google/wiki40b huggingface dataset:
Vladimirs Babičevs

Klubu karjera

Savu karjeru viņš uzsāka jauniešu komandā 9. maijs pie trenera Jura Docenko. 1987. gadā Babičevs pievienojās Liepājas "Zvejnieks" komandai, kuras sastāva aizvadīja 2 spēles PSRS 2. līgā. 1988. gadā viņš pārgāja uz RAF Jelgava. RAF komandā viņš aizvadīja četras sezonas, spēlēdams dažādās PSRS futbola divīzijās un 1992. gadā Latvijas Virslīgā. 1992. gadā viņš piedalījās RAF pārspēlē ar Skonto FC par Latvijas čempionu titulu un zaudēja 2:3. Nākamajā sezonā viņš pievienojās Skonto.
Skonto klubā Babičevs aizvadīja savas karjeras veiksmīgāko posmu - klubs bija pārliecinoši spēcīgākais Latvijā un Babičevs ātri kļuva par vienu no Skonto līderiem. 1994. gadā viņš kļuva par Latvijas Virslīgas rezultatīvāko spēlētāju ar 14 vārtiem un tika atzīts par sezonas labāko uzbrucēju. 1990. gadu vidū Babičevs sāka spēlēt pussarga pozīcijā un 1997. gadā viņš tika atzīts par sezonas labāko pussargu. 1997. gadā, kad Skonto spēlēja Čempionu līgas kvalifikācijā pret FC Barcelona, Babičevs guva abus vārtus izbraukumā ar 2:3 zaudētajā spēlē.
1999. gadā Babičevs aizvadīja samērā maz spēļu - gan konkurences, gan savainojumu dēļ. Pirms 2000. gada sezonas viņš kopā ar vēl dažiem spēlētājiem, ar ko klubs nerēķinājās, pārgāja uz Policijas FK. Sezonas vidū Babičevs pievienojās vienīgajam savam ārzemju klubam karjerā - Torpedo-ZIL Krievijā, bet šajā klubā neaizvadīja nevienu spēli. 2001. gadā Babičevs pievienojās FK Rīga, kura sastāvā kļuva par kluba sezonas rezultatīvāko spēlētāju ar pieciem vārtiem, aizvadot vien deviņas spēles. 2003. gadā viņš pārgāja uz FK Jūrmala, kura sastāvā Babičevs aizvadīja savas pēdējās četras sezonas.

Nacionalā izlase

Babičevs izlase debitēja 1993. gada 2. jūnijā, zaudētā spēlē ar 1:2 pret Ziemeļīriju. 1994. gada 15. novembrī viņš guva pirmos vērtus izlasē, Latvijai visai vājā spēlē pārspējot Lihtenšteinu ar 1:0. Izlases karjerā Babičevs neizcēlās ar tādu rezultativitāti ka klubos - 51 aizvadītā spēlē viņš guva 4 vārtus. Viņa pēdējā spēle izlase bija 1999. gadā, viesos nospēlējot neizšķirti 2:2 pret Gruziju.

Trenera karjera

Beidzis aktīva spēlētāja karjeru, 2006. gadā Babičevs kļuva par FK Jūrmala galveno treneri. Tomēr sezonas beigās netika izpildīts mērķis - 4. vieta Virslīgā un līgums ar viņu pagarināts netika. 2008. gadā tika paziņots, ka viņš ir kļuvis par JFK Olimps galvenā trenera Mihaila Koņeva palīgu. Pirms tam viņš šajā klubā ieņēma direktora amatu.
2008. gadā Babičevs atgriezās FK Jūrmala galvenā trenera amatā, kurā viņš nostrādāja līdz 2011. gada septembrim.
Laurāzija

