google/wiki40b huggingface dataset:
Rīgas Skolēnu pils

Vēsture

1941. gadā Rīgas pils ziemeļu daļā tika izveidota Latvijas PSR Pionieru pils. Darbības pirmsākumos tā bija republikāniskas pakļautības iestāde. 1952. gadā Latvijas PSR Pionieru pils tika nodota Rīgas pilsētas Darbaļaužu deputātu padomes Izpildu komitejai un pārdēvēta par Rīgas Pionieru pili.
1986. gadā Rīgas Pionieru pils izmainīja nosaukumu uz "Rīgas pionieru un skolēnu pils".
1991. gada 1. decembrī Rīgas pionieru un skolēnu pils kļuva par bērnu un jauniešu brīvā laika centru "Rīgas Skolēnu pils", saīsināti — RSP.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Rīgas pili bija nepieciešams izmantot Latvijas Valsts prezidenta vajadzībām. 1994. gada 30. septembrī Bērnu un jauniešu centra ”Rīgas Skolēnu pils” rīcībā tika nodota trīsstāvu ēka Krišjāņa Barona ielā 99. Nams ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis. Tas būvēts 1880. gadā eklektisma stilā. Šai ēkā no 1894. gada līdz Pirmajam pasaules karam atradās Pareizticīgo garīgais seminārs, bet no 1919. līdz 1940. gadam — Latvijas Kara skola.
Šai ēkā atrodas ne tikai pulciņu un kolektīvu nodarbību telpas, bet arī Rīgas Skolu muzejs, kā arī Rīgas Interešu izglītības metodiskais centrs.
2016. gadā Rīgas Skolēnu pils atzīmēja savas pastāvēšanas 75 gadu jubileju.

Pulciņi un kolektīvi

Rīgas Skolēnu pilī ir vairāk nekā 60 dažādu pulciņu un kolektīvu. Tajos darbojas ap 3800 bērnu un jauniešu vecumā no 3 līdz 25 gadiem.
Daudzi Rīgas Skolēnu pils kolektīvi pastāv jau vairākus gadu desmitus, piemēram, teātris "Zīļuks" (dibināts kā Pionieru teātris 1962. gadā), kamerkoris "Tonika" (dibināts 1966. gadā), Tautas deju ansamblis "Uguntiņa" (dibināts 1948. gadā). No pazīstamākajiem RSP kolektīviem var minēt sarīkojumu deju studiju "Dzintarjūra", koklētāju ansambli "Austriņa", korus "Rīga" un "ACCOLADA", kā arī Multiplikācijas studiju.

Tradīcijas

Rīgas Skolēnu pils muzikālie kolektīvi piedalās Skolu jaunatnes Dziesmu un deju svētkos, Rīgas svētkos, Mākslas dienās un dažādos citos pasākumos.
Kopš 2003. gada Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā katru gadu maija pēdējā svētdienā notiek RSP pasākums "Es atnācu dižoties, nāciet, tautas, skatīties!” Šai dienā muzeja sētās var iepazīties ar Pils pulciņu un kolektīvu darbu, aplūkot izstādes, bet uz muzeja estrādes notiek priekšnesumi. Pasākuma apmeklētāji var arī piedalīties dažādās atrakcijās, spēlēs, viktorīnās, sacensībās.
Aizsarggrāvis

Aizsarggrāvis — dziļš, plats grāvis ap kādu ēku vai apmetni, paredzēts aizsardzībai. Grāvis parasti ir pildīts ar ūdeni.

Vēsturiskais lietojums

Aizsarggrāvji tradicionāli tika veidoti ap pilīm un cietokšņiem kā aizsardzības sistēmas daļa. Tie atradās ārpus nocietinājuma mūriem un kalpoja par pirmo aizsardzības līniju. Aizsarggrāvji traucēja cietokšņa mūriem piekļūt ar aplenkuma ieročiem, piemēram, aplenkuma torņiem vai tarāniem. Zem cietokšņa mūra nevarēja arī parakties vai novietot zem tā sprāgstvielas. Iekļūšanu cietoksnī nodrošināja ar paceļama tilta palīdzību.

