google/wiki40b huggingface dataset:
Staburags

Vēsture

Atsauces uz Staburagu saglabājušās latviešu tautas folklorā un to labi pazina arī Daugavas plostnieki. Sunākstes un Sēlpils luterāņu mācītājs Johans Kristiāns Stenders ap 1820. gadu pierakstīja 11 tautasdziesmas par Staburagu, ko viņam dziedājusi 103 gadus veca sieviete. 1846. gadā tās iespiestas Tērbatas Universitātes profesora Frīdriha Krūzes grāmatā vācu un latviešu valodā. 1850. gadā Jelgavā vāciski izdota Johana Kristiāna Stendera brošūra Der Stabburags. Kopš 1861. gada aprakstīti Staburaga nogruvumi, tomēr vietās, kur pāri plūda avota ūdens, avotkaļķu klints atkal atjaunojās. Frīdrihs Mālberģis 1869. gadā sarakstīja poēmu „Staburags un Liesma”. 1871. gadā „Baltijas Vēstnesī” iespiests plašs Zariņu Kārļa apcerējums „Staburadze Kurzemē”. 1875. gadā Auseklis uzrakstīja dzejoli „Staburadze”, bet 1895. gadā izdota Valda grāmata „Staburaga bērni”.
Pirmā pasaules kara kauju laikā 1915. gadā atlūza un nogāzās vēl viens Staburaga klints gabals. Pie kāpnēm uz Liepavotu kā dziesmas simbolu 1939. gadā uzstādīja tēlnieces Aleksandras Briedes radīto skulptūru „Daina”. Netālu no Staburaga bija uzcelta parka estrāde, kas arī tagad atrodas zem ūdens līmeņa, ar dolomīta akmeņiem bija apmūrēts gan Liepavots, gan Staburaga augša.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1947. gadā PSRS projektēšanas institūts „Hidroenergoprojekts” izstrādāja Daugavas izmantošanas komplekso programmu, kas paredzēja trīs nelielu Daugavas hidroelektrostaciju būvi pie Aizkraukles ar 8,4 m kritumu, pie Kokneses ar 21,4 m kritumu un pie Pļaviņām ar 16,7 m kritumu. Vēlāk projektēja divu spēkstaciju celšanu — Miemēnu HES ar 16 metru kritumu un Pļaviņu HES ar 24 metru kritumu. Šajā variantā uzplūdinājumi Staburagu neskartu.
Tomēr padomju varas iestādes lika projektu mainīt un 1955. gadā mazo HES projektus apvienoja un pieņēma lēmumu Daugavas kanjonā ar kritumu 40 m uzbūvēt vienu lielu HES, uzstādot 10 hidroagregātus ar kopējo jaudu 825 MW.
1958. gadā izvērsās pirms tam nepieredzēta diskusija par Pļaviņu HES celtniecības lietderību, tika piedāvāts tā sauktais Kursiša projekts, kas paredzēja apvedkanālu Daugavas kreisajā krastā, lai saglabātu Daugavas senleju. Pēc nacionālkomunistu sagrāves 1960. gada novembrī sākas hidroelektrostacijas celtniecības sagatavošanas darbi. No 1961. līdz 1965. gadam gandrīz katra Latvijas ģimene devās atvadīties no Staburaga. Pēc Staburaga appludināšanas 1966. gada decembrī Dainas skulptūra ūdenī stāvēja līdz ceļiem un brīžam līdz kaklam un 1973. gadā to uzstādīja augstāk krastā, kur to drīz apgāza. Vēlāk autores vadībā skulptūru salīmēja un novietoja drošākā vietā Siguldā. Bet otra Daina kā pirmās kopija tagad izgatavota no jauna un uzstādīta pie kāpnēm, kas kādreiz veda uz Liepavotu un dziesmu estrādi.

