google/wiki40b huggingface dataset:
Kontaktu komiteja

Kontaktu komiteja ir Eiropas Savienības augstāko revīzijas iestāžu (ARI) un  Eiropas Revīzijas palātas (European Court of Auditors – ECA) apvienojoša sadarbības platforma. Sadarbības platforma ietver tiešos Kontaktu komitejas pārstāvjus – augstāko revīzijas iestāžu vadītājus, ECA pārstāvjus – un darba grupas, kā arī sadarbības koordinatorus, kas nodrošina aktīvu profesionālās sadarbības tīklojumu platformas ietvaros. Latvijas Republikas Valsts kontrole ir Kontaktu Komitejas locekle kopš 2004. gada 1. maija.

Darbības mērķi

Kontaktu komiteja ir Eiropas Savienības dalībvalstu augstāko revīzijas iestāžu vadītāju un Eiropas Revīzijas palātas vadītāja autonoma un neatkarīga apvienība, kuras darbības mērķis ir stiprināt Eiropas Savienības finanšu vadību un labu pārvaldību. 
Kontaktu komiteja veicina un atbalsta sadarbību starp Eiropas Savienības dalībvalstīm, kandidātvalstīm un potenciālajām kandidātvalstīm ar dažādu sadarbības iniciatīvu palīdzību, galvenokārt ar sadarbības tīklojuma palīdzību

Vēsture

Pirmā Eiropas Ekonomiskās Savienības augstākās revīzijas iestāžu (tagad – Kontaktu komitejas) tikšanās notika jau 1960. gadā. Līdz ar neatkarīga finansējuma piešķiršanu Eiropas Savienības budžeta formā 1960. gadu beigās arvien acīmredzamāka kļuva nepieciešamība izveidot neatkarīgu ārējās kontroles revīzijas iestādi. Kontaktu komiteja līdzdarbojās Eiropas Revīzijas palātas izveides procesā, kā arī kodificēja tās pilnvaras Briseles līgumā 1975. gadā, kā rezultātā 1977. gadā tika nodibināta ECA. Jau 1978. gadā Kontaktu komitejā tika iekļauta arī ECA.
Vālīšu staipeknis

Apraksts

Vālīšu staipeknis ir mūžzaļš, daudzgadīgs lakstaugs ar ložņājošu, dakšveidīgi zarainu, 2 - 3 m garu dzeltenzaļu stublāju. Toties vertikālie zari izskatās pelēkzaļi, jo katras lapiņas galā gaišs matiņš. Lapas sīkas, 5 - 8 mm garas. Sporangiji veido vārpiņas vertikālo zaru galos. Viena zara galā parasti divas vai vairāk vārpiņas. 
Vārpiņas ir 2 - 6 cm garas, vārpiņas kātiņš 10 – 18 cm garš. Sporas nogatavojas no jūlija līz septembrim.
2002. gada NBA drafts

2002. gada Nacionālās basketbola asociācijas drafts notika 2002. gada 26. jūnijā Madison Square Garden Ņujorkā, ASV. Kopumā tika draftēti 57 spēlētāji (43 amatieri no ASV augstskolām un vidusskolām, 15 no ārvalstu profesionālajiem klubiem). Šajā gadā tika izraudzīti 17 ārvalstu spēlētāji (6 no tiem pirmajā kārtā), kas bija rekords starp līdz šim notikušajiem draftiem. Ar pirmo izvēles numuru Hjūstonas "Rockets" izvēlējās 2,29 m garais Ķīnas basketbolistu Jao Minu, viņš kļuva par pirmo ārzemnieku, kas tika draftēts ar pirmo numuru. Ar otro numuru izvēlētais Džejs Viljamss kļuva par drafta neveiksmi: nospēlējis tikai vienu sezonu Čikāgas "Bulls" sastāvā viņš pārkāpa līguma nosacījumus, braucot ar motociklu, cieta nelaimes gadījumā, kurā gandrīz zaudēja dzīvību un guva smagas traumas. Pēc avārijas NBA atgriezties viņam vairs neizdevās.
Turovas-Pinskas kņazi