Laurāzija paleoģeogrāfijā bija viens no diviem Zemes superkontinentiem (otrs bija Gondvāna). Pastāvēja aptuveni 300 līdz 200 miljonus gadu senā pagātnē, aptuveni pirms 200 līdz 180 miljoniem gadu tas atdalījās no Gondvānas Pangejas sadalīšanās laikā. Laurāzija iekļāva sevī lielāko daļu no mūsdienu Ziemeļu puslodes: Ziemeļamerikas, Austrumeiropas, Sibīrijas, kā arī, iespējams, Ķīnas-Korejas un Dienvidķīnas platformu. Mezozoja vidū ir sākusies Laurāzijas sadalīšanās, sāka veidoties Ziemeļatlantijas ieplaka.
Fleetwood Mac (1968. gada albums)

Vēsture

1966. gadā, pēc Ērika Kleptona aiziešanas no grupas John Mayall's Bluesbreakers, tai pievienojās ģitārists Pīters Grīns, nedaudz vēlāk grupas līdzšinējo bundzinieku nomainīja Miks Flītvuds. Starp Grīnu, Flītvudu un grupas basģitāristu Džonu Makvī ātri izveidojās cieša draudzība, un, kad uz Grīna dzimšanas dienu Bluesbreakers līderis Džons Majāls uzdāvināja viņam bezmaksas laiku ierakstiem studijā, Grīns aicināja Flītvudu un Makvī kopā ierakstīt pāris dziesmas. Vienu no ierakstītajiem demo nodēvēja Flītvuda un Makvī uzvārdu savienojumā — Fleetwood Mac. Vēlāk Grīns un Flītvuds pameta Bluesbreakers, nodibinot savu grupu ar nosaukumu Fleetwood Mac. Grīns aicināja grupai pievienoties arī Džonu Makvī, kurš sākotnēji atteicās, tādēļ uz laiku tika nolīgts basists Bobs Brunings. Drīz grupa nolīgta prestižajiem Vindzoras blūza un džeza svētkiem, kuri bija gaidāmi 1967. gada augustā. Dažas nedēļas vēlāk Makvī mainīja savas domas, jo uzskatīja, ka Bluesbreakers mūzikas virziens pārāk sāk līdzināties džezam, un 1967. gada septembrī pievienojās Fleetwood Mac.
Papildus ģitāristam, bundziniekam un basģitāristam Pīters Grīns vēlējās grupā pieņemt otro ģitāristu, lai viņš netiktu uzskatīts kā Fleetwood Mac līderis. Grupas producents Maiks Vernons ieteica aicināt grupas Levi Set Blues Band dalībnieku Džeremiju Spenseru. Tā kā Spenseram nepatika savas muzikālās apvienības ierakstītā prezentācijas kasete, tādēļ viņš to neatskaņoja saviem grupas biedriem, tikai Pīteram Grīnam. Fleetwood Mac dalībnieks bija gandarīts par Spensera veikumu, tādēļ personīgi devās uz Ličfīldu (pilsēta, kurā uzstājās Levi Set Blues Band), lai paziņotu Džeremijam par viņa uzņemšanu grupā.
Psammosteju apakškārta

Apraksts

Psammostejām, kā jau bentofāgiem, ir plats, dorsoventrāli saplacināts ķermenis. Bruņas sastāv no tām pašām plātnēm, kā pteraspīdām, taču klāt nāk postorbitālo plātņu pāris. Starp lielajām plātnēm gar jūtīgajiem kanāliem izvietojas nesaaugušu ciklomoras uzbūves tesēru joslas. Horizontāla mute atrodas galvas priekšpusē vai arī nedaudz vērsta uz augšu. Muguras daļa ir vāji izliekta, bet vēdera daļa ir vairāk izliekta. No dorsālās un ventrālās plātnes aizmugurējās daļas uz astes daļu atiet divas iegarenu zvīņu rindas. Asti sedz ieapaļas zvīņas. Aste ir vāji hetercerkāla. Branhiālās plātnes, kas sākotnēji nosedza izejošās žaunu spraugas un veidoja ķermeņa sānu malas, evolūcijas gaitā laterāli palielinājās, pārvēršoties par nesošām virsmām, bet pēc tam saīsinājās un kalpoja vairs tikai atbalstam pret grunti. Bruņas un zvīņas ir segtas ar atsevišķiem ādas zobiem ar zobotām malām, veidojot radiālas ribiņas vai arī, zobiem saaugot, iegarenus valnīšus. Vēlākajām sugām ādas zobiņu pārklājums vispār pazūd, virsmas porām aizpildoties ar dentīnu (Aspidosteus). Aspidīna porainais slānis ir bez lielām prizmatiskām vakuolām.