Leģenda

No Latvijas folkloras krātuvē atrodamajiem Staburagam veltīto teiku 82 variantiem izplatītākā versija vēsta par meiteni, kuras līgavainis bijis zvejnieks. Reiz, kad viņa kā allaž gaidījusi savu zvejnieku uz klinšu radzes, sacēlusies liela vētra un puisis noslīcis. Meitene, to redzēdama, palikusi raudam augstajā krastā, gauži sastingusi un pārvērtusies par akmens radzi, taču asaras nav rimušas tecēt.
Vanādijs

Izotopi

Ir zināmi divi stabili vanādija izotopi. Vanādijs-51 veido 99,750% no visa kopējā dabā sastopamā vanādija daudzuma. Atlikušos 0,250% veido vanādijs-50.

Izmantošana

Lielāko daļu no vanādija, aptuveni 80%, izmanto sakausējumos ar dzelzi vai kā piekausējumu tēraudam. Sakausējumi ar dzelzi tiek izmantoti dažādu mehānisku un tehnisku ierīču sastāvdaļu ražošanā, piemēram, no tā ražo kloķvārpstas, zobratus, asis un tā tālāk. Sajaukumā ar alumīniju, vanādijs tiek izmantots titāna sakausējumos, kurus pēc tam lieto, piemēram, gāzes strūklas dzinējos. Vanādija sakausējumi tiek izmantoti arī kodolreaktoros, jo tiem ir zema neitronu adsorbcijas spēja, kā arī tie nedeformējas augstās temperatūrās.

Vēsture

Vanādiju 1801. gadā atklāja spāņu—meksikāņu zinātnieks un dabas pētnieks Andress Manuels del Rio. Diemžēl franču ķīmiķi paziņoja, ka del Rio atklātais elements ir tikai "netīrs" hroms. Spāņu zinātnieks pieņēma franču zinātnieku apgalvojumu, un tādēļ arī pats uzskatīja, ka ir kaut ko sajaucis.
1831. gadā zviedru ķīmiķis Nilss Gabriels Sefstrēms elementu atklāja otrreiz. Viņš to nosauca skandināvu skaistuma dievietes Vanādisas vārdā. Līdz pat 1922. gadam nevarēja iegūt pilnībā tīru vanādiju. Līdz tam varēja iegūt tikai vielu, kuru veidoja aptuveni 99,3 līdz 99,8% vanādijs.
Dabas liegums

Dabas liegums ir aizsargājama dabas teritorija. Saskaņā ar Latvijas likumiem dabas liegums ir cilvēka darbības mazpārveidota vai dažādā pakāpē pārveidota dabas teritorija, kas ietver īpaši aizsargājamo savvaļas augu un dzīvnieku sugu dzīvotnes un īpaši aizsargājamos biotopus. Šajā teritorijā ir ierobežota vai aizliegta saimnieciskā darbība. Pasaulē parasti dabas liegumus vai tiem pielīdzināmas teritorijas veido, lai aizsargātu salīdzinoši nelielu teritoriju dabas kompleksus (pārsvarā mazākus par dabas rezervātiem) vai arī lai īpaši aizsargātu tikai kādu no dabas kompleksu veidojošajiem elementiem (botāniskie, zooloģiskie, ģeoloģiskie, hidrogrāfiskie u.c. liegumi).
Æ

Æ (æ) ir grafēma un ligatūra, kas sastāv no burtiem "a" un "e". Sākotnēji "Æ" bija divskanis, bet senangļu valodā un mūsdienu dāņu, norvēģu, islandiešu valodā šis netiek uzskatīts par ligatūru un ir patstāvīgs patskaņa burts ar savu vietu alfabētā. Šī ligatūra joprojām ir sastopama angļu un franču valodā drukātos tekstos, bet pēdējā laikā ir tendence lietot atsevišķus A un E. Mūsdienu angļu ortogrāfijā "Æ" netiek uzskatīts par atsevišķu burtu, bet kā viens no rakstības variantiem, kā, piemēram, vārda "enciklopēdija" rakstībā angliski: encyclopædia / encyclopaedia / encyclopedia. Šis burts ir cēlies no viduslaiku latīņu valodas, kur tā bija papildu ligatūra dažos vārdos, kā, piemēram, Æneas. Līdzīgi franču valodā tiek lietotas ligatūras "Œ" un "œ", kas vajadzības gadījumā var tikt aizstātas ar atsevišķajiem burtiem "o" un "e".
Deli

