google/wiki40b huggingface dataset:
Pirkules pils

Vēsture

Pils celta senās Metsepoles zemes ziemeļos.
Vēstures avotos apdzīvotā vieta pirmoreiz minēta 1306. gadā, kad Pirkules ciemu Rīgas arhibīskaps izlēņoja savam vasalim Johanam no Ostinghuzenas, bet 1326. gadā pirmoreiz minēta Pirkules pils. 1399. gadā Pirkuli nopirka Gerhards Ungerns (latīņu: Gerardo ab Ungaria), no kura uzvārda cēlies Ungurpils latviskais nosaukums. Ungernu dzimtai tā piederēja līdz pat 1760. gadam.
Livonijas kara laikā 1575.-1581. gadā pils atradās krievu okupētajā teritorijā. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Pirkules pils krieviski nodēvēta par Перколь, pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Pērnavas vaivadijā. 
Poļu-zviedru kara laikā pils padevās zviedru karaspēkam, Zviedru Vidzemes laikā Pirkeles pilsmuiža 1624. gada revīzijā nosaukta par "Pirkeles māju" (Haus Pirkel). 17. gadsimtā aizbēra vecās pils aizsarggrāvjus un uzcēla jaunu muižas kungu māju. 
1760. gadā Magnuss Kristians Ungerns–Šternbergs muiža pārdeva majoram Gustavam Reinholdam fon Budenbrokam par 30 000 dālderiem. Muižu no viņa mantoja dēls Heinrihs Magnuss Budenbroks, savukārt 1807. gadā to savā īpašumā mantošanas ceļā ieguva viņa meita Elizabete fon Kālena, dzimusi Budenbroka. No 1820. gada Ungurpils ar Aloju īpašnieks bija leitnants Kālens, bet no 1843. gada Ungurpils muižu ar Alojas blakusmuižu nopircis Nīderlandes konsuls Johans Frīdrihs fon Šrēders, kuram vēl piederējušas Koku, Burtnieku, Seķu, Rūtes, Cālīšu, Ēķinu, Svārtes, Briedes, Dūres, Pučurgas, Rozēnu un Limšēnu muižas. 1877. gadā muižu mantoja viņa meita Marija Štakelberga. Pēc 1920. gada zemes reformas Ungurpils muižas zeme tika sadalīta daudzās jaunsaimniecībās, bet muižas ēkā no 1926. gada bija izvietota Alojas pagasta pamatskola. 
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Ungurpilī atradās kādas vācu armijas daļas štābs. Atkāpjoties Vērmahta karavīri bijušo muižas kungu māju nodedzināja.

Apraksts

Pirkules viduslaiku pils bija celta sešus metrus augstajā Joglas upes ielejas kreisajā stavkrastā. Pili no ziemeļu puses aizsargāja uzdambētās upes dzirnavu ezers, pārējās pusēs bija izrakti aizsarggrāvji, vēl saglabājies ap 4 m dziļš rietumu un ap 1 m dziļš dienvidu aizsarggrāvis. 
1,5 – 2,0 metrus biezie pils mūri veidoja 70х70 metrus lielu kvadrātveida celtni, kuras ziemeļu pusē bija dzīvojamā ēka, bet dienvidrietumu stūrī  sargtornis.
1924. gada Latvijas čempionāts šahā

1924. gada Latvijas šaha čempionāts - I Latvijas šaha kongress, kas bija pirmais Latvijas šaha čempionāts.