Izplatība

Psammosteju apakškārtas pārstāvji bija lagūnu (Drepanaspis) vai saldūdens bentosa formas. Dzīvoja no apakšējā līdz augšējam devonam. Ja Weigeltaspis tiks pieskaitīts psammostejiem, nevis trakvairaspjiem, tad to vēsture būs skaitāma ar augšējo silūru. Pagaidām tas vēl nav izlemts. Psammosteji bija izplatīti Reinas apgabalā, Baltijā un citās Krievijas platformas vietās, Timānā, Severnaja Zemļā, Skotijā, Elsmīrā u.c.
Deivids Frolijs

Dzīvesgājums

Dzimis 1950. gada 21. septembrī Lakrosas (La Crosse) pilsētā Viskonsinas štatā ASV kā otrais bērns desmit bērnu ģimenē. Mācījās vietējā katoļu skolā, 1960. gadā kopā ar ģimeni pārcēlās uz Denveru. 1970. gadā devās uz Dienvidindiju, kur kļuva par Ramana Maharši mācekli. 1971. gadā Šrī Aurobindo darbu ietekmē pievērsās vēdiskajai kultūrai un apguva sanskritu. 1979. gadā publicēja savu pirmo grāmatu "Pašrealizācija un virsprāts Rigvēdā". 1980. gadā D. Frolijs nodibināja Vediskās pētniecības centru (Vedic Research Center) Santafē un dažādos Šrī Aurobindo ašrama izdevumos publicēja savus Rigvēdas himnu skaidrojumus (1980-1984). Mācījās Ājurvēdu Bombejā un Punē pie Dr. B. L. Vaštas.
No 1983. gada viņa Ājurvēdas skolotājs bija Dr. Vasants Lads. Līdztekus viņš studēja arī Ķīnas tradicionālo medicīnu un mācīja to Starptautiskajā Ķīnas medicīnas institūtā (International Institute of Chinese Medicine, 1984-1990).
1988. gadā D. Frolijs dibināja Amerikas Vēdisko studiju institūtu (American Institute of Vedic Studies) Santafē. 1991. gadā viņš ieguva hindu vārdu Vāmadeva Šāstrī par godu vēdās minētajam skolotājam Vāmadevam. 
1996. gadā viņam Mumbajā piešķīra Bramačarjas Višvanatdži (Vishwanathji) balvu un pandita titulu.
Viņš vadījis Ājurvēdas kursus daudzos studiju centros ASV un Indijā. 2015. gadā viņam Indijas valdība piešķīra Padma Bhushan ordeni.
Rūdolfs Egle

