google/wiki40b huggingface dataset:
Valdis Dišlers

Dzīvesgājums

Dzimis 1922. gada 13. aprīlī Rīgā grāmatveža Roberta Dišlera ģimenē. Mācījās Rīgas 16. pamatskolā (1929—1936), Rīgas Valsts tehnikuma Mehānikas nodaļā (1936—1943). Studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļā, ko beidza 1950. gadā ar diplomdarbu "Ķeguma spēkstacijas atjaunošana" un Ļeņingradas Glezniecības, tēlniecības un arhitektūras institūta aspirantūrā (1953). Līdztekus strādāja kombinātā "Māksla" (1946—1953). 
No 1953. gada bija Latvijas Mākslas akadēmijas docētājs, Zīmēšanas katedras vadītājs, rektors (1976—1986). Latvijas Mākslinieku savienības biedrs kopš 1957. gada. Kopš 1957. gada vasaras pavadīja savā Ikšķiles mājā Miera ielā. Miris 2011. gada 31. decembrī.

Darbi

Gleznoja dekoratīvas un monumentālas figuratīvas kompozīcijas un portretus. Darbi eksponēti daudzās vietēja un starptautiska mēroga izstādēs sākot ar 1950. gadu. Izstrādāja zīmētmācīšanas metodikas materiālus, publicēja rakstus par mākslu.
Metriskie priedēkļi

Metriskie priedēkļi vai SI vienību priedēkļi ir vienības priedēkļi, kas tiek izmantoti, lai veidotu decimālos daudzkārtņus un decimāldaļas. Katram priedēklim ir savs unikālais simbols. Piemēram, priedēklis kilo- var tikt pievienots gramam, tādējādi norādot, ka grams tiek reizināts ar vienu tūkstoti, viens kilograms atbilst 1000 gramiem (1 kg = 1000 g). Savukārt priedēklis centi- var tikt pievienots metram, lai norādītu, ka tas jādala ar vienu simtu, viens centimetrs atbilst vienai simtdaļai no metra (1 cm = 0,01 m).
Viborga

Vēsture

1293. gadā Somijas krusta karu laikā zviedri uzcēla pirmo Vīborgas cietoksni. 1323. gadā pēc Nēteborgas (Nöteborg) miera līguma Novgoroda atzina zviedru tiesības uz Viborgu, bet Maskavija 1496.—1499. gada karā laikā atkal mēģināja to ieņemt.
1617. gadā visu Karēlijas rietumu daļu iekļāva Zviedrijas lielvalsts sastāvā, 1634. gadā to sadalīja Viborgas jeb Nīslotas lēnē (zviedru: Viborgs och Nyslotts län) dienvidrietumos un Keksholmas lēnē (Kexholms län) ziemeļaustrumos.
Lielā Ziemeļu kara laikā 1710. gadā Krievijas cars Pēteris I ieņēma Viborgas cietoksni. 1744. gadā izveidoja Viborgas guberņu, Katrīnas II valdīšanas laikā to pārveidoja par Viborgas vietniecību (1783—1797), bet Aleksandra I valdīšanas laikā par Somijas guberņu (Финляндская губерния, 1802—1811). 1790. gadā pie pilsētas notika liela jūras kauja — Viborgas kauja, kurā Krievijas flote sakāva zviedrus. No 1812. gada kā Viborgas guberņu (krievu: Выборгская губерния, zviedru: Viborgs län) to iekļāva Somijas lielhercogistes sastāvā.
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 6. decembrī Somijas parlaments pasludināja Somijas neatkarību. Sarp pasaules kariem Vīpuri, kā tolaik sauca Viborgu, bija otrā lielākā Somijas pilsēta.
Ziemas kara laikā Padomju Savienības okupēja Viborgu un 1940. gada 31. martā inkorporēja Karēļu-somu PSR. T.s. Turpinājuma kara (1941—1944) laikā Somijas armija atkal 1941. gada 29. augustā to atguva, bet 1944. gada 20. jūnijā pie Viborgas notika lielā Tali-Ihantalas kauja, kuras laikā nopostīja daudzas pilsētas vēsturiskās ēkas.
1944. gada septembrī PSRS valdība atdalīja Viborgas rajonu no Karēļu-somu PSR un iekļāva to Ļeņingradas apgabala sastāvā. Somijas Republika atteicās no Viborgas pēc 1947. gada Parīzes līguma nosacījumiem. Pilsētas somu iedzīvotāji evakuējās uz Somiju.