Turnīra gaita

No 13. līdz 23. aprīlim 1924. gadā Rīgas Biržas nama zāle norisinājās I Latvijas šaha kongress. To svinīgi atklāja valsts prezidents Jānis Čakste. Kongresa virsturnīrā piedalījās 10 Rīgas šahisti, pa vienam Daugavpils (Z. Grubins), Jelgavas (V. Vickopfs), Liepājas šahistam (Indriķis Strazdiņš), kā arī viesis no Tallinas, kādreizējais Rīgas šaha biedrības biedrs Teodors Germans. Atbilstoši prognozēm cīņa par uzvaru turnīrā risinājās starp Matisonu, Apšenieku un Bētiņu. Izlozei bija labpaticies, ka izšķirošā partija starp Matisonu un Apšenieku notika tikai 11. kārtā, kad Apšeniekam bija 9,5 punkti, bet Matisonam par punktu mazāk. Ļoti smagā cīņā Matisons uzvarēja ar melnajiem 60. gājienā, bet Apšenieks pavisam negaidīti zaudēja arī pēdējā 13. kārtā N. Miļevskim. Līdz ar to Hermanis Matisons kļuva par turnīra uzvarētāju un kā pirmais Latvijas šahists ieguva titulu "Latvijas šaha meistars". Pirmo astoņu vietu ieguvēji saņēma godalgas.

Citāti

No grāmatas "Šachs Latvijā līdz 1940. gadam":
"Šis turnīrs bija ievērojams ar to, ka bija pirmais Latvijas mērogā, un var teikt, ka tikai ar šo turnīru faktiski nodibinājās Latvijas šaha dzīve."
Raudas

Latvijā

Latvijā sastopama viena raudu ģints suga — rauda (Rutilus rutilus), kas ir viena no visizplatītākajām saldūdens zivīm. Tā sastopama daudzās upēs un ezeros, kā arī jūras piekrastē, īpaši upju grīvu tuvumā, toties nelielos, stipri aizaugušos, slēgtos ezeros parasti nav sastopama.
Raunas novads

Reliģija

Raunā atrodas luterāņu baznīca un katoļu draudzes nams, Drustos — luterāņu baznīca.
Sveagruva

Vēsture

Sveagruvu 1920. gadā dibināja Zviedrijas kompānija AB Spetsbergens Svenska Kolfält akmeņogļu raktuvju ekspluatēšanai. 1925. gadā raktuvēs notika negadījums un tās tika slēgtas. 1934. gadā ogļu ieguves koncesiju pārpirka Norvēģijas Store Norske Spitsbergen Kulkompani. 1944. gadā Vācijas kara flotes zemūdene iznīcināja Sveagruvas virszemes infrastruktūru. Vēlākos laikos raktuves vairākkārt apstādinātas. Pēdējoreiz ekspluatācija atjaunota 2001. gadā un šīs ir salas produktīvākās raktuves. Tā kā transportkuģu piekļuve ogļu iekraušanas vietai iespējama tikai no jūlija līdz oktobrim vai novembrim. Kopā ar akmeņogļu zemajām cenām tirgū, kas raktuves liek uzskatīt par mazrentablām un tās plānots slēgt.
Otrā Starptautiskā ģeofizikas gada laikā (1932-1933) Sveagruvā atradās zviedru aeroloģisko un magnētisko mērījumu stacija.
CASSIOPE

Priekšvēsture

1996. gadā tika izstrādāta maza (70 kg), lēta pavadoņa Polar Outflow Probe jeb POP koncepcija. 1997. gadā Kanādas kosmosa aģentūra sākā pētīt iespēju modificēt šo projektu, kurš tika izstrādāts no 2000. līdz 2005. gadam. Pārskatītā koncepcija iekļāva POP paplašināto versiju e-POP kopā ar uzņēmuma MDA komercpavadoni Cascade vienā pavadonī, līdz ar to izstrādātu lētu maza pavadoņa platformu (MAC-200), kuru varētu izmantot nākotnē Kanādas kosmiskajām misijām.
e-POP zinātniskie instrumenti tika izgatavoti, kalibrēti un izmēģināti no 2005. līdz 2007. gadam. To integrēšana pavadoņa platformā veikta no 2008. līdz 2009. gadam. MDA bija misijas CASSIOPE primārais kontraktors, esot atbildīgs par pavadoņa platformu, sistēmu integrēšanu, kā arī tā palaišanu un apkalpošanu.
Līgums ar SpaceX par CASSIOPE palaišanu orbītā noslēgts 2005. gadā. Tika paredzēts izmantot nesējraķeti Falcon 1 un startam bija jānotiek 2008. gadā. Pavadoņa palaišana vairākkārt tika pārcelta, līdz Falcon 1 projekts tika atcelts. 2010. gada jūnijā CASSIOPE pārcelts uz daudz lielāko raķeti Falcon 9, izmantojot to jaunās versijas Falcon 9 v1.1 izmēģinājumu lidojumā.