Turovas-Pinskas kņazi bija Rurika dinastijai piederīgi Turovas, vēlāk Pinskas valdnieki tagadējās Baltkrievijas teritorijas dienvidu daļā. Turovas kņazi pārvaldīja stratēģiski svarīgo Pripetes upes ūdensceļu no Kijevas uz Polijas zemēm, tādēļ Kijevas lielkņazi tradicionāli par kņaziem centās iecelt savus dēlus. Sākotnēji kņazi valdīja Turovas pilī, bet no 12. gadsimta Pinskas pilī.
Pēc Kijevas lielkņazu varas novājināšanās 12. gs. vidū izveidojās suverēna Jurjeviču dinastija, kas valdīja pār Turovas un Pinskas zemēm. Šajā laikā izveidojās Kļeckas, Sluckas-Kopiļas, Dubrovicas dalienu kņazistes, kurās valdīja savi kņazi.
1239. gadā Turovas-Pinskas kņazisti pakļāva Galīcijas-Volīnijas kņazs Daniels Romanovičs, bet 1320. gadā Lietuvas valdnieks Ģedimins to iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā.
1556. gadā Polijas-Lietuvas valdnieks Sigismunds II Augusts pārveidoja Pinskas kņazisti par Pinskas stārastiju.
Adipīnskābe

Atrašanās dabā

Atrodama biešu sulā.

Iegūšana

Iegūst, oksidējot taukus, rīcineļļu, cikloheksānu un tā atvasinājumus. 

Iegūstama arī no tetrahidrofurāna:
Jānis Vitomskis

Biogrāfija

Šahu sācis spēlēt septiņu gadu vecumā. Pionieru pilī mācījies pie pazīstamā šaha pedagoga Jāņa Krūzkopa. Meistarkandidāta normu izpildījis 1956. gadā. 1962. gadā Latvijas Zinātņu akadēmijas šaha komandas sastāvā (kopā ar Jāni Kļaviņu, Georgu Šiliņu, Ilgu Kļaviņu un citiem) kļuvis par 3. Latvijas PSR komandu čempionāta uzvarētāju. Bijis Jūrmalas pilsētas 1968. gada čempions.

Korespondencšahs

Korespondencšahu Vitomskis sāka spēlēt ap 1957. gadu. Viņš uzvarēja 7. Latvijas korespondencšaha čempionātā (1969.—1970. gads) un savu čempiona titulu sekmīgi aizstāvēja 8. Latvijas korespondencšaha čempionātā (1971.—1972. gads). Piedaloties Eiropas korespondencšaha turnīros kvalificējās 28. Eiropas meistarsacīkšu finālam. Starts finālā (1987—1990) bija sekmīgs un, uzvarot to, viņš kļuva par Eiropas čempionu. Kā Latvijas komandas dalībnieks ICCF 12. olimpiādes priekšsacīkstēs (1992.—1998.), spēlējot pie 2. galdiņa, iegūst 1. vietu ar rezultātu 10 punkti no 11 un finālā (1998.—2004. gads) pie pirmā galdiņa iegūst 3. vietu (7 punkti no 11). Par šo panākumu viņš ieguva ICCF korespondencšaha lielmeistara nosaukumu.

Žurnālistika

Vitomskis pazīstams arī kā šaha žurnālists. Viņa komentētas partijas un teorētiskie raksti par divzirdziņu aizsardzību, Latviešu gambītu un Maršala pretuzbrukumu bieži sastopami žurnālā Šahs.  1992. gadā Vitomskis kļuva par žurnāla "Šahs Baltijā" redakcijas pārzini, bet no otrā pusgada par komerdirektoru. No 1998. gada līdz 2001. gadam viņš bija ASV izdotā žurnāla Latvian Correspondence Chess & Latvian Gambit partiju nodaļas redaktors, bet no 2002. gada žurnāla "Latvijas šaha vēstnesis" teorijas un partiju nodaļas vadītājs.
Helmers Pavasars

