciju iepazinies ar Lesingu, Klopštoku un Kantu. No 1790. gada Sv. Pētera draudzes (arī Doma) mācītājs un virsmācītājs (1800), konsistorijas loceklis. 1816. gadā dibinājis Vidzemes mākslas muzeju. Izdevis Vecākās atskaņu hronikas fragmentus ar saviem komentāriem (1817). Miris 1823. gada 14. jūlijā Rīgā.

Vecākās Atskaņu hronikas izdošana

Liborijs Bergmanis izveidoja lielu bibliotēku un iesaistījās Nikolausa Himzeļa muzeja izveidē. 1797. gadā ar kāda grāmatu tirgotāja starpniecību viņam no Ļvovā dzīvojoša ierēdņa Bretšneidera izdevās iegādāties agrāk Livonijas ordeņa bruņinieku īpašumā bijušu Vecākās atskaņu hronikas norakstu. Tas bija liela formāta uz pergamenta rakstīts manuskripts uz 166 lappusēm. 
Par saviem līdzekļiem Bergmanis to savā spiestuvē iespieda 107 eksemplāros un izplatīja saviem draugiem. Izdevumā bija hronikas teksts oriģinālvalodā ar Bergmaņa pēcvārdu uz septiņām lappusēm, kurā atspoguļota rokraksta atrašanas vēsture un dots tā izvērtējums. Tam seko īss hronikas satura atstāstījums modernajā vācu valodā uz 23 lappusēm, notikumus grupējot pēc ordeņa mestru valdīšanas laika un papildinot ar komentāriem no citiem vēstures avotiem. Grāmatas beigās bija senās vidusaugšvācu valodas vārdu skaidrojums (glosārijs) uz deviņām lappusēm.

Darbošanās kā masonam

Rīgas ložas Zum Schwerdt krēsla meistars (1779-1790), ieguvis 4.grādu Striktās Observances sistēmā (1790). 1783. gadā kā ložas "Pie zobena" vadītājs atklāja brīvmūrnieku uzturētu skolu trūcīgajiem bērniem. 1785. gadā izdotas viņa "Brīvmūrnieku dziesmas mūzikā lietošanai Rīgas un Vidzemes ložās".
Hartenšteina

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1378. gadā.

Cilvēki

Hartenšteina ir dzejnieka Paula Fleminga (Paul Fleming, 1609-1640) dzimtā pilsēta.
Lielā čipste

Izplatība

Ligzdo Sibīrijas dienvidu daļā no Irtišas un Obas augšteces līdz Jakutijai, Ohotskas jūrai un Usūrijai. Uz dienvidiem ligzdo Kazahstānas austrumos, Mongolijā un plašā Ķīnas daļā (ziemeļos un austrumos). 
Lielākā daļa populācijas ziemo Āzijas dienvidos (no Pakistānas līdz Indijai, Ķīnas dienvidos un Malaizijā). Ne reti arī Āzijas dienvidrietumos vai pat vēl tālāk uz rietumiem. Rudeņos nelielā skaitā regulāri ieceļo arī Eiropā.

Latvijā

Latvijā lielā čipste ir reta caurceļotāja. Līdz šim tai bijuši trīs novērojumi.

Izskats

Lielā čipste ir liela auguma, slaida čipste ar garām kājām un pirkstiem, ļoti garu nagu uz atpakaļu vērstajam pirkstam, garu asti un spēcīgu knābi. Tai ir raksturīga gandrīz vertikāla stāja. Lielās čipstes ķermeņa garums 17—20 cm, spārnu izplētums 29—33 cm, svars 21—40 g.
Apspalvojums pelēkbrūns vai rudi brūns. Mugura, spārni un galvas virsa tumši, krūtis un vēders gaiši, gandrīz balti (var būt ar rudu tonējumu). Uz pakauša, muguras un krūšu augšējā daļā melnu spalviņu svītrojums. Svītriņas uz krūtīm un sāniem dūmakaini brūnas. Garā knābja augšējā daļa tumšāk brūna, apakšējā dzeltenīga. Kājas oranžīgi brūnas. Astes ārējās spalvas baltas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi, bet ir tendence tēviņiem būt rudākiem nekā mātītēm. Jaunie putni mazak koši, bet to vēderi raibumotāki nekā pieaugušajiem īpatņiem.

Uzvedība

Lielā čipste ligzdo mitrās, saulainās vietās no jūras līmeņa līdz 1800 m virs jūras līmeņa. Vienmēr uzturas ūdens tuvumā, arī migrācijas laikā atpūšoties mitrās pļavās, purvos un lauksaimniecības tīrumos. Pārlidojumi notiek gan naktī, gan dienā. Tā ir vienpate. Lai arī tā ir spēcīga lidotāja, ārpus migrācijas galvenokārt uzturas uz zemes un gan ligzdo, gan barojas uz zemes. Ļoti bieži to var novērot, stāvam vertikālā stājā un šūpojot asti.

