google/wiki40b huggingface dataset:
Muhu

Daba

Muhu sala radusies aptuveni pirms 8000 gadiem, pēc ledus laikmeta ceļoties Baltijas jūras gultnei. Celšanās process turpinās arī tagad.
Salai raksturīga salīdzinoši maz pārveidota vide, šeit ir daudz mežu, kadiķu pļavu, jūras krastā vietām kaļķakmens klintis. Salā aug 23 sugu orhidejas.

Vēsture

Cilvēki salu apdzīvo vismaz 4500 gadu. Salā ir daudz senkapu, divi pilskalni.
1227. gadā pie Muhu pils (castrum Mone) notika liela kauja, kurā ap 20 000 krustnešu, letu, līvu un igauņu uzvarēja  vietējo iedzīvotāju karaspēku, pēc kuras Sāmsala nokļuva Zobenbrāļu ordeņa un Livonijas bīskapa Alberta pakļautībā. Kauja esot ilgusi 7 dienas. 1270. gada ziemā uz aizsalušā jūras šauruma ledus pie Muhu salas notika Karuzes kauja starp Lietuvas dižkunigaiša Traideņa vadīto lietuviešu un to sabiedroto zemgaļu karaspēku no vienas puses un Livonijas ordeņa mestra Oto fon Luterberga vadīto krustnešu karaspēku no otras puses. Savukārt Pirmā pasaules kara laikā jūras šaurumā notika lielas jūras kaujas starp vācu un krievu flotēm, kurās piedalījās arī britu zemūdenes  — 1915. gada kauja Rīgas jūras līcī un Monzunda kauja 1917. gadā.
19. gadsimtā liela daļa salinieku pievērsās pareizticībai — šajā laikā salā tika uzceltas divas pareizticīgo baznīcas. 20. gadsimta sākumā salā dzīvoja ap 6000 cilvēku — trīsreiz vairāk nekā tagad.
Mūsdienās salā joprojām saglabājusies tradicionālā amatniecība, tai skaitā aušanas prasme.
Aleksejs Froļikovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Froļikovs sāka 1978.—79. gada sezonā PSRS čempionāta kluba Maskavas "Dinamo" sastāvā. 1981. gadā pārcēlās uz Rīgas "Dinamo" vienību, turpmākajos gados kļūstot par vienu no rezultatīvākajiem komandas spēlētājiem, 1988. gadā kopā ar komandu izcīnot čempionāta sudraba medaļas.
No 1989. līdz 1992. gadam spēlēja SM līgas vienībā Pori "Ässät". 1992.—93. un 1994.—95. gada sezonās spēlēja Starptautiskās hokeja līgas klubā Rīgas "Pārdaugava".
Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 1993. un 1994. gada Pasaules čempionātos.
Svitavi

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1256. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. Pilsētas vāciskais nosaukums bija Cvitava (vācu: Zwittau). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Cilvēki

Svitavi ir ebreju glābēja Oskara Šindlera (Oskar Schindler, 1908-1974) dzimtā pilsēta. Pilsētas pievārtē - Brnenecā atradās Šindlera rūpnīca, kurā viņš nodarbināja no nometnes atbrīvotos ebrejus.
Kauja pie Skodas (1259)

1259. gada kauja pie Skodas notika 1259. gada vidū, pēc miera līguma notecēšanas starp žemaišiem un Livonijas ordeni.

Priekšvēsture

1256./1257. gada kaujā pie Klaipēdas žemaiši uzvarēja Livonijas ordeņa karaspēku.
1256. gada beigās Žemaitijas kunigaiši rīkoja lielas dzīres, kurās viņu vadonis Tranaitis (?) aicināja doties uz Kursu un izdzīt no turienes kristiešus. Viņu priesteris ar upurēšanas palīdzību pareģoja kara veiksmi, ar nosacījumu, ka trešdaļa no gūtā laupījuma jāatdod dieviem. Karagājienam sapulcējās ap 3000 žemaišu karavīru. 
Kuldīgas komturs aicināja palīgā ordeņa brāļus, vāciešus un kuršus no Klaipēdas. Kad Klaipēdas karadraudze ieradās Kuldīgā, tad krusta karotāji Klaipēdas komtura Bernharda no Hārenes vadībā devās pakaļ žemaišiem, kas ar Kursā iegūto laupījumu devās mājup.