Vēsture

Deli vēsturiski tiek saukta par "septiņu impēriju galvaspilsētu".
Indijas tradīcija uzskata, ka Deli ir Mahābhāratā pieminētā Pāndavu galvaspilsēta Indraprasta (Indraprastha), tomēr pagaidām arheologi atraduši pastāvīgas apmetnes pēdas "tikai" no 300. gada p.m.ē. Maurju impērijas laika. No Guptas impērijas laikiem Deli saglabājusies slavenā Dzelzs kolonna.
1192. gadā afgāņu valdnieks Muhameds Gazni sakauj radžputu karaspēku, ieņem Deli un 1206. gadā tā kļūst par Deli sultanāta galvaspilsētu.
1526. gadā Babūrs ieņem Deli un tā kļūst par Mogolu impērijas galvaspilsētu. Mogolu slavenākais imperators Akbars pārceļ galvaspilsētu uz Āgru, tomēr imperators Šahs Džahans (1592—1666) liek celt jauno galvaspilsētu - Šahdžahanbādu (Shahjahanabad) pie Deli. Viena no jaunās pilsētas galvenajām celtnēm ir Sarkanais forts.
Deli nonāk Lielbritānijas kontrolē pēc 1857. gada Indijas sacelšanās, tomēr līdz 1911. gadam britu Indijas galvaspilsēta ir Kalkuta, kad par galvaspilsētu kļūst Deli.
Daļa no vecās pilsētas tiek nojaukta, lai izbūvētu eiropeisku Jauno Deli pēc angļu arhitekta Edvīna Lačensa (Edwin Lutyens) projekta.
1947. gadā Jaunā Deli kļūst par neatkarīgās Indijas galvaspilsētu. Uz Deli rajonu pārceļas tūkstošiem hindu un sikhu bēgļu no Pakistānas teritorijas. 1984. gadā, pēc premjerministres Indiras Gandijas nogalināšanas, pilsētā izceļas sikhu grautiņi. Bojā iet apmēram 5000 cilvēku.
Lauma

Lauma (lietuviešu: Laumė) baltu mitoloģijā ir zemes un dzemdību dieve. Vēlāk Lauma kļuvusi par ļaunu raganu, kas zog bērnus, cilvēkiem nes murgus un tos miegā žņaudz. Mitologi uzskata, ka viņas tēlā izmainītā veidā saglabājušās no debesīm uz zemi padzītās pērkona dieva sievas iezīmes.
Serīna Viljamsa