Mūsdienu pielietojums

Aizsarggrāvja kā militāras nocietinājuma būves nozīme mūsdienās ir mazinājusies. Tomēr, atsevišķos gadījumos tas joprojām var kalpot aizsardzībai, piemēram, pret tankiem vai bruņumašīnām.

Ēku drošība

Aizsarggrāvis kalpo par diezgan efektīvu aizsardzību atsevišķu ēku vai teritoriju nodrošināšanai pret nevēlamiem apmeklētājiem. Piemēram, ap Catawba atomelektrostaciju tika izveidots betona aizsarggrāvis ar ūdeni pēc teroristu uzbrukuma ASV.

Dzīvnieku norobežojums

Modernos zoodārzos atsevišķu dzīvnieku norobežošanai izmanto nevis metāla restes, bet aizsarggrāvjus kopā ar citiem drošības elementiem.
Anglijas ainavu arhitektūrā, dārzu vai parku norobežošanai, izmanto ha-ha veida norobežojumu, kur grāvja dibenā atrodas žogs. Novērotājam no malas šāds norobežojums nav redzams.

Nacionālā drošība

2004. gadā Izraēlas armija plānoja uzbūvēt 2,5 jūdzes garu un 15-25 m dziļu aizsarggrāvi gar Gazas joslas dienvidu robežu. Ar grāvi bija plānots novērst tuneļu rakšanu no Ēģiptes teritorijas uz pierobežas pilsētu Rafahu.

Migrācijas kontrole

2008. gadā Arizonā Jumas pilsētas vadītāji plānoja izrakt 2 jūdzes garu aizsarggrāvi, lai pasargātu pilsētu no imigrantiem, kuri ierodas no Meksikas.
Gērijs Frensione

Biogrāfija

Frensione ieguvis bakalaura grādu filosofijā Ročesteras universitātē. Pēc tam maģistrantūrā studējis Lielbritānijā un doktora grādu ieguvis Virdžīnijas universitātē, kur strādājis arī par redaktoru žurnālā Virginia Law Review. Pēc grāda iegūšanas strādājis ASV Apelācijas tiesā un Augstākajā tiesā.
1984. gadā sācis strādāt Pensilvānijas universitātē un 1985. gadā kļuva par pirmo akadēmiķi, kas sācis pasniegt arī dzīvnieku tiesību teoriju. Kopš 1989. gada Ratgersa universitātē pasniedz dažādus kursus saistībā ar cilvēktiesībām un dzīvnieku tiesību teoriju kā arī krimināltiesības un tiesību filosofiju.

Dzīvnieku kā īpašuma statuss

Savā pirmajā grāmatā "Dzīvnieki, īpašums un likums" (Animals, Property, and the Law (1995.)) Frensione norāda, ka tā kā dzīvnieki ir cilvēku īpašums, tad likumi, kuriem vajadzētu nodrošināt humānu izturēšanos un nevajadzīgu ciešanu novēršanu, nenodrošina dzīvnieku interešu pienācīgu aizsardzību. Lielākoties šie likumi un noteikumi nosaka tikai tādu izturēšanos, kas nepieciešama, lai dzīvniekus varētu produktīvi izmantot. Dzīvnieku vērtība tiek noteikta kā preces vērtība un to interesēm nav morālas nozīmības. Frensione apgalvo, ka kaut arī pastāv dzīvnieku aizsardzības likumi, mēs dzīvniekus izmantojam tādos veidos, kas tiktu uzskatīti par spīdzināšanu, ja kāds tā izturētos pret cilvēkiem. Visbeidzot, viņš norāda, ka mēs varētu dzīvniekiem nodrošināt lielāku aizsardzību, pat ja tie joprojām būtu mūsu īpašums, taču kamēr vien cilvēki saskata kādu ekonomisku labumu to izmantošanā dažādi juridiskie, sociālie un ekonomiskie apstākļi kavē dzīvnieku interešu ievērošanu.