Dzīvesgājums

Dzimis 1889. gadā Druvienas pagasta Mazvasaraudzos lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Druvienas pagastskolā, Šļukuma-Neibeizera ministrijas skolā, pēc tam Valmieras proģimnāzijā. 1906. gadā iestājās A. Ķeniņa reālskolā Rīgā. Tur par literatūras skolotāju strādāja A. Saulietis, kura ietekmē Egle pievērsās literatūrai. 1910. gadā, skolu nepabeidzis, Egle devās mācīties uz Drēzdenes konservatoriju, taču karaklausības dēļ bija spiests pēc nepilna gada atgriezties. Egle nokārtoja reālskolas gala pārbaudījumus un studēja komerczinātnes Rīgas Politehniskajā institūtā, bet studijas nebeidza un strādāja laikrakstā "Latvija". 
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā Egle devās bēgļu gaitās uz Petrogradu, kur kopā ar A. Gulbi noorganizēja laikrakstu "Jaunās Pēterpils Avīzes". Apmeklēja lekcijas Petrogradas universitātē un Mākslas institūta literatūras fakultātē.
1917. gadā Egle sāka strādāt Krievijas ZA bibliotēkas Slāvu nodaļā, no 1918. līdz 1922. gadam bija nodaļas vadītājs. 1922. gadā atgriezās Latvijā un iesaistījās Kultūras fonda darbā. No 1924. līdz 1934. gadam bija tā inspektors, no 1924. gada — Bibliotēku padomes sekretārs. 
Pēc Latvijas okupācijas Otrā pasaules kara laikā 1940. gadā Egle aktīvi piedalījās LPSR Rakstnieku savienības darbā, par aktīvo sabiedrisko darbību vācu okupācijas laikā viņu vairākus mēnešus turēja apcietinājumā.
Pēc kara beigām no 1944. līdz 1947. gadam Egle vadīja LVU Filoloģijas fakultātes Literatūras teorijas un Vispārīgās literatūras katedru (no 1944. gada — docents, no 1946. gada — profesors). No 1946. līdz 1947. gadam bija arī LPSR ZA Valodas un literatūras institūta direktora vietnieks zinātniskajā darbā. 
Miris 1947. gada 17.decembrī Rīgā, apbedīts Raiņa kapos.

Darbi

Pirmā publikācija — dzejolis "Bērns" laikrakstā "Dzimtenes Vēstnesis". Recenzijas un rakstus Egle publicējis no 1914. gada.
Kopā ar brāli Kārli Egli rediģēja kritikas un grāmatniecības žurnālu "Latvju Grāmata" (1922-1931), kurā publicētas daudzas Rūdolfa Egles recenzijas par jaunizdotajām grāmatām un vairāki raksti. Egle noorganizēja un vadīja savu literatūras studiju (1935-1940). Rediģēja Kārļa Veidenbauma rakstus, ar plašām monogrāfiskām apcerēm (izdotas arī grāmatas) un komentāriem publicēti Eduarda Veidenbauma raksti, Jāņa Poruka un Kārļa Skalbes kopoti raksti. Kopā ar Andreju Upīti sarakstījis "Pasaules rakstniecības vēsturi". Egles sakārtojumā publicēta antoloģija "Latvju lirika". Ar Egles apceri un komentāriem iznāca Viljama Šekspīra darbi.
Pēc Otrā pasaules kara Egle sastādījis un komentējis Mihaila Ļermontova rakstus un Heinriha Heines izlases. Tulkojis Mihaila Ļermontova romānu "Mūsu laiku varonis", kā arī Gija de Mopasāna, Volta Vitmena un citu autoru darbus. Egle publicējis periodikā par literatūras vēstures, kritikas, un tulkošanas jautājumiem vairākus rakstus, kuros uzsvēris literārā teksta un stila analīzes nepieciešamību. 1989. gadā daļa Egles rakstu tika sakopota izlasē "Raksti par literatūru".
Priedaine (stacija)

Vēsture

Priedaines stacija atvērta jau 1909. gadā Krievijas impērijas laikā ar nosaukumu Sosnovij platforma. 1938. gadā vecās koka stacijas ēkas vietā uzbūvēta jauna (projektējuši inženieri A. Grundmanis un J. Šarlovs). Vienlaikus ar ēkas uzbūvēšanu ierīkota pārmiju centralizācija un bloķēšanas sistēma Lielupes tilta izgriežamajai daļai. Stacijā ierīkotie gaismas signāli bija pirmie Latvijas dzelzceļā. Stacijas ēka saglabājusies līdz mūsdienām.
No 2008. gada 25. maija pēc Rīgas pašvaldības pasūtījuma atklāts elektrovilciena maršruts Rīga—Priedaine, kura vajadzībām tika izmantots 20. gadsimta 90. gadu sākumā izbūvētais papildu perons. Vēlāk maršruts tika slēgts.
Tuneļefekts

