google/wiki40b huggingface dataset:
Teoderihs no Turaidas

Izcelsme

Vēsturnieki par Turaidas Teoderiha izcelsmi izsaka dažādus viedokļus, pēc vienu domām viņš nācis no Altenkampas klostera Morimundas filiāles (Lejasreina), kurai vienīgai tai laikā bija kontakti ar ziemeļu valstīm. Tā kā Teoderihs vēlāk Daugavgrīvas klostera konventu veidoja pēc Morimundas klostera filiāles - Marienfeldas abatijas Vestfālenē (Benninghoven, 1965). Taču pats Teoderihs no tās gan nevarētu būt nācis, jo Marienfelda dibināta tikai 1185. gadā. Daži pētnieki izsakās par Pfortas klosteri pie Naumburgas, kā domāja dāņu pētnieki P.Johansens un T.Grentrups.

Sludinātājs Turaidā

Teoderiha ierašanās laiks Livonijā nav droši zināms, taču pastāv hipotēze, ka Meinards ap 1186. gadu, dodoties uz savu iesvētīšanu par bīskapu, Brēmenē bija saticis mūku Teoderihu. Livonijā viņš pirmoreiz pieminēts Latviešu Indriķa hronikā kā sludinātājs un dziednieks Turaidā. Pirmais kristīgo ticību pieņēma kāds ievainots Turaidas līvu karavīrs (Kaupo?), kas lūdza brāli Teoderihu viņu izdziedināt, apsoloties kristīties. Pēc viņa izveseļošanās arī citi slimnieki sauca brāli Teoderihu pie sevis un lūdza, lai viņš to kristī. Kad līvu sējumi lietavās aizgāja postā, viņi apvainoja Teoderihu burvestībā un nolēma ziedot saviem dieviem, taču likteņa zirgs spēra trīs reizes labo kāju. Tāpat sludināja Igaunijā, kur 1191. gada 23. jūnijā, saules aptumsuma dēļ arī tika apdraudēta tā dzīvība - igauņi domāja, ka Teoderihs apēdot sauli. Pēc tam, kad līvi deviņdesmito gadu pirmā pusē sāka atkrist no katoļu ticības, Teoderiham izdevās izbēgt uz Vāciju, kur viņš kopā ar Kaupo devās uz Romu un no pāvesta Celestīna III saņēma atļauju organizēt pirmo krusta karu (1194? - 1196) pret līviem. Diemžēl, rakstiskas liecības no Vatikāna arhīva par šiem notikumiem līdz šim nav konstatētas.

Zobenbrāļu ordeņa dibinātājs un Daugavgrīvas abats

1199. gadā pirmo reizi ierodoties Livonijā un pakļaujot lībiešus, bīskaps Alberts sūtīja brāli Teodorihu no Turaidas uz Romu pēc krusta kara bullas pie pāvesta Inocenta III.
1202. gadā viņš piedalījās Zobenbrāļu ordeņa dibināšanā, bet 1205. gadā kļuva par jaundibinātā Daugavgrīvas klostera pirmo abatu. 1207. gadā abats Teoderihs vadīja karagājienu uz Sēlpili, kas vēlāk kļuva par viņa pēcteča abata Bernharda no Lipes rezidenci pēc viņa iecelšanas par Sēlijas bīskapu 1218. gadā.

Igaunijas bīskaps

1211. gadā, tūlīt pēc savas atgriešanās no Vācijas, bīskaps Alberts viņu iecēla par Igaunijas bīskapu (Estiensis episcopus). Savukārt viņa vietā par Daugavgrīvas abatu tika nozīmēts Bernhards no Lipes. Viņa iesvētīšanā piedalījās trīs no Vācijas atbraukušie bīskapi - Fīlips no Raceburgas, Īzo no Verdenas un Helmolds no Pleses, Pādebornas bīskaps. Šķiet, ka tieši tādēļ ir bijusi nepieciešama viņu vizīte, jo Albertam nebija tiesību iesvētīt jaunus bīskapus Livonijā. 1218. gadā viņš kopā ar Livonijas bīskapu Albertu Šlēzvigā lūdza palīdzību Dānijas karalim Valdemāram II, kļūstot par tā sabiedroto un padomdevēju Igaunijas iekarošanā. 1219. gadā viņš kopā ar dāņiem devās karagājienā uz Rēveli 1219. gada jūnija sākumā, kur tika nogalināts pēkšņa rēveliešu un hariešu uzbrukuma laikā.
Fallijs