Justspēja kā būtiskais kritētijs

Grāmatā "Ievads dzīvnieku tiesībās: tavu bērnu vai suni?" (Introduction to Animal Rights: Your Child or the Dog? (2000.)) Frensione raksta, ka abolicionisma teorijai nav būtiski, kādas kognitīvas jeb prāta spējas dzīvniekiem piemīt. Lai dzīvnieka intereses uzskatītu par morāli vērā ņemamām un, lai atzītu, ka tiem ir pamattiesības nebūt par kāda īpašumu, pietiek ar to, ka dzīvnieks spēj just. Viņš noraida uzskatu, ka dzīvniekiem būtu jāpiemīt kādām cilvēkiem raksturīgām īpašibām, piemēram, reflektējošai pašapziņai, valodai vai spējai būt autonomam, lai tos nedrīkstētu uzskatīt par īpašumu. Frensione atvasina šīs tiesības no vienlīdzības principa un norāda, ka uz dzīvniekiem šo principu nevarēs attiecināt, kamēr tie būs kāda īpašums, jo īpašnieka intereses praktiski vienmēr tiek uzskatītas par svarīgākām.
Aprakstot cilvēku izturēšanos pret dzīvniekiem, Frensione lieto "morālās šizofrēnijas" jēdzienu. No vienas puses - mēs sakām, ka uztveram dzīvnieku intereses nopietni. Viņš atzīmē, ka daudzi cilvēki dzīvo kopā ar kompanjoniem - kaķiem vai suņiem, kas tiek uztverti kā personības un ģimenes locekļi, kuru vērtība nav izsakāma naudā. Taču no otras puses - tā kā dzīvnieki tiek uzskatīti par īpašumu, tie joprojām ir lietas, kuru vērtība ir atkarīga no īpašnieka un kuru intereses nereti tiek ievērotas tikai tiktāl, cik tas īpašniekam ir izdevīgi. Pēc Frensiones domām, ja gribam, lai dzīvnieku intereses tiek uztvertas nopietni, mēs nedrīkstam tos izmantot kā savu īpašumu.
Atrasts Amerikā

Filmas komanda

Režisors: Sandris Jūra. Operatori: Sandris Jūra, Viesturs Koziols. Montāžas režisore: Gunta Ikere. Žurnāliste: Gundega Bičevska. Mūzika: Z-Scars, Jānis Zaneribs. Producenti: Ilona Bičevska, Viesturs Koziols.
Jānis Miķelsons

Dzīves gājums

Dzimis 1888. gada 22. oktobrī Umurgas pagasta "Riekavās" zemnieka ģimenē. Mācījās Breģu pagastskolā, Sārmes ministrijas skolā, Limbažu pilsētas skolā (1906). Pēc apriņķa skolotāja eksāmenu nokārtošanas Pleskavas ģimnāzijā (1908) strādāja Umurgas draudzes skolā, Ļidas zēnu proģimnāzijā un Verhņedņeprovskas pilsētas zēnu skolā Ukrainā. 1913. gadā kā eksterns nokārtoja ģimnāzijas abitūrijas eksāmenus Rīgas mācību apgabala kuratorijā un uzsāka medicīnas studijas Tērbatas universitātē. Pirmā pasaules kara laikā 1917. gadā J. Miķelsonu iesauca karadienestā, bija kara ārsts, 1918. gadā Tomskas universitātē ieguva ārsta diplomu. Strādāja Tomskas guberņas zemstē, vadīja Gorodkas slimnīcu, pēc tam bija profesora M. Ļeparska asistents Tomskas universitātes hospitālās terapijas klīnikā (1919-1921).
1921. gadā atgriezās Latvijā, strādāja par Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesora Vasilija Kļimenko asistentu. 1925. gadā aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju "Par dažām tuberkulozes serodiagnostikas metodēm", tika ievēlēts par privātdocentu. 1928. gadā viņš kļuva par LU Hospitālās katedras un klīnikas vadītāju Rīgas pilsētas 2. slimnīcā, 1930. gadā par docentu, 1932. gadā par profesoru, bija Kārļa Ulmaņa personiskais ārsts. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā J. Miķelsonu iecēla par LU Medicīnas fakultātes prodekānu.
Pēc Otrā pasaules kara vadīja LVU Iekšķīgo slimību diagnostikas un propedeitikas katedru Rīgas pilsētas 1. slimnīcā, bija LPSR ZA Bioloģijas un eksperimentālās medicīnas institūta zinātniskais līdzstrādnieks, veica Baldones, Ķemeru, Valmieras un Siguldas minerālūdens dziedniecisko īpašību izpēti. LPSR Terapeitu zinātniskās biedrības priekšsēdētājs. Miris 1952. gada 22. novembrī, apglabāts Umurgas kapos.
Hantimansijska