Kaujas norise

Abi karaspēki sastapās pie kuršu Skodas pils (tagad pilsēta Klaipēdas apriņķī netālu no Latvijas-Lietuvas robežas). Pirmie uzbruka krusta karotāji komtura Bernharda vadībā, bet sastapa niknu žemaišu pretestību. Daļa no kuršu karavīriem atstāja kaujas lauku, ordeņa karaspēks cieta sakāvi, kurā krita 33 bruņinieki, arī Klaipēdas komturs Bernhards. Žemaiši pateicās dieviem par dāvāto uzvaru.
Safīrs

Safīrs (no ebreju ספּיר – "Sapir" – no Bībeles tekstiem, kaut gan Bībelē drīzāk bijusi atsauce uz citu akmeni – lazurītu) ir minerāla – korunda – paveids. Par safīru sauc jebkuru juvelierkvalitātes korunda kristālu, kas nav sarkanā krāsā (sarkanus korundus sauc par rubīniem). Visbiežāk safīrs ir zilā krāsā. Safīru veidojošais korunds tīrā veidā ir bezkrāsains. Īpašo krāsu dod dažādi piejaukumi, piemēram dzelzs, hroms.
Dažādās zilās nokrāsas safīram piešķir dzelzs un titāna piejaukumi. Ja kristālam ir nepietiekams šāda piejaukuma daudzums, tam ir gaiša, pelēcīga krāsa un zemāka vērtība.
Dzeltenu un zaļu krāsu arī dod dzelzs piejaukums. Sārtiem safīriem ir hroma piejaukums. Ja hroma ir vairāk, akmens ir tuvāk sarkanai krāsai un uzskatāms par rubīnu.
Violetas, purpura krāsas korundam ir vanādija piejaukums. Šādi dārgakmeņi tradicionāli ir mazāk vērtīgi.
Baltie safīri (leikosafīri) visbiežāk sākotnēji ir viegli brūngani vai dzeltenīgi. Tīro krāsu iegūst, tos karsējot. Tīri bezkrāsas korundi ir ļoti reti.
Ir sastopami arī safīri, kas dažādā apgaismojumā maina krāsu – zili dienasgaismā un purpura krāsā mākslīgā apgaismojumā.
Iegūst arī sintētiskus safīrus. Praktiski visiem pārdošanā esošajiem safīriem krāsa ir padarīta košāka, tos karsējot. To, vai safīrs ir karsēts, var noteikt, apskatot to mikroskopā. Praktiski jebkurā safīrā ir cita minerāla – rutila – ieslēgumi. Rutils veido smalkus, matveida kristālus. Ja safīrs ir karsēts, smalkie rutila matiņi ir saraustīti.

Zvaigžņu safīrs

Atrod arī tādus safīra kritālus, kam ir sešstaru (retāk divpadsmitstaru) zvaigznes formas atspīdums. Šādu atspīdumu rada noteiktos virzienos orientēti rutila kristālu ieslēgumi.
Jūhans Fransēns

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Fransēns sāka 1999. gadā Zviedrijas Allsvenskan līgā, pēc divām sezonām gan spēlējot jau Zviedrijas Elitsērijas vienībā Linkopings HC. Kluba sastāvā Fransēns aizvadīja četras sezonas, līdz 2005. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2005.—06. gada sezonu Fransēns uzsāka jau NHL kluba Detroitas "Red Wings" sastāvā. 2008. gadā Fransens kopā ar klubu izcīnīja Stenlija kausu. 2008.—09. gada sezona izvērtās par rezultatīvāko Fransēna līdzšinējā NHL karjerā, tajā 71 aizvadītajā spēlē atzīmējoties ar 59 punktiem.
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2006. gada Pasaules čempionu, spēlējis arī 2005. un 2012. gadā, kā arī 2010. gada Olimpisko spēļu turnīrā. Bija iekļauts arī 2014. gada Olimpisko spēļu turnīra izlases sastāvā, taču traumas dēļ uz to nedevās.
Dmitrijs Žabotinskis