Dzīvesgājums

Dzimis 1877. gada 8. aprīlī Biržu pagasta "Bullīšu" māju saimnieka ģimenē, 1880. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Jēkabpili, 1885. gadā uz Saratovu, tad uz Rīgu, visbeidzot uz Pēterburgu, kur mācījās pilsētas 10. ģimnāzijā. Studēja tieslietas Pēterburgas Universitātē (1898-1904). 1900. gadā žurnālā "Sociāldemokrāts" Londonā ar pseidonīmu Tirtejs tika publicēts viņa dzejolis "Kas vaiga sviedros sausu maizi lauž", 1901. gadā Mājas Viesa Mēnešrakstā satīriskais dzejojums "Ziedoņa sapnis". Šajā laikā kļuva plaši pazīstams ar latviešu literārajos žunālos publicētām novelēm "Nellija" (1902), "Putniņš" (1904), "Bairena galva" (1905), kā arī dzejas grāmatām un lugām.
Pēc garīgas slimības pārciešanas 1905. gadā atgriezās uz dzīvi Latvijā un strādāja par krievu valodas skolotāju Ķeniņu ģimnāzijā (1906-1908). 1908. gadā devās uz Ženēvu, kur apprecējās ar savu bijušo skolnieci Mildu Palēviču. Dzīvoja Strasburgā un Minhenē (1909), Erlangenē (1909-1910), tad kopā ar sievu devās uz Venēciju, Florenci un Romu (1910—1911). 1911. gadā neilgi strādāja pie profesora Kārļa Baloža Berlīnē, tad pārcēlās uz Parīzi, kur viņa sieva Milda studēja mākslas vēsturi un filozofiju (1911—1915). Pabeidza rakstīt lugu "Lācplēsis" (1908-1912) un "Lakstīgalas" (1912).
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma caur Londonu un Stokholmu pārbrauca dzimtenē, tomēr drīz devās uz Maskavu, kur sasirga un mira 1915. gada 6. decembrī.

Daiļrades raksturojums

Tiek pieskaitīts pie dekadentiem. Bez dzejas rakstījis arī skices, tēlojumus, stāstus, tēlojumus, poēmas, psiholoģiskās lugas.
Baltā kustība

