Sirseņi

Izskats un īpašības

Sirseņi ir lielākie lapseņu dzimtas (Vespidea) pārstāvji. Vislielākais ģintī ir Āzijas milzu sirsenis (Vespa mandarinia), kura ķermeņa garums var sasniegt 5 cm, bet spārnu plētums 7,6 cm. No pārējām īstajām lapsenēm (Vespinae) sirseņus var atšķirt pēc platās galvas daļas (Vertex) uzreiz aiz acīm.

Inde

Sirseņiem ir indes dzelonis, ar kuru tie medī kukaiņus un aizsargā pūzni. Sirseņi cilvēkiem ir bīstami, jo tiem ir daudz vairāk indes nekā parastajām lapsenēm. Turklāt sirseņu indē var būt liels daudzums (5%) acetilholīna. Sirseņi, pretēji bitēm, iedzeļot cilvēkam, neiet bojā un var iedzelt vairākas reizes, jo pēc iedzelšanas tie spēj dzeloni izraut veselu. Sirseņu indes stiprums ir atkarīgs no sugas. Dažām sugām inde nav stiprāka kā parastam dzelošam kukainim, bet citām sugām tā ir viena no spēcīgākajām kukaiņu indēm. Visspēcīgākā inde ir Āzijas milzu sirsenim un tropu sirsenim (Vespa tropica), lai gan visbiežākie nāves gadījumi ir bijuši no Filipīnu sirseņa (Vespa luctuosa) dzēlieniem. Viens sirseņa dzēliens, ja cilvēks nav alerģisks, nav nāvējošs. Nāvējoša var būt vairāku dzēlienu sērija pēc kārtas. Bet alerģiskiem cilvēkiem arī Eiropas sirseņa dzēliens var izraisīt nāvi. Parasti tiem, kuriem ir alerģija pret lapseņu indi, ir alerģija arī pret sirseņu indi.

Uzbrukuma feromoni

Sirseņi, līdzīgi kā citas sabiedriskās lapsenes, spēj mobilizēties un aizsargāt pūzni, dzeļot ienaidniekam, pat, ja pašiem sargiem ir jāmirst. Uzbrukuma feromoni sirseņiem izstrādājas, ja briesmās ir to pūznis vai, lai iezīmētu ceļu līdz medību vietai, piemēram, bišu ligzdai. Saimes pārējie sirseņi spēj saost iezīmēto ceļu un atrast atzīmēto medību vietu. Sirseņiem nepieciešamības gadījumā izdalās 3 ķīmiski aktīvas vielas: 2-pentanols, izoamilspirts un 1-metilbutil-3-metilbutanoāts. Ja izstrādājas tikai 2-pentanols, tad sirseņi kļūst viegli nervozi un gatavi aizsargāties, bet, ja izstrādājas arī pārējās divas ķīmiskās vielas, tad sirseņi kļūst agresīvi. Ja pūžņa tuvumā tiek nogalināts kāds sirsenis, pārējiem izstrādājas uzbrukuma feromoni. Arī materiāli, kas saskārušies ar uzbrukuma feromoniem, piemēram, drēbes, āda vai sirseņu nogalināta bite, var izraisīt sirseņu agresivitāti. Sirseņus uzbudina un provocē arī dažu augļu smarža, piemēram, banāni un āboli, kā arī smaržas, kas satur C₅ spirtu un C₁₀ esterus.

Dzīves cikls

Pavasarī no ziemas miega savā slēptuvē pamostas jaunā sirseņu mātīte-karaliene, kas sāk veidot pūzni no sakošļātām, ar siekalām sajauktām satrupējuša koka šķiedrām. Pūznim tā izvēlas no vēja un nokrišņiem pasargātu vietu. Parasti tas ir koka, visbiežāk ozola, dobumā. Iesākumā pūznī nav vairāk par 50 šūnām. Šūnas tiek būvētas vertikālā stāvoklī un izvietotas horizontālos līmeņos. Katrā šūnā tiek iedēta viena ola un tad šūna tiek noslēgta.
No olas pēc 5—8 dienām izšķiļas kāpurs, kas šūnā pavada apmēram 2 nedēļas. Šajā laikā tam ir 5 atšķirīgas attīstības stadijas. Karaliene aktīvi rūpējas par jaunās sirseņu saimes izaudzināšanu. Tā baro savus kāpurus ar olbaltumvielām bagātu barību, medījot dažādus kukaiņus, mušas un bites ieskaitot. Pēc divām nedēļām kāpurs ar zīdam līdzīgu pavedienu satin šūnas atvērumam vāciņu un noslēdzas.
Nākamo 2 nedēļu laikā notiek kāpura metamorfoze par sirseni. Jaunais, pieaugušais sirsenis izgraužas cauri zīda vāciņam un izrāpjas laukā. Pirmā sirseņu strādnieku paaudze ir dzimusi. Tās vienmēr ir sterilas mātītes, kuras pārņem karalienes rūpes par pūzni un kāpuriem, un aprūpē arī pašu karalieni. Turpmāk karaliene nodarbojas tikai ar olu dēšanu. Tā kā saimes lielums aug, sirseņi ligzdu būvē arvien lielāku. Tiek pavairoti horizontālie līmeņi ar šūnām un tiem apkārt tiek izveidots apvalks, līdzīgs konvertam. Pūznim beigās ir tikai viena ieeja un izeja. Tā izmērs var sasniegt pat pusmetru diametrā. Lielā saimē vasaras beigās dzīvo līdz 700 sirseņiem. Šajā laikā izšķiļas pirmie vairoties spējīgie pēcnācēji — jaunās karalienes un tēviņi. Tēviņi rūpēs par pūzni nepiedalās. Jaunā, vairoties spējīgā paaudze, rudens sākumā pamet pūzni un sapārojas. Īsi pēc pārošanās tēviņi mirst. Vecā karaliene un sirseņi strādnieki dzīvo līdz iestājas auksts laiks un tad mirst. Ziemo tikai apaugļotās mātītes, kas ielien drošās un aizsargātās spraugās, lai iemigtu ziemas miegā.

Barība

Sirseņi pamatā pārtiek no citiem kukaiņiem, kurus tie nomedī, izmantojot savus spēcīgos žokļus un dzeloni. Tā kā sirseņi ir lieli, tie spēj pieveikt bīstamus pretiniekus — medusbites, siseņus un sienāžus. Atkarībā no sugas tie var baroties arī ar maitu. Pieauguši sirseņi pārtiek arī no nektāra un saldu augu un augļu sulas. Tos bieži var novērot uz pūstošiem, saldiem augļiem un, piemēram, cilvēku izmestiem saldumiem. Tie mielojas ar saldu un gatavu augļu sulu arī no augļa kokā. Mīkstos augļos, piemēram, bumbieros tie var ieēsties iekšā tā, ka no ārpuses tie nav redzami. Ja cilvēks tādu augli noplūc, iztraucētais sirsenis var uzbrukt. Lai arī sirseņi barojas ar gataviem augļiem, kopumā tos vērtē kā derīgus kukaiņus augļu dārzu aizsardzībai pret kaitīgiem kukaiņiem.