Dzīvesgājums

Dzimis Valmieras apriņķa Lejasciemā 1903. gada 19. maijā prāvesta Eduarda Pavasara ģimenē. Mācījās Valmieras mūzikas skolā.
1928. gadā beidza Latvijas Konservatorijas Jāzepa Vītola speciālās teorijas un kompozīcijas klasi, 1930. gadā Ādolfa Meca vijoles klasi un 1938. gadā Jāņa Mediņa diriģēšanas klasi. Helmera Pavasara kora dziesmas tika godalgotas Latviešu dziesmu svētku biedrības pirms 1938. gada IX Dziesmu svētkiem izsludinātajā kora jaundarbu konkursā. 
Līdz 1931. gadam viņš bija mūzikas skolotājs un ērģelnieks Rīgā. Pēc tam kora diriģents, ērģelnieks, vijoles spēles pasniedzējs mūzikas skolās Valmierā (1931–1932) un Cēsīs (1931–1940), no 1934. gada direktors, no 1937. gada tā pārdēvēta par Cēsu Tautas konservatoriju. Cēsīs viņš dibināja un vadīja pilsētas simfonisko orķestri un strādāja par vijoles spēles pasniedzēju un diriģentu arī Cēsu Skolotāju institūtā (1938–1940).
No 1940. gada teorētisko priekšmetu docents Latvijas Konservatorijā.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur pēc darbojas kā mācībspēks Baltijas universitātē Pinebergā. Strādāja par kora diriģentu un ērģelnieku, galvenokārt Hamburgā. 1954. gadā H. Pavasars uzsāka ērģelnieka darbu Londonā, bija virsdiriģents Anglijas Latviešu dziesmu dienās (1958, 1961, 1967), kā arī 1. Eiropas Latviešu dziesmu svētkos Hamburgā (1964). 
1990. gadā viņš piedalījās 20. Latviešu vispārējo dziesmu svētku sarīkojumos Rīgā un saņēma Latvijas Mūzikas akadēmijas goda profesora grādu.
Miris Londonā 1998. gada 12. jūnijā, komponista krēmēto mirstīgo atlieku pārapbedīšanas ceremonija notika 1999. gada 15. maijā Valmierā.

Muzikālie darbi

Vokālajā mūzika: ap 80 kora dziesmu, 4 kantātes un apmēram 40 solo dziesmu.
Instrumentālā mūzika: 2 stīgu kvarteti, "Concertino" - vijolei ar klavierēm.
Simfoniskā mūzika: koncerts vijolei ar orķestri (1964).
Izvaltas baznīca

Vēsture

Izvaltas pirmā katoļu koka baznīca par muižkunga Alfona Lacka līdzekļiem tika uzcelta 1625. gadā. Tā tika nodota Daugavpils jezuītu apkalpošanā uz mūžīgiem laikiem. 18. gadsimtā dievnamu pārbūvēja un Livonijas bīskaps sufragans Antons Ostrovskis to konsekrēja Svētā Erceņģeļa Miķeļa godam.
Pašreizējā mūra baznīca vecās, pussabrukušās baznīcas vietā ir uzcelta 1896. gadā prāvesta Ādama Baltejus darbības laikā par draudzes līdzekļiem. Uz šo dievnamu tika pārnestas gleznas un citi vērtīgi liturģiskie priekšmeti, kuru vidū minama Tērbatas brīnumdarītājas Jaunavas Marijas glezna. 1941. gadā baznīca nodega, aizgāja bojā arī Dievmātes glezna. Dievnama atjaunošanas darbi norisa prāvesta Ostrovska vadībā — tika uzlikts jumts, atjaunoti torņi un ierīkoti altāri. Baznīcas atjaunošanas laikā dievkalpojumi notika blakus mājā, kas nodega 1944. gadā. Prāvesta J. Pudža darbības laikā baznīcai tika ielikti griesti, uzmests apmetums, iegādātas krustaceļa gleznas. Prāvesta P. Koroševska kalpošanas laikā dievnamam uzlika cinkotā skārda jumtu un ieklāja cementa flīžu grīdu. Pie baznīcas atrodas krusts ar piemiņas plāksni, kas tāpat kā baznīca ir nozīmīgs kultūras piemineklis.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Ernests Jansons. Izvaltas draudze veidojās jau 1635. gadā, kad jezuīti Izvaltā nodibināja misiju punktu. Kad 1820. gadā jezuītus no Krievijas impērijas, kuras sastāvā bija Izvolta, draudzi sāka apkalpot laicīgie priesteri. Draudzē ir aptuveni 1000 ticīgo. Draudzei ir trīs kapsētas — Izvaltas kapsēta, Suveizdišku kapsēta, Rimšānu kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki ir Jaunavas Marijas pasludināšanas svētki, Vissvētākās Jēzus Sirds svētki, Svētās Annas svētki, Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki, Jaunavas Marijas dzimšanas dienas svētki, Svētā Erceņģeļa Miķeļa svētki, Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas svētki.

