google/wiki40b huggingface dataset:
Kosovas vēsture

Kosovas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Kosovas teritorijā.
Senajos laikos mūsdienu Kosovas teritoriju apdzīvoja trāķiešu un ilīriešu ciltis. 6.—7. gadsimtā šajā teritorijā ienāca slāvu ciltis. 13.—14. gadsimtā Kosova bija Serbijas karalistes centrs (90% toponīmu un hidronīmu ir serbiski, vairāk nekā 300 klosteru un baznīcu).

Osmaņu impērijas sastāvā

Pēc Otrās Kosovas kaujas 1448. gadā, kur turki un viņu serbu sabiedrotie sakāva ungāru un albāņu spēkus, teritoriju pakļāva Osmaņu impērija, sākās albāņu migrācija uz šo teritoriju.
1686. gadā Albānijā katoļu bīskapa Pjetera Bogdani vadībā notika albāņu sacelšanās pret Osmaņu impēriju, kas tobrīd karoja ar Austriju. Pēc Kosovas atbrīvošanas no turku varas albāņu spēkus ievērojami mazināja mēra epidēmija, un 1689.-1690. gadā turki sacelšanos apspieda. 1875.-1878. gada Balkānu krīzes laikā 1878. gadā mūsdienu Albānijas teritorijā albāņi izveidoja savu pašpārvaldes organizāciju - Prizrenas līgu. Līga iesniedza Berlīnes kongresam prasību apvienot albāņu zemes vienā administratīvā vienībā, bet pēc tās noraidīšanas sacēlās pret Osmaņu impēriju. 1881. gadā ar lielvalstu palīdzību Osmaņu impērija albāņu pretošanos sagrāva, līgas vadītājus un viņu piederīgos izsūtīja.

Serbijas sastāvā

1912. gadā Pirmā Balkānu kara laikā lielāko Kosovas daļu ieņēma Serbija, bet Pejas-Ģakovas rajonu zemes rietumos - Melnkalne. 1913. gada sākumā Londonas sūtņu konferencē albāņu zemes tika nodalītas no serbu zemēm, atstājot Kosovu ārpus Albānijas.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada novembrī Kosovu ieņēma Austroungārija un Bulgārija, bet kara noslēgumā 1918. gada novembrī to atguva Serbija, kas ieņēma arī Melnkalnes Kosovu.
Norlande

Norlande (zviedru: Norrland - "Ziemeļu zeme") ir viena no Zviedrijas vēsturiskajām zemēm, kas robežojās ar Svēlandi dienvidos, Norvēģiju rietumos un ziemeļos, ar Somiju ziemeļaustrumos. Norlande aizņem 59% no Zviedrijas teritorijas, bet tajā dzīvo tikai 12,8% Zviedrijas iedzīvotāju.

Vēsture

Senatnē Norlandi apdzīvoja vienīgi sāmi. Norlandes kolonizācija sākās pēc 10. gadsimta no tagadējās Jēvleborgas lēnes, kuras dienvidu daļa jeb Jestrika zeme (latīņu: Gestricia, zviedru: Gästrikland) piederēja zviedru ķēniņu pārvaldītajai Svēlandei. Uz ziemeļiem no tās atradās Helsingija (latīņu: Helsingia). Ādams no Brēmenes savā Hamburgas arhibīskapijas hronikā (Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum) pieminējis, ka ap 1060. gadu Helsingijā ieradies katoļu misionārs Stefans (latīņu: Stephanus, zviedru: Stenfinn), kas vēlāk ieguvis Helsingijas apustuļa vārdu. Pēc Somijas krusta kariem izceļotāji no Helsingijas apmetās tagadējo Helsinku apvidū, kas ir to nosaukuma pamatā.
Norlandes nosaukums rakstos tiek lietots tikai no 15. gadsimta sākuma un sākumā ar "Ziemeļu zemes" vārdu apzīmēja arī tagadējo Somijas Lapzemi. Zviedru ekspansija uz ziemeļiem sākās 17. gadsimtā, 1645. gadā Zviedrija atņēma Dānijas-Norvēģijas karalistei Herjedāleni (Härjedalen) un daļu no Jemtlandes. 1809. gadā Krievijas impērija atņēma Zviedrijai Norlandes austrumu daļu, ko pievienoja Somijas lielhercogistei. 19. gadsimtā Norlandē sāka celt lielas papīrfabrikas un dzelzs raktuves.
Vecumnieki

Vēsture

Vecumnieki ir vēsturiski izveidojusies apdzīvota vieta, šeit atrastas 2.-9. gadsimta apmetņu vietas Čigānu pilskalnā. Agrākais nosaukums līdz 1940. gadam bija Vecmuiža (Neugut). 1925. gadā Vecmuižai tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss.

