google/wiki40b huggingface dataset:
Slepenpadomnieks (Krievijas impērija)

Slepenpadomnieks (krievu: тайный советник) bija Krievijas impērijas III kategorijas civildienesta pakāpe no 1724. līdz 1917. gadam, kas atbilda ģenerālleitnanta pakāpei armijā. Slepenpadomnieki ieguva pārmantojamu piederību muižnieku kārtai un uzrunu "Jūsu Ekselence" (Ваше Превосходительство). 
Ierēdņi ar slepenpadomnieka titulu parasti ieņēma augstākos Krievijas impērijas valsts amatus, bija ministri, lielu departamentu vadītāji, senatori, Zinātņu akadēmijas locekļi, Maskavas Universitātes rektori.
International Computers Limited

Vēsture

International Computers Limited tika dibināts 1968. gadā kā daļa no Harolda Vilsona leiboristu partijas Rūpniecības paplašināšanas akta (Industrial Expansion Act). tehnoloģiju ministrs Tonija Benns (Tony Benn) bija ieteicis apvienot Apvienotās Karalistes datoru nozari, lai varētu sacensties ar tādiem pasaules milžiem kā IBM. ICL bija pēdējais solis nozares apvienošanā, kura bija sākusies kopš 1950. gadu beigām. ICL veidošanā apvienojās International Computers and Tabulators (ICT) un English Electric Computers (EEC). Pēc apvienošanās britu valdībai piederēja 10 % kapitāldaļu jaunajā uzņēmumā.
Pirms uzņēmumi apvienojās, ICT ražoja ICT 1900 series lieldatorus, bet EEC — System 4, kas bija savietojama ar IBM System/360 sistēmu. Tā kā ICT produkcijai nebija liels pieprasījums un tā nebija savietojama ar citām datorsistēmām, tika nolemts pārtraukt 1900 sērijas izlaidi un pāriet uz System 4. Vilsona valdības spiediena rezultātā drīz tika pieņemts pretējs lēmums, par galveno atstājot 1900 series.
1974. gadā izlaista jauna lieldatoru sistēma 2900 Series, kas darbojās ar VME operētājsistēmu 1976. gadā ICT iegādājās starptautisko (ne ASV) daļu no Singer Business Machines (SBM), kura nozīmīgājais produkts bija minidators Singer System 10. System 10 vēlāk tika attīstīts par System 25.
1984. gadā ICT tika pārdots telesakaru iekārtu ražotājam Standard Telephones and Cables (STC), kuram bija finanšu problēmas. Nākamo gadu laikā ICT deva grupai 60 % peļņas un apgrozījuma. 1988. gadā STC no National Semiconductor nopirka izplatīšanas uzņēmumu Datachecker Systems, kas ICT ļāva izplesties ASV tirgū. 1989. gadā iegādāts Dānijas datoraparatūras ražotājs Regnecentralen. 1989. gadā STC nopirka ASV telesakaru un datoru aparatūras ražotāju Computer Consoles Inc. (CCI), kura datoru produktu nodaļa un biroja produktu nodaļa iekļauta ICT.
1990. gadā STC par 1,29 miljoniem USD pārdeva 80 % ICT kapitāldaļu Japānas Fujitsu. 1991. gadā no Somijas Nokia nopirkta datoru nodaļa Nokia Data. 1998. gadā ICL pilnībā pārgāja Fujitsu īpašumā un pārdēvēta par Fujitsu ICL.
1999. gadā Fujitsu un Vācijas Siemens izveidoja kopuzņēmumu Fujitsu Siemens Computers, kurā katram piederēja 50 %. No Fujitsu puses jaunajā uzņēmumā tika iekļauta ICL. 2002. gadā pārtraukta ICL nosaukuma izmantošana.
2008. gadā Fujitsu no Siemens nopirka 50 % Fujitsu Siemens Computer kapitāldaļu. 2009. gadā Fujitsu Siemens Computers tika pārdēvēts par Fujitsu Technology Solutions un integrēts Fujitsu.
Vladislavs Namestņikovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru sāka 2009.—10. gada sezonā, kad spēlēja Krievijas Augstākās līgas kluba Voskresenskas "Khimik" sastāvā. Jau nākamajā vasarā hokejists devās uz Ziemeļameriku, nākamās divas sezonas aizvadot OHL vienībā Londonas "Knights".
2012.—13. gada sezonu Namestņikovs aizvadīja AHL klubā Sirakjūsas "Crunch", taču 2013.—14. gada sezonā debitēja NHL, aizvadot četras spēles Tampabejas "Lightning" sastāvā. Arī 2014.—15. gada sezonā Namestņikovs vietu komandas pamatsastāvā vēl neizcīnīja, sezonas gaitā "Lightning" rindās aizvadot 43 spēles. 2015.—16. gada sezona kļuva par pirmo pilno NHL sezonu Namestņikova karjerā.
2018. gada februārī uzbrucējs tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers".
Psihiatrija