Tehniska informācija

Izvaltas baznīca ir sarkanu ķieģeļu-mūra krustveida trīsnavu celtne ar diviem torņiem, cinkotā skārda jumtu un cementa flīžu grīdu. Tā ir 20 metrus gara un 18 metrus plata. Ap baznīcu ir mūra žogs ar ķieģeļu stabiem.

Interjers

Galvenajā altārī ir Svētās Annas ar Jaunavu Mariju glezna.
Zālamans Mācītājs

"Zālamans Mācītājs" ir viena no grāmatām Vecajā Derībā un Tanahā. Tā ir eseja par dzīves mērķi, jēgu un vērtību.
Mācītājs sevi sauc par "Dāvida dēlu, Jeruzalemes ķēniņu", tādējādi, iespējams, autors vēlējies, lai tiktu uzskatīts, ka šo grāmatu sarakstījis Zālamans, kas tomēr tiek apšaubīts. Tiek uzskatīts, ka darbs ticis sarakstīts apmēram 3. gadsimta p.m.ē. beigu daļā.
Paņem 100 000 ... ja vari!

Noteikumi

Katras spēles sākumā dalībniekiem iedod 100 000 eiro. Ir iespēja izvēlēties vienu no divām jautājumu tēmām pirms katra no 8 jautājumiem. Naudu var dalīt kā vēlas ar tādu nosacījumu, ka uz vienas atbildes nav nekā uzlikta, bet tā nauda, kura ir uzlikta uz nepareizajām atbildēm tiek zaudēta. Tā nauda, kas ir palikusi pāri pēc 8. jautājuma tiek laimēta.
Rūnu raksts

Rūnu maģiskā nozīme

Skandināvu senākie rakstītie avoti (vecākais zināmais attiecas uz 1020. gadu) - abas Edas, Torgilsona “Islandes vēsture”, Snorres Sturlusona “Heimskringla”, Dudo “Normandijas valdnieku vēsture” (De moribus et actis primorum Normanniae Ducum), sāgas u.c., - nekur nevar atrast ne mazāko norādi, ka rūnas izmantotas zīlēšanā, vai ka tām būtu kāda slēptāka nozīme. Tas pats attiecas uz vēlo viduslaiku avotiem līdz pat reformācijai. Arī baznīcas vizitāciju protokolos un raganu prāvu materiālos nav neviena mājiena par kādu īpašu rūnu nozīmi (bet baznīctēvi ļoti cītīgi un skrupulozi apkopoja visus materiālus par ķecerībām, pagānismu un buršanos).
Pirmie teksti, kuros rūnām tiek piešķirta mistiska jēga, parādās XIX gs. vidū un XX gs. pirmajā pusē, tautiski romantisko rakstnieku fantāzijās un nacistiski orientētu t.s. nacionālās atmodas ideologu propagandas darbos par senču varonīgo un garīguma apdvesto mantojumu. kur rūnu rakstam piešķirta arī maģiska un sakrāla nozīme. Šādā formā tas fantāzijas un populārā literatūrā tiek izmantots arī mūsdienās.