Lidojuma gaita

CASSIOPE tika palaists 2013. gada 29. septembrī 16:00 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 v1.1 no Vandenberga Gaisa spēku bāzes starta laukuma SLC-4E. Šis bija pirmais Falcon 9 v1.1 izmēģinājumu lidojums. Kopā ar CASSIOPE tika palaisti nanopavadoņi CUSat-1, POPACS-1, POPACS-2, POPACS-3, DANDE.
Ar raķeti tika veikti vairāki eksperimenti. Pēc otrās pakāpes atdalīšanās pirmā pakāpe veica augstuma samazināšanas manevru, iedarbinot trīs no deviņiem dzinējiem, un kontrolētu ieiešanu atmosfērā, lai simulētu nolaišanos okeānā. Sākotnēji tika paziņots, ka izmēģinājums bijis veiksmīgs, bet pirmās pakāpes atgūšana šoreiz nebija paredzēta. Vēlāk parādījās informācija, ka pakāpe aerodinamisko spēku ietekmē bija sākusi kūleņot, līdz ar to orientacijas kontroles sistēma zaudēja kontroli par pakāpi. Degviela "centrifūgējās" pie tvertnes sienām, neļaujot izpildīt nelielā augstuma ātruma samazināšanas manevru.
Pēc pavadoņu palaišanas bija plānots iedarbināt raķetes otro pakāpi otrreiz, lai izmēģinātu darbības, kas jāveic nākamajos lidojumos. Dzimējs Merlin 1D neiedarbojās. Tika noskaidrots, ka aizsalis aizdedzes sistēmas degvielas vads. Līdz nākamajam startam decembrī problemātiskajam cauruļvadam tika uzlikta papildu izolācija.
Lohu (stacija)

Stacijas ēka

Lohu stacijas ēka celta 20. gadsimta 20. gados pēc tipveida dzelzceļa projekta. Tā ir vienstāva dolomīta bloku celtne ar ķieģeļu mūra stūra rustojumiem un logaiļu aplodu apdari, kā arī koka konstrukcijas divslīpes jumtu.
Petrs Čāslava

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Čāslava sāka 1997.—98. gada sezonā, kad aizvadīja savu debijas spēli Čehijas Ekstralīgas kluba HC Pardubice sastāvā. Tiesa, nostiprināties komandas rindām Petram izdevām vien piecas sezonas vēlāk, 2002.—03. gada sezonā. 2004.—05. gada sezonā Čāslava komandas sastāvā izcīnīja Čehijas čempiona titulu.
2007.—08. gada sezonu hokejists aizvadīja Krievijas Superlīgas kluba Čerepovecas "Severstal" sastāvā, taču tad atgriezās Pardubicē. 2009.—10. gada sezonas gaitā gan Čāslava pārcēlās uz Zviedrijas Elitsērijas klubu Timrå IK, taču 2010. gada vasarā pievienojās KHL vienībai Maskavas CSKA, tās rindās aizvadot nākamās divas sezonas. 2012.—13. un 2013.—14. gada sezonās spēlēja Čerepovecas "Severstal" sastāvā, 2013.—14. gada sezonā pildot arī komandas kapteiņa funkcijas.
2014. gada aprīlī noslēdza līgumu ar Čehijas Ekstralīgas vienību HC Pardubice.
Čehijas hokeja izlases sastāvā spēlējis sešos Pasaules čempionātos, 2010. gadā izcīnot zelta, bet 2011. un 2012. gados - bronzas medaļas.
Kārlis Strēlis

Biogrāfija

1968. gadā absolvējis Rīgas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultāti. Publicējis vairāk nekā 60 zinātnisku rakstu un bijis vairāku grāmatu līdzautors. 1998. gadā ticis apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa 1. pakāpes Goda zīmi.