Psihiatrija ir medicīnas nozare, kas pēta un ārstē garīgas slimības. Psihiatrijas pārstāvētās garīgās slimības ir saistītas ar dažādiem cilvēku emocionālajiem, uzvedības, kognitīvajiem un uztveres traucējumiem. Terminu psihiatrija 1808. gadā radīja vācu ārsts Johans Kristians Reils. Termins ir cēlies no grieķu valodas un tiešā tulkojumā nozīmē "prāta ārstēšana". Mediķi, kas specializējas psihiatrijā tiek saukti par psihiatriem.
Psihiatriskais vērtējums pārsvarā sākas ar cilvēka garīgās veselības pārbaudi un slimības vēstures sastādīšanu. Var tikt veikti psiholoģiski testi un izmeklējumi var tikt veikti, piemēram, tomogrāfija vai citi neirofiziskie izpētes paņēmieni. Galīgo slēdzienu, vai cilvēkam būtu nepieciešama psihiatrijas palīdzība, veic pēc psihiatriskā vērtējuma atbilstības dažādām diagnostikas rokasgrāmatām. No tām divas nozīmīgākās ir Pasaules Veselības organizācijas izdotais Starptautiskais slimību klasifikators un Amerikas Psihiatru Asociācijas sastādītā Diagnostikas un statistikas rokasgrāmata.
Psihiatriskās ārstēšanas metodes var būt dažādas, sākot ar psihoterapiju un psihoaktīvo vielu lietošanas kursu līdz galvas smadzeņu stimulēšanai ar elektrošoka vai magnētisko lauku palīdzību.
Maiks Bosijs

Spēlētāja karjera

Spēlētāja karjeru Bosijs uzsāka QMJHL, kad 1972.—73. gada sezonā debitēja Lavalas "Titan" rindās. Kluba sastāvā Bosijs aizvadīja nākamās četras sezonas, taču tad tika izvēlēts 1977. gada NHL draftā.
Jau uzreiz pēc drafta Bosijs pievienojās Ņujorkas "Islanders" rindām. 1980.—81. gada sezonā Bosijs kļuva par otro spēlētāju aiz Morisa Rišāra, kuram izdevies 50 spēlēs gūt 50 vārtus. Līdz tam brīdim tika uzskatīts, ka šo sasniegumu atkārtot ir neiespējami.
No 1980. līdz 1983. gadam, četrus gadus pēc kārtas, Bosijs kopā ar "Islanders" izcīnīja Stenlija kausu. 1982. gadā hokejists kā izslēgšanas vērtīgākais spēlētājs saņēma arī Kona Smita balvu, 1982. un 1983. gadā gūstot arī finālsērijas izšķirošos vārtu guvumus.
Karjeras turpinājumā Bosiju nomocījas dažādi savainojumi, kuru dēļ viņš izlēma pilnībā izlaist 1987.—88. gada sezonu, taču pēc šīs sezonas noslēguma paziņoja par savas profesionālās karjeras beigšanu.
Kekaralas aizsprosts