Kultūra

Kopš 1995. gada katra gada augustā Viborgā notiek Krievijas kino festivāls "Logs uz Eiropu" (Окно в Европу).

Cilvēki

Viborga (Vīpuri) ir somu politiķa Marti Ahtisāri (Martti Ahtisaari, 1937), riteņbraucēja Jevgeņija Berzina (Евгений Берзин, 1970), somu politiķa Maksa Jākobsona (Max Jakobson, 1923—2013), šahista Kārļa Janiša (Carl Jaenisch, 1813—1872), somu gleznotāja Ēro Jernefelta (Eero Järnefelt, 1863—1937), riteņbraucēja Vjačeslava Jekimova (Вячеслав Владимирович Екимов, 1966), somu politiķa Edvina Linkomiesa (Edwin Linkomies, 1894—1963), somu raksnieka Vejo Meri (Veijo Meri, 1928), Formula 1 pilota Vitālija Petrova (Виталий Александрович Петров, 1984), somu karavīra Lauri Terni (Lauri Törni, 1919—1965) dzimtā pilsēta.
Savulaik Viborgas baznīcā laulājās Vituss Berings. Vīpuri skolas gadus pavadīja ķīmiķis, Nobela prēmijas laureāts Arturi Ilmari Virtanens (Artturi Ilmari Virtanen, 1895—1973).
Auliki Ristoja

Biogrāfija

1970. un 1980. gados bijusi viena no vadošajām Somijas šahistēm. Somijas sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi trīs zelta (1979, 1988, 2000), piecas sudraba (1976, 1981 (dalīta 2.—3. vieta), 1983, 1987, 1997 (dalīta 2.—3. vieta)) un četras bronzas (1978, 1980, 1985, 1999) medaļas.
Pārstāvējusi Somijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1976—1978, 1982, 1988, 2000).
Vēlākajos gados nopietni pievērsusies korespondencšaham. Auliki Ristoja kļuva par pirmo somu šahisti, kurai tika piešķirts starptautiskaās meistares korespondencšahā nosaukums (LIMC, 1998). Tāpat viņa bija pirmā somu šahiste, kas piedalījās Pasaules čempionātā korespondencšahā sievietēm. 6. sieviešu pasaules korespondencšaha finālā (2000—2005) ieņēmusi 11. vietu.
Braiens Džonta

Spēlētāja karjera

Pēc četrām NCAA čempionātā aizvadītām sezonām profesionāļa karjeru Džonta sāka 2001.—02. gada sezonā, tajā spēles laiku dalot starp NHL klubu Ņūdžersijas "Devils" un AHL vienību Olbani "River Rats". Jau nākamajā sezonā uzbrucējam izdevās nostiprināties "Devils" rindās, kopā ar klubu izcīnot Stenlija kausu. 2005.—06. gada sezonā Džionta guva 46 vārtus, uzstādot jaunu "Devils" rekordu.
2009. gada 1. jūlijā uzbrucējs noslēdza piecu gadu līgumu ar Monreālas "Canadiens", sākot ar 2010.—11. gada sezona pildot arī komandas kapteiņa funkcijas. "Canadiens" kapteinis Džonta bija līdz 2014. gada vasarai, kad noslēdza trīs gadu līgumu ar Bufalo "Sabres". 2017.—18. gada sezonā Džonta aizvadīja 20 spēles Bostonas "Bruins" sastāvā, taču tad noslēdza profesionāļa karjeru.
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2006. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī trīs Pasaules čempionātos.
Klasiskā mūzika