Karjera

Afroamerikāniete S. Viljamsa ir dzimusi Sagino, Mičiganas štatā, Ričarda Viljamsa un Orasenas Praisas ģimenē kā jaunākā no piecām pusmāsām un māsām. Bērnībā kopā ar ģimeni pārcēlusies uz Losandželosas priekšpilsētu Komptonu, kur piecu gadu vecumā sāka treniņu tenisā. Viņas abas ar māsu Venusu trenēja fanātiskais tēvs Ričards Viljamss. Kad Serīnai bija 9 gadi ģimene pārcēlās uz Floridu, kur māsas sāka trenēties tenisa akadēmijā. Vēlāk meiteņu trenēšanu atkal pārņēma tēvs un viņas jau agrā jaunībā rādīja lielisku spēli.
Pirmajā profesionāļu turnīrā S. Viljamsa piedalījās jau 1995. gadā, bet nākamajā sezonā starp profesionāļiem nespēlēja. Pirmo uzvaru profesionāļu turnīrā viņa guva 1999. gadā Parīzē, kur finālā pārspēja Amēliju Moresmo. Tai pašā gadā viņa pirmo reizi piedalījās Grand Slam turnīra finālā, ASV čempionātā pārspējot Martinu Hingisu. Interesanti, ka nākamie pieci uzvarētie Grand Slam vienspēļu fināli pēc kārtas bija pret māsu Venusu.
Kopumā S. Viljamsa ir uzvarējusi 23 Grand Slam turnīros vienspēlēs, kā arī 14 Grand Slam turnīros dubultspēlēs. Dubultspēlēs, kurās jau izsenis viņa spēlē kopā ar savu māsu Venusu Viljamsu, viņa izcīnīja zelta medaļu 2000., 2008. un 2012. gada olimpiskajās spēlēs. Tāpat izcīnīja uzvaru 2012. gada Londonas Olimpisko spēļu vienspēļu turnīrā. S. Viljamsai pieder vairāki profesionālā tenisa rekordi, tai skaitā viņa ar nopelnītiem vairāk kā 80 miljoniem ASV dolāru ir rekordiste pēc balvās saņemtās naudas apmēra. Tāpat viņa ir vienīgā no šobrīd aktīvajām tenisistēm, kas (dažādos gados) ir uzvarējusi visos četros Grand Slam turnīros gan vienspēlēs, gan dubultspēlēs.
2017. gada aprīlī uz laiku pārtrauca tenisa karjeru saistībā ar grūtniecību. 1. septembrī viņai piedzima meita. Pēc meitas piedzimšanas pirmo tenisa spēli S. Viljamsa aizvadīja 30. decembrī Abudabi, kur paraugspēlē zaudēja Latvijas tenisistei Aļonai Ostapenko. 2018. gadā Grand Slam apritē atgriezās ar Francijas atklāto čempionātu, bet abos nākamajos Grand Slam sasniedza finālu, Vimbldonā piekāpjoties Angelikai Kerberei, savukārt ASV čempionātā — Naomi Osakai. Finālu sasniedza arī 2019. gada Vimbldonas  čempionātā, kur zaudēja Simonai Halepai, tādējādi kļūstot par visu laiku visvecāko spēlēlētāju, kas sasniegusi Grand Slam turnīra finālu (37 gadi un 290 dienas, līdzšinējais rekords piederēja Martinai Navrātilovai).
9. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Virzienā Abrenes iela — Mežaparks autobusi kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Merķeļa iela, Brīvības bulvāris, Brīvības iela, Cēsu iela, Mēness iela, Miera iela, Klusā iela, Brasas tilts, Gaujas iela, Čiekurkalna 1. līnija, Viskaļu iela, Ezermalas iela un Meža prospekts.
Virzienā Mežaparks — Abrenes iela autobusi kursē pa šādām ielām: Meža prospekts, Ezermalas iela, Viskaļu iela, Čiekurkalna 2. līnija, Gustava Zemgala gatve, Gaujas iela, [Brasas tilts|Brasas tilts]], Miera iela, Tallinas iela, Cēsu iela, Brīvības iela, Brīvības bulvāris, Raiņa bulvāris, Marijas iela, Satekles iela, Dzirnavu iela, Abrenes iela un Skrindu iela. Autobuss nepietur šādās pieturvietās: Inženieru iela.

Vēsture

2010. gada 1. jūnijā 9. autobusa maršruts tika pagarināts no Saules dārza līdz Mežaparkam, kā arī virzienā uz Abrenes ielu posmā starp pieturvietām "Stacijas laukums" un "Abrenes iela" tika mainīts maršruts.
2008. gadā pieturvieta "Sudrabu Edžus iela" kļūdas pēc tika nosaukta par "Sudraba Edzus iela", bet vēlāk pārdēvēta pareizajā vārdā.
Līdz 2010. gada 1. jūnijam 9. autobusu maršruta kopējais garums bija 24,521 km. Virziena Abrenes iela — Saules dārzs kopējais garums bija 12,084 km, bet virziena Saules dārzs — Abrenes iela kopējais garums bija 12,437 km.