Tuneļefekts ir elementārdaļiņas iziešana cauri potenciāla barjerai, ja tās pilnā enerģija (kura tunelēšanās laikā nemainās) ir mazāka par potenciāla barjeras augstumu. Potenciāla barjeras augstums ir "klasiskas" daļiņas (t.i., tādas, kas nepakļaujas kvantu mehānikas likumiem) minimālā enerģija, kas ļauj pārvarēt šo barjeru. Tuneļefekts klasiskajā mehānikā nav iespējams — to var izskaidrot tikai ar kvantu mehānikas metodēm. Jo vieglāka ir daļiņa un šaurāka potenciāla barjera, jo tuneļefekts ir varbūtīgāks.
Tuneļefekts ir daudzu svarīgu kodolfizikas, atomfizikas un molekulārfizikas procesu pamatā.
Makropasaulē tuneļefektu var novērot p-n pārejās, lādiņnesējiem (elektroniem vai caurumiem) tunelējot caur pārejas potenciāla barjeru. Tuneļefekts ir iespējams tikai tad, ja p un n apgabaliem ir ļoti mazas īpatnējās pretestības.
Akciju tirgus

Akciju tirgus ir mehānisms, kas ļauj tirgot akcijas, citus vērtspapīrus un sekundāros finansu instrumentus kapitāla tirgū. Vispasaules akcijas tirgus vērtība tiek lēsta ap 20 triljonu dolāru.
Akcijas tiek atspoguļotas un tirgotas akcijas biržās, kuras nodarbojas ar akciju un citu vērtspapīru pircēju un pārdevēju savešanu kopā.

Primārais un sekundārais tirgus

Primārais tirgus nodarbojas ar jaunu vērtspapīru izlaišanu.
Uzņēmumi, valdības un privātā sektora institūcijas var iegūt finanšu līdzekļus (resursus) izlaižot un pārdodot akcijas vai obligācijas. Tas tiek parasti veikts izmantojot vērtspapīru tirgotājus. Jaunu vērtspapīru izdošana investoriem ir parakstu ievākšana. Ja tiek izdotas jaunas akcijas, to pārdošana ir sākotnējais publiskais piedāvājums (inital public offering, IPO).
Sekundārajā tirgū tiek tirgoti tie vērtspapīri, kas jau tika izlaisti sākotnējā publiskajā vai privātajā piedāvājumā. Kad akcija tiek reģistrēta biržas sarakstā, investori un spekulanti var sākt biržā tirgoties.

Akcijas un dividendes

Akcijas ir tāds finansu instruments, kurš veidojas, kad akciju sabiedrības (korporācijas) sadala savu kapitālu daļās.
Cilvēks vai organizācija, kurai pieder vismaz daļa no uzņēmuma akciju kļūst par akcionāru. Kopējā akcijas sabiedrības izdalītās daļas vērtība akcijās tiek saukta par tirgus kapitalizāciju.
Dividendes ir izmaksas, ko uzņēmums veic saviem akciju īpašniekiem. Kad uzņēmums iegūst peļņu, tad šai peļņai ir divi ceļi — tā var tikt reinvestēta atpakaļ uzņēmumā (nesadalītā peļņa) vai arī tā var tikt izmaksāta uzņēmuma daļu īpašniekiem kā dividende. Daudzi uzņēmumi nesadala daļu no peļņas un daļu izdala dividendēs. Akciju sabiedrības parasti izmaksā dividendes noteiktā laikā — vai nu katru gadu, divreiz gadā vai reiz ceturksnī, taču dividendes var tik izmaksātas jebkurā brīdī.
Dividendes parasti tiek izmaksātas skaidrā naudā. Dažreiz dividendes tiek izmaksātas arī kā uzņēmuma daļas (vai nu jaunizdalītas daļas vai arī jau eksistējošas daļas, kuras uzņēmumus iegādājas tirgū). Retos gadījumos dividendes var pat būt izmaksātas kā daļas citos uzņēmumos vai citu aktīvu veidā.
Grieķi