Etimoloģija

Nosaukums rūnas, iespējams, saistāms ar indoeiropiešu valodās sastopamo vārda sakni reu vai ru, kas apzīmēja balss skaņas. No šīs saknes, iespējams, cēlušies ne tikai latviešu vārdi "rūkt" un "runa", bet arī gotu vārds "rūna", kura pirmatnējā nozīme bija "noslēpums" jeb "tas, ko pasaka kā noslēpumu". Šajā nozīmē tas saglabājies vāciešu valodā kā darbības vārds raunen ("iečukstēt"). Tādēļ vārda "rūnakmens" etimoloģiskā nozīme, iespējams, ir "runājošais akmens".
Otiņspures

Morfoloģija

Otiņspuru smadzeņu kapsula (endokrānijs) ir sadalīta divās daļās: priekšējā ožas (etmosfenoīds) un aizmugurējā smadzeņu (otikookcipitāls) daļā. Abas daļas savā starpā ir nedaudz kustīgas. Galvaskausa pārkaulojuma pakāpe ir dažāda; segkauli ir labi attīstīti. Endokrānija dalīšanās vietā arī segkauli dalās divās plātnēs: priekšējā (frontalia) un aizmugurējā (paraetalia). Galvaskauss ir amfistilisks, dažām sugām iezīmējas pāreja uz autostilisku galvaskausu. Viena vai divas ārējās nāsis ir izvietotas laterāli vai dorsolaterāli. Augšžokļu loks ir patstāvīgs. Sekundārie žokļi ir labi attīstīti, zobi ir spēcīgi un asi. Skriemeļu ķermeņi var būt loka vai pusloka veidā. Pāra spuru skeletam saīsināta centrālā ass un labi attīstīti bazālie elementi. Nepāra peldspuras ir patstāvīgas.

Izplatība un dzīvesveids

Otiņspures paradās jau apakšdevona nogulumos. Pārsvarā tās ir saldūdens plēsējas, kas dzīvoja kontinentālajos ar organiku bagātajos ūdeņos. Tās bija labi pielāgotas dzīvei seklās, pūstošās un ar skābekli nabadzīgās ūdenstilpnēs. Pāra spuru muskuļainais pamats ļāva tām viegli pārvietoties pa dūņaino dibenu un starp ūdensaugiem. Primitīvas plaušas un hoānas (iekšējās nāsis) deva iespēju izmantot gaisa skābekli, kā arī viegli sajust laupījuma smaku. Triasa periodā konkurences spiediena rezultātā dažas otiņspuru grupas pāriet uz dzīvi atklātā jūrā. Mūsdienās otiņspures ir pārstāvētas tikai ar jūru dziļūdens formām.
Svetogorska

Vēsture

Pilsēta dibināta Somijas lielhercogistē 1887. gadā, kad šeit tika nodibināta papīrrūpnīca. Vēlāk tā iekļāvās Somijas valstī, un Enso atradās kompānijas Enso-Gutzeit Oy (mūsdienās Stora Enso) lielākā rūpnīca. Ziemas kara rezultātā tika iekļauta PSRS. Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1944. gadam to atkal ieņēma somu spēki. Pēc kara pilsētas somu iedzīvotāji pārcēlās vai tika pārcelti uz Somiju. 1949. gadā, pārkrievojot apgabala vietvārdus, pilsētu nosauca par Svetogorsku. 1972. gadā, sadarbībā ar Somiju, tika uzsākta lielas papīrrūpnīcas celtniecība.

Ekonomika

Svetogorskā atrodas liela ASV kompānijas International Paper celulozes rūpnīca, kā arī kompānijas SCA papīra izstrādājumu rūpnīca. Kilometru no pilsētas - robežpunkts ar Somiju.
Cīnītāja balva Tour de France

Cīnītāja balva Tour de France (zināma arī kā agresīvākā braucēja balva) ir viena no balvām Tour de France sacensībās. Ar to tiek apbalvoti regulārie uzbrukumu veidotāji un kopš 1981. gada šīs balvas ieguvējs nav uzvarējis tās pašas tūres kopvērtējumā.