Klasiskā mūzika ir vispārējs termins, ar kuru parasti apzīmē liturģisko un laicīgo mūziku no 9. gadsimta līdz mūsdienām. Tradicionāli uzskata, ka klasiskās mūzikas ziedu laiki bija no 1550. gada līdz 1900. gadam.
Akropolis Group

Vēsture

Viļņas Akropolis atklāts 2002. gadā, atjaunots 2004. gadā. Klaipēdas Akropolis durvis atvērts 2004. gadā. Kauņas Akropolis atklāts 2007. gadā, pārdots 2008. gadā. Šauļu Akropolis atklāts 2009. gadā.
Daudzfunkcionālā iepirkšanās un izklaides centra “Akropole Rīga“ būvniecības darbi tika uzsākti 2017. gada maijā, 2019. gada aprīlis megaprojekta atklāts. Tās teritorijā kādreiz atradās bijusī Kuzņecova porcelāna fabrika. Ēkas platība ir 98 000 kvadrātmetru, bet teritorijas kopējā platība — teju 16 hektāri. Kopējās investīcijas projekta realizācijā, ieskaitot transporta infrastruktūras izveidi un apkārtnes uzlabošanu, sasniedz nepilnus 180 miljonus eiro.
Rīgas Tirdzniecības centrs "Akropole" atrodas Maskavas ielā 257.
3. jūnijs

3. jūnijs ir gada 154. diena pēc Gregora kalendāra (155. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 211 dienas.
Alfrēds Kalniņš (komponists)

Biogrāfija

Alfrēds Kalniņš dzimis 1879. gada 23. augustā Cēsīs. Viņa tēvs Jānis Kalniņš bija laukstrādnieks, māte — Rozālija Ūferse, bija muižkunga meita, bet, palikusi gandrīz bez izglītības, strādāja fizisku darbu mājā un virtuvē. No 1886. līdz 1894. gadam A. Kalniņš mācījās klavieru un vijoles spēli Cēsu proģimnāzijā, Bērzaines ģimnāzijā un Millera reālskolā. Visnopietnākās mācības bija pie R. Štarkes, ģimnāzijas mūzikas skolotāja, diriģenta un ērģeļnieka, arī komponista. Jau desmit gadu vecumā A.Kalniņš sāka vingrināties ērģeļu spēlē Cēsu Jāņa baznīcā. No 1897. līdz 1901. gadam A. Kalniņš mācījās Pēterburgas konservatorijā, kur apguva ērģeļu spēli un kompozīciju teoriju. 1903. gadā Kalniņš pārcēlās uz Pērnavu, kur viņš strādāja Sv. Nikolaja baznīcā par ērģelnieku, kora diriģentu un skolotāju Pērnavas zēnu ģimnāzijā. Kad Alfrēds Kalniņš atgriezās Latvijā, viņš sāka strādāt par ērģelnieku Sv. Annas baznīcā Liepājā, kā arī vadīja Liepājas Dziedāšanas un mūzikas biedrības kori.
Pirmā pasaules kara gadus Alfrēds Kalniņš pavadīja Tērbatā, kur strādāja par ērģelnieku, diriģentu un privātskolotāju. 1918. gadā viņš atgriezās Liepājā, bet jau pēc gada pārcēlās uz Rīgu, kur bija Izglītības ministrijas Mūzikas nodaļas vadītājs un mūzikas padomes priekšsēdētājs, strādāja par ērģelnieku Sv. Jēkaba baznīcā, rakstīja kritikas, bija Latvijas Universitātes studentu kora "Dziesmuvara" diriģents un darbojās Latvijas Nacionālajā operā, kur vadīja savu operu "Baņuta" un "Salinieki" pirmiestudējumus (1920, 1926). 1926. gadā Alfrēds Kalniņš bija VI Vispārējo dziesmu svētku virsdiriģents. Gadu vēlāk Kalniņš izceļoja uz ASV un strādāja par ērģelnieku Ņujorkā, sniedza privātstundas, uzstājās koncertos, kā arī komponēja. 1933. gadā komponists atgriezās dzimtenē un strādāja par Rīgas Doma baznīcas ērģelnieku. 
No 1944. līdz 1948. gadam viņš bija Latvijas Konservatorijas rektors. Miris 1951. gada 23. decembrī, apglabāts Rīgas 1. Meža kapos.
Nanobaktērijas