Basketbolista karjera

K. Strēlis spēlēja saspēles vadītāja pozīcijā, bijis Latvijas PSR basketbola izlases (137 spēles) dalībnieks un tās kapteinis. Karjeras laikā spēlējis Rīgas VEF (1960—1963) un Rīgas ASK (1964—1979) klubos. Bija ASK kapteinis laikposmā no 1965. līdz 1978. gadam. 1964. gadā pārstāvēja PSRS jaunatnes izlasi. Pieckārtējs Latvijas PSR čempions (1961, 1965, 1973, 1975, 1976). 1964. gadā tika izcīnīta 2. vieta PSRS čempionātā.

Politiskā darbība

2002. gadā iestājies partijā "Jaunais laiks", ievēlēts 8. Saeimā. 2006. gadā kandidējis 9. Saeimas vēlēšanās, bet nav ticis ievēlēts par deputātu. 2009. gadā ievēlēts Rīgas domē. Nesekmīgi kandidējis arī 10. Saeimas vēlēšanās. 2013. gada vēlēšanās atkārtoti ievēlēts Rīgas domē.
2016. gada jūnijā K. Strēlis paziņoja par izstāšanos no partijas "Vienotība" un pievienošanos Rīgas domes valdošajā koalīcijā ietilpstošajai partijai "Gods kalpot Rīgai!".
Deniss Gorba

Biogrāfija

Dzimis Rīgā.
1987. gadā absolvēja Rīgas 77. vidusskolu, 1987.—1988. gadā strādāja Skolu un bērnu mēbeļu ražošanas apvienībā.
1988.—1990. g. — dienests armijā.
1991.—1994. g. — darbs "Rīga-Bankā".
1995. — beidz LU Juridisko fakultāti.
1996.—1997. g. — darbs sporta centrā "Damme"
1997. g. darbs SIA "Rīc-ocean".
1998.—2001. g. — Saeimas deputāta palīgs.
Kopš 1998. g. partijas "Līdztiesība" biedrs.
1999. g. — kļūst par Latvijas skriešanas sporta centra viceprezidentu. Sudraba medaļa Latvijas čempionātā 50 km skriešanā.
Kopš 1999. g. Latvijas Cilvēktiesību komitejas projektu vadītājs.
2001.—2002. g. — PCTVL Saeimas frakcijas konsultants.
No 2002. g. līdz 2009. g. Rīgas domes deputāts.
2002.—2005. — Rīgas pilsētas Īres valdes priekšsēdētājs.
No 2005. līdz 2009. g. PCTVL frakcijas Rīgas domē priekšsēdētājas vietnieks, Latvijas denacionalizēto un municipālo māju īrnieku un dzīvokļu īpašnieku asociācijas (LMĪA) līdzpriekšsēdētājs, Rīgas domes Prezidija loceklis.
2006. g. — tiesas prāva pret Rīgas domi par Gorbas atlaišanas no Īres valdes priekšsēdētāja amata likumību beidzas ar izlīgumu.
No 2006. līdz 2008. g. — Rīgas domes Vides departamenta iekšējais auditors.
Kopš 2007. g. — PCTVL valdes loceklis.
Milzkalne

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap 1544. gadā pirmoreiz dokumentos minēto Šlokenbekas pili. Izaugusi pēckara gados kā padomju saimniecības «Padomju Latvija» un 5. ceļu būves rajona administrācijas ciemats. Vēsturiski Milzkalnē un tās apkārtnē ir koka un mūra apbūve: Milzkalnes pagastmāja (šobrīd te atrodas Milzkalnes sākumskola), mūra privātmājas, tradicionālās koka guļbūves, padomju laika 3 stāvu daudzdzīvokļu ēkas. Ciemā ievērojama komunālā un ražošanas saimniecība. Ģeogrāfiski izvietojusies uz Slocenes ielejas ziemeļu nogāzes..
Milzkalnē un tās apkārtnē ir dzimušas tādas ievērojamas personības kā grafiķis Ernests Zīverts, Valsts papīru spiestuves tipogrāfijas nodaļas vadītājs Ansis Auziņš, pulkvedis, Latvijas Universitātes docents Andrejs Lejas-Sauss.