Spēlētāja karjera

2003.—04. un 2006.—07. gadu sezonās Žabotinskis tika atzīts par Latvijas hokeja līgas labāko vārtsargu. No 2004. līdz 2011. gadam spēlējis HK Liepājas Metalurgs sastāvā.
Latvijas izlases sastāvā viņš piedalījies divos Pasaules čempionātos junioriem. Viņš ir bijis arī Latvijas izlases sastāvā 2008. un 2009. gada Pasaules hokeja čempionātos, lai gan laukumā neizgāja.
Stabu iela (Rīga)

Nosaukumi

Stabu ielas (vācu: Säulenstraße) nosaukums cēlies no kauna staba, kas uzcelts kreisajā pusē no Tērbatas lielceļa 1677. gadā Zviedru Vidzemes laika publisko sodu vietā, ko toreiz sauca par Karātavu kalnu (kāpa ielas galā starp tagadējām Skolas un Brīvības ielām). Notiekot Ārrīgas ielu pārdēvēšanām 1885. gadā Stabu iela savu nosaukumu tomēr saglabāja (krievu: Столбовая улица).
Pēc Latvijas okupācijas 1950. gadā to komunisma ideologa Engelsa vārdā pārdēvēja par Frīdriha Engelsa ielu. Uz tās stūra ar Ļeņina ielu atradās tā sauktā. "Stūra māja" — Latvijas PSR VDK vadošā iestāde ar izmeklēšanas, spīdzināšanas un soda telpām. 1990. gadā iela atguva Stabu ielas nosaukumu.
Patrīcija Viciškeviča

Biogrāfija

Ar vieglatlētiku sākusi nodarboties skolā pēc fizkultūras skolotāja ierosinājuma. Augstus rezultātus sākusi uzrādīt 16 gadu vecumā, trenējoties pie Edvarda Motiļa.
Pēc vairākām uzvarām jaunatnes un junioru sacensībās, 2011. gadā bija  debitante pieaugušo komandā: 17 gadu vecumā skrēja 4x400 m stafetē Eiropas čempionātā. Nākamajā gadā viņas rezultāti 400 m distancē bija starp labākajiem valstī un viņa piedalījās olimpiskajās spēlēs Londonā. Tomēr poļu 4x400 m stafetes komanda, kurā skrēja arī Patrīcija finālā neiekļuva, uzrādot tikai 11. laiku.
2013. gadā Eiropas junioru čempionātā viņa ieguva divas zelta medaļas: 400m skrējienā un stafetē, abos gadījumos ar nacionālajiem rekordiem sportistēm, kas jaunākas par 20 gadiem (attiecīgi 51,56 un 3:32,63).
Divas medaļas viņa ieguva 2015.gadā Eiropas jaunatnes čempionātā: bronzas — 400 metru skrējienā un sudraba — 4x400 metru stafetē. Tajā pašā sezonā viņa uzstādīja personīgo rekordu pasaules čempionātā 400 m priekšskrējienā finišējot ar laiku 51,31 sekundes un iekļūstot pusfinālā.
2016. gadā Eiropas čempionātā viņa bija ceturtā stafetē. Savā karjerā otrās olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro viņa individuāli tika līdz pusfinālam un bija septītā 4 × 400 metru stafetē.
2017. gada Eiropas čempionātā telpās viņa skrēja 4x400 metru stafetes pirmo etapu un palīdzēja komandai izcīnīt zelta medaļas.
Aigars Štokenbergs