Sports

Pilsētā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Hantimansijskas "Jugra". Klubs dibināts vien 2006. gadā, kopš 2008. gada tas spēlē Arena Ugra hallē. Sākot ar 2011.—2012. gada sezonu komanda no Hantimansijskas spēlēs arī Krievijas Jaunatnes hokeja līgā. Pilsētā atrodas arī biatlona komplekss, kas regulāri uzņem Pasaules kausa posmus. 2003. un 2011. gadā pilsētā norisinājās Pasaules čempionāts biatlonā.
Frakcionētā destilācija

Frakcionētā destilācija ir vienkāršas destilācijas paveids šķidra daudzkomponentu maisījuma sadalīšanai vairākās atšķirīga sastāva daļās jeb frakcijās. Pamatojas uz zemākā temperatūrā virstošu vielu ātrāku iztvaikošanu un kondensēšanos, kamēr augstākā temperatūrā virstošas vielas kondensējas vēlāk. Frakcionēti destilējot, produktus savāc vairākos uztveršanas traukos noteiktos laika vai temperatūras intervālos.
To izmanto vielu maisījuma sadalīšanai (frakcionēšanai), ja vielu viršanas temperatūru starpība ir mazāka par 80 °C. To var pielietot gan parastā, gan pazeminātā spiedienā.
Destilāciju ar deflegmāciju lieto labākai frakciju atdalīšanai, izmantojot deflegmatorus jeb virsmas kondensatorus. Deflegmatorā sākumā kondensējas grūtāk gaistošais šķidruma komponents, kamēr tvaiks, kas plūst uz augšu pa deflegmatoru, bagātinās ar vieglāk gaistošo komponentu. Deflegmators pagarina tvaiku ceļu.
Zhongxing 2A

Lidojuma gaita

Zhongxing 2A tika palaists 2012. gada 26. maijā 15:56:04 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 3B/E no Sjičanas pavadoņu palaišanas centra.
Šizofāzija

Šizofāzija ir tāds runāšanas veids, starp kura sastāvdaļām nav noteikta sakara, noteiktas secības. Teikuma struktūra paliek pareiza, bet saturs neko neizsaka. Tam klāt var būt lietoti neoloģismi, paraloģismi, eholālija. Šo terminu pirmais sāka pielietot vācu psihiatrs Emīls Krēpelins (Emil Kraepelin) 1913. gadā. Šizofāzija ir garīgo traucējumu simptoms, tam blakus var izpausties arī nespēja normāli rakstīt — paragrāfija, disgrāfija. Tā ir raksturīga vairākām garīgām slimībām un atspoguļo domāšanas procesa patoloģiju.
Šefīlda

Vēsture

1296. gadā mūsdienu Šefīldas vietā nodibinājās tirgus. 14. gadsimtā tā bija pazīstama nažu izgatavošanas vietā un to pieminējis Džefrijs Čosers savos Kenterberijas stāstos. Ap 1600. gadu Šefīlda kļuva par galveno Anglijas nažu izgatavošanas centru.
No 1570. gada līdz 1584. gadam Šefīldā ieslodzījumu pavadīja Marija Stjuarte.
Līdz ar rūpniecisko revolūciju Šefīlda strauji auga un kļuva par lielu tēraudražošanas centru. 1832. gadā holēras epidēmijā gāja bojā 402 cilvēki. 1864. gadā, ūdenim pārraujot dambi, izcēlās plūdi, kuros gāja bojā 270 cilvēki.
1893. gadā Šefīldai beidzot tika piešķirtas pilsētas tiesības.
Strauji attīstoties, pilsētas infrastruktūrai netika pievērsta vajadzīgā uzmanība, tāpēc Džordžs Orvels 1937. gadā rakstīja, ka Šefīlda esot Vecās pasaules neglītākā pilsēta.
Tā kā Šefīlda bija Anglijas militārās rūpniecības centrs, 2.pasaules karā to bombardēja vācu aviācija. Vissmagākie uzlidojumi notika 1940. gada 12. un 15. decembrī (tā sauktais Sheffield Blitz).
20. gadsimta 80. gados lielāko daļu no tēraudlietuvēm un ogļu raktuvēm Šefīldā slēdza.
Vemšana