Maršruts

Virzienā Abrenes iela — Saules dārzs autobusi kursēja pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Merķeļa iela, Brīvības bulvāris, Brīvības iela, Cēsu iela, Mēness iela, Miera iela, Klusā iela, Brasas tilts, Gaujas iela, Čiekurkalna 1. līnija, Viskaļu iela un Ezermalas iela.
Virzienā Saules dārzs — Abrenes iela autobusi kursēja pa šādām ielām: Meža prospekts, Ezermalas iela, Viskaļu iela, Čiekurkalna 2. līnija, Gustava Zemgala gatve, Gaujas iela, Brasas tilts, Miera iela, Tallinas iela, Cēsu iela, Brīvības iela, Brīvības bulvāris, Raiņa bulvāris, Marijas iela, Satekles iela, Lāčplēša iela un Rūsiņa iela.
Dainis Ģēģers

Dzīvesgājums

Dzimis 1946. gada 1. martā Sabilē Pētera un Marijas Ģēģeru ģimenē. Mācījās Kandavas lauksaimniecības tehnikumā (1960-1965). Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā (1965-1973), līdztekus strādāja par tehnikas inspektoru un vecāko inženieri kontrolieri.
1970. gadā Dainis Ģēģers kļuva par „Lauktehnikas” galveno inženieri, tad par pārvaldnieku, viņa vadībā „Lauktehnika” strauji attīstījās. Notika vērienīga celtniecība, ražošanas pilnveidošanās, balstoties uz zinātniski – tehniskiem sasniegumiem.
Neklātienē turpināja mācības RPI aspirantūrā, veica zinātniskus pētījumus, papildinājās PSRS Lauksaimniecības mašīnu remonta institūtā (1976-1981), aizstāvēja disertāciju par mašīnu un traktoru detaļu mazgāšanas – attīrīšanas kvalitātes un efektivitātes paaugstināšanu un ieguva tehnisko zinātņu kandidāta nosaukumu.
Darbu vadīja Maskavas Vissavienības nozares zinātniski pētnieciskais institūts (GOSNITI) un Minskas zinātniski pētnieciskais institūts.
1985. gadā viņu iecēla par Latvijas PSR Agrorūpniecības komitejas priekšsēdētāja vietnieku, 1988. gadā par pirmo vietnieku. 1988. gadā ievēlēts arī par Rīgas Politehniskā institūta mācībspēku.

Politiskā darbība

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas viņu 1990. gadā iecēla par Latvijas Lauksaimniecības ministru. Barikāžu laikā kopā ar satiksmes ministru Jāni Janovski sācis organizēt lauksaimniecības smagās tehnikas pārvietošanos uz Rīgu.
1992. gadā viņš atbalstīja SIA "Lata International" izveidi ārvalstu kredītu apsaimniekošanai, kas pēc diviem gadiem tika atzīta par maksātnespējīgu un tās kredīti tika atmaksāti no valsts līdzekļiem. 1993. gada maijā Augstākā Padome ministram izteica neuzticību un viņš amatu zaudēja. Bijušais ministrs Dainis Ģēģers tika apsūdzēts par dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu. 
1993. gadā kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Tautas frontes saraksta, taču netika ievēlēts. 
Rīgas pilsētas Centra rajona tiesa 1999. gadā D. Ģēģeru atzina par nevainīgu, gan apelācijas, gan kasācijas instances tiesa spriedumu atstāja negrozītu daļā par viņa attaisnošanu. 2005. gadā stājās spēkā galīgais spriedums, ar kuru viņš tika atzīts par nevainīgu.
2007. gadā Dainis Ģēģers Rīgas apgabaltiesā iesniedza prasības pieteikumu pret Latvijas Republikas Tieslietu ministriju par morālā kaitējuma atlīdzināšanu 500 000 latu apmērā. Rīgas apgabaltiesa 2008. gadā Ģēģera prasību apmierināja daļēji un piedzina 80 tūkstošus latu kompensāciju. Spriedumu Augstākajā tiesā pārsūdzēja gan Ģēģers, gan Tieslietu ministrija. Augstākā tiesa daļēji apmierināja Ģēģera prasību, prasītā pusmiljona latu vietā piedzenot 10 tūkstošus latu.
Nadruva

Nadruva (latīņu: Nadrowia) jeb Nadrava (vācu: Nadrauen) bija viena no senprūšu zemēm, kas atradās Prēgeles (Pregoļjas) upes augštecē, robežojās ar Sembas un Notangas (rietumos), Bārtas (dienvidos), Skalvas (ziemeļos) un Sudavas (austrumos) zemēm.
Nadruvas teritorijas pamatdaļā mūsdienās ir Kaļiņingradas apgabala Gusevas, Čerņahovskas un Ozjorskas rajoni.
Nekustamā īpašuma nodoklis Latvijā