Infrastruktūra

Ciemā ir jaukta apbūves struktūra: 60 daudzdzīvokļu mājas (2-3 stāvu), savrupmājas, publiska rakstura objekti, ražošanas un tehniska rakstura objekti. Vecumniekos ir 22 ielas, kuru kopējais garums ir 10,05 km.
Vecumniekos ir koncentrēta lielākā daļa novada sociālās infrastruktūras objektu: vidusskola, mūzikas un mākslas skola, bibliotēka, tautas nams, luterāņu baznīca un katoļu kapela, sporta zāle (volejbola klubs "SK Vecumnieki"), veselības centrs.

Satiksme

Cauri Vecumniekiem iet autoceļi Ķekava—Skaistkalne (P89) un Bauska—Linde (P88). Vecumniekus šķērso arī dzelzceļa līnija Jelgava I—Krustpils, pa kuru šobrīd notiek tikai kravu pārvadājumi un pasažieru satiksme ir pārtraukta. Vecumniekos ir dzelzceļa stacija.
29. aprīlis

29. aprīlis ir gada 119. diena pēc Gregora kalendāra (120. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 246 dienas.
Kojetīna

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1233. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Kojeteina (vācu: Kojetein). No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.
Oļegs Saprikins

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Saprikins uzsāka 1997. gadā, spēlējot Krievijas Superlīgas klubā Maskavas "CSKA", lai gan daļu sezonas viņš aizvadīja arī kluba otrajā komandā, kura spēlēja Krievijas Augstākajā līgā. 1998.—99. sezonā Saprikins spēlēja WHL klubā Sietlas "Thunderbirds". Pēc sezonas beigām viņš tika draftēts - viņu, ar kopējo 11. numuru, izvēlējās Kalgari "Flames", kura rindās 1999.—2000. sezonā aizvadīja četras spēles, lielāko sezonas daļu aizvadot "Thunderbirds" rindās. 2000.—01. sezonu Saprikins pilnībā aizvadīja "Flames" rindās, bet 2001.—02. sezonā lielāko daļu sezonas viņš aizvadīja AHL klubā Sentdžonas "Flames", kas ir Kalgari kluba fārmklubs. "Flames" sistēmā Saprikins spēlēja līdz pat 2004.—05. sezonas NHL lokautam, lokauta sezonu aizvadot Maskavas "CSKA" rindās. Tā laikā Saprikins tika arī aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes", kura rindās Oļegs spēlēja līdz 2006.—07. sezonas nogalei, kad tika aizmainīts uz Otavas "Senators", kura sastāvā Saprikins aizvadīja vien divpadsmit spēles.
2008.—09. sezonā spēlēja Pirmajā Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē, kurā izcēlās ar diviem gūtiem vārtiem. 2009.—10. sezonā Saprikins spēlēja Maskavas "Dinamo", kā arī Sanktpēterburgas SKA rindās, taču 2010. gada vasarā Oļegs pievienojās Ufas "Salavat Julajev" rindām. 2010.—11. sezonā Saprikins kopā ar komandu izcīnīja Gagarina kausu.
Ufā Saprikins spēlēja līdz 2013. gada vasarai, kad noslēdza līgumu ar Maskavas CSKA vienību. Gadu vēlāk uzbrucējs pievienojās KHL jaunpienācējais HK Soči.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2003. un 2009. gada Pasaules čempionātos, 2009. gadā kļūstot par Pasaules čempionu.
Saskares caurums

Saskares caurums ir mazs caurums, pa kuru lielgabalos vai pa stobra tievgali lādējamos ieročos tiek aizdedzināts dzinējmateriāla lādiņš. Tas ir novietots virs stobra un pa to ieber pulveri, kuru aizdedzinot, liesma nonāk pie galvenā lādiņa un tiek izdarīts šāviens.