Kekaralas aizsprosts ir aizsprosts, kas atrodas Arāla jūras ziemeļos, atdalot Ziemeļu Arāla jūru (sauktu par Mazo jūru) no daudz lielākās Dienvidu Arāla jūras (saukta par Lielo jūru). Celtniecības darbi tika pabeigti 2005. gada augustā.
Pēc aizsprosta uzbūvēšanas Ziemeļu Arāla jūras līmenis ir cēlies un tās ūdens sāļums ir samazinājies. Kopš 2006. gada tiek novērota jūras līmeņa atgūšanās, kas notiek ātrāk kā gaidīts. Aizsprosts ir pacēlis mazās jūras līmeni no 30 metriem līdz 38 metriem; 42 metri tiek uzskatīti par nepieciešamo mērķi. Ir atgriezušās ekonomiski nozīmīgas zivju sugas un daļēji ir atdzīvojusies zvejniecības nozare, kas veic eksportu arī uz Ukrainu. Novērotas arī izmaiņas mikroklimatā un atgriezušies ir lietus mākoņi, kas dod cerību iznīkušajai lauksaimniecības nozarei. Jūra, kura bija atkāpusies 100 kilometrus no kādreizējās ostas pilsētas Aralas, šobrīd ir 25 kilometru attālumā.
1994. gada laikapstākļi Latvijā

Marts

Līdzās 1983. gadam, 1994. gads marts Latvijā bija nokrišņiem visbagātākais marts, kad mēneša nokrišņu daudzums bija no 40 līdz 100 mm.
Kaļiņingradas jautājums

Priekšvēsture

1945. gadā Potsdamas konferencē tika nolemts sadalīt Vācijai iepriekš piederošo Austrumprūsijas provinci, kuras ziemeļu daļu uz 50 gadiem pārvaldīšanai piešķīra PSRS, kas to par godu Mihailam Kaļiņinam nosauca par Kaļiņingradas apgabalu, bet Kēnigsbergu pārdēvēja par Kaļiņingradu, kā arī nomainīja visus pārējos vietvārdus. Savukārt apgabala toreizējie vācu, lietuviešu un latviešu iedzīvotāji pēc Staļina rīkojuma tika izraidīti un viņu vietā nometināti kolonisti no Iekškrievijas Tambovas, Rjazaņas, Penzas un Orlas apgabaliem.

Vēsture

Jautājums atkārtoti aktualizēts 2002. gadā, notiekot sarunām par Latvijas un pārējo Baltijas valstu iespējamo uzņemšanu NATO, kas gadījumā, ja Lietuva tiktu uzņemta NATO, nozīmētu, ka visas valstis, ar ko Kaļiņingradas apgabalam ir sauszemes robeža, būtu NATO dalībvalstis. Kā viens no variantiem izskanēja iespējamība, ka Vācija Kaļiņingradas apgabalu varētu atgūt apmaiņā par Krievijas parāda dzēšanu.
2014. gadā Viļņas Austrumeiropas studiju centra analītiķis Laurīns Kasčūns izteicās, ka, Krievijai, anektējot Krimu un mēģinot pretendēt uz citām teritorijām Austrumukrainā, pastāv iemesls Kaļiņingradas apgabala statusa pārskatīšanai, ko juridiski un politiski pamatoti varētu veikt Potsdamas konferences dalībnieces — Lielbritānija un ASV, tomēr pietrūkst politiskās gribas. Savukārt Viļņas Universitātes Starptautisko attiecību un politisko zinātņu institūta pasniedzējs Toms Janeļūns uzskatīja, ka jautājuma izvirzīšanai par Potsdamas līgumu un Kaļiņingradas statusu neesot politiska pamata, jo neviena valsts nepretendē uz Kaļiņingradas apgabala teritoriju un arī paša Kaļiņingradas apgabalā nav separātisma pazīmju. Viņaprāt, Kaļiņingradas jautājuma aktualizēšana varētu izraisīt ģeopolitisku krīzi.
2017. gadā Lietuvas Seima deputāts Lins Balšis pauda viedokli, ka varētu izvirzīt jautājumu par Kaļiņingradas apgabala statusu, un tas varētu kļūt par demilitarizētu teritoriju, kas paliktu Krievijas sastāvā, taču uzturētu ciešākus tirdzniecības sakarus ar Eiropu. Lietuvas Ārlietu ministrija no Balša izteikumiem norobežojās, paziņojot, ka „tā neizvirza jautājumu par Krievijas Federācijas Kaļiņingradas apgabala statusu”.
Gatis Sprūds

