Francis Balodis

Dzīvesgājums

Dzimis 1882. gada 7. augustā Valmierā skolotāja Voldemāra Dāvida Baloža (1848—1918) un viņa sievas Olgas Matildes, dzimušas Jākobsones, ģimenē. Mācījies Valmieras draudzes skolā, E. Heines privātskolā un Rīgas Valsts ģimnāzijā.
No 1902. līdz 1907. gadam studēja teoloģiju, vēsturi, mākslas vēsturi un arheoloģiju Tērbatas Universitātē. Uzņemts latviešu studentu korporācijā Lettonia. Vēlāk sāka studēt Maskavas arheoloģijas institūtā, kur 1910. gadā aizstāvēja diplomdarbu "Daži materiāli latviešu cilšu IX-XIII gs. vēsturē". Paralēli studijām Maskavas arheoloģijas institūtā apguva mākslas vēsturi un arheoloģiju Maskavas Universitātē.
1909. gadā veica arheoloģiskos izrakumus Kauguru Pekas kalnā, meklējot Livonijas Indriķa hronikā aprakstīto Beverīnas pilskalnu. No 1910. līdz 1912. gadam Minhenes Universitātē veica disertācijas darbu "Ievads Ēģiptes bārdaino pundurdievību vēsturē" un ieguva Dr. phil. grādu.
No 1912. līdz 1918. gadā bija Maskavas arheoloģijas institūta eģiptoloģijas docents, bet no 1915. līdz 1918. gadam bija Maskavas Universitātes austrumu mākslas vēstures privātdocents. Saratovas Universitātes mākslas vēstures profesors, vienlaicīgi pildot Vēstures un Filoloģijas fakultātes dekāna, rektora palīga, prorektora, Saratovas Arheoloģiskā zinātniski pētnieciskā institūta direktora pienākumus. No 1919. līdz 1922. gadam veica arheoloģiskos izrakumus Pievolgas tatāru senpilsētās. Pierādījis agrāko krievu vēsturnieku pret tatāru kultūru vērsto šovinistisko uzskatu nepamatotību. No 1924. gada bija Maskavas Universitātes vēsturiskās arheoloģijas profesors.
1924. gadā viņš Latvijas Universitātē tika ievēlēts par seno austrumu vēstures un arheoloģijas profesoru. 1924. gada 15. septembrī profesors F. Balodis sāka savu darbību LU ar parauglekciju "Otrā Tebu laikmeta Ēģiptes garīgā kultūra".
Bija Filoloģijas un filozofijas fakultātes dekāns, universitātes prorektors studentu lietās, Latviešu filologu biedrības priekšnieks, Valsts vēstures muzeja arheoloģijas nodaļas vadītājs, Pieminekļu valdes priekšsēdētājs, Latvijas vēstures institūta vicedirektors, Stokholmas brīvmūrnieku ložas „Den Nordiska Första” brālis.
No 1925. līdz 1926. gadā veicis arheoloģiskos izrakumus Ludzas un Rēzeknes apriņķa pilskalnos. 1927. gadā veica arheoloģiskos izrakumus Slatē un Raunas Tanīsa kalnā.
Tūlīt pēc Latvijas okupācijas Zviedrijas Valsts vēstures muzeja direktors atsūtīja prof. F. Balodim ielūgumu no 13. jūlija līdz 4. augustam piedalīties Vilhelma Holmkvista vadītajos arheoloģiskajos izrakumos Sigtunā. 1940. gada 13. jūlijā F. Balodis kopā ar sievu izlidoja uz Zviedriju. Latvijas PSR Tautas Komisāru Padome 1940. gada 30. augustā izdeva rīkojumu par prof. Baloža atbrīvošanu ar 1. septembri no Filoloģijas un filozofijas fakultātes dekāna pienākumiem. 24. oktobrī jaunieceltais LU rektors Jānis Paškēvičs izdeva pavēli un paziņojumu prof. F. Balodim uz Zviedriju: "Atbrīvoju no dienesta pienākumiem LVU, skaitot ar 1940. gada 15. oktobri, no savas zemes un tautas visstraujākajā jaunradīšanas laikā dezertējušo Vēstures un filoloģijas fakultātes profesoru Franci Balodi".
1940. — 1941. gadā viņš lasīja lekcijas Stokholmas Universitātē un zviedriski publicēja divas grāmatas: Det äldsta Lettland ("Senā Latvija", Upsalā: 1940) un Wåld och Frihet ("Spaidi un brīvība", Stokholmā: 1941).
1943. gadā F. Balodis kļuva par Latvijas pārstāvi Baltijas komitejā. 1944. gadā Otrā pasaules kara laikā viņam izdevās ievietot rakstus par Latvijas Centrālās padomes centieniem atjaunot Latvijas neatkarību Zviedrijas laikrakstos. Līdz 1947. gadam strādāja kā ārštata profesors un lasīja lekcijas Austrumeiropas arheoloģijā un eģiptoloģijā. Miris 1947. gada 8. augustā, 65 gadu vecumā.