Nanobaktērijas ir dzīvo organismu vienība, kas apvieno mikroorganismus ar izmēriem, mazākiem, nekā lielākajai daļai pieņemto izmēru limitu, pie kāda spēj eksistēt baktērijas (līdz 200 nanometriem). Oriģināli pamatojoties uz pārskatītiem šūnu struktūru nanoizmēriem ģeoloģiskās formācijās (ieskaitot meteorītus), nanobaktēriju stāvoklis ir strīdīgs. Daži pētnieki (Ciftcioglu N., McKay D., Mathew G. & Kajander E., 2006) uzskata, ka šīs struktūras ir jauna organismu valsts, kas spēj uzņemt ar radioizotopu iezīmētu uridīnu, taču citi (Cisar J., Xu D., Thompson J., Swaim W., Hu L., Kopecko D., Xu, Thompson, Swai, Hu & Kopecko, 2000) uzskata tās par vienkāršākiem abiotiskas dabas veidojumiem.
Ludvigs Adamovičs

Dzīves gājums

Dzimis 1884. gada 23. septembrī Dundagas pagasta Kubalu skolā kā skolotāja dēls.
Pēc Tērbatas Universitātes Teoloģijas fakultātes beigšanas mācītāja amatā kalpojis īslaicīgi. Pirmā pasaules kara laikā iesaukts karadienestā kā mācītājs Viļņas kara apgabala mācītāja Friča Šmithena rīcībā. Studiju laikā Tērbatā kļuva par vecākās latviešu studentu korporācijas Lettonia biedru.
No 1920. gada Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātes docents, vēlāk LU dekāns. Bijis Latvijas vidusskolu skolotāju biedrības priekšnieks. Rakstījis par pedagoģijas un teoloģijas jautājumiem. Kristīgās baznīcas vēstures, Dzimtenes baznīcas vēstures u.c. grāmatu autors. Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma bija izglītības ministrs.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada augustā likvidēja abas Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātes un profesors L. Adamovičs tika atbrīvots no darba. 1941. gada 14. jūnijā viņu kopā ar sievu Liliju Helēnu (dzimusi 1888.gadā) un bērniem Laimu (dzimusi 1912.gadā) un Valdi (dzimis 1914.gadā) deportēja uz PSRS. Ludvigu Adamoviču tiesāja sakarā ar apsūdzībām, ka viņš bijis Rīgas Latviešu biedrības, tāpat biedrības "Reliģijas zinātne" loceklis, LU teoloģijas profesors, kā arī izglītības ministrs Kārļa Ulmaņa valdībā. PSRS tiesa Adamovičam piesprieda nāves sodu, kas izpildīts Usoļlaga soda nometnē 1943. gada 19. augustā.

Darbība izglītības ministra postenī

Izglītības ministrs Adamovičs 1934. gada 24. jūlijā parakstīja jaunu likumu par Kultūras fondu, pirmais likums par Kultūras fondu bija akceptēts jau 1921. gadā, papildināts 1922. un 1928. gadā. Likums noteica, ka "Kultūras fondam par labu ņem 3% piemaksas pie alkoholisko dzērienu cenām. Fondam ir tiesības izdot grāmatas, muzikālijas un tēlojošo mākslu reprodukcijas, kā arī saņemt ziedojumus, novēlējumus un citus gadījuma ienākumus. Tā līdzekļi bija izlietojami: 1) monumentālu nacionālās kultūras darbu un pieminekļu radīšanai; 2) prēmijām par izciliem darbiem kultūras laukā; 3) pabalstiem zinātnei, mākslai, rakstniecībai un šo nozaru darbiniekiem; 4) zinātnes, mākslas un rakstniecības popularizēšanai; 5) stipendijām izglītības nobeigšanai un studiju veicināšanai; 6) fiziskās kultūras un ārpusskolas izglītības sekmēšanai. Naudu sadala fonda dome, kuras priekšsēdētājs ir Ministru prezidents, locekļi: izglītības ministrs kā priekšsēdētāja vietnieks, viena Ministru prezidenta nozīmēta persona, iekšlietu ministrs un LU rektors."
Pie Kultūras fonda domes darbojas ar padomdevēja tiesībām padome, kuras priekšsēdētājs ir izglītības ministrs vai viņa pilnvarota persona, bet locekļi ir šādas personas: Latvijas konservatorijas un Latvijas mākslas akadēmijas rektori, izglītības ministra iecelti lietpratēji — skolu lietās, ārpusskolas izglītībā, rakstniecībā un skatuves mākslā, 2 Latvijas universitātes delegāti, izglītības ministra apstiprināts fiziskās kultūras un sporta organizācijas pārstāvis, iekšlietu ministra iecelts kultūras biedrību un savienību pārstāvis, lauku pašvaldību pārstāvis, pilsētu pašvaldību pārstāvis un zemkopības ministra iecelts lietpratējs lauksaimniecības izglītībā.