Raksturojums

Vieglajos ieročos ar uzliesmojumu no pulvera lādiņa, kas tiek turēts uzliesmojuma pannā, ir pietiekami, lai aizdedzinātu iekšējo lādiņu. Artilērijā pielādētais pulveris, detonators, petarde vai berzes detonatorkapsele tiek ievietota saskares caurumā, lai nodrošinātu lādiņa uzliesmojumu. Pirms izšaušanas artilērists iztīra stobru tieši caur saskares caurumu ar dzeloņainu stiepli, tāpēc svarīgs saskares cauruma rādītājs ir tā diametrs. Pēc izšaušanas no šī cauruma tiek izmestas arī cietas daļiņas. Saskares caurumam jābūt vienādā līmenī ar uzliesmojuma pannas augšu. Ja draudētu briesmas, ka lielgabalu var sagrābt ienaidnieks, tā komanda ieroci sabojātu, lai tas netiktu izmantots pret viņiem. Tas ietvertu atskabargaina tērauda ķīļa iedzīšanu saskares caurumā, šāds ķīlis varētu tikt izņemts tikai ar lielām grūtībām. Svarīgi piederumi pie saskares cauruma ir saskares cauruma ieliktnis un saskares cauruma bakstāmais (parasti veidots no nerūsošā tērauda). Bieži vien virs tā ir arī speciāls vāks.
Dominikānas administratīvais iedalījums

Dominikānas administratīvo iedalījumu veido 31 province (spāņu: provincia) un 1 nacionālais distrikts (spāņu: Distrito Nacional). Valsts teritoriālais iedalījums ir noteikts konstitūcijā. Visas provinces sīkāk iedalās 159 municipalitātēs (spāņu: municipios). Pēc platības lielākā Dominikānas administratīvā vienība ir Sanhuanas province (3 569,39 km²), bet mazākā — Nacionālais apvidus (91,6 km²). Pēc iedzīvotāju skaita visvairāk dzīvo Santodomingo provincē (3 263 053 iedzīvotāji), bet vismazāk Pedernalesas provincē (52 165 iedzīvotāji).
Google Docs

Google Docs, Sheets un Slides ir bezmaksas internetā bāzēts teksta procesors, izklājlapu un prezentāciju programma. Šo pakalpojumu piedāvā Google savā Google Drive pakalpojumā. Agrāk šis bija arī failu glabāšanas pakalpojums, tomēr šo funkciju pārņēma Google Drive.
Google Docs ļauj lietotājam izveidot un labot dokumentus tiešsaistē kopā ar citiem lietotājiem. Pakalpojums pieejams tīmekļa lietotnes, Chrome lietotnes un mobilās lietotnes veidā. Lietotnes ir savietojamas ar Microsoft Office failu formātiem. Paketē ietilpst arī Google Forms, Google Drawings un Google Fusion Tables. Forms un Fusion Tables pieejamas vienīgi tīmekļa lietotņu veidā, Drawings — arī Chrome lietotnes veidā. Visi Google Docs dokumenti pēc noklusējuma tiek saglabāti arī Google Drive.
Lokauts

Lokauts (angļu: Lockout) ir pagaidu darba apturēšana, kas radusies darba ņēmēju un darba devēju konflikta dēļ un kuru iniciējuši darba devēji. Lokauts atšķiras no streika ar to, ka streiku uzsāk darba ņēmēji, nevis devēji. Visbiežāk lokauts tiek realizēts vienkārši liedzot darbiniekiem pieeju uzņēmuma teritorijai.
Lokauts visbiežāk tiek izmantots kā līdzeklis, ar kura palīdzību darba devēji cenšas uzspiest savas prasības darba ņēmējiem to savstarpēja konflikta laikā.
Viens no vēsturē nozīmīgākajiem lokautiem notika Dublinā, Īrijā, kad no 1913. gada 26. augusta līdz 1914. gada 18. janvārim darbu bija apturējuši 300 industriālie uzņēmumi, bez darba atstājot 20 000 strādnieku. Konflikta centrālais jautājums bija strādnieku tiesības veidot arodbiedrības.

