Zaļspārnīši

Izskats

Mazi, drukni, ar īsu asti. Garums no 10 — 17 cm, aste 4 cm. Dominējošā krāsa zaļa, kuru papildina sārtu, sarkanu, dzeltenu, zilu un citu krāsu toņi. Knābis atkarībā no sugas koši sarkans vai iedzeltens.

Izplatība

Astoņas sugas sastopamas Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras, viena Madagaskarā.

Dzīvesveids

Zaļspārnīši ir ļoti sabiedriski putni. Sastopami zemienēs esošajos džungļos līdz kalnu mežiem, ar kokiem apaugušajām savannām un līdz sausām, kalnainām teritorijām. Katra suga apdzīvo citu ģeogrāfisko vietu. Ja viņu teritorijas pārklājas, tie ligzdojot vai barojoties bez problēmām sadzīvo savā starpā.
Dažas zaļspārnīšu sugas ieraugāmas arī tīrumu un dārzu apkārtnē. Citas, piemēram, Fišera zaļspārnīši un melngalvas zaļspārnīši atlido uz parkiem austrumu Āfrikas pilsētās. Šīs abas sugas spēj savstarpēji krustoties. 
Parasti dzīvo nelielos baros, kas sastāv no pastāvīgiem pāriem. Baros ir apmēram divdesmit putnu. Kad atrod vīģeskoku ar gataviem augļiem, tajā salaižas pat simts putnu.
Zaļspārnīši reti izlido ārpus savas teritorijas. Katru rītu pamet naktsmītnes un meklē barību. Kad viens no bara locekļiem atrod ko ēdamu, pārējie nekavējoties viņam piebiedrojas.
Dažas sugas ir tramīgas, bet lielākā daļa ir sabiedriski un ļoti skaļi putni. Viņu spalgais, metāliskai skaņai līdzīgais kliedziens ir dzirdams ļoti tālu.

Barība

Pārtiek no sēklām, augļiem, ogām, pumpuriem, ziediem, kukaiņiem un kāpuriem. Ar spēcīgo knābi zaļknābīši spēj izlobīt pat cietas sēklas un riekstus. Dažām sugām ir atšķirīgi barības ieguves paņēmieni, tādēļ viņu starpā nenotiek cīņas, piemēram, sārtvaigu zaļspārnīši (A. pullarius) un sārtgalvas zaļspārnīši (A. roseicollis) kopīgi apdzīvo Āfrikas rietumus un centrālo daļu. Sārtvaigu zaļspārnīši dod priekšroku barībai uz zemes, bet sārtgalvas zaļspārnīši uzturas koku lapotnēs, kur ēd vīģes, sēklas un sīkus kukaiņus.
Nebrīvē audzētiem zaļspāŗnīšiem jādod dažādu šķirņu prosas graudi, kanārijzāles sēklas, saulespuķu sēklas un citas sēklas. kā arī augļus, dārzeņus, salātus, pienenes, ķērsu utt.

Vairošanās

Dažas zaļspārnīšu sugas dzīvo atsevišķi, tomēr lielākā daļa dod priekšroku dzīvei kolonijās. Taču arī tajās ir viegli atpazīt atsevišķus pārus.
Ligzda parasti atrodas dobumā, vieta un celtniecības materiāls ir atkarīgi no sugas un apkārtējās vides. Tas var būt koka dobums, palmas lapa vai sprauga klintī. Daudzas sugas izurbj caurumus termītu celtnēs, citas ieņem audējputnu ligzdas. Daži zaļspārnīsi starp spalvām pārnēsā materiālu ligzdas celtniecībā, kas putniem ir ārkārtīgi reta parādība. Fišera zaļspārnītis veido bļodveida ligzdu. Sārtvaigu zaļspārnītim pietiek ar plakanu zāles un zaru spilvenu. Melngalvas zaļspārnītis ligzdu vij no gariem zāles stiebriem un koku mizas. Arī, ceļot ligzdu, zaļspārnīši savā starpā nekonkurē. Viņu apkārtējās vides prasības ir tik atšķirīgas, ka vienā kokā var atrasties daudzas vairāku sugu ligzdas.
Kad mātīte izdēj 3 - 8 olas, pati tās arī perē un rūpējas par putnēniem, kas tikko izšķīlušies. Vēlāk viņai pievienojas partneris un palīdz barot pastāvīgi izsalkušos mazuļus.

Aizsardzība

Dažas sugas ir iecienīti krāšņumputni, tādēļ tiek ķertas savvaļā un viņu skaits samazinās. Lai gan tirdzniecība ar šiem putniem tiek stingri kontrolēta vai ir pat aizliegta, nelegālas medības joprojām turpinās.