Tūrisms

No Rīgas Milzkalnē var nokļūt ar vilcienu, izkāpjot Milzkalnes stacijā. Tuvākā lielā pilsēta ir Tukums, kas atrodas 5 km attālumā. Tūrisma objekts ir 15.gadsimtā celtā Šlokenbekas muiža, kas ir pirmā mūra nocietinātā muiža Latvijā. Tajā atrodas Latvijas ceļu muzejs un Tautas nams. Netālu atrodas arī 119 m augstais paugurs Milzkalns — Latvijā populāra kalnu slēpošanas vieta. Milzkalnē populāra apskates vieta ir arī Milzkalnes lielais Miķeļakmens - dižakmens, uz kura 2003. gadā vienlaikus nostājās 167 cilvēki. Milzkalnē atrodas arī vairāki viesu nami.
Jūliuss Perliss

Dzīves gājums

Perliss dzimis 1880. gadā Bjalistokā. Jaunībā emigrēja uz Vīni un no 1898. līdz 1902. gadam studēja Vīnes Universitātē tieslietas. 1903. gadā aizstāvēja doktora (Dr. jur.) disertāciju. No 1905. līdz 1908. gadam strādāja stažieri advokātu firmā. Pēc tam bija advokāts Vīnē.
Perliss bija biežs šaha kafejnīcas Café Central apmeklētājs. 1905. gadā Barmenā viņš ieguva 10,5 punkti no 17 un izpildīja meistara normu. Pēc tam viņš veiksmīgi spēlēja vēl vairākos citos turnīros: Ostende (1906) — 9. vieta; Sanktpēterburga (1909) — 7. vieta; Karlsbāde  (1911) — 13. vieta; Sansevastjana (1911) — 5. vieta. Viņš nodarbojās arī ar šaha kompozīciju.
Perlisa aizraušanās bija arī alpīnisms. "Kad kāp kalnā, izbaudi mīklainu neziņas sajūtu, līdzīgu tai, kas dažkārt rodas āķīgā šaha pozīcijā." (Perliss) 1913. gada 10. septembra rītā J. Perliss devās pārgājienā uz Hohtoru un, acīmredzot, miglā apmaldījās. Vakarā viņa saucienu pēc palīdzības dzirdēja divi tūristi, kuri nespēja palīdzēt sliktās redzamības dēļ. Glābšanas komanda atrada viņa ķermeņi, bez redzamiem ievainojumiem divas dienas vēlāk, 12. septembrī. Tika secināts: nāves cēlonis — nosalšana.
Kira Zvorikina