Profesionālais sports

Pēdējās desmitgadēs lokauti kļuvuši par visai regulāru parādību Ziemeļamerikas profesionālajās sporta līgās, kad dažāda veidi konflikti radušies starp līgas vadību, klubu īpašniekiem un spēlētāju asociācijām. Lokauti ir notikuši gan Augstākajā beisbola līgā, gan arī Nacionālajā hokeja līgā, Nacionālajā basketbola asociācijā un Nacionālajā futbola līgā.
Nacionālajā hokeja līgā lokauti notikuši 1994.—95., 2004.—05. un 2012.—13. gada sezonās. 2004.—05. gada sezona bija pirmā lokauta dēļ pilnībā atceltā sezona Ziemeļamerikas profesionālajā sportā.
Spiediens (improvizācijas šovs)

Improvizācijas šovs SPIEDIENS ir komēdijas žanra īso formu improvizācijas teātra tehnikas (etīžu/skeču) šovs, kas savu darbību uzsācis 2009. gada 15. decembrī. Sākotnēji tā bija plānota kā vienreizēja izrāde, kas pārvērtās regulārā šovu producēšanā. Katrā šovā bez pamatsastāva aktieriem piedalās arī aicināts viesis — sabiedrībā populāra persona, kurai nav tieša saistība ar improvizācijas teātri. Šis šovs pārstāvēja Latviju starptautiskajā improvizācijas festivālā Finland International Improv Festival 2013, kas norisinājās Somijā. Šajā festivālā SPIEDIENS ieguva 2. vietu. 2014. gadā improvizācijas šova veidotais video kļuva par Latvijas mēroga interneta sensāciju. Šajā video tika parādīta cilvēku reakcija brīžos, kad viņi uzzina, ka notikums ir nofilmēts ar slēpto kameru.
Akmeņkuitalas

Sistemātikas izmaiņas

Nesenā pagātnē akmeņkuitalu ģintī bija 7 sugas, bet līdz ar DNS pētījumiem viena no akmeņkuitalas (Burhinus oedicnemus) pasugām mūsdienās tiek klasificēta kā suga — Indijas akmeņkuitala (Burhinus indicus).

Izskats un īpašības

Akmeņkuitalas ir vidēji lieli bridējputni ar taisnu, spēcīgu knābi un garām kājām, uz kurām izceļas mezglota locītava. Spārni gari un smaili. Pēdām iztrūkst pirksts uz aizmuguri. Visām sugām ir lielas, dzeltenas acis. Apspalvojums brūni raibumots ar gaišu vēderu.
Akmeņkuitalas ir ļoti kustīgi, enerģiski un samērā skaļi putni. Lidojot spārnu vēzieni ir ātri un enerģiski, lidojums zems, tuvu zemei. Akmeņkuitalas ir aktīvas galvenokārt nakts laikā. Ligzdo uz zemes.
Edvīns van der Sārs

Karjera

Profesionāļa karjeru sāka AFC Ajax klubā, kur pavadīja 9 sezonas, tad pārgāja uz Itālijas līgas klubu Juventus, kur pavadīja 2 sezonas. No 2001. gada līdz karjeras beigām 2011. gadā spēlēja Anglijā, vispirms pārstāvēja Fulham, taču kopš 2005. gada bija Manchester United vārtsargs. Van der Sārs ir viens no nedaudzajiem futbolistiem, kas ir spējuši iegūt UEFA Čempionu līgas kausu divu dažādu klubu sastāvos. Sārs to ieguva 1995. gadā ar Ajax un 2008. gadā ar Manchester United. 1995. un 2009. gadā tika atzīts par Eiropas labāko vārtsargu.
Kopā ar Nīderlandes izlasi ir spēlējis daudzu turnīru finālturnīros. Taču izlasē viņš debitēja 1995. gada 7. jūnijā spēlē pret Baltkrievijas izlasi. Savā 37. dzimšanas dienā (2007. gada 29. oktobrī) viņš intervijā atzina, ka beigs savu karjeru izlasē pēc 2008. gada Eiropas čempionāta beigām. Taču pēc Euro 2008 beigām izlases jaunais galvenais treneris Berts van Marvijks pierunāja van der Sāru aizvadīt dažas spēles 2010. gada FIFA kausa izcīņas kvalifikācijā, sakarā ar izlases vārtsargu traumām. Van der Sārs piekrita un veiksmīgi nospēlēja Nīderlandes izlases sastāvā. Spēlē pret Norvēģijas izlasi viņš kārtējo reizi spēlē neielaida nevienus vārtus un paziņoja par izlases karjeras beigšanu. Van der Sārs Nīderlandes izlases sastāvā ir aizvadījis 130 spēles.
2013. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