Baltā kustība (krievu: Белое движение, tāpat tiek izmantoti nosaukumi Baltā gvarde (krievu: Белая гвардия), Baltā lieta (krievu: Белое дело), Baltā ideja (krievu: Белая идея)) bija kustība Krievijas pilsoņu karā, kura gan politiski, gan militāri apvienoja pret boļševikiem noskaņotus cilvēkus laikā no 1917. līdz 1923. gadam, kā arī vēlākajā emigrācijā.
Šajā kustībā iekļāvās visdažādāko politisko uzskatu cilvēki, kuri pirms Februāra un vēlākās Oktobra revolūcijas nereti bija pat naidīgi noskaņoti savā starpā. Tāpat šai kustībai nebija vienotu ideoloģisku nostādņu. Šie un citi faktori noveda pie tā, ka kustība nekad nebija vienota gan savos mērķos, gan arī darbībā. Militārajā jomā lielu nozīmi Baltās kustības karaspēkā spēlēja bijušie Krievijas impērijas armijas virsnieki. Pēc Oktobra revolūcijas lielākajai daļa no viņiem draudēja represijas, kā arī daudzi tika padzīti pēc tam, kad notika karaspēku vienību vēlēšanas, kurās karavīri ievēlēja savus komandierus. Starp šīs kustības atbalstītājiem un dalībniekiem bija arī vairāki tūkstoši latviešu virsnieku un karavīru, piemēram, Rūdolfs Bangerskis, Kārlis Goppers, kuri baltgvardu armijā ieņēma augstus amatus. 
Krievijas pilsoņu kara laikā Baltās kustības karaspēka vienībām, kuras karoja pret boļševikiem dažādās frontēs, izdevās gūt ievērojamus panākumus, iegūstot kontroli pār lielām teritorijām bijušās impērijas perifērijā, tomēr Krievzemes vēsturiskā pamatdaļa un divas galvaspilsētas — Petrograda un Maskava netika ieņemtas. Cerība uz rietumu valstu palīdzību nedeva cerētos rezultātus, jo tās pēc Pirmā pasaules kara nebija gatavas tieši iesaistīties karadarbībā. Boļševikiem pēc ilgām un smagām cīņām izdevās sakaut baltgvardu armijas dažādās frontēs vienu pēc otras, līdz beigās boļševiki guva uzvaru visā Krievijas pilsoņu karā. Baltās kustības pārstāvji bija spiesti doties emigrācijā, kur viņi izveidoja nozīmīgu krievu diasporu, kurā attīstījās sava kultūras un politiskā dzīve.
25. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Abrenes iela — Mārupe kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Bāriņu iela, Mārupes iela, Liepājas iela, Mazā Nometņu iela, O. Vācieša iela, Ārlavas iela, Tēriņu iela, Daugavas iela (Mārupe) un Mārupītes gatve (Mārupe).
Mārupe — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Mārupītes gatve (Mārupe), Daugavas iela (Mārupe), Tēriņu iela, Ārlavas iela, O. Vācieša iela, Mazā Nometņu iela, Liepājas iela, Mārupes iela, Bāriņu iela, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Abrenes iela un Skrindu iela.
Vsevolods Zeļonijs

Karjera

Sporto kopš septiņu gadu vecuma. Sākumā trenējies sambo. V. Zeļonijs ir piedalījies četrās Olimpiskajās spēlēs (1992, 2000, 2004, 2008). 2000. gada Olimpiskajās spēlēs Sidnejā viņš izcīnīja bronzas medaļu svara kategorijā līdz 73 kg. Pārējās Olimpiskajās spēlēs nepārvarēja pirmo sacensību kārtu: 1992. gada Barselonas spēlēs svara kategorijā līdz 66 kg, 2004. un 2008. gada spēlēs — līdz 73 kg. V. Zeļonijs ir Latvijas Džudo federācijas ģenerālsekretārs. Viņam ir melnā josta, piektais dans.
V. Zeļonijs ir izcīnījis bronzas medaļu svara kategorijā līdz 71 kg 1997. gada Pasaules čempionātā. Eiropas čempionātos trīs reizes ir izcīnījis sudraba medaļu (1992, 1993, 1995; visas reizes svara kategorijā līdz 65 kg), kā arī divas reizes izcīnījis 3. vietu (2002, 2004; abas reizes svara kategorijā līdz 73 kg). Tāpat viņš ir vairākkārtējs Latvijas čempions. 2009. gadā saņēma Latvijas Gada balvu sportā nominācijā "Paraugs sportā".
Valentīns Feoktistovs

Spēlētāja karjera

Karjeru Feoktistovs sāka 2002.—03. gada sezonā, kuru aizvadīja Latvijas čempionāta komandā SK Ozollapas. No 2005. līdz 2008. gadam spēlēja HK Liepājas Metalurgs sastāvā, tās rindās kļūstot par 2008. gada Latvijas čempionu. Nākamās divas sezonas aizvadīja DHK Latgale rindās.
2016. gadā pievienojās HK Zemgale sastāvam, kļūstot par komandas kapteini. 2018. gadā kopā ar komandu sasniedza Latvijas čempionāta finālsēriju.
Latvijas hokeja izlases sastāvā 2006. gadā spēlējis divās pārbaudes spēlēs. Junioru vecumā pārstāvējis gan U-20, gan U-18 jauniešu izlases.
2018.—19. gada Optibet hokeja līgas regulārā čempionātā aizvadīja 32 spēles, veica 54 metienus uz vārtiem, guva 5 vārtus un izdarīja 7 rezultatīvās piespēles, ka arī nopelnīja 24 soda minūtes. Pusfināla izslēgšanas kārtā aizvadīja 3 spēles, veica 7 metienus uz vārtiem, izdarīja 1 rezultatīvo piespēli un nopelnīja 4 soda minūtes. Traumas dēļ nepiedalījās ceturtā izslēgšanas kārtas spēlē. Kopā ar HK Zemgale/LLU šajā sezonā izcīnīja Latvijas hokeja čempionāta bronzas medaļas.
Stērstes