Biogrāfija

1999. gadā pabeidza Draudzīgā aicinājuma Liepājas pilsētas 5. vidusskolu. 2002. gadā pabeidza Rīgas Tehnisko universitāti, iegūstot bakalaura grādu vadības zinātnē, bet 2004. gadā tajā pašā augstskolā ieguva maģistra grādu vadības zinātnē.
2011. gadā nesekmīgi kandidējis 11. Saeimas vēlēšanās no Nacionālās apvienības "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta. 2014. gadā aprīlī kļuvis par 11. Saeimas deputātu, mandātu noliekot Kārlim Krēsliņam. Tajā pašā gadā nesekmīgi kandidējis 12. Saeimas vēlēšanās.
Upīte

Pārvaldes centrs

Upītes pils sākotnēji atradusies uz augstas salas ezerā, kas vēlāk nosusināts, bet sala kļuvusi par pilskalnu. Upītes pilskalns un ciems un atrodas 12 km uz dienvidrietumiem no Paņevežas Vešetas upītes krastos.

Vēsture

1254. gadā Upītes zeme kā Upmales zemes dienvidu kaimiņzeme pirmo reizi minēta līgumā par 1251. gadā likvidētās Zemgales bīskapijas austrumu daļas Upmales novada dalīšanu, ko veica Livonijas ordenis un Rīgas arhibīskapija. 1338. gadā Livonijas ordenis uz laiku iekaroja Upītes zemi un to pakļāva ordeņa Kurzemes kapitulam.
1341.—1382. gadā Ķēstutis to mēģināja pievienot savai Traķu kunigaitijai. 1353.—1379. gadā Livonijas ordenis vismaz 10 reizes uzbrucis Upītei. 
Pēc 1398. gada Saliņas miera līguma noslēgšanas Upītes zeme bija Vācu ordeņa Žemaitijas fogtejas sastāvā. Pēc 1422. gadā noslēgtā Melno ezera līguma tā pārgāja Lietuvas dižkunigaitijas pārvaldībā.
15. gadsimtā Upītes stārastijas administratīvais centrs bija Upītes pils, bet 1548. gadā par Upītes stārastijas centru kļuva Krekenava.
1565. gadā Upītes stārastiju pievienoja Traķu vaivadijai, par Upītes zemes galveno pilsētu kļuva Panevēža.
Kostšina pie Odras

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1232. gadā kā Cozsterine vai Custerin, kad to ar Lielpolijas kņaza Vladislava Odonieša (poļu: Władysław Odonic) piekrišanu ieguva Templiešu ordenis. XVI gadsimta vidū Brandenburgas markgrāfi pie pilsētas uzcēla cietoksni, kurš attīstījās par vienu no spēcīgākajiem cietokšņiem reģionā. Tajā 1731. gadā pēc bēgšanas mēģinājuma no despotiskā tēva Prūsijas karaļa Frīdriha Vilhelma I uz Franciju tika ieslodzīts toreizējais kroņprincis, vēlākais karalis Frīdrihs Lielais.
Otrā pasaules kara beigu fāzē no 1945. gada februāra līdz aprīlim pie Kistrines notika smagas kaujas starp Vērmahtu un uzbrūkošo Sarkano armiju. 19. februārī nacistiskās Vācijas valdība pilsētu pasludināja par cietoksni un evakuēja visus civiliedzīvotājus. Kaujās par Kistrines placdarmu Sarkanā armija zaudēja 61 799 karavīrus, no tiem 15 466 "neatgriezeniski". Rezultātā pilsēta tika gandrīz pilnībā nopostīta, gan vecpilsēta, gan cietoksnis arī mūsdienās ir drupās, ko tūrisma ceļvežos dēvē par „Pompejiem pie Oderas“.