2013. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Florencē, Itālijā, no 21. līdz 29. septembrim. Tas bija 80. Pasaules čempionāts. Čempionāts sastāvēja no grupas un individuālā brauciena vīriešiem, sievietēm, vīriešiem līdz 23 gadu vecumam, jauniešiem un jaunietēm, kā arī komandu brauciena vīriešu un sieviešu profesionālajām komandām. Toskānā, kas ir nozīmīgs Itālijas riteņbraukšanas centrs, Pasaules čempionāts notika pirmoreiz. Sacensību noslēgums notika Florencē, bet sacensību maršrutā tika iekļautas arī tuvējās pilsētas Luka, Montekatini Terme un Pistoija.
Fricis Gulbis (fiziķis)

Dzīvesgājums

Dzimis 1891. gada 19. janvārī Nodegu muižas "Ezergaļos" (tagad Priekules pagastā) zemnieka Jāņa Gulbja un viņa sievas Margrietas ģimenē. Viņa mātes pusbrālis bija publicists Ernests Rolavs. Mācījās Nodegu pagasta un Aizputes pilsētas skolās, pēc tam Liepājas reālskolā (1906-1911). Studēja fiziku Pēterburgas universitātē (1911-1916), pēc kuras beigšanas bija asistents Pēterpils Meža institūtā un Psihoneiroloģiskajā institūtā. 1917. gadā pārcēlās uz jaundibināto Permas universitāti. Krievijas pilsoņu kara laikā viņš atgriezās Pēterpilī, kur bija Pēterpils Universitātes asistents un Optiskā institūta līdzstrādnieks.
Pēc Latvijas Augstskolas dibināšanas 1919. gadā F. Gulbis atgriezās dzimtenē un sāka strādāt par fizikas docentu, papildinājās Berlīnes universitātē (1920). Vēlāk viņu ievēlēja par vecāko docentu (1926) un ārkārtas profesoru, F. Gulbis bija Matemātikas un dabaszinātņu fakultātes dekāns (1930-1932, 1936-1938, 1940, 1941-1943) un LU prorektors (1933-1936). Veica pētījumus rentgenstaru fizikā un metālu atomfizikā, uzrakstīja mācību grāmatu "Eksperimentālā fizika" trīs sējumos. Latvijas Fizikas un matemātikas biedrības priekšnieks (1939).
1944. gada martā parakstīja Latvijas Centrālās padomes memorandu par nepieciešamību atjaunot Latvijas Republikas suverenitāti un Baltijas valstu konfederācijas iespējamo veidošanu.
Otrā pasaules kara beigās profesors Gulbis devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur strādāja Greifsvaldes universitātē (1944-1945). 1945. gadā bija Lībekas Latviešu nacionālās komitejas prezidents, kopā ar E. Dunsdorfu un E. Leimani versās pie britu okupācijas zonas varas iestādēm ar lūgumu dibināt latviešu akadēmisko skolu Ziemeļvācijā. No 1946. gada 9. janvāra līdz 1948. gada 30. septembrim viņš bija Baltijas universitātes prezidents Hamburgā un Pinebergā. Pēc laikabiedru atmiņam izrādīja spītīgu gara varonību mijiedirbē ar britu Militārās pārvaldes ierēdņiem.
1948. gada beigās profesors Gulbis saņēma Lady Davis fonda zinātnisko stipendiju un emigrēja uz Hamiltonu Kanādā, kur strādāja par profesoru atomfizikas nozarē Makmastera universitātē. Nesekmīgi mēģināja atjaunot Baltijas universitāti Ziemeļamerikā. Ievēlēts par Kanādas Latviešu nacionālas apvienības prezidentu, lasīja lekcijas par Latviju un Baltijas valstīm. Pēc Imanta Saksa atmiņām "Viņš stāvēja par latviešu biedrību, kori, draudzi, skolu, par nopietnām demonstrācijām 14. jūnijā, kurās pats būdams slims, soļoja ierindas priekšgalā. Mazā sabiedrībā mīlēja humoru, priecājās par mazajiem latviešu bērniem un bija sirsnīgs ģimenes tēvs. Es pazemīgi klausījos, kā profesors Gulbis ar profesoru Ķiķauku un Hamiltonas latviešu mācītājiem diskutēja grieķu filozofijas un cilvēcības pamatvērtīgumu gan senatnes, gan tagadnes nosacījumos, šīs stundas bija pacilājošas, vienreizējas."
Miris no miokarda infarkta Hamiltonā 1956. gada 14. janvārī, apglabāts Dantesa kapsētā. Viņa izvadīšanā atskaņoja Latvijas Valsts himnu.
Otrā pasaules latviešu zinātnieku kongresa laikā 2001. gadā profesoram Fricim Gulbim pie bijušās LU Fizikas institūta ēkas Kronvalda bulvārī 4 atklāja piemiņas plāksni.
Ja mēs visu to pārcietīsim