Dzīves gājums

A. Štokenbergs 1981. gadā absolvējis Rīgas 25. vidusskolu, 1986. gadā — Latvijas Valsts universitātes Juridisko fakultāti. Pēc augstskolas beigām divus gadus strādājis Latvijas PSR Rīgas rajona prokuratūrā par izmeklētāju, bet no 1988. gada maija — agrofirmā "Tērvete" par priekšsēdētāja palīgu. 1990. gada 1. martā Latvijas PSR Augstākā Padome pēc tieslietu ministra Viktora Skudras priekšlikuma A. Štokenbergu iecēla par LPSR tautas tiesnesi.
1999. gadā A. Štokenbergs absolvējis Latvijas Banku koledžu ar kvalifikāciju uzņēmējdarbības pārvaldes jomā, 2001. gadā — Latvijas Banku augstskolu, iegūstot ekonomista kvalifikāciju.
Darbojies nekustamo īpašumu biznesā. 2008. gada augustā "Baltic Screen" ierindojis A. Štokenbergu Latvijas ietekmīgāko miljonāru saraksta 21. vietā.

Politiskā darbība

Politikā iesaistījies kā Andra Šķēles izveidotās Tautas partijas biedrs, 2004. gadā kandidējot Eiropas Parlamenta vēlēšanās. Tā paša gada nogalē viņš kļuva par Ministru prezidenta Aigara Kalvīša padomnieku ekonomikas jautājumos, bet 2006. gada aprīlī, pēc "Jaunā laika" aiziešanas no valdības, ieņēma Ekonomikas ministra amatu Aigara Kalvīša valdībā.
2006. gada oktobrī A. Štokenbergs no Tautas partijas saraksta tika ievēlēts 9. Saeimā, kā arī no jauna sastādītajā A. Kalvīša valdībā kļuva par Reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministru. 2007. gada 19. oktobrī, valdības krīzes (tā sauktās Lietussargu revolūcijas) laikā, viņš par valdības un savas partijas kritiku tika izslēgts no Tautas partijas un zaudēja ministra posteni. 2007. gada 25. oktobrī atjaunoja darbību Saeimā kā pie frakcijām nepiederošs deputāts, darbojas Saeimas Juridiskajā komisijā un tās apakškomisijā Latvijas Republikas Satversmes grozījumu izstrādei.
2010. gada oktobrī A. Štokenbergs tika ievēlēts 10. Saeimā, kas uz pirmo sēdi sanāca 2. novembrī. 3. novembrī tika apstiprināts Valda Dombrovska 2. Ministru kabinets, kurā A. Štokenbergam tika atvēlēts tieslietu ministra amats, sakarā ar ministra pienākumu uzņemšanos, viņš uz laiku nolika deputāta mandātu.
Kandidējot ārkārtas 11. Saeimas vēlēšanās no "Vienotības" saraksta Zemgales apgabalā, A. Štokenbergs saņēma visvairāk (6212) svītrojumu, un, lai arī sarakstā bija iekļauts ar pirmo numuru, palika pēdējais un netika ievēlēts.
Pēc aktīvas politiskās darbības beigām A. Štokenbergs atkal ir pievērsies uzņēmējdarbībai. 2012. gada maijā satiksmes ministrs Aivis Ronis iecēla A. Štokenbergu par AS "Pasažieru vilciens" valdes locekli.
Svītas cilvēks

Sižets

Zinātniskā institūta līdzstrādnieks Dmitrijs Rodioncevs jūtas labi pasargāts no likteņa pavērsieniem, jo ir direktora sekretāres Aglajas Andrejevnas "svītā". Bet kādudien viņu neuzaicina uz iknedēļas tējas dzeršanu...
Jelgavas draudzes novads

Jelgavas draudzes novads jeb Jelgavas ķiršpēle (vācu: Kirchspiel Mitau) bija administratīva vienība Kurzemes un Zemgales hercogistes Jelgavas virspilskunga iecirkņa Dobeles pilskunga iecirkņa (Hauptmannschaft Doblen), vēlākā Kurzemes guberņas Dobeles apriņķa (1819—1918) sastāvā.
Tagad bijušā Jelgavas draudzes novada teritorija ir sadalīta Jelgavas un Ozolnieku novados.
Pasta indeksi Latvijā