Biogrāfija

Piedzimusi Ukrainā daudzbērnu ģimenē. 1927. gadā ģimene pārcēlās uz dzīvi Ļeņingradā. Sākusi nodarboties ar šahu vietējā Pionieru pilī, kur pulciņu vadījis pazīstamais treneris Pjotrs Romanovskis. 17 gadu vecumā kļuvusi par Ļeņingradas skolēnu čempioni. Vēlāk daudz laika aizņēmušas studijas Kinematogrāfijas institūtā, un tikai 1946. gadā izcīnījusi savu nākamo panākumu, ieņemot 2. vietu Ļeņingradas sieviešu šaha čempionātā.
1950. gados trīs reizes uzvarējusi PSRS sieviešu šaha čempionātos (1951, 1953, 1956). 1957. un 1963. gadā PSRS izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules šaha olimpiādēs, izcīnot arī zelta medaļu pie sava galdiņa (1957). No 1952. līdz 1964. gadam sekmīgi piedalījusies Pasaules čempiones nosaukuma ciklos. Vislielākais panākums tika izcīnīts 1959. gadā Plovdivā, kad Zvorikina uzvarēja pretendentu turnīrā un izcīnīja tiesības spēlēt maču par Pasaules čempiones nosaukumu. Tomēr šajā mačā bija jāatzīst toreizējās Pasaules čempiones Jeļizavetas Bikovas pārākums - 4½:8½ (+2 -6 =5).
Bijusi precējusies ar lielmeistaru Alekseju Suetinu. No 1950. līdz 1990. gadiem dzīvojusi Minskā un pārstāvējusi Baltkrieviju PSRS komandu sacensībās.
1957. gadā par panākumiem šahā apbalvota ar ordeni «Goda Zīme». 1977. gadā FIDE piešķīrusi Zvorikinai starptautiskās lielmeistares un šaha tiesneses goda nosaukumus.
Ilgi saglabājusi sportisko formu, vēl 2007. gada nogalē piedaloties Krievijas šaha veterānu oficiālajos turnīros.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (9. diena)

Vankūveras Olimpisko spēļu devītajā dienā (20. februārī) sacīkstes norisinājās 9 disciplīnās un tika izcīnīti 6 medaļu komplekti.
1996. gada NHL drafts

1996. gada NHL drafts bija jau 34. NHL drafts, kurš notika 1996. gada 22. jūnijā Sentluisā. Kopā tika draftēti 239 spēlētāji deviņās kārtās.
Kārlis I Hābsburgs

Dzīvesgājums

Dzimis ķeizara Franča Jozefa I brāļadēla Erchercoga Oto ģimenē. Par troņmantinieku kļuva pēc tēvabrāļa Franča Ferdinanda nogalināšanas Sarajevā 1914. gadā. Ieņēma troni 1916. gada novembrī pēc Franča Jozefa nāves. 1918. gada 11. novembrī Kārlis I atcēla savu pavalstnieku uzticības zvērestu, tomēr neatcēla sevi no troņa.
1919. gada 3. aprīlī Vācu Austrijas republikas parlaments pieņēma Habsburgu likumu, izbeidzot Hābsburgu valdīšanu Austrijā, kas bija turpinājusies kopš 1278. gada. 1921. gadā divreiz neveiksmīgi centās ieņemt Ungārijas troni, bet Mikloša Horti pretdarbības dēļ tas neizdevās. Vēlāk caur Šveici devās trimdā uz Madeiru, kur 1922 gadā mira. 2004. gadā Romas katoļu baznīca Kārli I beatificēja.
Juglas vaka

Nosaukums

Vakas nosaukums ir saistīts ar Braslas pieteku Juglas upi Turaidas un Straupes novada tuvumā.

Ciemi

Juglas vakā ietilpa Juglas ciems, Paiguļciems un Aizbirzes ciems, kas, sākot ar 17. gadsimtu, piederēja pie Inciema muižas.

Saimniecības un to etniskais sastāvs

Vakas nosaukums minēts jau 1538. gadā, kad sešas Juglas vakas zemnieku saimniecības tika izlēņotas Turaidas fogtam Georgam Krīdeneram.
1550. gadā Juglas vakā minētas 25 sētas. Aplūkojot saimnieka sociālo vai radniecību raksturojošo vārdu lietošanas biežumu, redzams, ka 12 sētas apzīmētas ar latvisko Jaunswirs, 4 ar -dels, bet viena ar -brall, savukārt ar lībisko -poÿl, poÿe — 5 saimniecības (lībiski -poÿ — 'dēls'). Šo mājvārdu nosaukumu attiecība liecina par latviešu izcelmes saimnieku pārsvaru Juglas vakā 16. gadsimtā.
Nosaukumu Jaunswirs ('jauns vīrs') attiecināja uz saimniecībām, kas bija iekoptas no jauna un uz laiku atbrīvotas no nodokļiem.
17. gadsimtā sētu skaits Juglas vakā, salīdzinot ar 1550. gadu, bija sarucis. Iespējams, tas saistīts ar iedzīvotāju skaita samazināšanos karu un sērgu dēļ.
Lūcija Baumane