Apbalvojumi

Apbalvots ar II un III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Kurmenes baznīca

Vēsture

Sākotnēji Kurmenē ir bijusi 1820. gadā grāfa Pētera Komarovska celta koka kapela, kas bijusi veltīta Svēto Pētera un Pāvila godam un administratīvi atradusies Skaistkalnes baznīcas pakļautībā. Tāpēc šeit dievkalpojumus  noturējuši Skaistkalnes priesteri. Kapela atradusies Kurmenes muižas parkā. Dievnamu divas reizes apmeklējuši bīskapi: 1845. gadā Civinskis un 1851. gadā Volnovičs, pēc kuru apmeklējumiem pie kapelas sienas tika pieliktas piemiņas plāksnes. 
Pašreizējo mūra baznīcu Svētā Pētera godam uzcēla grāfs Antons Komarovskis 1870. gadā vecās koka kapelas, ko nojauca, vietā.  Baznīca sākotnēji celta kā Skaistkalnes baznīcas filiāle un bija paredzēta Komorovsku ģimenei un muižas ļaudīm. Pēc Kurmenes majorāta īpašnieka P.Komorovska ierosinājuma dievnams tika nodots draudzes vajadzībām  1919. gadā, kad tika nodibināta katoļu draudze.

Eksterjers

Baznīca ir ķieģeļu un dolomīta akmeņu mūra celtne, celta klasicisma stilā. Tā ir 24,5 metrus gara, 18,5 metrus plata un 8 metrus augsta ēka ar dakstiņu jumtu un diviem vidēji augstiem ar skārdu segtiem torņiem, kuros ir vaļēji logi. Vienā no torņiem ir 16 pudus smags zvans. Starp torņiem virs zelmeņa uzstādīta koka Svētā Pētera skulptūra, ko 1930. gadā no ozola darinājis "Kraukļu purva" kokgriezējs Zālītis. No ārpuses ēka apmesta un krāsota. Ieejas durvis no gala un sakristejas. Dievnama abos sānos ir 10 logi, altāra pusē divi logi. Baznīcu ieskauj dārzs, ko noslēdz vienu metru biezs un pusotru metru augsts dolomīta akmeņu žogs ar dakstiņu jumtu. Koka vārti ir no gala un sakristejas.