Pasta indeksi Latvijā ir četrciparu kodi, pirms kuriem tiek lietots ISO 3166-1 alfa-2 valsts kods (LV). To formāts ir "LV-NNNN".
Priekules Ikars

Nostāsti

Johana Frīdriha Rekes 1805. gadā Jelgavā izdotajā izklaides žurnālā Wöchentliche Unterhaltungen für Liebhaber deutscher Lektüre in Rußland bija publicēts šāds notikuma apraksts: "Viņš iesāka lidojumu ar paša pagatavotiem spārniem no Priekules baznīcas torņa, kura bumbu bija uzlicis pats. Daudzu klātesošo izbrīna pavadīts, ar neticamu pārdrošību pacēlies gaisā, viņš patiesi nolidoja divas verstis līdz Knuipenes muižiņai. Te viņš nokrita un pārlauza kāju." Kalējs nodēvēts par Johansonu (Jāņa dēlu) jeb Zviedri.
Ludis Bērziņš rakstu pārtulkoja latviski un šo teiksmu pieminēja savā avīzes rakstā "Kurzemes gaisa kuģotājs priekš 200 gadiem". Antons Birkerts šo stāstu pārpublicēja grāmatā "Latviešu inteliģence savās cīņās un gaitās". 1965. gadā to rakstā "Latviešu Ikars no Priekules" vēlreiz iztirzāja D. Zilmanovičs.
Sākotnējā raksta publikācija 1805. gadā tapusi neilgi pēc fiziķa E. G. Robertsona (īstajā vārdā Etjēna Gaspāra Robēra, Étienne-Gaspard Robert) 1804. gada augusta lidojuma aerostatā no Rīgas uz Ropažiem.
Jumpravas pagasts

Daba

Jumpravas pagasts atrodas Daugavas labajā krastā, Viduslatvijas nolaidenumā. Pagasta dienvidu daļa izvietojusies Daugavas ielejā. Vidējais absolūtais virsmas augstums ir ap 35 – 50 m vjl. pagasta dienvidu daļā un 60 – 70 m vjl. pagasta ziemeļu daļā. Dominē vidēja un maza lieluma pauguri, kas pārsvarā sastāv no grants. Lielākais purvs pagastā ir Ušķēnu—Silzemnieku purvs (platība 1,2 km²).
No derīgajiem izrakteņiem visvairāk atrodama grants; lielākais karjers atrodas Rīgas-Daugavpils šosejas malā.
Gaisa vidējā diennakts temperatūra janvārī ir ap -6,2 °C, bet jūlijā - ap 17,2 °C (pie Daugavas 17,1 °C un mazāk). Gada vidējais nokrišņu daudzums svārstās 700 – 730 mm robežās. Nedaudz vairāk nokrišņu izkrīt pagasta ziemeļu daļā, kur ir lielāki virsmas absolūtie augstumi un pauguraināks reljefs.
Meži aizņem 43,7% pagasta teritorijas. Izplatītākais koks mežos ir egle, kas aug dažādās kombinācijās ar citiem kokiem. Lielākie dižkoki pagastā ir Akmentiņozols (stumbra apkārtmērs 5,5 m) pie Rīgas - Daugavpils šosejas, Ciņu priede (4,0 m) un deviņžuburainā Tentēnu liepa (1,2 - 2,2 m).

Hidrogrāfija

Upes: Pagasts atrodas Daugavas labajā krastā; tam cauri tek Plēšupīte.

Iedzīvotāji

Salīdzinājumā ar citiem reģiona pagastiem Jumpravas pagastā ir daudzveidīgāks nacionālais sastāvs un zemāks latviešu īpatsvars (78%), salīdzinoši daudz ir krievu - 13,5%, gandrīz 4% baltkrievu. 49% iedzīvotāju ir vīrieši un 51% - sievietes.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotas vietas ir Jumprava (pagasta centrs), Dzelmes un Viešļi.