Biogrāfija

Dzimusi Lietuvā, Latvijas pierobežā, 1905. gada 25. oktobrī kalēja Alberta Baumaņa ģimenē. Vēlāk ar ģimeni pārcēlusies uz Vecpils pagastu, kur viņas tēvs īrējis zemes gabalu. Pirmā pasaules kara gados pārcēlusies uz Dreiliņiem. Apmeklējusi teātra studijas.
Mācījusies Rīgas kara bēgļu skolā (1914—1917), Liepājas vidusskolā, Liepājas Tautas universitātes dramatiskajā studijā (1924).
No 1926. gada dzīvoja Rīgā. Strādāja par grāmatu iznēsātāju izdevniecībā "Grāmatu draugs" (1926—1930). Tajā pašā laikā apmeklēja dramatiskās nodarbības.
Lūcija Baumane ir bijusi Strādnieku teātra (1926—1934), Rīgas mazā teātra (1935—1937) un Pārdaugavas teātra (1940—1941) aktrise.
Otrā pasaules kara gados dzīvoja un strādāja nelielā ciemā pie Rīgas jūras līča — Kalngalē.
No 1945. gada bija Latvijas PSR Valsts Jaunatnes teātra aktrise.
Lūcija Baumane kļuva par pazīstamu aktrisi, teātra režisori un pedagoģi Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā.
Filmējusies Rīgas kinostudijas filmās. Attēlojusi lomas tādās pazīstamās filmās kā "Purva bridējs" (1966), "Mērnieku laiki" (1968), "Nāves ēnā" (1971), "Pieskāriens" (1973), "Dunduriņš" (1974), "Nakts bez putniem" (1979).
Lūcijas Baumanes radošajai darbībai ir veltītas divas dokumentālistu filmas kinožurnālā "Padomju Latvija".
Bija precējusies ar aktieri Luiju Šmitu
Mirusi 1988. gada 22. jūnijā, apglabāta Rīgas Meža kapos.
Veimārietis

Izskats

Veimārietis ir slaids, vidēji liels, atlētisks suns ar īsu, mīkstu un smalku apmatojumu ar īpašu sudrabotu, "metālisku" mirdzumu. Ir valstis, kur pieļaujams apmatojums visās pelēkās krāsas nokrāsās. Galvai un ausīm jābūt mazliet gaišākām kā pārējam ķermenim. Galva ir gara un aristokrātiska, purns – spēcīgs. Acis raugās ar inteliģentu skatienu - acu krāsa kucēniem gaiši zila, kas 3 mēnešu vecumā pamazām nomainās uz dzintarkrāsas acīm - no gaiša dzintara līdz tumšam. Pelēkas krāsas acis pieļauj tikai Amerikā. Degungals ir pelēks. Vidēji lielās ausis brīvi nokarājas gar galvu. Priekškājām jābūt taisnām, "liekie pirkstiņi" jāatdala. Valstīs, kur atļauts griezt asti, tad 1/4 daļu nogriež, kad suns ir aptuveni 2 dienas vecs. Pakaļkājas ir garas un muskuļotas. Veimārietim starp kāju pirkstiem ir neliela plēve, kas padara suni par lielisku peldētāju.