Latvijā

Latvijā sastopamas 9 stērstu ģints sugas: birztalu stērste (Emberiza aureola), dārza stērste (Emberiza hortulana), dzeltenā stērste (Emberiza citrinella), lielā stērste (Emberiza calandra), mazā stērste (Emberiza pusilla), melngalvas stērste (Emberiza melanocephala), meža stērste (Emberiza rustica), niedru stērste (Emberiza schoeniclus) un priežu stērste (Emberiza leucocephalos). Turklāt stērstu ģints sugas ir vienīgās Latvijā sastopamās stērstu dzimtas sugas. Visbiežāk sastopama ir dzeltenā stērste.

Izskats un īpašības

Stērstes ir nelieli dziedātājputni, kurus augumā var salīdzināt ar zvirbuli. To knābji ir īsi, samērā masīvi, konusveidīgi un pavisam nedaudz izliekti. Galva proporcionāli liela, ovāla, kakls ļoti īss, ķermenis kompakts. Stērstu kājas ir vidēji garas un spēcīgas, pirksti samērā gari, kā arī nagi ir gari un līki. Spārni samērā gari, bet aste vidēji gara. Stērstu apspalvojums ir mīksts un atkarībā no sugas var būt dažādos toņos - lielākajai daļai no dzeltena līdz brūnam. Galva bieži ir citā krāsā. Tēviņiem un mātītēm apspalvojums parasti ir atšķirīgs un dažu sugu tēviņi ir ļoti koši.
Rimberts

Dzīvesgājums

Dati par Rimberta dzīvi visai trūcīgi. Viņa skolotājs bijis katoļu misijas vadītājs Skandināvijā un no 831. gada Hamburgas, bet no 845. gada arī Brēmenes arhibīskaps Anskars (arī Ansgars), ar kuru Rimberts iepazinās Turnholtas klosterī Flandrijā. Rimberts kļuva par viņa amata pēcteci un no 865. līdz 888. gadam ieņēma Hamburgas-Brēmenes arhibīskapa amatu. Būdams arhibīskaps viņš rezidēja Brēmenē. Veica arī misijas darbu Dānijā un Zviedrijā. No karaļa Arnulfa ieguvis Brēmenei naudas kalšanas, tirgus un muitas privilēģijas. Saskaņā ar kāda garīdznieka no 888. līdz 909. gadam sarakstīto Rimberta dzīves aprakstu (Vita sancti Rimberti), domājams, ka viņš miris 888. gadā.

"Svētā Anskara dzīve"

Pēc 876. gada kopā ar kādu citu Anskara skolnieku Rimberts sacerējis sava priekšgājēja dzīvesstāstu - Svētā Anskara dzīve (Vita sancti Anscarii), ko veltījis Korbijas klostera mūkiem. Blakus svēto dzīves aprakstiem raksturīgajiem brīnumu stāstiem, sapņiem un vīzijām darbs satur arī daudz vērtīgu ziņu par tā laika Ziemeļeiropu, tai skaitā arī par Baltiju. Vita sancti Anscarii ir pirmais Skandināvijas vēstures rakstu avots. Latvijas vēsturei īpaši nozīmīgi ir minētā sacerējuma XXX nodaļa, kurā aprakstīts dāņu iebrukums Kursā 853. gadā un zviedru karaļa Olava sirojums Kursā ap 854. vai 855. gadu. Vita sancti Anscarii ir pirmais viduslaiku avots, kurā atrodama pirmās hronoloģiski datējamās ziņas par Kursu, vārdā nosaukta kāda no senajām latviešu etniskajām vienībām - kurši (Chori), sniegtas ziņas par to, ka Kursa iedalīta 5 valstīs (civitates), kā arī pieminētas divas kuršu pilsētas (urbes) - Seeburg (latviešu literatūrā parasti Jūrpils vai Ezerpils, domājams tagadējā Grobiņa) un Apulia (Apole tagadējās Lietuvas teritorijā).