Sižets

20. gadsimta sākums Latvijā. Par revolucionāru darbību žandarmi arestē Mārtiņu Robežnieku. Viņa jaunākais brālis, skolotājs Jānis, par dumpīgajām runām padzīts no darba un spiests atgriezties tēva mājās. Arī šeit sākumā viņš aģitē kalpu vidū, izpelnīdamies vietējās varas nelabvēlību. Tomēr Jāņa kāzas ar muižas pārvaldnieka meitu maina viņa vietu dzīvē. 
Kad 1905. gada atbalsis sasniedz arī viņu dzimto pusi, no Rīgas ierodas Mārtiņš. Sacēlušies zemnieki nodedzina barona pili un izveido rīcības komitejas, taču drīz ierodas soda ekspedīcija, kas nežēlīgi izrēķinās ar zemniekiem, spīdzina, nošauj un nodedzina mājas. Jāni pārņem bailes un, lai sevi glābtu, viņš kļūst par nodevēju. Upuru vidū ir arī brāļu tēvs un Mārtiņa līgava Zelma.
Sudova Višņa

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1230. gadā Galīcijas-Volīnijas hronikā. Ietilpa Žečpospoļitā. Šeit notika t.s. Krievu vojevodistes (Województwo ruskie) seimiki, tika spriesta tiesa, kas saglabājies pilsētas nosaukumā (sudova latviski nozīmē tiesas). Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara Sudova Višņa tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Pēc Otrā pasaules kara Sudova Višņu iekļāva Ukrainas PSR sastāvā, lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Sudova Višņa atradās Ukrainas PSR sastāvā līdz 1991. gadam, kad nodibinājās Ukrainas valsts.
Sudova Višņa ir futbolista Bohdana Šusta (Богдан Романович Шуст, 1986) dzimtā pilsēta.
Juris Žuravļovs

Juris Žuravļovs (krievu: Юрий Журавлев, 1957) ir Latvijas krievu uzņēmējs un politiķis, vairāku partiju dibinātājs, bijušais Rīgas domes deputāts (1997—2000).

Dzīvesgājums

Dzimis 1957. gadā Bauskā skolotāja Anatolija Žuravļova ģimenē. Mācījās Bauskas 2. vidusskolā, studēja Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā, strādāja par sporta instruktoru biedrībā "Dinamo". Uzsāka studijas arī Latvijas Valsts Universitātes Juridiskajā fakultātē. 
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Žuravļovs 1991. gadā kļuva par finanšu un trasta kompānijas "Marika" ģenerāldirektoru, kompānijas prezidente ir viņa sieva Marika Žuravļova.
1993. gada 4. maijā viņš ieguva Latvijas pilsonību, 1996. gadā izveidoja šūšanas fabriku "Marika". 1996. gadā viņam piederošā SIA Pikal un partneri iegādājās radiostaciju PIK 100 FM. Reklāmas kampaņa viņam ļāva 1997. gada pašvaldību vēlēšanās kļūt par Rīgas Domes deputātu no Armanda Stendzenieka dibinātās Nacionālā Progresa partijas saraksta. 1999. gadā viņš kļuva par jaundibinātās Labklājības partijas priekšsēdētāju, kurā darbojās viņa sieva Marika, vecākais brālis Sergejs Žuravļovs un brāļa sieva Aina Žurvļova, tajā iestājās arī aktrise Mirdza Martinsone un citi populāri cilvēki. 
2000. gada 5. septembrī pēc Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes ierosinājuma Augstākās tiesas Civillietu palāta viņam atņēma Latvijas pilsonību sakarā ar nepatiesu ziņu sniegšanu. 2002. gadā viņa vadīto Labklājības partiju pārdēvēja par Sociāldemokrātisko Labklājības partiju (SDLP), kas 8. Saeimas vēlēšanās ieguva tikai 1,3% balsu, bet 2004. gada Eiroparlamenta vēlēšanās tā piedalījās kā Apvienotā sociāldemokrātiskā labklājības partija (ASDLP) un ieguva tikai 2,2% balsu. 
2003. gadā piedalījās partijas "SDK Dzimtene" (Vislatvijas Sociāldemokrātu kustība "Par Dzimteni!") izveidē. 
2005. gadā pašvaldību vēlēšanās "Dzimtenes" un LSP kopīgais saraksts ieguva 11,61% balsu un 8 vietas. Partiju apvienībā darbojās arī Viktors Kalnbērzs, Modris Lujāns, Jānis Misa, Normunds Grostiņš un Marika Žuravļova, kas 2005.—2006. gadā vadīja Rīgas domes Vides komiteju.
Pirms 2018. gada Saeimas vēlēšanām Juris Žuravļovs piedalījās partijas "Par Alternatīvu" dibināšanā, bet pirms 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanām to pārdēvēja par partiju Jaunā Saskaņa.
Baltijas kara apgabals