Barība

Lielā čipste barojas ar kukaiņiem, to kāpuriem un sēklām, barību meklējot uz zemes. Ķer arī lidojošus kukaiņus, tos saķerot palēcienā no zemes vai pa ceļam lidojumā, īpaši bieži brīdī, kad laižas lejup, lai nosēstos. Lielo čipsti var novērot, sekojam liellopiem, kuri savukārt piesaista dažādus kukaiņus.

Ligzdošana

Lielās čipstes veido monogāmus pārus. Ligzdo pavasarī un vasaras sākumā, laikā no aprīļa līdz jūlijam. Ligzda tiek iekārtota kādā jau esošā iedobē uz zemes, piemēram, lielāka dzīvnieka pēdu nospiedumā. Tā tiek vīta no sausas zāles un saknītēm, palielā kausveida formā. No iekšpuses izklāta ar smalkiem zāles stiebriņiem un dzīvnieku vilnu. Ja ligzdu apdraud ienaidnieks, to aizstāv gan tēviņš, gan mātīte. Parasti divi perējumi.
Dējumā 3—6 pelēkas vai sārtas olas ar tumši pelēkiem vai sarkaniem raibumiem. Perē un par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Inkubācijas periods ilgst apmēram 14 dienas. Jaunie putni izlido apmēram 16 dienu vecumā.
Purva bērzubeka

Augšanas apstākļi

Bērzu mikorizas sēne. Aug augustā-septembrī slapjos mežos un sūnu purvos bērzu tuvumā.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.

Līdzīgās sugas

Ir liela līdzība ar pārējām bērzubekām, no kurām visvairāk atšķiras ar jaunībā gaišāku, vecumā zilganāku cepurīti, trauslāku izskatu un mazākiem izmēriem.
Neitans Eklstons

"Liverpool"

Uz Liverpūles komandas sitēmu Eklstons pārcēlās no "Bury" jau 15 gadu vecumā. 2009./2010. gada sezonā viņš pastāvīgi spēlēja "Liverpool" rezervistu komandas sastāvā pēc aizvadītas sezonas U-18 vienībā. 27. augustā, savā debijas mačā rezervistu sastāvā, Eklstons guva divus vārtus, kuri gan nepalīdzēja uzveikt Blekbērnas "Rovers" - 2:3.
2009. gada 6. septembrī Eklstonu izsauca uz pieaugušo komandu, gatavojoties UEFA Čempionu līgas mačiem grupu turnīrā.
"Liverpool" komandā viņš debitēja tā paša gada 28. oktobrī, kad nomainīja Filipu Degenu Līgas kausa mačā ar Londonas "Arsenal". Dažas dienas vēlāk viņš debitēja arī Anglijas Premjerlīgā, kad izgāja laukumā spēlē ar "Fulham".

"Huddersfield Town"

2010. gada 28. janvārī uzbrucējs pievienojās Pirmās līgas klubam "Huddersfield Town", liverpūlieši viņu izīrēja uz mēnesi. Savā debijas spēlē divas dienas vēlāk pret "Yeovil Town" Eklstons guva vārtus, kas palīdzēja uzvarēt ar 1:0.
1. februārī "Liverpool" paziņoja, ka pagarina īres termiņu līdz 2010. gada 8. martā. Savā trešajā spēlē komandā, pret "Gillingham", viņš rupji pārkāpa noteikumus pret pretinieku spēlētāju mača 26. minūtē, par ko saņēma trīs spēļu diskvalifikāciju.
Pēc "Huddersfield" zaudējuma izslēgšanas maču pusfinālā pret "Milwall" Eklstons atgriezās "Liverpool" sastāvā. "Huddersfield" viņš aizvadīja kopsummā 12 spēles un guva vienus vārtus.
Pēdējais zvans

Pēdējais zvans (krievu: Последний звонок) ir viens no tradicionāliem pasākumiem Krievijas skolās un arī bijušās Padomju Sociālistiskās Republikas skolās. Pasākums notiek pēc mācību beigām, pirms gala eksāmeniem. Daļā Krievijas tas parasti notiek 25. maijā. Padomju Savienībā skolēni, kas piedalījās pasākumā, parasti ģērbās skolas uniformā un meitenes ģērbās formālajās kleitās. Skolas zvanu parasti iezvana pirmklasnieks.
Abatija

Abatija (latīņu: abbatia, no aramiešu: abbā — 'tēvs') ir mūku ordenim piederošs katoļu klosteris, ko vada abats (vīriešu klosteris) vai abate (sieviešu klosteris) un kas pakļaujas bīskapam, retāk tieši Romas pāvestam. Atsevišķas abatijas, kas nav pakļautas vietējam bīskapam, kopā ar savu teritoriju un garīdzniekiem veido atsevišķās (latīņu: abbas nullius) vai teritoriālās abatijas (latīņu: abbas territorialis). 
Cilvēkus, kuri uzturas šajos klosteros sauc par mūkiem vai mūķenēm.
Par abatiju sauc arī celtni, kas kādreiz bijusi klostera baznīca (piemēram, Vestminsteras abatija Londonā).