Hronikas izdevumi

Vita sancti Anscarii kopā ar Vita sancti Rimberti izdevis Georgs Vaics (Waitz) 1884. gadā sērijā Scriptores rerum Germanicarum in usum scholarum. Abi sacerējumi arī iespiesti zviedru avotu izdevumā Scriptores rerum Suecicarum II sējumā. Vita sancti Anscarii XXX nodaļa iespiesta - Latvijas vēstures avoti. 2.sēj.: Senās Latvijas vēstures avoti. 1.burtnīca. Red. Švābe, A. Latvijas Vēstures institūta apgāds, Rīga, 1937. 3.-5.lpp. Nr.5. XXX nodaļas tulkojums latviešu valodā publicēts - Latvijas Vēstures Institūta Žurnāls. 1937., Nr.1, 49.-51.lpp.; Dunsdorfs, E. Senie stāsti: Latvijas vēstures lasāmgrāmata. Melnburna: Austrālijas Latvietis, 1955., 15.-17.lpp.
2009. gada Francijas atklātais čempionāts tenisā

2009. gada Francijas Atklātais čempionāts tenisā bija 2009. gada otrais Grand Slam turnīrs. Tas norisinājās uz māla seguma kortiem. Šis bija jau 108. Francijas Atklātā čempionāta turnīrs. Tas sākās 2009. gada 24. maijā un beidzās 7. jūnijā.
Šinī turnīrā piedalījās trīs latviešu spēlētāji - vīriešu vienspēlēs spēlē otro kārtu sasniedza Ernests Gulbis, sieviešu vienspēlēs caur kvalifikācijas turnīru iekļuva Anastasija Sevastova, zaudējot jau pirmajā kārtā, bet sieviešu dubultspēlēs, kopā ar kanādieti Aleksandru Vozņaku, pirmās kārtas spēlē savām pretiniecēm piekāpās arī Līga Dekmeijere.
Stirols

Iegūšana

Stirolu iegūst no etilbenzola, to dehidrogenējot.

Īpašības

Stirols ar laiku pats sapolimerizējas, tāpēc tīrā veidā to nav iespējams ilgi uzglabāt.
Akonītskābe

Atrašanās dabā

Akonītskābe atklāta gundegu dzimtas kurpīšu ģints augos, no tā cēlies akonītskābes nosaukums (latīņu: aconitum — kurpīte). Akonītskābes jons (akonitāts) ir bioķīmiskā trikarbonskābju cikla sastāvdaļa.
Ņikita Jevpalovs

Spēlētāja karjera

2009.—10. gada sezonu Jevpalovs aizvadīja Latvijas U-18 hokeja līgas klubā SK Rīga 18, kopā ar komandu izcīnot līgas čempiones titulu. 2010.—11. gada sezonā spēlēja GMHL vienībā South Muskoka Shield, pēc sezonas beigām tika atzīts par līgas labāko uzbrucēju. 2011.—12. gada sezonu aizvadīja MHL vienībā HK Rīga, taču tad atgriezās Ziemeļamerikā, kur pievienojās QMJHL klubam Bleinvilas-Boibriānas "Armada". 2014.—15. gada sezonu noslēdza kā komandas otrs rezultatīvākais spēlētājs un tika iekļauts visas līgas otrajā simboliskajā izlasē.
2015. gada janvārī noslēdza trīs gadu līgumu ar NHL klubu Sanhosē "Sharks", turpmākās divas sezonas aizvadot Amerikas hokeja līgas vienībā Sanhosē "Barracuda". 2017. gada vasarā veiksmīgi izturēja pārbaudes laiku un pievienojās KHL klubam Rīgas "Dinamo".
Codex Atlanticus