Cilvēki

Koština ir vācu admirāļa Alfreda fon Tirpica (Alfred von Tirpitz, 1849 - 1930), vācu feldmaršala Fedora fon Boka (Fedor von Bock, 1880 - 1945) kā arī poļu futbolistu Dariuša Dutkas (Dariusz Dudka, 1983 - ) un Lukaša Fabjaņska (Łukasz Fabiański, 1985 - ) dzimtā pilsēta.
Botāniskais dārzs

Botāniskais dārzs ir zinātniska un izglītojoša iestāde, kurā atrodas augu kolekcijas no dažādām zemeslodes ģeogrāfiskajām joslām. Botāniskajos dārzos nodarbojas ar augu introdukciju un aklimatizāciju, tiek veikti pētījumi dažādās nozarēs (ekoloģija, biocenoloģija, augu sistemātika, morfoloģija, evolūcija, ģeogrāfija un dabas aizsardzība).
Augi botāniskajos dārzos parasti ir izstādīti oranžērijās vai arī atklātos stādījumos. Izstādīšanā tiek ievērota augu filoģenētiskā sistemātika, ģeogrāfiskā izplatība, izmantošanas veids, augu grupas vai arī citi noteikti principi.
Sākotnējais botānisko dārzu mērķis bija augu kolekcionēšana, lai parādītu attiecības starp augu grupām. Mūsdienās vairākums botānisko dārzu vairāk koncentrējas uz dekoratīvo augu izstādīšanu, izvietojot tos pēc iespējas dabīgākā sistēmā.
Botānisko dārzu pirmsākumi saistāmi ar viduslaiku klostera dārziem un aptiekas dārziem. 16. gadsimtā botāniskie dārzi tika sākti veidot studentu apmācībai, kā arī pētījumiem. Pirmie šādi universitāšu pārvaldītie botāniskie dārzi parādījās Itālijā — 1543. gadā Pizā tika atvērts Orto botanico di Pisa un 1545. gadā tika atvērts botāniskais dārzs Padujā. 16. gadsimta beigās Eiropā bija pieci šādi dārzi, 20. gadsimta vidū — vairāki simti. Mūsdienās visā pasaulē ir apmēram 1800 botānisko dārzu un dendrāriju (apmēram 150 valstīs), no tiem 550 ir Eiropā (no kuriem savukārt 150 atrodas Krievijā), 200 — Ziemeļamerikā. Latvijā ir divi botāniskie dārzi: Latvijas Universitātes Botāniskais dārzs un Nacionālais botāniskais dārzs.
Laimdota Straujuma

Biogrāfija

Dzimusi skolotāju Viktora un Staņislavas Lustiku ģimenē. Mācījās Pilskalna septiņgadīgajā skolā netālu no Baltinavas, kur viņas tēvs bija matemātikas skolotājs un direktors, 1968. gadā pabeidza Tilžas vidusskolu. Laikā no 1968. līdz 1973. gadam L. Straujuma studēja Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē. 1987. gadā studēja Latvijas Zinātņu akadēmijas Ekonomikas institūta aspirantūrā lauksaimniecības ekonomikas specialitātē. 1992. gadā ieguva ekonomikas doktora zinātnisko grādu (Dr. oec.), disertāciju aizstāvējusi par tēmu "Latvijas uzņēmumu ražošanas resursu izmantošanas novērtēšana".
Ir divi dēli, vairāki mazbērni. Papildu dzimtajai latviešu valodai pārvalda arī krievu un angļu valodu.