Norise

Vemšanas brīdī krampjaini saraujas kuņģa vārtnieka slēdzējmuskulis un noslēdzas izeja no kuņģa uz tievo zarnu. Vienlaikus rodas t.s. kuņģa antiperistaltika - pretstatā normālām peristaltikas kustībām vispirms saraujas muskuļi, kas atrodas tuvāk kuņģa izejai, un pēc tam barības vadam tuvāk esošie muskuļi. Tādējādi kuņģa saturs tiek izvadīts ārā pa barības vadu. Vemšanas brīdī spēcīgi saraujas arī vēdera priekšējās sienas muskuļi, kas spiež uz kuņģi un palīdz to iztukšot.

Vemšanas izraisītāji

Vemšanu var izraisīt, arī kairinot t.s. vemšanas zonas (mēles sakni, mīkstās aukslējas, rīkles mugurējo sienu). 
Vemšanas cēlonis var būt dažādas kuņģa un zarnu slimības. Dažu barības vada slimību gadījumā (barības vada sašaurinājums, divertikuls u.c.) vemšana sākas tūlīt pēc ēšanas. Ja ir gastrīts (akūts vai hronisks) un kuņģa čūla, vemšana parasti sākas 1 1,5 — 2 stundas pēc ēšanas (t. i., gremošanas kulminācijas laikā). Divpadsmtpirkstu zarnas čūlas gadījumā vemšana parasti sākas 1 — l,5 stundas pēc ēšanas, vēmekļi ir šķidri, ar skābu garšu. Ja sašaurināta divpadsmitpirkstu zarna vai kuņģa izejasdaļa, var atvemt barību, kas uzņemta pirms vairākām stundām vai pat iepriekšējā dienā. 
Zarnu aizsprostojuma gadījumā vēmekļiem var būt izkārnījumu smaka. Ja vēmekļi līdzīgi kafijas biezumiem, tas liecina par asiņošanu gremošanas traktā. Abos pēdējos gadījumos nepieciešama tūlītēja ķirurģiska palīdzība. 
Vemšanas cēlonis var būt arī dažādas centrālās nervu sistēmas slimības (piem., audzējs, smadzeņu satricinājums, meningīts). Šajos gadījumos vemšana saistīta nevis ar barības uzņemšanu, bet ar ķermeņa stāvokļa maiņu un pašsajūta pēc vemšanas neuzlabojas, kā tas mēdz būt gremošanas trakta slimību gadījumā. 
Vemšanu sakarā ar ilgstošu šūpošanos un straujām ķermeņa stāvokļa maiņām — t.s. jūras slimību jeb kinetozi — rada līdzsvara aparāta pārkairinājums. 
Nereti vemšanu rada asa, nepatīkama smaka, bojāta ēdiena izskats, garša u.tml. Vemšanas cēlonis var būt arī dažu medikamentu (uzpirkstītes preparātu, salicilātu, sulfanilamīdu, apomorfīna) pārdozēšana vai nepanešana, kā arī organismā iekļuvusi inde (alkohols, nikotīns, arsēns, tetraetilsvins). 
Nereti vemšanas cēlonis ir autointoksikācija dažu smagu nieru slimību, kā arī cukura diabēta gadījumā, kad organismā uzkrājas kaitīgas vielas. Dažreiz vemšanu izraisa citu iekšējo orgānu slimības. Biežākie šādas vemšanas cēloņi ir nieru bļodiņu sastrutojums, iekšējo orgānu noslīdējums, sirds somiņas strutains iekaisums, arī grūtniecības toksikoze.
Minhene