Codex Atlanticus, latviski reizēm nepareizi saukts par Atlantisko kodeksu, ir Leonardo da Vinči 1119 lapaspušu biezs rokraksts. Lapaspuses tiek datētas no 1478. līdz 1519. gadam un satur rasējumus un dažādu tēmu pierakstus — aerodinamika, ieroči, mūzikas instrumenti, matemātika, botānika un citas tēmas. Rokrakstu sastādīja Pompeo Leoni no atsevišķām lapām, kas bija pie viņa nonākušas. Pašreiz rokraksts atrodas Milānā, Ambroziānas bibliotēkā. Codex Atlanticus veidots atlanta formātā un sastāv no iesietam rokraksta lapām un šādu iesējumu dēvē par kodeksu.
No 1968. līdz 1972. gadam rokraksts tika restaurēts. 2006. gada aprīlī Karmena Bambaha no Metropolitēna mākslas muzeja pamanīja uz dokumentiem krāsainus pleķus, ko uzskatīja par pelējumu, kā arī lapaspušu uzbriešanu. Viņa vērsās pie Džanfranko Ravazi un Florences restaurācijas institūta (Opificio delle pietre dure). Tomēr, kā noskaidrojās 2008. gada oktobrī, plankumi bija ķīmiskas dzīvsudraba sāļu pēdas, kas tika uzklāti aizsardzībai pret pelējumu.
2009. gada septembrī Codex Atlanticus tika izstādīts. Rokrakstu izstādīja pa daļām — 50 lapas vienā izstādē. Katra izstāde ilga trīs mēnešus. Pirmā notika Milānā 2009. gada septembrī, pēdējā paredzēta 2015. gadā.
Bērzaunes draudzes novads

Bērzaunes draudzes novads (vācu: Kirchspiel Bersohn) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.

Vēsture

1229. gadā Rīgas arhibīskaps tagadējo Bērzaunes pilsnovadu izlēņoja savam vasalim Bartolomejam no Tīzenhauzas. Pie Bērzaunes novada tolaik piederēja arī Tirzas, Kalsnavas, Vējavas un Adulienas muižas. 1456. gadā Bērzaunes draudze atdalījās no Cesvaines draudzes, 15. jūnijā arhibīskaps Silvestrs paaugstināja to par pastāvīgu baznīcu ar savu baznīckungu un Bērzaune kļuva par atsevišķu draudzes novadu.Livonijas kara laikā 1577. gadā pili ieņēma un izlaupīja Krievijas cara Ivana IV karaspēks. Pēc kara beigām 1582. gadā kā Bērzaunes draudzes novada kungs ir minēts Heinrihs fon Tīzenhauzens. 1633. gadā pils bija iekļauta Zviedru Vidzemes piļu sarakstā. 
1710. gada mēra epidēmijā Bērzaunes draudzes novadā no 2808 iedzīvotājiem nomira 1538 (54,8%).
Bērzaunes luterāņu baznīca celta 1349. gadā, 1594. baznīcas grīdā iemūrēts Bērzaunes muižas īpašnieka Johana fon Tīzenhauzena un viņa sievas Annas Kurselas kapakmens. 1694. gadā baznīca pārbūvēta, sagrauta Sarkanās armijas uzbrukuma laikā Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā. 2001. gadā atjaunoja Bērzaunes draudzi, kas 2009. gadā atjaunoja baznīcu. Kad 19. gadsimta vidū daudzi novada zemnieki pārgāja pareizticībā, tika uzcelta Bērzaunes pareizticīgo baznīca.
Bruņcepuru dzegužpuķe

Apraksts

Daudzgadīgs, aptuveni 15-60 cm augsts lakstaugs. Gumi veseli, gandrīz apaļi. Stublājs stāvs, diezgan spēcīgs. Lancetiskas, zaļas bez plankumiem lapas sakārtotas rozetē. Pieziedlapas īsas. Ziedi (no 5 līdz 50), sakārtoti diezgan blīvā ziedkopā. Ziedi iesārti vai violeti, retāk balti. Lūpa četrdaivaina, atgādina cilvēciņu. Pārējās apziedņa lapas kopā izskatās pēc bruņcepures. Lūpa klāta ar punktu zīmējumu. Auglis - stāva, iegarena pogaļa. Latvijā zied maijā un jūnijā.