Vēsture

Grieķu nācijas etnisko pamatu ir veidojusi sengrieķu tautība, kura sāka veidoties 2. g.t. p.m.ē. pēc joniešu, ahaju, eoliešu un doriešu cilšu pārcelšanās uz Balkānu pussalas dienvidiem, Egejas jūras salām un Mazāzijas pussalas rietumu piekrasti, asimilējot vietējās tautas (pelasgus u.c.).
Vienota grieķu kultūra izveidojās laikā, kad notika Melnās un Vidusjūras kolonizācija (8.-6. gs. p.m.ē.). Nosaukums "helēņi", ar kuru sākumā tika identificēta cilts kas apdzīvoja Hellādu (Tesālijas apgabalu), izplatījās uz visiem grieķiski runājošiem iedzīvotājiem (šajā nozīmē pirmoreiz lietots tika 7. gs. p.m.ē.). Acīmredzot iesākumā etnonīms 'grieķi' tika attiecināts uz vienu no Ziemeļgrieķijas ciltīm, atvasinot Boijotijas pilsētas Graijas nosaukuma. Vēlāk to piesavinājās romieši, domājams pēc kontaktiem ar Ziemeļgrieķijas piekrastes iedzīvotājiem un attiecināja to uz visiem helēņiem. Hellēnisma periodā, ap 3. gs. p.m.ē., izveidojās un izplatījās, izspiežot vietējos dialektus, vienota grieķu valoda - koinē.
Senie grieķi radīja augsti attīstītu antīko civilizāciju, kurai bija liela loma Eiropas un Tuvo austrumu attīstībā. Viduslaikos grieķi veidoja Bizantijas impērijas kodolu un oficiāli saucās romeiji (romieši). Pakāpeniski viņi asimilēja no ziemeļiem migrējošos trāķiešus, ilīriešus, ķeltus, valahus, slāvus un albāņus.
Osmaņu impērijas valdīšanas laiks Balkānos (15. gs. - 19. gs. pirmā puse) atstāja lielu ietekmi uz grieķu materiālo kultūru un valodu. 18. gs. beigās Grieķijā sākās nacionālās atbrīvošanas kustība, kurai bija liela nozīme dažādu Grieķijas apgabalu atšķirību izzušanā un vienotas grieķu nācijas izveidē.
Nacionālās atbrīvošanas kara laikā (1821.-29. g.) tika izveidota Grieķijas valsts.
Steks (datu struktūra)

Datorzinātnē steks (no angļu: stack — 'grēda, krāvums') ir abstrakts datu tips un datu struktūra, kura darbojas pēc principa "pēdējais iekšā, pirmais ārā" (LIFO). Kā steka elements var būt jebkurš abstrakts datu tips, bet to raksturo tikai trīs pamatoperācijas: ievietošana (push), izņemšana (pop) un steka augša (stack top). Ievietošanas operācija pievieno jaunu elementu steka augšpusē, vai izveido steku, ja tas ir tukšs. ja steks ir pilns un tajā vairs nav vietas jauniem elementiem, tad tiek uzskatīts, ka iestājies steka pārpildīšanās stāvoklis. Izņemšanas operācija izņem elementu, kurš atrodas steka augšpusē. Izņemšana vai nu atklāj iepriekš slēptos elementus, vai arī steku iztukšo. Steka augšas operācija iegūst datus no augšējā elementa un atgriež lietotājam, bet pašu elementu no steka neizņem. Ja steks ir tukšs, tad izņemšanas vai augšējā elementa operācija var radīt stāvokli, kad steks ir iztukšots un tiek pieprasīts neesošs elements.
Steks ir ierobežota datu struktūra, jo ar to atļauts veikt tikai dažas operācijas. Ievietošanas un izņemšanas operācijas nozīmē, ka steka elementi ir sakārtoti. Elementus no steka izņem apgrieztā ievietošanas secībā, tāpēc zemāk esošie elementi stekā atrodas visilgāk.
Orfejs