Transports

Cauri pagastam iet šoseja Rīga-Daugavpils (A6) un dzelzceļa līnija Rīga - Daugavpils, pagastā ir Jumpravas dzelzceļa stacija.
Salonautomobiļu sacensības

Salonautomobiļu sacensības (angļu: touring car racing vai stock car racing) ir autošosejas veids, kurā piloti un komandas piedalās ar sacensībām atbilstoši pārveidotām ielu automašīnām. Šis sporta veids ir populārs Lielbritānijā, Vācijā, Skandināvijā un Austrālijā. Eiropas čempionātos parasti piloti brauc trasēs, bet ASV populārajos NASCAR čempionātos tiek izmantoti ovāli.
Felicita Pauļuka

Biogrāfija

Felicita Pauļuka no 1932. līdz 1939. gadam mācījās Rīgas 1. Valsts ģimnāzijā. 1939. gadā iestājās Rīgas Viļa Olava komercskolā, 1940. gadā  Latvijas Mākslas akadēmijā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1944. gadam pārtrauca studijas. 1943. gadā apprecējās ar gleznotāju Jāni Pauļuku, laulība ilga līdz 1950. gadu sākumam.
1944. gadā atjaunoja studijas Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļā, kur viņas pedagogi bija Ģederts Eliass un Leo Svemps, ilustrēja latviešu dzejas un prozas antoloģiju „Dziesma par Lielo Tēvijas karu”. No 1944. līdz 1947. gadam strādāja laikrakstā "Cīņa" par ilustratori un karikatūristi. 1949. gadā ar izcilību absolvēja LMA Ģederta Eliasa vadīto stājglezniecības meistardarbnīcu ar portretu grupu „Vecāķu zvejnieki” (vad. Ģ. Eliass). 1950. un 60. gados ceļoja pa PSRS, ceļojumos radot ogles un sangīnas zīmējuma tehnikā veidoto portretu sērijas, piem., “Latviešu zvejnieki”, “Gruzīnu zemnieki”, “Donbasa ogļrači”, “Sārēmā salas zvejnieki". 1956. gadā iestājās LPSR Mākslinieku savienībā.
Kopš 1960. gadiem pievērsās pasteļa tehnikai, ko turpināja izkopt visu mūžu, strādāja pie daudzu Latvijas kultūras darbinieku portretiem, gleznojot, piemēram, Lilitu Bērziņu, Ēvaldu Valteru. Daudz gleznojusi aktus, veidojot tos kā portretu paplašinājumus.
Felicitas Pauļukas ilustrācijas žurnālā "Draugs" un "Zīlīte", kā arī ilustrācijas Valda Luksa grāmatai „Pirmklasnieki” (1957), Bruno Saulīša grāmatai „Draugi” (1958), Raiņa dzejoļu krājumiem „Manu lellīti sauc Lollīte”, „Dzimumdiena” un citām bērnu grāmatām lielā mērā noteica bērnu literatūras ilustrāciju rokrakstu 1950., 1960. un 1970. gados.
1966. gadā viņa pabeidza ciklu „Sāremā salas zvejnieki”, kas tika apbalvots ar PSRS Mākslinieku savienības diplomu. 1970. gadā Latviešu sarkano strēlnieku muzejam tapa strēlnieku portretu cikls. 1979. gadā notika Pauļukas personālizstāde Latvijas PSR Aizrobežu mākslas muzejā.
Par nopelniem latviešu mākslas attīstībā un sakarībā ar piedalīšanos Latviešu literatūras un mākslas dekādē Maskavā tika apbalvota ar Latvijas PSR Augstākās Padomes goda rakstu.
Bauskas rajons

Izveide un reorganizācija

1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Bauskas apriņķis tika pārdēvēts par Bauskas rajonu. 1952. - 1953. gadā Bauskas rajons ietilpa Rīgas apgabalā. No 1962. līdz 1967. gadam Bauskas rajonam bija pievienota daļa no Jelgavas rajona. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Bauskas rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

Ciemi

Bārbeles - Brunavas - Ceraukstes - Codes - Dāviņu - Gailīšu - Īslīces - Mežotnes - Pilsrundāles - Skaistkalnes - Stelpes - Svitenes - Vecsaules - Vecumnieku - Viesturu