Nekustamā īpašuma nodokļa likme ir

1) 1,5% no nekustamā īpašuma kadastrālās vērtības:
a) zemei;
b) ēkām vai to daļām;
c) inženierbūvēm.
2) vienģimenes un divģimeņu dzīvojamām mājām, daudzdzīvokļu mājām (to daļām) neatkarīgi no tā, vai tās ir vai nav sadalītas dzīvokļu īpašumos, nedzīvojamo ēku daļām, kuru funkcionālā izmantošana ir dzīvošana un kuras (kuru daļas) netiek izmantotas saimnieciskās darbības veikšanai:
a) 0,2% no kadastrālās vērtības, kas nepārsniedz 56 915 eiro,
b) 0,4% no kadastrālās vērtības daļas, kas pārsniedz 56 915 eiro, bet nepārsniedz 106 715 eiro,
c) 0,6% no kadastrālās vērtības daļas, kas pārsniedz 106 715 eiro.

Nekustamā īpašuma nodokļa maksātāji

Nekustamā īpašuma nodokli maksā Latvijas vai ārvalstu fiziskās un juridiskās personas un uz līguma vai citādas vienošanās pamata izveidotas šādu personu grupas vai to pārstāvji, kuru īpašumā ir nekustamais īpašums.
Elektronika

Linearitāte

Lineāras shēmas izejas signāls ir proporcionāls ieejas signālam. Nelineārās shēmās izejas signāls neatspoguļo ieejas signālu.
Izšķir divu veidu elektroniskas shēmas. Analogā elektronika apstrādā nepārtrauktus signālus. Ciparu jeb diskrētās shēmas apstrādā binārus signālus, t.i. tādus, kuriem ir tikai divas vērtības. Elektroniskās shēmas izveido no elektronikas komponentēm.

Elektroniskās komponentes

Elektroniskās komponentes ir detaļas, no kurām saslēdz shēmas. Šādas detaļas var būt mikroshēmas, rezistori, kondensatori, pagātnē arī radiolampas utt. Komponentes pašas var būt shēmas un sastāvēt no daudzām elektronierīcēm, piemēram mikroshēmas var saturēt tūkstošiem tranzistoru. Elektroniskās komponentes iedala aktīvajās un pasīvajās.

Konstruktīvais izpildījums

Sākotnēji elektroniskas iekārtas veidoja, komponentes nostiprinot uz koka vai metāla šasijas un izvadus savienojot ar vadiem. Mūsdienās elektroniku visbiežāk noformē uz iespiestajām platēm. Elektriskā kontakta nodrošināšanai lieto satīšanu, lodēšanu, metināšanu, presēšanu.

Drošums

Drošumu raksturo ar parametru atteiču intensitāte. Atteiču intensitāte elektronikai ir daudzkārt zemāka nekā jebkurai mehāniskai sistēmai, turklāt tā nav tieši atkarīga no ekspluatācijas intensitātes. Īpaši atbildīgām elektroniskām sistēmām, piemēram sakaros, drošuma paaugstināšanai pielieto dublēšanu , slodzes sadali.
Voldemārs Veiss