Orfejs (grieķu: Ὀρφεύς) bija dzejnieks, mūziķis, pravietis un mītiska persona sengrieķu mitoloģijā. Domas dalās, vai Orfejs ir bijis īsta vai mītiska persona, biežāk gan viņš tiek uzskatīts par īstu personu, kas dzīvojusi laikā ap 1000. gadu pirms mūsu ēras.
Leģendās teikts, ka Orfejs ieguvis izglītību Ēģiptē, apguvis haldiešu astroloģiju un strādājis par ārstu. Tiek uzskatīts, ka Homērs bijis Orfeja darba turpinātājs un Orfejs bijis grieķu mitoloģijas, reliģijas un kultu pamatlicējs.
Sengrieķu mitoloģijā viņš bija viens no argonautiem un trāķiešu dziedonis. Viņš ar savu balsi un cītaras spēli spēja savaldzināt ne tikai cilvēkus, bet arī plēsīgus dzīvniekus, augus, upes un akmeņus. Viņš bija uzticīgs mīlētājs, viņa sieva bija Eiridīke. Orfejs devās uz mirušo valstību, lai atgūtu savu sievu Eiridīki. Orfeja tēls bieži izmantots literatūrā, mūzikā un tēlotājmākslā.
Pauls Kalniņš (ķīmiķis)

Dzīvesgājums

Dzimis 1886. gada 1. februārī Pāles pagasta Kalnakrogā amatnieka un tirgotāja ģimenē. Mācījās Ķirbižu pamatskolā (1893–1896), Millera privātajā reālskolā Rīgā (1897–1898) un N. Mironova komercskolā Rīgā (1898–1904). Studēja Rīgas Politehniskā institūta Būvinženieru nodaļā (1904–1906), 1905. gada revolūcijas laikā devās uz ārzemē, kur turpinājas studijas Cīrihes universitātes Dabaszinātņu fakultātē (1906–1907) un Karlsrūes Tehniskās augstskolas Ķīmijas fakultātē (1907–1914). 1909. gadā īslaicīgi strādājis kopā ar vēlāko Nobela prēmijas laureātu Frīdrihu Bergiusu (1884–1949).
Pēc Brīvības cīņu beigām atgriezās Latvijā, no 1920. gada sāka strādāt Latvijas Augstskolas Ķīmijas fakultātē par asistentu, tad par Latvijas Universitātes vecāko asistentu (1925). 1928. gadā P. Kalniņš Cīrihes Universitātē aizstāvēja zinātņu doktora disertāciju par Pērkina reakcijas mehānismu, 1930. gadā viņu ievēlēja par privātdocentu. Lasīja lekcijas par heterociklisko savienojumu ķīmiju, stereoķīmiju un cukuriem. 1938. gadā Latvijas Universitātē aizstāvēja otro doktora disertāciju „Pētījumi ciklobutāna un ciklopropēna rindā”. Profesora nosaukumu P. Kalniņam piešķīra tikai 1940. gadā, viens no viņa subasistentiem šajā laikā bija Solomons Hillers.
Pēc Otrā pasaules kara beigām līdztekus darbam universitātē profesors P. Kalniņš strādāja arī Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Mežsaimniecības problēmu institūtā (1946-1955).
Miris 1955. gada 10. decembrī Rīgā.
15. gadsimts