Pagasti

Bārbeles pagasts - Brunavas pagasts - Ceraukstes pagasts - Codes pagasts - Dāviņu pagasts - Gailīšu pagasts - Īslīces pagasts - Mežotnes pagasts - Rundāles pagasts - Skaistkalnes pagasts - Stelpes pagasts - Svitenes pagasts - Vecsaules pagasts - Vecumnieku pagasts - Viesturu pagasts
Jeļena Ahmilovska

Dzīve PSRS

Jeļena Ahmilovska piedzima ģimenē, kurā visi spēlēja šahu. 1969. gadā ģimene pārcēlās no Ļeņingradas uz Krasnojarsku, bet Jeļena sāka nodarboties ar šahu vietējā Pionieru pilī. Pēc skolas beigšanas viņa beidza Krasnojarskas universitātes juridisko fakultāti. 1970. gadu otrajā pusē izvirzījās par vienu no spēcīgākajām PSRS šahistēm. 1975. gada PSRS zonas turnīrā dalīja 1.—2. vietu, iekļūstot 1976. gada starpzonu turnīrā, kur arī dalīja 1.—2. vietu ar Allu Kušniru. 1977. gada pretendentu cikla pusfināla mačā Tallinā viņa minimāli zaudēja Maijai Čiburdanidzei ar 5,5:6,5 (+3 −4 =5). PSRS izlases sastāvā Ahmilovska uzvarēja Pasaules šaha olimpiādēs 1978. un 1986. gadā, turklāt 1978. gadā Buenosairesā viņa pie sava galdiņa uzrādīja absolūti labāko rezultātu — 10 punkti no 10 iespējamajiem. 1980. gadā viņa uzvarēja Krievijas sieviešu šaha čempionātā. 1981. gadā tika apbalvota ar ordeni "Goda Zīme". 1986. gadā Malmē Ahmilovska uzvarēja pretendentu turnīrā un ieguva tiesības sacensties par Pasaules šaha čempiones nosaukumu. Tomēr sasniegt augstāko titulu neizdevās, jo atkal bija jāpiedzīvo zaudējums pret Maiju Čiburdanidzi ar 5,5:8,5 (+1 −4 =9). 1987. gadā tika apbalvota ar PSRS Nopelniem bagātā sporta meistares nosaukumu.

Pārcelšanās uz ASV

1988. gadā Jeļena Ahmilovska PSRS izlases sastāvā spēlēja Pasaules šaha olimpiādē Salonikos. Viņa bija viena no komandas līderēm (7,5 no 8), bet PSRS izlase bija stabila turnīra līdere. Tomēr četras kārtas pirms turnīra beigām Ahmilovska paziņoja par savām laulībām ar ASV šaha komandas kapteini Džonu Donaldsonu un pameta PSRS izlasi. Tā rezultātā par olimpiādes uzvarētājām kļuva Ungārijas šahistes — māsas Polgaras. Laulībās ar Donaldsonu Ahmilovskai piedzima meita, tomēr vēlāk viņi izšķīrās, un Ahmilovska apprecējās ar starptautisko meistaru Georgiju Orlovu. Pāris dzīvoja netālu no Sietlas, un viņiem bija dēls, kas piedzima 1990. gadā. ASV Jeļena Ahmilovska kļuva par trīskārtējo valsts čempioni šahā (1990, 1993, 1994). 2012. gada sākumā viņai tika atklāts smadzeņu audzējs, kas kļuva par iemeslu pāragrai nāvei. Ahmilovskas spēlei bija raksturīga pozicionālas spēles izjūta, laba aizsardzība un galotņu tehnika, kā arī māka pacietīgi aizsargāties grūtās pozīcijās.
AC/DC

