Svētā Anna

Dzīvesgājums

Sena leģenda vēsta, ka Anna piedzima Jūdejā, kur Bētlemē bija viņas dzimtās mājas. Pēc nostāstiem viņas vecāki — Stolanus un Emerentiana — bija karaliskās Dāvida dzimtas pēcteči. Viņi netiecās pēc pasaulīgiem labumiem, bija tikumīgi, taisnīgi un Dievpaklausīgi, veica labus darbus. Viņu dzīve pagāja nepārtrauktā lūgšanā, pārdomās par garīgām lietām un darbu. Annas dievbijīgo audzināšanu vecāki papildināja ar kalpošanu Jeruzālemes templī Ar savu vīru Joahimu, kas arī nāca no Dāvida dzimtas, apprecējās 24 gadu vecumā. Viņš uzauga pārtikušā un jaukā ģimenē Nācaretē. Joahims un Anna uzskatīja savu laulību par Dieva noslēgtu svētu savienību. Abi ievēroja Dieva likumus, gāja Dievbijības ceļu draudzīgi un paklausīgi. Savu mantību dalīja trīs daļās: vienu upurēja dievnamam, otru izdalīja nabagiem un svētceļotājiem, trešo atstāja sev.
Anna bija visu sievu paraugs. Kaut arī kopā ar Joahimu bija laimīgi, tomēr Dievs viņus nebija aplaimojis ar pēcnācējiem. Savas laulības 20 gados viņiem nebija ne dēlu, ne meitu. Jūdu kultūrā ģimeni bez bērniem uzskatīja par Dieva sodu. Lēnprātīgi panesa šo neslavu, izsakot lūgšanās Dievam savas bēdas. Kaut arī gadiem ejot cerība mazinājās, tomēr jo dedzīgākas kļuva lūgšanas par pēcnācējiem. Neiztika bez publiskiem apvainojumiem. Kādu dienu Joahims devās uz Jeruzālemi, lai svētnīcā noliktu upurdāvanas. Priesteris, kas vadīja dievkalpojumu, upurdāvanas nepieņēma, norādot uz pēcnācēju iztrūkumu: "Nav labi, ka tu pirmais noliec savas upurdāvanas, bet neesi radījis Izraēlas pēcnācēju". Joahims saprata, ka bez pēcnācējiem viņš nedrīkst nolikt upurdāvanas. Nobēdājies, viņš nolēma pie Annas neatgriezties. Pameta māju, sievu un devās tuksnesī. Kalnos uzslēja būdu un gavēja tur 40 dienas un 40 naktis, gaidot, lai Dievs uzlūko viņa bēdas.
Anna, nezinot kur ir Joahims, apraudāja savu atraitnes dzīvi. Viņas bēdas padziļināja kalpones nosodījums par vientulību. Pēcpusdienā Anna devās uz dārzu, lai tur apraudātu savu dzīvi. Pacēlusi acis uz debesīm un ieraugot lauru kokā zvirbuļa ligzdu, izteica Dievam lūgšanu: "Visvarenais Dievs, kas dod pēctečus visai radībai, meža zvēriem un mājdzīvniekiem, rāpuļiem, zivīm, putniem, un visi tie priecājas par saviem bērniem, kāpēc man vienai atņēmi savas mīlas dāvanas? Tu, Kungs, zini, ka, iesākot ģimenes dzīvi, devu solījumu upurēt Tev savu dēlu vai meitu Tavā svētā templī" Tad parādījās eņģelis, kas pasludināja bērna piedzimšanu un Joahima atgriešanos. Tajā pašā laikā arī Joahims redzēja eņģeli, kas viņu iepriecināja, sacīdams: "Dievs Kungs pieņēma tavu lūgumu un upuri, tev būs meita, dosi viņai vārdu Marija. Jau no bērnības tā būs novēlēta Dievam un pildīta ar Svēto garu.
Priecīgā ziņa darīja ģimeni ļoti laimīgu. 8. septembrī, Annas 45. dzīves gadā, viņai piedzima meitiņa, kurai, atbilstoši jūdu paradumam, piecpadsmitajā dzīves dienā deva vārdu.
Tradīcija vēsta, ka, pildīdami Dievam doto solījumu, 80. dienā pēc Marijas piedzimšanas vecāki aiznesa savu vienīgo bērnu, vēl pavisam mazu meiteni, uz Jeruzalemes svētnīcu, lai izpildītu solījumu un veiktu upurēšanu. 14 gadu vecumā Marija kļuva par Jāzepa no Nācaretes sievu. Joahims drīz vien nomira. Anna apmetās dzīvot kopā ar meitu un viņas vīru Nācaretē, sasniedzot 80 gadu vecumu. Savā nāves stundā atvadījās no tuviniekiem, novēlēja Dievam savu dvēseli un aizmiga Kungā, saņemot Jēzus svētību un uzklausot Marijas un Jāzepa lūgšanas. Viņa apglabāta blakus Joahimam Kedrona ielejā.
Kaut arī Evaņģēlijos par Marijas un viņas mātes Annas radiniekiem teikts diezgan maz, mazticama bet nozīmīga ārpus Bībeles tradīcija piedēvē Annai vairākus pēcnācējus, jo pēc Joahima nāves Anna it kā esot vēl divas reizes precējusies (pēc «Zelta leģendas»): ar Kleopu un pēc tam ar Solomiju. Katrā laulībā Annai piedzima viena meita: Marija, Jēzus māte, Kleofa Marija un Solomija Marija. Svētās Annas māsa bija Sobe, kura bija Svētās Elizabetes māte.
Annas trīs laulību koncepciju sauc par "tribimum", XVI gs vidū to nosodīja Tridentas koncils. Svētais Jānis no Damaskas uzskatīja, ka Anna sastāvēja laulībā tikai vienu reizi. Tā uzskata arī visa kristīgā tradīcija. Bez tam Jānis no Damaskas uzskatīja, ka Matfans, Annas tēvs bija arī Jēkaba tēvs, kas savukārt bija Svētā Jāzepa tēvs — tātad, Jāzeps un Jaunava Marija bija otrās pakāpes brālēns un māsīca.