Vēsture

Pilsētu 1158. gadā dibināja Saksijas hercogs Heinrihs Lauva. Pēc pusgadsimta tai tika piešķirtas pilsētas tiesības. 1180. gadā Bavāriju līdz ar Minheni iegūst Otto I fon Vittelsbahs. Vittelsbahi valda Bavārijā līdz 1918. gadam. 1255. gadā Minhene kļūst par Augšbavārijas galvaspilsētu.
1632. gadā, Trīsdesmitgadu kara laikā, Minheni ieņem zviedri, bet 1705. gadā - Habsburgi. 1759.gadā Minhenē tiek nodibināta Bavārijas Zinātņu Akadēmija.
1806. gadā Minhene kļūst par Bavārijas karalistes galvaspilsētu, bet divdesmit gadus vēlāk uz Minheni pārceļ Landshūtas universitāti. Bavārijas karaļi Ludvigs I un Miksimiliāns II būtiski pārbūvē pilsētu.
Pēc Pirmā pasaules kara Minhenē īsu laiku eksistē komunistu vadīta Bavārijas Padomju Republika (Münchner Räterepublik). Par spīti tam starp pasaules kariem Minhene pamazām kļūst par nacionālsociālisma atbalsta centru. 1923. gadā Ādolfs Hitlers, kopā ar atbalstītājiem noorganizē t.s. Alus puču, neveiksmīgi mēģinot gāzt Veimāras republiku.
Minhenē atradās NSDAP galvenā mītne.
1938. gadā pilsētā tika noslēgtas Minhenes vienošanās par Čehoslovākijas sadalīšanu.
Pilsēta smagi cieta 2. pasaules kara laikā, tomēr tika atjaunota, saglabājot ielu tīklu un pilsētas raksturu.
1972. gadā Minhenē tika rīkotas Vasaras Olimpiskās spēles, kuru laikā palestīniešu teroristi no organizācijas Melnais Septembris sagrāba par ķīlniekiem Izraēlas sportistus, kuri tika nogalināti.
Expo 2010

Expo 2010 (oficiālais nosaukums 2010 Expo; ķīniešu: 中国2010年上海世界博览会; piņjiņs: Zhōngguó Èrlíngyīlíng Nian Shànghǎi Shìjìe Bólǎnhuì) bija pasaules izstāde, kas notika Šanhajā no 2010. gada 1. maija līdz 31. oktobrim. Šīs Expo izstādes ekspozīciju tēma un devīze bija "Labāka pilsēta - Labāka dzīve". Tajā piedalījās 190 valstis un vairāk nekā 50 dažādas organizācijas.
Uz Expo 2010 logo attēlota ķīnzīme 世 (piņjiņs: shì, ar nozīmi "pasaule", kā arī "laikmets"). Šī Expo izstāde bija visdārgākā izstāde vēsturē. Expo 2010 platība Huanpu upes abos krastos bija 5,28 kvadrātkilometru.

Talismans

Šanhajas “Expo 2010” talismans ir Haibao (ķīniešu: 海宝, (piņjiņs: Hǎibǎo ar nozīmi "jūras bagātība"). Tās pamatā ir ķīniešu cilvēka vai personas rakstzīme "人" (piņjiņs: rén).

Paviljonu tēmas

Paviljoniem bija piecas galvenās tēmas, kas parādīja dažādus pilsētas attīstības aspektus. Šīs tēmas bija Pilsētas pēdas, Pilsētas planēta, Pilsētas iedzīvotāji, Pilsētu tirdzniecība un Pilsētu sapņi.

Valstu paviljoni

Šādām valstīm bija savi paviljoni izstādē Expo 2010: Apvienotie Arābu Emirāti, Alžīrija, Angola, Argentīna, ASV, Austrālija, Austrija, Bangladeša, Baltkrievija, Beļģija, Bosnija un Hercegovina, Brazīlija, Bruneja, Čehija, Čīle, Dānija, Dienvidāfrika, Dienvidkoreja, Ēģipte, Filipīnas, Francija, Grieķija, Honkonga, Horvātija, Igaunija, Indija, Indonēzija, Irāna, Īrija, Itālija, Izraēla, Īslande, Japāna, Jaunzēlande, Kanāda, Kambodža, Kazahstāna, Kolumbija, Kostarika, Krievija, Kuba, Ķīna, Latvija, Lielbritānija, Libāna, Lībija, Lietuva, Luksemburga, Makao, Malaizija, Malta, Maroka, Meksika, Mjanma, Monako, Nepāla, Nīderlande, Nigērija, Norvēģija, Omāna, Pakistāna, Peru, Polija, Portugāle, Rumānija, Saūda Arābija, Serbija, Singapūra, Slovākija, Slovēnija, Somija, Spānija, Šrilanka, Šveice, Taivāna, Taizeme, Tunisija, Turcija, Turkmenistāna, Ungārija, Ukraina, Uzbekistāna, Vācija, Venecuēla, Vjetnama, Ziemeļkoreja un Zviedrija.