Vēsture

Pirmā katoļu abatija ir Benediktiešu ordenis, kas tika izveidota 6. gadsimtā, Itālijas pilsētā Montekazino.
Lielākie un bagātākie klosteri feodālajā Rietumeiropā bieži izmantoja savu lielo ietekmi un autoritāti sabiedrībā, tiem bija nozīmīga ekonomiskā loma un tie zīmīgi iespaidoja reliģiozo un laicīgo politiku. Abatijas bija galvenās Rietumeiropas kultūras glabātuves, kur tika saglabāti un pārrakstīti senie raksti, pierakstītas hronikas un norisinājās apmācības. Abatijas iespaidoja Eiropas arhitektūras attīstību: pirmie romānikas paraugi parādījās Klūnijas abatijā, bet gotikas — Sendenijas abatijā.
16.—17. gadsimtā abatijas pamazām sāka zaudēt ietekmi uz Eiropas valstu sabiedrisko dzīvi. Daudzas abatijas tika likvidētas, bet dažas turpina pastāvēšanu līdz mūsdienām.
Katoļu "Kanonisko likumu kodekss" (1983) pielīdzināja abatijas pie klosteriem.
Eduards Bērziņš

Biogrāfija

Eduards Bērziņš dzimis 1894. gada 7. februārī Rīgā. Beidzis Cēsu pilsētas skolu. Mācījies Freiburgas mākslas skolā un no 1912. līdz 1914. gadam, studējis Berlīnes mākslas akadēmijā. Vācijā apprecējies ar latviešu mākslinieci Mirdzu Mittenbergu. Īsi pirms Pirmā pasaules kara sākuma atgriezās Rīgā.
1915. gadā mobilizēts armijā. Ieskaitīts 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulkā. Par nopelniem kaujās apbalvots ar Sv. Jura krustu. Pēc Oktobra revolūcijas kļuva par Latviešu strēlnieku divīzijas, 1. vieglās artilērijas diviziona komandieri.
1918. gadā iestājās boļševiku partijā un tika nosūtīts uz Maskavu. Tur kļuvis par padomju valdības apsardzes priekšnieku, palīdzējis novērst kreiso eseru dumpi un atklājis angļu aģenta Brūsa Lokarta nodomu iznīcināt vairākus boļševiku partijas līderus. Šajā laikā, pamatā Rietumeiropā, ticis dēvēts par Dzelzs boļševiku.
Krievijas pilsoņu kara laikā piedalījies kaujās sarkanās armijas sastāvā Rietumu, Dienvidrietumu un austrumu frontē. Strādājis padomju drošības iestādēs.
1930. gadu sākumā vadījis Višeras celulozes un papīra kombināta celtniecību Ziemeļurālos. Bērziņa vadībā kombināta celtniecība pabeigta triecientempā - 15 mēnešos. 
1931. gada 13. novembrī tiek dibināts Tālo austrumu apgūšanas trests Daļstroj, kas kļuva par PSRS lēģeru sistēmas aizmetni. Par šī tresta pirmo vadītāju tika iecelts Eduards Bērziņš. 1932.gada 19.janvārī Maskavā tika izdota slepena pavēle, kas paredzēja “Daļstroj” vajadzībām nākamajā gadā izveidot 40 tūkstošus lielu ieslodzīto kontingentu. 1. aprīlī nodibināja Ziemeļaustrumu labošanas darbu nometni ar centru Magadanā. Arī šīs nometnes priekšnieks bija pakļauts tieši Bērziņam. Lai viņš varētu operatīvi pārvietoties pa pakļauto teritoriju, Bērziņam tika piešķirts kuģis “Zvezda”, lidmašīna un starptautiskas klases dzelzceļa vagons. Ikdienā pārvietojies ar Rolls Royce automašīnu.
1935. gadā, par ieguldījumu Kolimas reģiona attīstībā Bērziņam piešķirts Ļeņina ordenis.
1937. gada nogalē Eduards Bērziņš tika izsaukts uz Maskavu, kur 19. decembrī tika arestēts dzelzceļa stacijā netālu no Maskavas. Līdzīgi kā Lielā terora citos procesos, Bērziņam tika inkriminēta trockistu organizācijas vadība Kolimas novadā un spiegošana Japānas un Lielbritānijas labā. Tika atzīts par vainīgu un nošauts Komunarkas masu kapos 1938. gada 1. augustā. VDK ilgstoši slēpa patiesos viņa nāves iemeslus un par miršanas dienu uzdeva 1940. gada 3. septembri.
1988. gadā Eduardam Bērziņam Magadanas centrā tika uzstādīts piemineklis.
Frīdrihs Grosvalds