Baltijas kara apgabals (BKA) (krievu: Прибалтийский военный округ (ПБВО)) bija pēc Baltijas valstu okupācijas Otrā pasaules kara laikā izveidots PSRS bruņoto spēku militārais apgabals (1940—1941, 1945—1991).

Vēsture

Otrā pasaules kara sākumā 1939. gada rudenī pēc 1939. gada bāzu līguma nosacījumiem Sarkanā armija izvietoja trīs korpusus Baltijas valstu teritorijā. Latvijas rietumu daļā izvietoja 2. atsevišķo korpusu ar štābu Liepājas Karostā. Vēl pirms Baltijas valstu inkorporācijas Padomju Savienības sastāvā 1940. gada 11. jūlijā tika izveidots īpašais militārais apgabals ar štābu Rīgā. BKA atjaunoja pēc atkārtotās Igaunijas, Lietuvas un Latvijas okupācijas 1945. gada 9. jūlijā īsi pirms Potsdamas konferences sākuma. 
1946. gadā BKA pievienoja anektēto Kaļiņingradas apgabala teritoriju, bet no tā atdalīja Igaunijas teritoriju, kas līdz 1956. gadam ietilpa Ļeņingradas kara apgabala sastāvā. 
BKA likvidēja pēc PSRS sabrukuma 1991. gadā un Baltijas valstīs līdz 1994. gadam stacionētās Krievijas Federācijas militārās vienības ietilpināja Bruņoto spēku Ziemeļrietumu grupā (Северо-Западная группа войск). Kaļiņingradas apgabalā 1994. gadā izveidoja īpašo kara rajonu (Калининградский особый район), ko 2010. gadā iekļāva Rietumu kara apgabalā.
Dzejas dienas

Dzejas dienas ir publisku dzejas lasījumu tradīcija.
Pirmā Dzejas diena tika rīkota 1965. gada 11. septembrī Komunāru parkā (pašreizējā Esplanādē), tādējādi atzīmējot latviešu dzejnieka Raiņa 100. dzimšanas dienu. Tajā atklāja Raiņa pieminekli.
Nākamā gada 30. martā Latvijas Rakstnieku savienība nolēma dzejas dienas rīkot katru gadu, tā iedibinot jaunu tradīciju. Dzejas dienu pasākumi notiek ne tikai Rīgā, bet gan visā Latvijā. Parasti pasākumi ilgst apmēram 21 dienas, notiek gan dzejas lasījumi, gan tikšanās ar dzejniekiem. Kopš 1996. gada par gada labāko dzejas grāmatu tiek pasniegta Dzejas dienu balva.
Alpīnisms

Alpīnisms ir sporta veids, vaļasprieks vai profesija, kurā notiek kāpšana grūti pieejamās un/vai augstās kalnu virsotnēs, kā arī pārgājieni augstos kalnos u.tml. Alpīnisms ir arī bīstams sporta veids, jo nereti kāds no alpīnistiem iet bojā, mēģinot pievārēt grūti sasniedzamas kalnu virsotnes.

Vēsture

Viens no pirmajiem cilvēkiem, kurš 1802. gadā uzkāpis Monblana virsotnē – t.i. viens no modernā alpīnisma pamatlicējiem, – ir bijis liepājnieks M. fon Dortezens (vc. von Dorthesen, an. Doorthesen, fr. M. d'Orten).