Vēsture

Kopš 1952. gada pēc katra posma agresīvākajam braucējam tiek piešķirta balva un tiek veidots kopvērtējums. 1956. gada Tour de France šī balva tika piešķirta Andrē Darigadam. Tobrīd balvai tika piešķirta tāda pati nozīmība kā neveiksmīgākajam riteņbraucējam, par kuru 1956. gadā tika atzīts Piko.
1961. gadā balva tika piešķirta nevis atsevišķam braucējam, bet visai komandai — reģionālajai komandai West-South-West.
Balvas piešķiršanas sistēma gadu gaitā ir mainījusies. Vēsturiski braucēji uzkrāja punktus un braucējs ar visvairāk punktiem tūres beigās tika paziņots par uzvarētāju. Braucējam nebija obligāti pabeigt sacensības, piemēram, 1972. gada Tour de France cīnītāja balvas ieguvējs Sirils Guimārs no sacensībām izstājās, bet balvu saņēma.
1979. gadā cīnītāja balvu sākotnēji saņēma Jops Zūtemelks, bet vēlāk tika diskvalificēts un balvu saņēma Enī Keipers.

Šībrīža sistēma

Šībrīža sistēma darbojas kopš 2003. gada. Katra posma, izņemot individuālos braucienus, agresīvāko braucēju nosaka astoņu riteņbraukšanas speciālistu žūrija. Iepriekšējā posma agresīvākajam braucējam netiek piešķirts īpašs krekls, bet viņu var atpazīt pēc muguras numura — tas ir balts uz sarkana fona, nevis ierastais melnais uz baltā. Braucēja balva ir € 2000 apjomā.
Tour de France noslēgumā (parasti pēdējā posma laikā), tiek piešķirta kategorijas kopvērtējuma balva visu sacensību agresīvākajam braucējam. Balvu šobrīd sponsorē Brandt un tās apjoms ir € 20,000.
Jevgēņijs Gleizerovs

Biogrāfija

20.gadsimta 80. gados vairākkārt bijis Krievijas šaha čempionāta laureāts: 1985. gadā dalījis 2.-3. vietu, bet 1988. gadā dalījis 3.-4. vietu. Uzvarējis vairākos starptautiskos šaha turnīros, tajā skaitā 1993. gadā Voskresenskā un Čeļabinskā, 1994. gadā Drēzdenē, 1996. gadā Minskā, 1997. gadā Gēteborgā, 2000. gadā Ļubļanā un citos. FIDE Gleizerovam 1989. gadā piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 1993. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Regulāri piedalās šaha turnīros Latvijā. 2015. gadā piedalījās Vladimira Petrova memoriālā Jūrmalā, kur spēcīgā konkurencē palika 25. vietā. Turnīrā "Vidzemes vasara" (Limbaži) 2012. gadā bijis 3. vietā, bet 2015. gadā šajā turnīrā izcīnījis 4. vietu.
Jūrascūciņu dzimta

Izskats un ipašības

Izņemot maras, kuras ir līdzīgas trušiem, lielākajai daļai jūrascūciņu dzimtas sugu ir nelieli, smagnēji veidoti ķermeņi un lielas galvas. Lielākajai daļai astes ir ļoti īsas un gandrīz nesaskatāmas. Mazākā dzimtā ir Andu kalnu jūrascūciņa (Microcavia niata), kuras mazākās mātītes var svērt tikai 81 g, bet lielākā ir kapibara (Hydrochoerus hydrochaeris), kas ir arī lielākais grauzējs pasaulē. Tās ķermeņa garums var sasniegt 134 cm, svars 66 kg. 
Jūrascūciņu dzimtas sugas ir zālēdāji un atkarībā no sugas barojas ar zāli vai dažādu augu lapām. Savstarpējās attiecības atkarībā no sugas var būt ļoti dažādas. Ir sugas, kuras veido īslaicīgus barus, ir sugas, kuru tēviņi veido harēmus ar divām vai vairākām mātītēm, bet maras veido monogāmus pārus. Toties kapibaras veido baru (10 vai vairāk dzīvnieki), kuru vada dominants tēviņš. Barā ir gan mātītes, gan citi tēviņi un jaunie dzīvnieki.
Venka Asenova