Dzīvesgājums

Dzimis Rīgā. 1918. gadā pabeidza Rīgas pilsētas reālskolu.
1918. gada 26. decembrī brīvprātīgi iestājas Latvijas Pagaidu valdības Atsevišķajā studentu rotā. No 1919. gada maijā paaugstināts par leitnantu. Augustā kļuva par Lejasciema komandantu. Vēlāk rotas komandieris Latgales Partizānu pulkā. 1920. gada martā ieguva virsleitnanta pakāpi.
1922. gadā pabeidza virsnieku kursus. Pēc tam dienēja 3. Latgales kājnieku divīzijas 7. Siguldas kājnieku pulkā. 1931. gadā pārcelts uz Latvijas armijas štābu, kur sākumā bija Operatīvās daļas Statistikas nodaļas priekšnieka palīgs. No jūlija Latvijas armijas komandiera adjutants. 1934. gadā paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. Latvijas armijas Mobilizācijas organizācijas nodaļas priekšnieks no 1936. gada. 1937. gadā pabeidza Augstāko Karaskolu. No 1937. līdz 1938. gadam komandēja bataljonu 1. Kurzemes kājnieku divīzijas 3. Jelgavas kājnieku pulkā. Latvijas armijas mobilizācijas nodaļas priekšnieks no 1938. gada. 1939. gadā kļuva par Latvijas militāro atašeju Igaunijā un Somijā, bet no 1940. gada janvāra tikai Igaunijā. Augustā atlaists no šī amata, bet oktobrī atvaļināts no Latvijas armijas. Apmetās Valgundes pagastā, bet 1941. gada martā atgriezās Rīgā.

Otrajā pasaules karā

Pēc Otrā pasaules kara sākuma austrumu virzienā uzsāk aktīvas darbības. Vasarā iecelts par Latvijas Pašaizsardzības komandantūru komandieri (līdz augustam). Pašaizsardzības komandantūras bez citiem uzdevumiem veica arī ebreju un padomju aktīvistu represēšanu, sevišķi Latvijas novados. No jūlija līdz decembrim bija arī Rīgas kārtības palīgpolicijas priekšnieks. No decembra Latviešu pašpārvaldes iekšlietu ģenerāldirektora vietnieks, iekšējās drošības direktors. 281. Abrenes policijas bataljona komandieris no 1943. gada janvāra līdz tā izformēšanai 9. aprīlī, bet vēlāk bija 19. ieroču SS grenadieru divīzijas 42. grenadieru pulka komandieris, no 1943. gada oktobra vidus brigādes kājnieku priekšnieks. Augustā paaugstināts par leģiona štandartenfīreru (pulkvedi). 1944. gada 9. februārī apbalvots ar Bruņinieka krustu.
Martā ievainots no granātas sprādziena Volhovas frontē. Evakuēts uz Rīgu, kur 1944. gada. 17. aprīlī miris. Izvadīts ar lielu godu un apglabāts Rīgas Brāļu kapos. Nākamā gada maijā viņa vārdā nosauca 19. ieroču SS grenadieru divīzijas 42. grenadieru pulku.
Istras baznīca

Vēsture

Pamati jaunās mūra baznīcas būvei tika likti Vecslabadā 1933. gadā. Tos 1933. gada 27. augustā iesvētīja toreizējais Ludzas draudzes dekāns, vēlākos gados bīskaps Antonijs Urbšs. Dievnams tika celts pēc Istras iedzīvotāja I. Pavlova projekta, kam palīdzēja topošais arhitekts, students Boļeslavs Skribāns, kurš arī dzīvoja Istrā. Bieži mainoties priesteriem, baznīcas celtniecības darbi ieilga, 1939. gadā bija tikai uzcelti mūri un daļēji uzlikts jumts. 1940. gada pirmajā svētdienā dievnamu konsekrēja toreizējais bīskaps Boļeslavs Sloskāns Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas godam. Mainoties valsts iekārtai, 1950. gados padomju varas funkcionāri dievnamu baznīcai atņēma. Atpakaļ dievnamu baznīca atguva, sākoties Atmodai.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Rinalds Broks. Istras draudze nodibinājās līdz ar baznīcas celšanas sākumu 1933. gadā. Svētās Mises tiek svinētas svētdienās.

Tehniska informācija

Istras baznīca ir mūra krustveida celtne ar skārda jumtu, 26 metrus gara un 16 metrus plata.
Zinaīda Lazda