Interjers

Tā ir triju navu telpa ar cementa flīžu grīdu un koka apmestiem griestiem. Vidējā navā griesti veidoti velvē, bet sānu navās līmeniski. Kora telpas ar ērģelēm, zem tām priekštelpa, no kuras ir ieejas torņa daļā uz kora telpu un noliktavu. Griestus balsta divi četrstūraini mūra pīlāri, katrā pusē pa vienam. Presbitēriju no lūgšanu zāles atdala koka dievgalds. Tā abās pusēs ir sakristejas, virs kurām ir ložas, kur agrāk sēdējušas baznīcas dibinātāju ģimenes. Kreisās puses sakristejā ir kāpnes, kas ved uz kanceli. Dievnamā ir trīs altāri. Galvenais jeb centrālais atrodas centrā pie presbitērija gala sienas, tas ir ar četriem pīlāriem, pa diviem katrā pusē, starp kuriem ir krucifikss ar Pestītāja tēlu. Sānu altāriem ir divi pīlāri un tie ir bagātīgi rotāti kokgriezumiem. Labajā pusē ir Svētā Antona altāris ar svētā gleznu, bet kreisajā pusē — Svētā Pētera altāris ar viņa gleznu. Aplūkojami ir divi konfesionāli, kristību galds, kvadrātveidīga kancele un divas lustras.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo paulīniešu tēvi no Skaistkalnes baznīcas. Par patstāvīgu draudzi kļuva 1919. gada 1. janvārī ar savu prāvestu. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Kurmenes pagastā un tā apkārtnē. Dievkalpojumi notiek vienu reizi nedēļā un svētku dienās. Draudzes lielākie svētki ir Svēto Pētera un Pāvila svētki un Otrās Lieldienas. Draudzei ir sešas kapsētas — Kurmenes, Cepurnieku, Verpeļu, Sietiņu, Mūrmuižas un Kankaļu kapsēta.
Auga, auga rūžeņa

"Auga, auga rūžeņa" ir viena no populārākajām un visvairāk aranžētajām latgaliešu tautasdziesmām. Vārds „rūžeņa” uztverams gan kā Jaunavas Marijas simbols, gan arī kā jaunas sievietes tēls.
2012. gadā Samanta Tīna šo dziesmu kopā ar Baltkrievijas Nacionālo koncertorķestri izpildīja konkursā "Slāvu Bazārs" Vitebskā un ieguva pirmo vietu.
2018. gadā "Auga, auga rūžeņa" ieņēma 71. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Divvalodība

Divvalodība jeb bilingvisms (no latīņu: bi — 'divi' un lingua — 'valoda') ir parādība, kad cilvēks vai cilvēku kopums saziņā spēj izmantot divas valodas. Izšķir agro un vēlo divvalodību (pēc cilvēka vecuma). Bilingvālus (cilvēkus, kas zina divas valodas) un poliglotus (cilvēkus, kas prot vairākas valodas) apskata psiholingvistika un sociolingvistika.

Aizvietojošā divvalodība

Aizvietojošā divvalodība ir divvalodības gadījums, kad otrās valodas vārdi tiek iestarpināti runā, kad trūkst izteiksmes līdzekļu pirmajā valodā.
Manuels Norjega

Dzīvesgājums

Dzimis Panamā, mācījies karaskolā (Escuela Militar de Chorrillos) Limā, Peru. 1967. gadā mācījās ASV Valsts departamenta Ameriku kara skolā (School of the Americas) (mūsdienās Western Hemisphere Institute for Security Cooperation) Panamas kanāla zonā. 1967. gadā sāka dienestu Panamas Nacionālajā gvardē (faktiski valsts bruņotajos spēkos).
No 1983. līdz 1989. gadam faktiski bija Panamas militārais diktators. 1989. gadā ASV iebruka Panamā. Norjega tika sagūstīts un nogādāts ASV, kur 1992. gada aprīlī tika notiesāts par narkotiku tirdzniecību, naudas izspiešanu un naudas atmazgāšanu. 
Ieslodzījums ASV Norjegam beidzās 2007. gada septembrī. Viņš tika ekstraditēts uz Franciju, kur atkal notiesāts, vēlāk izsūtot viņu uz Panamu. 2014. gada beigās — ieslodzījumā Panamā.
Tovrakste

Tovrakste (lat. Thovraxe), citos avotos Tauragnes (Thowraggen) pilsnovads, bija sēļu zeme vai valstisks veidojums līdz 13. gadsimta vidum, kad to uz laiku iekļāva Livonijas ordeņa valsts sastāvā. Pirms tam to Lietuvas karalis Mindaugs uzskatīja par viņam pakļautu teritoriju.