Raksturs

Veimārietis ir dzīvespriecīgs, mīlošs un ļoti trokšņains suns. Tas ir ļoti inteliģents, taču tai pat laikā suņiem vienmēr ir savs viedoklis par visu un piemīt neliela spītība, tādēļ sunim nepieciešams pieredzējis, stingrs treneris. Veimārietis ļoti ātri visu apgūst, taču kļūst neiecietīgs, ja uzdevums jāatkārto vairākas reizes pēc kārtas. Pret svešiniekiem izturas ļoti rezervēti un mēdz būt agresīvs pret citiem suņiem, tādēļ socializējiet savu suni jau kopš agra kucēnu vecuma. Ļoti izteikti aizsargās savu teritoriju un ģimenes locekļus. Drosmīgs un lojāls suns ar spēcīgu medību instinktu. Veimārietis nekādā gadījumā nebūs ganu suns. Sunim jādzīvo iekštelpās un kopā ar savu ģimeni, tas vēlas būt kompanjons un draugs. Ja suns tiks atstāts ilgstoši viens pats vai tiks nolemts dzīvei voljērā, drīz vien veimārietis sāks uzvesties nemierīgi un destruktīvi. Suņi ļoti labi saprotas ar bērniem, taču to nav ieteicams iegādāties ģimenei ar pavisam maziem bērniņiem, jo suns ir ļoti enerģisks un var nejauši tos apgāzt. Tas ir izturīgs suns, ar labi izteiktu ožu un mednieka instinktu, tādēļ ir piemērots gandrīz visiem medību veidiem.

Vēsture

Pastāv vairākas teorijas par tās izcelsmi. Daži audzētāji uzskata, ka veimārietis ir senas vācu putnu suņa šķirnes albīnisma forma, citi uzskata, ka šķirne cēlusies no vācu medību suņa - Braka. Vēl viena versija ir, ka lielhercogs Kārlis Augusts sakrustojis vācu pointeru ar dzeltenas krāsas pointeru un rezultātā radies suns, kas līdzinās veimārietim.
18. jūlijs

18. jūlijs ir gada 199. diena pēc Gregora kalendāra (200. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 166 dienas.
Dmitrijs Korņilovs

Spēlētāja karjera

Karjeru sāka 2000. gadā Latvijas čempionāta kluba HK Liepājas Metalurgs rindās. 2002. un 2003. gadā kopā ar komandu kļuva par Latvijas čempionu. No 2005. līdz 2008. gadam spēlēja ASK/Ogre sastāvā. 2006.—07. gada sezonas izšķirošajā finālspēlē bija iesastīts kautiņa izraisīšanā un saņēma gada diskvalifikāciju no Latvijas hokeja federācijas. Vēlāk gan sods tika mīkstināts.
2014.—15. gada sezonas vidū pievienojās HK Liepāja rindām. Nākamajā sezonā uzsāka pildīt komandas kapteiņa funkcijas. 2016. gadā kopā ar komandu izcīnīja līgas čempiona titulu.
Latvijas izlases sastāvā viņš piedalījies 2000. gada Pasaules čempionātā B divīzijā junioriem.
Edmunds Goldšteins

Dzīvesgājums

Dzimis 1927. gada 19. septembrī Liepājā galdnieka ģimenē. 1937. gadā sāka apgūt klavierspēli pie privātskolotājiem, vēlāk Liepājas Tautas konservatorijā (1939–1940), baptistu Ciānas draudzes svētdienas skolas orķestrī spēlēja harmoniju un klavieres. 
Pēc Latvijas okupācijas viņš 1940. gadā pārcēlās uz Rīgu, kur mācījās Latvijas Konservatorijas Paula Šūberta (1940–1944) klavieru klasē un Jāzepa Vītola kompozīcijas un teorijas klasē (1943–1944), vēlāk Arvīda Dauguļa (1944–1946) klavieru klasē un Ādolfa Skultes kompozīcijas klasē (1948–1953).
Līdztekus strādāja par pianistu Valsts Leļļu teātrī (1945–1947), pēc studiju beigām Radio un TV simfoniskajā orķestrī (1955–1970), kā arī dažādos estrādes un džeza orķestros un ansambļos. Savā komponista darbībā vislielāko uzmanību veltīja kormūzikai, instrumentālajai kamermūzikai un simfoniskajai jaunradei, guva popularitāti arī ar estrādes dziesmām, bet īpašu atzinību iemantoja ar tautasdziesmu apdarēm. 
Miris 2008. gada 6. oktobrī.