Biogrāfija

No 1950. gadiem līdz 1970. gadiem bijusi viena no Bulgārijas spēcīgākajām šahistēm. Deviņas reizes uzvarējusi Bulgārijas sieviešu šaha čempionātos (1953, 1956, 1960, 1961, 1962, 1963, 1965, 1966, 1969). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā izcīnījusi 2. vietu Sofijā (1967), dalījusi 1.-2. vietu Pjotrkova Tribunalskā (1969), dalījusi 2. vietu Veikanzē (Nīderlande, 1970) un Pjotrkova Tribunalskā (1970).
1967. gadā piedalījusies Pasaules šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla pretendentu turnīrā, kurā dalījusi 14.-15. vietu.
Vairākkārt pārstāvējusi Bulgārijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 7 reizes (1957-1974, 1978). Komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1974) medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas (1966) medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1965. gadā Asenovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1986. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.
TBWA Latvija

Vēsture

TBWA\Latvija dibināta 1999. gada 15. februārī kā tiešā mārketinga aģentūra Rapp Collins Latvia, 2004. gada 1. jūnijā pievienojās starptautiskajam reklāmas un mārketinga komunikāciju tīklam TBWA\Worldwide, no 2005. gada TBWA\Worldwide Rietumeiropas reģiona sastāvdaļa.

Pasaulē

TBWA pārstāv 12 000 darbinieki 77 pasaules valstīs. 2010. gadā Advertising Age ir nodēvējis TBWA\Worldwide par labāko vispasaules aģentūru tīklu aizvadītajā desmitgadē. TBWA\ ir saņēmis visvairāk Grand Effie apbalvojumu. Creativity Magazine pasaulē visapbalvotāko aģentūru sarakstā TBWA\ 2010. gadā ieņēma otro vietu. 2009. gadā TBWA\ ieņēma 24. vietu Fast Company veidotajā Pasaules 50 Inovatīvāko uzņēmumu sarakstā.
Starp TBWA globālajiem klientiem ir Apple, Adidas, Sony PlayStation, McDonald’s, Michelin, Absolut Vodka, Henkel, Samsonite, Standard Chartered, Martell, Kahlua, Jameson, Nicorette, Energizer, Infiniti, Nivea, P&G, Pedigree, Whiskas, Twix un Visa.
Palau administratīvais iedalījums

Palau administratīvo iedalījumu veido 16 štati. Pēc platības lielākais štats ir Ngeremlengui (65 km²), bet mazākie Hatohobei, Kajagela, Sonsorola (katrs 3 km²). Pēc iedzīvotāju skaita visvairāk iedzīvotāju ir Kororā (12 676 iedzīvotāji), bet vismazāk — Hatohobei (44 iedzīvotāji).
Avotiņkalns

Raksturojums

Pilskalns ierīkots ZR-DA virzienā orientētā kalnā, kas Z pusē paceļas 42 m., bet DR pusē 10-18 m. augstumā. Kalna kaupres šaurākais un lēzenākais dienvidaustrumu gals pārrakts ar trīs grāvjiem, starp kuriem uzbērti divi ap 2 m augsti vaļņi. Kalns stipri sapostīts ar Pirmā pasaules kara ierakumiem, no kuriem īpaši cietuši vaļņi un grāvji. Kā pilskalna plakumā, tā arī grāvju un vaļņu rajonā un kaupres turpinājumā aiz pārrakumiem konstatējams intensīvs, melns kultūrslānis.
Pirmās ziņas par pilskalnu sniedzis K. von Lēviss of Menārs 1900. gadā. 
1930. gadā savas Vidzemes pilskalnu apsekošanas ekspedīcijas laikā pilskalnu apsekoja un uzmērīja E. Brastiņš.
Arheologs Ē. Mugurēvičs pēc atsevišķiem pilskalnā atrastiem savrupatradumiem pilskalna apdzīvotības sākumu attiecināja uz 7. - 8. gs. un izteica hipotēzi, ka pilskalna ierīkošana un apdzīvotība saistāma ar seno latgaļu ienākšanu šajā novadā.
Arheologs J. Urtāns pilskalna apdzīvotību attiecināja uz m.ē. 1. gadu tūkstoša otro pusi un m.ē. 2. gadu tūkstoša sākumu.
Big Rigs: Over The Road Racing