Teritorija

1255. gada Mindauga dāvinājumā minēta Meddene, Pelone, Maleysine un Thovraxe, šie vietu vārdi atrodami arī pāvesta apstiprinājumā 1257. gadā. Šos vietu vārdus tagad ir gandrīz neiespējami lokalizēt.
1259. gada dokumentā, kurā karalis Mindaugs precizē Livonijas ordenim dāvinātās Sēlijas zemes robežas kā viena no sēļu pilīm blakus Alze, Medennen, Calven, Mallaisen, Utten, Uspal u.c. minēta Thowraggen, kas tiek identificēta ar 1255. gadā pieminēto Towrakstes zemi.
Mūsdienās par Thowraggen pils atrašanās vietu tiek uzskatīts Taurpils pilskalns (Taurapilio piliakalnis) Tauragnas ezera krastā (Utenas rajons).
Tauragnes pils (Tauragnų pilis) pieminēta 1373., 1375. un 1387. gada dokumentos, kad to ieņēma Livonijas ordeņa karaspēks. Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā to iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. Pēdējo reizi pieminēta 1433. gadā, kad ordenis pili nodedzināja un pameta.

Tovrakstes valdnieks

Pēc Atskaņu hronikas ziņām, 1244. gadā Nalsenes kunigaitis Lengvīns pēc sagūstīšanas savā pilī (tagad - Ginuču pilskalns (Ginučių piliakalnis) Ignalīnas rajona rietumos), tika nogādāts viņa kaimiņa un pretinieka Miļģerīna zemē, kas iepējams, bijis Tovrakstes kunigaitis šajā laikā.
Andrejs Ignatovičs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 1991. gadā, pievienojoties Rīgas RASMS vienībai. Nākamās trīs sezonas Andrejs aizvadīja HK Rīgas "Pārdaugava" rindās, bet 1995.—96. gada sezonu uzsāka starp Rīgas "Alianse" spēlētājiem. Sezonas vidū devās uz Dāniju, kur pievienojās Hvidovre IK klubam, kura sastāvā nospēlēja trīs sezonas. 1998.—99. sezonā viņš spēlēja Mestis līgas klubā Hermes Kokkola, bet nākamajā sezonā viņš spēlēja Allsvenskan kluba Olofstroms IK rindās. 2000.—01. gada sezonā viņš atgriezās Dānijā, aizvadot sezonu Odenses IK rindās, bet 2001.—02. gada sezonā viņš spēlēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Djurgardens IF rindās. Nākamajā sezonā viņš atgriezās Olofstromā. 2003.—04. gada sezonu viņš vēl pavadīja Zviedrijā (IFK Arboga kluba rindās), bet pēc tās atgriezās Latvijā.
No 2004. līdz 2007. gadam Ignatovičs spēlēja HK Rīga 2000 sastāvā, 2007. gadā kļūstot par Latvijas čempionu, tad divas sezonas aizvadīja ASK/Ogre rindās. 2011.—12. gada sezonā spēlēja HK Ozolnieki/Monarhs sastāvā, pēc sezonas beigām noslēdzot savu spēlētāja karjeru.
1996. gadā Ignatovičs ieguva Latvijas pilsonību.
Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 1993., 1994., 1995., 1997. un 1999. gada Pasaules čempionātos hokejā, kā arī 1994. gada Olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā. 1993. gadā, ar gūtiem 5 vārtiem un 14 rezultatīvām piespēlēm, tika atzīts par turnīra labāko uzbrucēju.
Lāslo Lindners

Dzīves gājums

Lāslo Lindners beidzis Budapeštas Universitāti. Strādājis Ungārijas tirdzniecības palātā. Kara gados ungāru darba bataljonu sastāvā bijis deportēts uz vara raktuvēm Serbijas pilsētā Borā.