Biogrāfija

Dzimusi Vecpiebalgas pagasta Leimaņu muižas "Tanuļos" lauksaimnieku ģimenē (tagad Kaives pagastā).
Izglītību ieguvusi Ērgļu pareizticīgo skolā, Ērgļu draudzes skolā, laikā no 1919. līdz 1923. gadam — Rīgas Natālijas Draudziņas ģimnāzijā. Pēc tam laikā no 1923. līdz 1932. gadam studējusi Latvijas Universitātes Baltu filoloģijas nodaļā. 
Laikā no 1927. līdz 1944. gadam strādājusi Natālijas Draudziņas ģimnāzijā par skolotāju, pasniegusi latviešu valodu un literatūru. 1944. gada oktobrī emigrējusi uz Vāciju, kur strādājusi Fišbahas bēgļu nometnes ģimnāzijā. 1950. gadā pārcēlusies uz dzīvi ASV, šeit nodarbojusies kā mājkalpotāja un slimnieku apkopēja.
Lazdas pirmā publikācija bija dzejolis "Bērza lapa", kas tika publicēts laikrakstā "Students" 1924. gada 10. oktobrī, dzejoli parakstījusi kā Z. Rakstvede. Izdevusi vairākus dzejoļu krājumus.
Rakstniece mirusi ar ļaundabīgo Hodžkina slimību, viņas pelnu urna 1958. gada 14. jūnijā tikusi nogremdēta Baltijas jūrā.
Laikā no 1960. līdz 1994. gadam tikusi pasniegta Lazdas balva par mākslinieciski spilgtu dzejoļu krājumiem, tā galvenokārt tikusi pasniegta ārzemēs dzīvojošajiem latviešiem.
Tipiskie jūrasgrunduļi

Latvijā un Baltijas jūrā

Latvijā sastopama viena tipisko jūrasgrunduļu ģints zivju suga — melnais jūrasgrundulis (Gobius niger). Sastopams galvenokārt Baltijas jūras rietumdaļā, bet novērots līdz Helsinkiem un Botnijas līcim. Jūras austrumdaļā melnais jūrasgrundulis kopumā ir ļoti rets ieceļotājs. Latvijas piekrastē konstatēts dažas reizes.

Kopīgās īpašības

Tipiskie jūrasgrunduļi ir nelieli vai vidēji lieli jūrasgrunduļi ar iegarenu, druknu, no sāniem nedaudz saplacinātu ķermeni. Mazākais ģintī ir Salamansas jūrasgrundulis (Gobius salamansa), kura ķermeņa garums nepārsniedz 3,5 cm. Lielākais — Madagaskaras jūrasgrundulis (Gobius hypselosoma), kurš var sasniegt 25 cm garumu. Tipisko jūrasgrunduļu ķermeni sedz galvenokārt cikloīdas zvīņas, ieskaitot pakausi un reizēm arī vaigu vākus, sānus sedz ktenoīdas zvīņas. Sānu līnijā 30—65 zvīņas. Uz muguras divas spuras. Krūšu spurām 2—3 stari vairak vai mazāk ārpus membrānas. Vēdera spuras saaugušas kopā, veidojot piltuvveida piesūcekni.
Īstenais valsts padomnieks

Īstenais valsts padomnieks (krievu: действи́тельный ста́тский сове́тник) bija Krievijas impērijas IV kategorijas civildienesta pakāpe no 1724. līdz 1917. gadam, kas atbilda ģenerālmajora pakāpei armijā, un deva pārmantojamu piederību muižnieku kārtai un uzrunu "Jūsu Ekselence" (Ваше Превосходительство). 
Lai saņemtu šo pakāpi, bija jānostrādā valsts civildienestā 10 gadus valsts padomnieka (V) pakāpē.
TeleTrade

Vēsture

TeleTrade Group ir dibināta 1994. gadā Krievijā.
Kompānijai ir atvērusi virkni biroju un 2012. gadā dibinājusi TeleTrade Europe (TeleTrade-DJ International Consulting Ltd), kā Kipras ieguldījumu firmu (CIF). TeleTrade-DJ International Consulting Ltd ir licencēta un to regulē Kipras vērtspapīru un biržu komisija (CySEC), savu darbību kompānija veic saskaņā ar Eiropas Savienības Finanšu instrumentu tirgu direktīvu (MiFID). Tāpat kompānija ir Varšavas fondu biržas biedrs.
TeleTrade Group ir vairāk kā 200 biroju 30 pasaules valstīs, taču tās darbības galvenais virziens ir Krievija un Eiropa.