Izplatība

Aug Eiropā un Āzijā.

Biotopi

Aug sausās, diezgan kaļķainās pļavās, retāk skrajos krūmājos. Sugu apdraud augsnes rekultivēšana un atradņu aizaugšana ar krūmiem vai kokiem.
Latvijas Valsts prezidenta vēlēšanas

Atbilstoši Satversmei, Latvijas prezidentu ievēl Saeima uz četriem gadiem (pirms 1997. gada Satversmes grozījumiem - uz trim gadiem). Līdz šim Latvijas prezidenta vēlēšanas ir notikušas desmit reizes, neskaitot vienu reizi, kad 1936. gadā Kārlis Ulmanis sevi pasludināja par prezidentu bez vēlēšanām.
Senekas diena

Sižets

Ir 1989. gads. Trīs astoņpadsmitgadīgi draugi izdomā veidot Senekas brālību. Brālības devīze ir "Dzīvo katru dienu tā, it kā tā būtu pēdējā". Brālību izjauc mīlas trijstūris laikā, kad tauta veido Baltijas ceļu.
25 gadus vēlāk galvenais varonis, lai arī dzīvo it kā veiksmīgu dzīvi, ir sevī vīlies. Viņš saprot, ka ir nodevis Senekas brālības ideju un kļuvis par savas dzīves vienaldzīgu vērotāju. Tā rezultātā viņam ir nepieciešams atvērt savas pagātnes Pandoras lādi.
4. augusts

4. augusts ir gada 216. diena (217. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 149 dienas.
Bezmēles vardes

Kopīgās īpašības

Bezmēles varžu dzimtas sugas pamatā dzīvo ūdenī un ļoti reti izkāpj krastā. Tām ir vairākas morfoloģiskas īpašības, kas piemērotas šādam dzīves veidam. To pakaļkāju pēdas ir ļoti lielas un platas, pirkstus savieno peldplēve, ķermeņi ir saplacināti (īpaši pipas) un tām ir sānu līnijas sistēma, kas uztver ūdens kustību. Lielākajai daļai sugu priekškāju pirksti nav savienoti ar peldplēvi, izņemot Āfrikas pundurvardes (Hymenochirus). Šīm vardēm nav mēles, toties tām ir nagi vienam vai trīs pirkstiem (izņemot pipas). Tās ir vienīgās vardes visā bezastaino abinieku kārtā, kurām ir nagi. Šīs dzimtas tēviņi nekurkšķ, tā kā tiem nav arī balss saišu. Toties tie zem ūdens spēj izdot klikšķus, izmantojot balsenes skrimšļus. Šīm vardēm ir īpaši piemērota dzirdes sistēma, lai saklausītu skaņas zem ūdens. Kurkuļi lielākajai daļai sugu atgādina nelielus samiņus, tā kā tiem ir divi taustekļi. Izņēmums ir Āfrikas pundurvardes, kuru kurkuļiem nav taustekļi.
Bezmēles vardes, atkarībā no sugas, ir mazas, vidējas vai lielas vardes. Mazākas sugas pieder Āfrikas pundurvaržu ģintij, kuru mazākie īpatņi ir apmēram 2—3 cm gari. Tās ir populāras akvāriju sugas. Lielākās bezmēles vardes ir pipu ģints sugas, kuras sasniedz 19 cm.

Vairošanās

Bezmēles vardēm ir raksturīgi akrobātiski pāra riesta peldējumi. Pipām tēviņš no augšas satver mātīti, un pāris atkārtoti griežas augšpēdus un atpakaļ. Ikri tiek iznērsti, apaugļoti un noturēti spraugā starp mātītes muguru un tēviņa vēderu. Mātītes muguras āda uzpamst un ieskauj ikrus, kuri paliek iespiedušies mātītes mugurā. Katram ikram izveidojas neliela kabatiņa, kurā embrijs atkarībā no sugas attīstās līdz zināmai pakāpei, pēc tam pamet mātes muguru. Citu bezmēles varžu ģinšu sugām ikri tiek nērsti dīķos vai citos nekustīgos ūdeņos. Kurkuļi barojas ar dažādām augu daļām, filtrējot ūdeni. Izņēmums ir Āfrikas pundurvaržu kurkuļi, kuri ir plēsīgi.
Ziemeļu tropu loks