Karjera

No 1973. gada augusta līdz 1988. gada martam strādāja Latvijas Zinātņu akadēmijas Agrārās ekonomikas nodaļā par zinātnisko līdzstrādnieci. Pēc tam līdz 1991. gada aprīlim vadījusi Valsts Plāna Plānošanas ZPI Lauksaimniecības modelēšanas sektoru.
No 1991. gada marta līdz 1993. gada septembrim vadošā pētniece uzņēmumā "Latvijas datu centrs". No 1993. gada septembra līdz 1997. gada jūlijam Latvijas lauksaimniecības konsultāciju centra nodaļas vadītāja un direktora vietniece. Pēc tam līdz 1998. gada janvārim bija valdes priekšsēdētāja vietniece un direktora vietniece Latvijas lauksaimniecības konsultāciju un izglītības atbalsta centrā, kad kļuva par centra valsts priekšsēdētāju un direktori (amatā līdz 1999. gada novembrim). No 2002. gada jūlija līdz 2007. gada jūlijam bija Latvijas Hipotēku un zemes bankas padomes locekle. 2008. gadā tika ievēlēta Latvijas Lauksaimniecības universitātes padomnieku sastāvā. No 2010. līdz 2011. gadam Latvijas Zinātnes padomes locekle.
Līna Mūze

Karjera

Šķēpa mešanā trenējas kopš 2005. gada. Pašlaik trenējas pie Kimmo Kinnunena (Somija), iepriekš trenējusies pie Guntara Marksa, Andreja Vaivada un Valentīnas Eidukas.
L. Mūze ir izcīnījusi 6. vietu 2009. gada Pasaules jaunatnes čempionātā ar rezultātu 50,36 m. 2010. gada Pasaules čempionātā junioriem sportiste izcīnīja sudraba medaļu ar jaunu personisko rekordu 56,64 m. Tāpat 2010. gadā kļuva par Latvijas junioru čempioni ar rezultātu 55,28 m. 2011. gada 20. maijā Rīgas atklātajās meistarsacīkstēs jauniešiem L. Mūze uzstādīja Latvijas rekordu šķēpa mešanā junioriem — 58,86 metri. 2011. gada jūlijā izcīnīja sudraba medaļu Eiropas U-20 čempionātā ar rezultātu 55,83 m. 2012. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja 10. vietu ar rezultātu 55,60 m. 2012. gada jūlijā izpildīja 2012. gada vasaras olimpisko spēļu A normatīvu, sasniedzot arī jaunu personisko rekordu — 61,04 metri. 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņa kvalifikācijā ar 59,91 m tālu metienu ierindojās 13. vietā, tādējādi nekvalificējoties finālam. 2013. gadā kļuva par Eiropas U-23 čempioni. 2013. gada Pasaules čempionātā Maskavā, Krievijā, izcīnīja 14. vietu.
2016. gada 10. jūnijā Valsts prezidenta balvas izcīņā Valmierā L. Mūze ieņēma otro vietu aiz Madaras Palameikas ar jaunu personisko rekordu 62,09 m, kas bija arī izpildīts Riodežaneiro Olimpisko spēļu kvalifikācijas normatīvs. Eiropas čempionātā Amsterdamā kvalifikācijas sacensībās viņa guva smagu traumu, kas sportistei liedza iespēju piedalīties Olimpiskajās spēlēs.
2018. gada 28. jūlijā L. Mūze ar jaunu personīgo rekordu 63,18 metri Daugavas stadionā Rīgā kļuva par Latvijas čempioni, vienlaikus nodrošinot Eiropas čempionāta normatīva izpildi.
2019. gada 18. maijā Dimanta līgas posmā Šanhajā viņa divreiz laboja savu perosnisko rekordu (vispirms 63,89 m 4. metienā, tad vēlreiz 5. metienā 64,87 m) un izcīnīja otro vietu, tādējādi arī kvalificējoties 2020. gada olimpiskajām spēlēm.
Aleksandrs Guskovs