Korporatīvie paviljoni

Šādiem kooporatīvajiem uzņēmumie bija savi paviljoni izstādē Expo 2010: Coca-Cola paviljons, Informācijas un komunikācijas paviljons, Japānas rūpniecības paviljons, Korejas Republikas biznesa paviljons, Kosmosa paviljons, Ķīnas dzelzceļa paviljons, Ķīnas kuģu būves paviljons, Naftas paviljons un SAIC-GM paviljons.

Latvijas paviljons

Latvijas paviljonu "Expo 2010" veidoja vēja tuneļu tehnoloģija firma Aerodium. Izstādes laikā firmas pārstāvji un Latvijas Investīciju un attīstības aģentūras vadītājs Andris Ozols apmainījās sasvstarpējiem apvainojumiem krāpšanā un kukuļdošanā. Latvijas paviljons kopā izmaksāja aptuveni 1,8 miljonus latu. Daļu no izmaksām valsts atguva, 2011. gada janvārī par 625 600 latiem izsolē pārdodot paviljona vēja tuneli. Par paviljona vizuālās identitātes izstrādāšanu reklāmas aģentūra "Asketic" saņēma ADwards 2011 Grafiskā dizaina sadaļas augstākās šķiras apbalvojumu.
W-CDMA

W-CDMA (Wideband Code Division Multiple Access) ir bezvadu sakaru standarts trešās paaudzes (3G) mobilo telesakaru tīklos.
W-CDMA 1990. gadu beigās izstrādāja Japānas mobilo sakaru operators NTT DoCoMo savan 3G tīklam FOMA, kurš sāka darboties 2001. gadā. Vēlāk NTT DoCoMo šo standartu nodeva Starptautiskajai telesakaru savienībai (ITU). ITU apstiprināja W-CDMA kā daļu no 3G standartu IMT-2000 saimes un alternatīvu sistēmām CDMA2000, EDGE un DECT (lokālām bezvadu telefonu sistēmām). Vēlāk W-CDMA tika izmantots UMTS tīklos.
W-CDMA izmanto tiešās secības spektra paplašināšanas tehnoloģiju (DS-CDMA) un frekvences dalīšanas duplekso (FDD) metodi, lai sasniegtu augstu datu pārraides ātrumu un apkalpotu vairāk lietotāju nekā līdz tam izmantotās tehnoloģijas TDMA (laika dalīšanas daudzpiekļuve) un TDD (laika dalīšanas dupleksā metode).
Oksazols

Atrašanās dabā

Oksazola atvasinājumi var veidoties, oksidējoties serīnu vai treonīnu saturošiem peptīdiem. Atšķirībā no oksazola sēru saturošā analoga - tiazola, oksazola gredzenu saturošas vielas dabā sastopamas reti.

Iegūšana

Visvienkāršāk iegūt, dekarboksilējot atbilstošo karbonskābi (4-oksazolkarbonskābi). Var iegūt arī no ciānhidrīniem un aldehīdiem (Fišera oksazola sintēze).
Līdzīgi furāna iegūšanai no 1,4-diketoniem, oksazols iegūstams, iedarbojoties ar fosfora(V) hlorīdu vai tionilhlorīdu uz acilaminoketoniem.

Īpašības

Oksazolam piemīt vājas bāziskas īpašības.
Sarkanais apelsīns

Sarkanais apelsīns ir apelsīna (Citrus sinensis) paveids ar tumšsarkanu, asins krāsas mīkstumu, kas savu sārti sarkano krāsu ir ieguvis pateicoties īpašam pigmentam - antocianīnam. Lai gan šis pigments ir izplatīts ziediem un augļiem, citrusa augļiem tas nav bieži izplatīts. Augļi parasti ir mazāki nekā vidusmēra apelsīni un to miza grumbuļaina, taču tā var būt arī gluda.
Rīgas arhidiecēzes draudzes