Ziemeļu tropu loks - viena no piecām galvenajām paralēlēm, kuras atzīmētas uz Zemeslodes kartes. Tas atrodas 23° 26′ 22″ ziemeļu platumā. Šis loks ir ievērojams ar to, ka tas ir tālākā vieta uz ziemeļiem, kur Saule dienas vidū var atrasties 90° augstumā virs horizonta, t.i., tieši virs galvas. Šādā gadījumā priekšmetiem un mājām nav ēnu, šis brīdis ilgst pavisam neilgu laiku un tikai vienu reizi gadā, jūnijā.
Tādos pašos dienvidu platumos atrodas arī Dienvidu tropu loks.
Ziemeļu tropu loka atrašanās vieta ir mainīga, jo tas atkarīgs no Zemes ass slīpuma, kurš savukārt mainās sarežģītas Zemeslodes kustības dēļ.
Vidusspēle (šahs)

Vidusspēle ir šaha partijas vidusposms, kas sākas pēc atklātnes un kurā parasti notiek galvenā spēkošanās, kombinācijas un figūru nomaiņa. Nav iespējams novilkt skaidru robežu starp partijas stadijām, tomēr par vidusspēles sākumu parasti uzskata brīdi, kad abi spēlētāji ir paspējuši attīstīt visas vai gandrīz visas figūras un pārvietot karali drošākā vietā. Vidusspēle beidzas, kad ir atlikušas vairs tikai dažas figūras un karalis var aktīvi iesaistīties spēlē.
Atšķirībā no atklātnēm un galotnēm vidusspēles pozīcijas katrā partijā var būt ļoti atšķirīgas un unikālas, tāpēc vidusspēles teorija ir izstrādāta ievērojami mazāk nekā atklātņu un galotņu teorija.
Anticiklons

Anticiklons ir liels atmosfēras veidojums ar augstu atmosfēras spiedienu. Parasti atmosfēras spiediens ir 1020—1035 hPa liels, bet tas var sasniegt pat 1080 hPa. Tā diametrs ir no dažiem simtiem līdz dažiem tūkstošiem kilometru. Tas atnes sausu un skaidru laiku — vasarā siltu, ziemā aukstu laiku. Ziemeļu puslodē anticiklons griežas pulksteniski, dienvidu puslodē — pretpulksteniski. Anticiklonā gaiss pārvietojas prom no centra.

Daži pastāvīgi anticikloni

Āzijas maksimums — augsta atmosfēras spiediena apgabals Āzijas vidusdaļā gandrīz visā ziemas periodā. Tas atrodas Sibīrijas dienviddaļā un Mongolijā. Atmosfēras spiediens šeit ziemā ir visaugstākais uz Zemeslodes. Vasarā šeit pārsvarā ir zems spiediens un no dienvidos un austrumos esošajiem okeāniem gaiss tiek iesūkts šurp ar veselu virkni taifūnu un musonu vēju palīdzību. Ziemā vēji pūš prom no Āzijas vidienes un izraisa sausu un ļoti aukstu ziemu.
Antarktiskais maksimums — salīdzinoši augsta atmosfēras spiediena zona Antarktīdā visa gada laikā. Kaut arī šeit tas nav pārāk augsts, salīdzinājumā ar pārējiem Zemeslodes reģioniem, tas tomēr ir augstāks, nekā okeānā ap Antarktīdu.
Arktiskais maksimums — augsta atmosfēras spiediena zona virs Arktikas. Ziemā tam ir divi centri — viens ir virs Grenlandes, otrs ir virs Kanādas.
Subtropiskais maksimums — augsta atmosfēras spiediena zona virs Azoru salām (Azoru maksimums) un Havaju salām (Havaju maksimums) ziemeļu puslodē un Dienvidamerikas rietumiem (Klusā okeāna dienvidu maksimums), Atlantijas okeāna dienvidiem (Dienvidatlantijas maksimums) un Indijas okeāna dienvidiem (Dienvidindijas maksimums).