Spēlētāja karjera

Savu debiju Krievijas Superlīgā, kas arī uzskatāma par Aleksandra profesionālās karjeras sākumu, aizsargs piedzīvoja 1998. gadā Čeļabinskas "Traktor" rindās. 2001.—02. un 2002.—03. sezonā, spēlējot "Lokomotiv" rindās, Guskovs kļuvis par divkārtējos Krievijas čempionu hokejā. 2003. gada NHL draftā Guskovu izvēlējās Kolumbusas "Blue Jackets", taču savas karjeras gaitā spēlēt uz Ziemeļameriku Aleksandrs tā arī nav devies.
Kontinentālās hokeja līgas 2009.—10. sezonā viņš tika atzīts par marta labāko līgas aizsargu, bet nākamajā sezonā tika iebalsots Zvaigžņu spēles sākumsastāvā.
2012.—13. gada sezonas vidū no CSKA rindām pārcēlās uz Jaroslavļas "Lokomotiv", taču pēc sezonas beigām pievienojās Čeļabinskas "Traktor" rindām. Jau sezonas pirmajā pusē Guskovs nonāca Čerepovecas "Severstal" sastāvā. 2014.—15. gada sezonā Guskovs aizvadīja trīs spēles Ņižņekamskas "Neftekhimik" sastāvā, taču pēc tam beidza profesionāļa karjeru.
Krievijas izlases rindās Guskovs debitēja 2002. gada Pasaules čempionātā, kurā Krievijas izlases izcīnīja sudraba medaļas. Spēlējis arī 2003. un 2004. gada Pasaules čempionātos.
Varuna

Atklāšana un nosaukums

Varunu atklāja 2000. gada 28. novembrī amerikāņu astronoms Roberts Makmilans (Robert S. McMillan), Spacewatch projekta vadītājs. Objektam tika piešķirts pagaidu nosaukums 2000 WR₁₀₆. Mazo planētu sarakstā debess ķermenis tika reģistrēts ar numuru 20000. Šādu „apaļu” numuru objektam piešķīra, jo tobrīd tā diametrs tika lēsts ap 900 km jeb līdzvērtīgs pundurplanētai Cererai. 2001. gada 9. martā Starptautiskā Astronomijas savienība tam oficiāli piešķīra vārdu Varuna. Varuna senindiešu mitoloģijā ir dievs, saistīts ar kosmiskajiem ūdeņiem, patiesības un kosmiskās kārtības sargātājs.

Orbīta un fizikālie parametri

Varunas orbīta ir gandrīz riņķveida, ar lielo pusasi apmēram 43 AU robežās, līdzīga Kvavara orbītai, tikai nedaudz slīpāka. Arī orbitālie periodi Varunai un Kvavaram ir līdzīgi, attiecīgi 284 un 285 gadi. Varunai ir īss rotācijas periods, 6.3436 stundas, kas ir netipiski maz tik lielam objektam. Tāpēc tiek uzskatīts, ka Varuna pēc formas ir izstiepts sferoīds (asu attiecība 2:3). Uz objekta virsmas ir atrasts nedaudz ūdens ledus, tā ir sarkanīga, līdzīga kā Kvavaram. Noteiktais Varunas izmērs vairakkārt ir mainīts. Izmantojot dažādas metodes, rezultāti bija atšķirīgi, diametram variējot no 500 līdz pat 1060 km. Pēdējie dati iegūti 2013. gadā, izmantojot Heršela kosmisko observatoriju, noteiktais diametrs 668 (-86/+154) km. Starptautiskā Astronomijas savienība Varunu neuzskata par pundurplanētu, tomēr atsevišķi astronomi objektu uzskata par ticamu kandidātu uz pundurplanētas statusu.
2007. gada Zelta bumba

2007. gada Zelta bumba, ko pasniedz labākajam futbolistam pasaulē, pēc starptautiskas sporta žurnālistu žūrijas lēmuma tika piešķirta Kakā. Šis bija pirmais gads, kad balvu varēja saņemt arī spēlētāji no klubiem ārpus UEFA federācijas. Tā sakarā tika palielināts arī balsojošo žurnālistu skaits, lai iekļautu žurnālistus no pārējās pasaules.
Kakā bija ceturtais Brazīlijas futbolists, kas saņēmis šo apbalvojumu pēc Ronaldu (1997, 2002), Rivaldu (1999) un Ronaldinju (2005). Viņš bija sestais Milan spēlētājs, kurš saņēma balvu pēc Džanni Riveras (1969), Rūda Gullita (1987), Marko van Bastena (1988, 1989, 1992), Džordža Veā (1995) un Andrija Ševčenko (2004).
Helmholca spole