Rīgas arhidiecēzes draudzes ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rīgas arhidiecēzes pārvaldījumā atrodošas ticīgo jeb laju un garīdznieku kopas, kas apvienojušās lūgšanām dievnamos — katedrālēs, baznīcās, kapelās, lūgšanu namos vai misiju punktos.
Kopumā Rīgas arhidiecēzē ir 39 draudzes, kuras apkalpo 1 kardināls, 2 bīskapi un 49 priesteri un 3 diakoni.
Stepans Makarovs

Dzīvestāsts

Dzimis Nikolajevā flotes praporščika ģimenē. 1858. gadā ģimene pārcēlās uz Nikolajevskas pie Amūras, kur Stepans Makarovs tā paša gada septembrī iestājās jūrskolā. Mācību laikā jūrskolā, ko absolvēja 1865. gadā, devās kuģojumā uz Ziemeļamerikas krastiem. No 1867. līdz 1876. gadam dienēja Baltijas flotē, vēlāk pārcelts uz Melnās jūras floti.
Piedalījās Krievu—turku karā (1877—1878). 1878. gada 16. janvārī Batumi reidā piedalījās torpēduzbrukumā turku kuģim, to nogremdējot. Tā bija pirmā reize vēsturē, kad militāri veiksmīgi tika izmantotas torpēdas. No 1879. līdz 1881. gadam piedalījās Krievijas militārās operācijās Vidusāzijā.
No 1886. līdz 1889. gadam kā korvetes "Vitjaz" komadieris veica pasaules apceļošanu. Sākoties Krievijas—Japānas karam, 1904. gada 9. februārī (vecais stils) tika iecelts par Klusā okeāna flotes komandieri un 24. februārī (vecais stils) ieradās Portartūrā. 13. aprīlī gāja bojā, kad flagmankuģis "Petropavlovsk" uzskrēja uz japāņu izliktas mīnas. Kopā ar Makarova komandēto kuģi bojā aizgāja krievu mākslinieks Vasilijs Vereščagins.
Jukidori ieleja

Jukidori ieleja (japāņu: 雪鳥沢, Yukidori Zawa — ‘sniega [vētras]putnu ieleja’), norvēģu avotos Snēfūldālene (norvēģu: Snøfugldalen), ir 2,5 km gara un 1,8 km plata ieleja Langhovdes oāzē Antarktīdā. Sākas no ledāja mēles ap 200 m vjl un stiepjas austrumu—rietumu virzienā līdz Licova-Holma līcim. Ielejā atrodas ledāja kušanas ūdeņu tērcīte un divi ezeri — Higaši Jukidori ezers un Jukidori ezers. Ieleju pēc aerofotomateriāliem un uzmērījumiem nokartēja Japānas antarktiskās ekspedīcijas dalībnieki (1957–1962) un nosauca pēc tur ligzdojošajiem sniega vētrasputniem par «sniega putnu ieleju».
Ielejā ir tipiska Antarktīdas akmeņainā tuksneša — atlūzu lauka (angļu: fellfield) ekosistēma. Ģeoloģiskie un bioloģiskie pētījumi ielejā tiek veikti kopš 1957. gada, bet 1984. gadā tika uzsākta ilgtermiņa vides uzraudzības programma. Intensīvāka izpēte tika uzsākta, kad 1987. gadā teritorijai piešķīra speciālas zinātniskas intereses vietas Nr. 22 statusu. Tika izdalīti pastāvīgi kvadrāti sūnu un ķērpju veģetācijas monitoringam, lai novērotu ilgtermiņa vides izmaiņas. Ielejā mīt vairāki tūkstoši sniega vētrasputnu pāru un to ekskrementi ir nozīmīga barības viela veģetācijai. Kopš 1991. gada ielejai ir speciāli aizsargājama areāla statuss.
Ielejā sastopamas gandrīz visi Langhovdes oāzē novērotie floras un faunas pārstāvji: 6 sugu sūnas, 5 sugu ķērpji un 4 sugu ērces, kā arī 16 sugu aļģes. Aizsargājamās teritorijas platība ir 3,6 km². 1986. gadā līča krasta tika uzcelta bioloģisko novērojumu stacija, pie kuras atrodas meteostacija un helikopteru nosēšanās laukums.