Dzīvesgājums

Frīdrihs Arnolds Grosvalds dzimis 1850. gada 13. decembrī Valmieras apriņķa Šķirstiņu muižas dzirnavās. Studēja tieslietas Pēterburgas universitātē, kur konkursā ar darbu par Romiešu tiesībām ieguva zelta medaļu. Apmeklēja Tērbatas latviešu studentu rakstniecības vakarus, kuros iepazinās ar Ata Kronvalda jaunlatviskajām idejām. No 1873. līdz 1878. gadam strādāja Krievijas impērijas tieslietu ministrijā Pēterburgā.
No 1878. gadā Grosvalds bija advokāts Rīgas rātes un Vidzemes hoftiesā. 1879. gadā tika iecelts par Rīgas Latviešu biedrības runasvīru, no 1886. gada februāra līdz 1919. gada augustam viņš pildīja tās priekšnieka pienākumus.
1901. gadā viņš kļuva par Rīgas pilsētas domnieku, 1906. gadā tika ievēlēts par deputātu Pirmajā Krievijas valsts Domē. 
Grosvalds darbojās Rīgas Advokātu padomes valdē un piedalījās Juristu biedrības dibināšanā 1911. gadā. 
1912.- 1918. gadā viņš bija Rīgas pilsētas valdes loceklis, Pirmā Pasaules kara laikā arī bēgļu apgādāšanas centrālkomitejas loceklis (1915 – 1918).
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas Grosvalds 1919. gada aprīlī tika iecelts par diplomātisko pārstāvi Zviedrijā (nedaudz vēlāk – arī Norvēģijā un Dānijā). Iegūtā darba pieredze un dzīves rūdījums nodrošināja sekmīgu diplomāta darbību. Pēc Latvijas valsts de iure atzīšanas Frīdrihs Grosvalds 1921. gada martā tika iecelts par ārkārtējo sūtni un pilnvaroto ministru Skandināvijas valstīs ar rezidenci Stokholmā. Šajā postenī viņš bija līdz 1923. gada aprīlim.
Pēc atgriešanās Rīgā darbojās Heraldiskā komisijā.
Miris 1924. gadā, apbedīts Lielajos kapos Rīgā.

Latviešu pilsonisko tradīciju veidošana

Grosvaldu dzīvoklis izveidojās par sava laika izglītotāko un inteliģentāko latviešu sabiedrības pārstāvju salonu. Tajā ciemojās Rozentāls, Blaumanis, Aspazija, Purvītis, Vīgnere-Grīnberga, Vītols u.c.
Brigadere vēlāk atcerējās, ka “Grosvaldu māja bija kā tilts, uz kura, sevišķi ceturtdienās kā pieņemamās dienās, sastapās gan nacionālā inteliģence, gan svešzemnieki, kas meklēja kaut kādus sakarus ar Latviju un latviešiem, gan arī — un par tiem vairāk, mākslinieki, kuriem sevišķi Grosvaldu māja parādīja daudz viesmīlības”.
Soģi

Soģi (ivritā: shoftim שופטים), seno izraēļu reliģiskie, politiskie un militārie vadoņi aptuveni 200 gadus ilgā posmā starp Kanaānas iekarošanu un Izraēlas karalistes izveidošanu, kuru darbība apraktīta Bībeles Soģu grāmatā. Lai arī izraēļiem bija priesteru kārta un arī divpadsmit cilšu vadoņi, tomēr vienotu visu cilšu vadību tie uzņēmties nespēja, tāpēc krīzes brīžos vadību uzņēmās soģi, kas par savas autoritātes pamatu uzskatīta Dieva iedvesmu.
Dubulti (stacija)

Vēsture

Dubultu stacija (toreiz saukta Dubbeln) atvērta reizē ar Tukuma dzelzceļa atklāšanu 1877. gadā. Par Dubultiem stacija sākta saukt 1919. gadā. Stacija bojāta kā Pirmā, tā Otrā pasaules kara laikā, tomēr tagadējā ēka uzbūvēta tikai 1977. gadā. Ēka projektēta Ļeņingradas dzelzceļu projektēšanas institūtā, tās arhitekts Igors Javeins (1903—1980). Ēkas forma asociējas ar jūras vilni. Rīga—Dubulti bija pirmais elektrificētais vilcienu maršruts Latvijā (atklāts 1950. gadā).
2015. gada maijā stacijas ēkā atklāta laikmetīgās mākslas izstāžu zāle "Mākslas stacija Dubulti".