Apraksts

Helmholca spole sastāv no diviem identiskiem solenoīdiem, kas simetriski novietoti uz vienas ass, katra savā pusē eksperimenta laukumam attālumā, kas vienāds ar spoles rādiusu. Katrā no spolēm plūst vienāda stipruma elektriskā strāva vienādos virzienos. Tieši nosacījums, ka attālumam starp spolēm jābūt vienādam ar spoļu rādiusiem, raksturo Helmholca spoles. Šādai sistēmai atšķirība magnētiskā lauka intensitātē starp solenoīdu plaknēm un centru starp tām ir 7%.

Matemātiskais raksturojums

Magnētiskais lauks Helmholca spoļu centrā uz to ass izsakāms kā:  kur  ir vakuuma magnētiskā caurlaidība
(), n tinumu skaits katrā spolē, I elektriskā strāva, kas plūst spolēs, R spoļu rādiusi.
Ivans Soroka

Šaha kompozīcija

Savu pirmo uzdevumu Ivans Soroka sastādījis 1974. gadā. Kopš tā laika publicējis vairāk nekā 1400 dažādu žanru šaha uzdevumus, konkursos 800 no tiem ieguvuši atzinības, no tām 115 pirmās godalgas. Viņa iemīļotais žanrs ir pašmata daudzvilči. Vairākkārtējs Ukrainas čempions dažādos šaha kompozīcijas žanros.
Sekmīgi startējis pasaules čempionātos šaha kompozīcijā. Ieguvis sudraba medaļu 4. pasaules čempionātā pašmatu grupā. Pasaules čempions un sudraba medaļas ieguvējs Ukrainas komandas sastāvā pasaules šaha kompozīcijas turnīros (WCCT).
No 2012. gada starptautiskais lielmeistars. Ieguvis 87,50 FIDE albumu punktus.
Kopš 2008. gada pašmatu nodaļas redaktors žurnālā «Проблеміст України» un šaha nodaļu redaktors Ļvovas laikrakstos «Молода Галичина», «Тиждень», «Високий замок» un «Високий замок росвордів».
Bioloģiski aktīvas vielas

Bioloģiski aktīvas vielas ir ķīmiskās vielas, kas fizioloģiski iedarbojas uz organismu. Pie bioloģiski aktīvajām vielām pieder gan medikamenti, gan psihotropās vielas (narkotikas), gan arī alkoholiskajos dzērienos esošais etanols. Šo grupu vielas vienlaikus var būt abās kategorijās. Lai arī ikdienas pārtikai ir bioloģiska ietekme uz organismu, tā netiek pieskaitīta šīm vielām. Bioloģiski aktīvas vielas izmaina organisma darbību, tās var ārstēt, var arī pasliktināt veselību, izraisīt halucinācijas un tā tālāk. Bioloģiski aktīvas vielas var ieelpot, injicēt, apēst, iedzert un uzņemt caur ādu.
Abgara

Vēsture

Veicis reisus no Latvijas uz dažādām Eiropas un Amerikas ostām. 1937. gadā atradās PSRS jūras kuģniecības pārvaldes nomā un veica reisus Baltajā un Barenca jūrā.
Otrā pasaules kara sākumā devās uz Atlantijas okeāna rietumu daļu, kur iesaistīts braucienos starp Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas ostām. 1940. gadā kapteinis N. Grīniņš ignorēja Kirhenšteina valdības rīkojumu doties uz PSRS ostām un turpināja braucienus ar Latvijas republikas karogu. 1941. gadā kuģi iznomāja ASV kara laika kuģniecības pārvaldei un tas turpina kuģot ar Latvijas karogu.
1942. gada 6. maijā apmēram 15 jūdzes uz dienvidaustrumiem no Lielās Inagvas salas, Bahamu salu grupā, Abgaru nogremdēja nacistiskās Vācijas zemūdene. Visa apkalpe izglābās.