Šaha kompozīcija

No 1930. gada publicējis apmēram 740 uzdevumus, vairāk nekā 200 no tiem ieguvuši godalgas, tai skaitā 32 pirmās.
No 1956. gada starptautiskais tiesnesis, no 1984. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Sarakstījis vairākas grāmatas un daudzus rakstus par šaha kompozīciju. Organizējis šaha programmu sacensības.
Klauss fon Štaufenbergs

Dzīvesgājums

Dzimis Švābijā, slavenu aristokrātu ģimenē, viņa māte Karolīne Šenka fon Štaufenberga bija cēlusies no vācbaltiešu fon Ikskilu dzimtas. 1926. gadā sāka dienestu kavalērijas daļā Bambergā. Macījās Prūsijas Kara akadēmijā Berlīnē, ieguva leitnanta pakāpi un vēlāk dienēja 1. vieglajā divīzijā (1. leichten Division) ģenerāļa Eriha Hepnera vadībā (arī viņš vēlāk iesaistījās sazvērestībā). 1938. gadā divīzija piedalījās Sudetijas ieņemšanā. 
Sākoties Otrajam Pasaules karam, Klauss fon Štaufenbergs kā štāba virsnieks piedalījās Polijas kampanā, iebrukumā Francijā, PSRS un cīņās Ziemeļāfrikā. 1943. gadā Tunisijā tika smagi ievainots. Kaut arī iesākumā iespaidojies no vācu uzvarām frontē, tolaik viņš jau bija pārliecināts Hitlera režīma pretinieks un saistījies ar vērmahta antihitleriskajām aprindām. Lai sagatavotu atentātu pret Hitleru, Klauss fon Štaufenbergs tika piekomandēts Rezerves armijai (Ersatzheer) Berlīnē, kur viņa komandieris bija sazvērestības līdzdalībnieks ģenerālis Frīdrihs Olbrihts.
1944. gada 20. jūlijā Štaufenbergs kopā ar virsleitnantu Verneru fon Heftenu ar lidmašīnu ieradās uz sapulci Hitlera mītnē Wolfsschanze Prūsijā pie Rastenburgas ar diviem spridzekļiem portfelī. Tā kā sapulce ar Hitlera piedalīšanos pēkšņi no pazemes bunkura tika pārcelta uz citu vietu, Štaufenbergam izdevās iedarbināt tikai vienu no bumbām. Sprādziena rezultātā gāja bojā četri cilvēki, vairāki tika ievainoti, bet Hitlers tika vien viegli ievainots, jo trieciena spēku mazināja galds, zem kura spridzeklis bija novietots. Izdzirdot sprādzienu, Štaufenbergs un Heftens paspēja pamest Hitlera mītni un izlidot uz Berlīni.
Domādams, ka Hitlers ir miris, Štaufenbergs un citi apvērsuma dalībnieki Berlīnē ķērās pie armijas daļu apzināšanas, lai arestētu SD un SS līderus, tomēr īsi pēc tam Jozefs Gebelss teica radiouzrunu par neveiksmīgo atentātu, bet plkst. 19.00 radio uzstājās pats Hitlers. Apvērsums bija cietis neveiksmi. Redzēdams, ka plāns izgāzies, Štaufenberga tiešais priekšnieks ģenerālpulkvedis Frīdrihs Fromms, kurš zināja par sazvērestību, tomēr tai netraucēja, glābdams savu dzīvību, arestēja Štaufenbergu un trīs viņa līdzgaitniekus. Pēc īsa kara tribunāla viņiem tika piespriests nāvessods, viņi tika nošauti un apglabāti ar militāru godu. Štaufenberga pēdējie vārdi pirms nošaušanas bija "Lai dzīvo svētā Vācija" (Es lebe das heilige Deutschland).
Lūgšana krustā

Sižets

Filmā tiek parādīts bīskapa Boļeslava Sloskāna dzīvesstāsts gan laikā, ko viņš pavadīja komunistiskajos cietumos un nometnēs, gan laikā, ko viņš pavadīja emigrācijā.
Aleksandrs Šiškovičs

Spēlētāja karjera

Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 1996. gada Pasaules čempionātā B divīzijā. Gan pirms 1997. gada Pasaules čempionāta, gan 1998. gada čempionāta guva traumu, savukārt pirms 1999. gada Pasaules čempionāta kā pēdējais tika atskaitīts no izlases sastāva.