Grupas nosaukums un pirmsākumi

Brāļi Anguss, Malkoms un Džordžs Jangi ir dzimuši Glāzgovā, Skotijā. 1963. gadā lielākā Jangu ģimenes daļa pārcēlās uz dzīvi Sidnejā. Džordžs bija pirmais, kurš iemācījās spēlēt ģitāru. Viņš kļuva par grupas The Easybeats dalībnieku. 1960. gados The Easybeats bija viena no Austrālijas slavenākajām grupām. 1966. gadā viņi kļuva par pirmo vietējo grupu Austrālijā, kam ir starptautisks hits — "Friday on My Mind". Malkolms sekoja Džordža pēdās, spēlējot Ņūkāslas grupā Velvet Underground (nejaukt ar Ņujorkas grupu The Velvet Underground).
Malkolms un Anguss Jangi ideju par grupas nosaukumu aizguva viņu māsai Margareta Jangai uz kādas šujammašīnas ieraugot abreviatūru AC/DC, kas ir saīsinājums maiņstrāvas/līdzstrāvas elektrība. Brāļi nolēma, ka šis vārds simbolizēs grupas lielo enerģiju.

Sākotnējie gadi

1973. gada novembrī Malkoms un Anguss Jangi izveidoja grupu AC/DC un grupā pieņēma basģitāristu, bijušo grupas The Masters Apprentices bundzinieku un vokālistu Deivu Evansu. Lieli nopelni grupas attīstībā ir Rejam Arnoldam un viņa partnerim Alanam Kisakam. šie divi vīri pārliecināja Chequers viesību vadītāju Džīnu Pīrsonu dot iespēju grupai uzstāties populārā Sidnejas naktsklubā 1973. gada Vecgada vakarā.
Grupa bija tik skaļa, ka vadība sūdzējās. Tomēr Pīrsonu AC/DC ieinteresēja, un viņš grupai rezervēja uzstāšanos vairākās vietās, kur viņi tālāk attīstīja savu skatuves priekšnesumu. Pirmais grupas sastāvs bieži mainījās. Bundzinieks bija pirmais, kuru atlaida, kā arī nākamā gada laikā mainījās gan basģitāristi, gan bundzinieki.
Pašlaik Angusa Janga skatuves tēlam ir raksturīga skolas formastērps. Arī tā bija viņa māsas Margaretas ideja. Anguss ir arī izmēģinājis vairākus citus tērpus, piemēram Zirnekļcilvēka, Zorro, gorillas un Supermena parodijtēlu vārdā Super-Angs. Grupas sākotnējos gados tās dalībieki ģērbās vienādās satīna auduma drēbēs, taču redzot, ka Melburnas grupa Shyhooks jau bija pieņēmusi šo pieeju skatuves noformējumam, ideja par satīna vai glema formām ātri tika atmesta.
Brāļi Malkolms un Anguss Jangi izlēma, ka Deivs Evanss nav piemērots grupas solists, jo viņi uzskatīja, ka viņš ir vairāk glema rokeris kā Glerijs Glitters. Uz skatuves Evanss reizēm aizvietoja grupas pirmais menedžeris — Deniss Lofins. Grupas nepatiku pret Evansu veicināja arī viņa nesaskaņas ar Lofinu.
Ar Džīna Pīrsona starpniecību tika panākta vienošanās ar Bonu Skotu, un viņš pievienojās grupai kā solists. Talkā nāca arī viņa draudzība ar Tedu Albertu no Albert Productions.

Ceļojums sākas

1974. gada septembrī Evansu nomaina pieredzējušais vokālists un Džordža Janga draugs Bons Skots. Gluži kā brāļi Jangi, arī Bons Skots bija dzimis Skotijā, bet bērnībā pārvācies uz Austrāliju. Grupa kopā ar Deivu Evansu bija ierakstījusi tikai vienu singlu, "Can I Sit Next To You, Girl" / "Rockin' in the Parlour". Vēlāk dziesma tika pārrakstīta un atkārtoti ierakstīta kopā ar Bonu Skotu kā "Can I Sit Next to You Girl" 7. dziesma albuma T.N.T. Austrālijas izdevumā, un 6. dziesma albuma High Voltage starptautiskajā izdevumā.