Notikumi

Turpinājās Lietuvas krusta kari, kas beidzās ar Vācu ordeņa sagrāvi Grunvaldes (Žalgires) kaujā 1410. gadā. Līdz 1434. gadam turpinājās husītu kari.
Līdz 1453. gadam noritēja Simtgadu karš par Francijas karaļa troni, kurā uzvarēja Valuā dinastija. 1453. gadā Osmaņu impērija ieņēma Konstantinopoli. Anglijā notika Sarkanās un Baltās rozes karš.
1492. gadā Kolumbs sasniedza Bahamas, bet 1498. gadā Vasko da Gama sasniedza Keralas piekrasti.
47. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Abrenes iela—Getliņi (caur Malēju ielu, Šķirotavu) kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Turgeņeva iela, Gogoļa iela, Marijas iela, A. Čaka iela, Pērnavas iela, A. Deglava iela, Ilūkstes iela, Akadēmiķa M. Keldiša iela, A. Saharova iela, Katlakalna iela, Krustpils iela, Sila iela, Kaudzīšu iela
Getliņi—Šķirotava (Malēju iela) — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Kaudzīšu iela, Sila iela, Krustpils iela, Katlakalna iela, A. Saharova iela, Akadēmiķa M. Keldiša iela, Ilūkstes iela, A. Deglava iela, Pērnavas iela, A. Čaka iela, Marijas iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Abrenes iela
Saistībā ar Iekšlietu ministra Sanda Ģirģena rīkojumu slēgt Deglava tiltu satiksmei, pamatojoties uz Būvniecības valsts kontroles biroja ekspertu atzinumu par tā drošumu no 2019. gada 25. aprīļa līdz 4. maijam maršruts tika novirzīts pa Zemitāna tiltu.
Ludvigs Redls

Biogrāfija

Pirmos panākumus šahā guvis 1929. gadā, kad Vācijas šaha kongresā Duisburgā uzvarējis blakusturnīrā, bet pēc tam mačā par meistara nosaukumu bijis pārāks par Ludvigu Engelsu ar 5½:2½. 1931. gadā Vācijas šaha čempionātā dalījis 1.-2. vietu ar Jefimu Bogoļubovu, taču zaudējis viņam papildu mačā par čempiona nosaukumu ar 2:4. Arī Vācijas 1933. gada čempionātā bijis 2. vietā aiz Bogoļubova. 1934. gada Āhenē Vācijas šaha čempionātā izcīnījis 3. vietu aiz Kārļa Karlsa un Heinriha Reinharta. Pārstāvējis Vācijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1936. gadā un izcīnījis bronzas medaļu komandu vērtējumā, kā arī zelta medaļu individuālajā vērtējumā.
Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā uzvarējis šaha turnīrā Rīdenburgā (Bavārija), apsteidzot Volfgangu Uncikeru, un bijis otrais Vācijas šaha čempionātā. 1948. gadā dalījis 3.-5. vietu šaha turnīrā Bādnauheimā. Par panākumiem turnīros FIDE 1953. gadā Redlam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Pēc profesijas bijis advokāts.
Miljards

1 000 000 000 jeb viens miljards ir naturāls skaitlis starp skaitļiem 999 999 999 un 1 000 000 001.
Zinātniskajā pierakstā to raksta kā 10⁹, romiešu skaitļu pierakstā M. Skaitļu apzīmēšanai miljardos lieto prievārdu giga-, piemēram, gigabaits.
Kādas mērvienības miljardo daļu raksta kā 10⁻⁹ un tās apzīmēšanai lieto prievārdu nano-, piemēram, metra miljardā daļa ir nanometrs (nm), grama miljardā daļa ir nanograms.
Tehnoloģijas, ar kurām pēta struktūras, kuru izmēri ir mērāmi nanometros (1 līdz 100 nm) sauc par nanotehnoloģijām.

Vēsture

Nosaukums cēlies no franču valodas (milliarde). Pirmo reizi to lietojis franču matemātiķis Ž. Peletjē 1549. gadā apzīmēdams miljons miljonu (1 000 000 000 000). Tomēr jau no 1566. gada par miljardu sāka saukt tūkstoš miljonus (1 000 000 000). Ārpus Francijas (arī Latvijā) šis skaitļa vārds plašāk izplatījās pēc tam, kad Francijai pēc 1871. gada miera līguma noteikumiem bija jāmaksā Vācijas impērijai piecus miljardus zelta franku lielu kontribūciju.