Veidošana

Big Rigs: Over The Road Racing tika izstrādāta un programmēta Ukrainā, ko veica Kalifornijā bāzētā kompānija Stellar Stone.
Jūlija Madernieka studija

Jūlija Madernieka studija jeb Jūlija Madernieka Zīmēšanas un gleznošanas darbnīca bija gleznotāja Jūlija Madernieka privāta mākslas studija. Tā atradās Rīgā.

Darbība

Studija pastāvēja no 1904. gada līdz 1914. gadam, kad to vadīja Jūlijs Madernieks. Studijā apguva zīmēšanu, gleznošanu un ievirzi lietišķās mākslas specialitātēs. Jūlijs Madernieks bija pirmais latviešu mākslinieks, kurš ieviesa organizētu un metodisku zīmēšanas pasniegšanu, kuras pamatā bija kompozīcijas apgūšana. Studijā pulcējās entuziasti, kurus aizrāva mākslinieka Jūlija Madernieka meklējumi.

Audzēkņi

Jūlija Madernieka studijā īsāku vai ilgāku laiku ir mācījušies vēlāk latviešu glezniecībā zināmi mākslinieki — Jānis Dombrovskis, Ansis Cīrulis, Alberts Filka, Hugo Grotuss, Romans Suta, Ludolfs Liberts, Jānis Liepiņš, Atis Maizītis, Niklāvs Strunke, Kārlis Miesnieks, Augusts Prande, Jānis Sakne un citi latviešu mākslinieki.
PeR

2007—2009

Grupas pirmsākumi ir meklējami 2007. gada 21. jūlijā, kad tā uzstājās "Dziesma manai paaudzei". Pēc šī konkursa rudenī grupa devās uz Krieviju, lai Maskavā sacenstos ar citiem māksliniekiem talantu šovā "Минута Славы", kur grupa PeR, tikusi finālā, televīzijas balsošanā ieguva 4. vietu. Grupai atgriežoties Latvijā, viņi saņēma ielūgumu piedalīties ikgadējā mūziķu pasākumā "Bildes 2007" Šis arī bija pēdējais pasākums, kad grupa vēl bija sākotnējā sastāvā. Pēc tam Emīla Vegnera vietu nomainīja Edmunds Rasmanis, kurš ļoti veiksmīgi iekļāvās puišu kolektīvā. Grupa ieguva lielāku atpazīstamību, piedaloties LNT konkursa Latvijas zelta talanti 1. sezonā. Grupa izcīnīja vietu finālā, kur gan neuzvarēja. Pēc piedalīšanās konkursā grupa uzstājās daudzos pasākumos, tai skaitā 2009. gada Muzikālājā bankā, kur izpildīja visu konkursa dziesmu popūriju. Kopā ar Sabīni Berezinu grupa uzstājās 2009. gada Eirodziesmā, kur gan nepiedalījās grupas dalībnieks Ralfs Eilands, jo nebija sasniedzis 16 gadu vecumu. Grupa izpildīja Markusa Rivas sacerēto dziesmu Bye, Bye. Dziesma ierindojās 9. vietā. 2009. gada pavasarī grupa ierakstīja singlu kopā ar Mārtiņu Freimani, dziesma saucas Bums.

2013

2013. gada PeR piedalījās Latvijas Eirovīzijas nacionālajā atlasē "Dziesma 2013" ar divām dziesmām: Here We Go un Sad Trumpet. Dziesma Here We Go ieguva pirmo vietu, līdz ar to PeR kļuva par grupu, kas pārstāvēs Latviju 2013. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Zviedrijas pilsētā Malmē. Grupa startēja Eirovīzijas otrajā pusfinālā, tomēr finālam nekvalificējās — ar iegūtiem 13 punktiem tā ierindojās 17. vietā.