google/wiki40b huggingface dataset:
Balatons

Bioloģiskā daudzveidība

Lielais ezers ietekmē apkārtnes klimatu — Balatona apkaimē klimats ir nedaudz mitrāks, maigāks, kā pārējā Ungārijā, laiks biežāk apmācies. Pret dienvidiem eksponētajās ziemeļu krasta nogāzēs aug pat mandeļkoki, vīģes, granātāboli.
Ezera apkaimē reģistrētas vairāk kā 270 putnu sugas, liela kukaiņu daudzveidība, 50 zivju sugas. 1997. gadā izveidots nacionālais parks (Balaton-Felvidéki Nemzeti Park) 56 000 ha platībā.
Ezera dienvidrietumu daļā atrodas Kišbalatons — pārpurvojusies agrākā ezera daļa. Kādreiz ap 60 km² lielais Balatona līcis tagad ir atdalīts no ezera un ūdens virsmas spogulis ir ap 0,5 km². Liela daļa šī purva ir nosusināta. Kišbalatons iekļauts Rāmsaras sarakstā.
20. gadsimta laikā Balatons tika ievērojami piesārņots, līdz 1966. gadā notika masveida zilaļģu ziedēšana. Kopš šī laika piesārņojums tiek samazināts, 1976. gadā tika uzsākta arī Kišbalatona renaturalizācija.

Tūrisms

Jau 1861. gadā gar ezera dienvidu krastu izbūvēts dzelzceļš, kas savienoja Budapeštu ar Triesti. 1909. gadā tika izbūvēta līnija arī gar ziemeļu krastu. Ezera rietumu galā atrodas starptautiska lidosta. Jau 18. gadsimta beigās ezerā nolaida pirmos kuģus, prāmji un izpriecu kuģi ezerā kursē arī mūsdienās.
Ūdens temperatūra vasarā ir ap 25—28 °C, kas padara peldēšanos ezerā patīkamu. No jūnija līdz augusta beigām ezera krastos ir daudz tūristu un atpūtnieku. Populāra atrakcija ir vīna audzēšanas reģionu apmeklējums ziemeļos no ezera un aktīvā nakts dzīve dienvidu krasta kūrortos. Vīna audzēšanai ezera ziemeļu piekrastē ir jau ap 2000 gadus sena vēsture. Populārs tūrisma objekts ir Tihaņas pussala, kurā atrodas daudz vēstures pieminekļu.
Vīpes pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Daugava, Nereta, Odze, Sokaža, Vilbaudīte.
Ūdenstilpes: Gruženieku ezers, Pāķu ezers, Plošu ezers.

Vēsture

1935. gadā Daugavpils apriņķa (no 1941. gada Jēkabpils apriņķa) Vīpes pagasta (līdz 1925. gadam Mežmuižas pagasts) platība bija 81,9 km² un tajā dzīvoja 2366 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Mežāres un Vīpes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Vīpes ciems ietilpis Krustpils (1949-1962) un Jēkabpils (pēc 1962. gada) rajonos. Vīpes ciemam 1966. gadā pievienoja likvidēto Ezeriešu ciemu, 1973. gadā daļu teritorijas pievienoja Kūku ciemam, 1977. gadā — Mežāres ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vīpes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Krustpils novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Vīpe (pagasta centrs), Bisenieki, Ezermuiža, Galvāni, Irģeni, Kučenieki, Landzāni, Mežarasas, Mežmuiža, Pāpuļi, Ploši, Podvinka, Poļakas, Slīpie, Stūrnieki, Trepe.
Eduards Kalniņš (gleznotājs)

Biogrāfija

Eduards Kalniņš dzimis 1904. gada 25. oktobrī Rīgā drēbnieka ģimenē.
Māksliniecisko izglītību guvis bēgļu gaitās J. Moškeviča mākslas studijā Tomskā un pēc atgriešanās Latvijā Latvijas Mākslas akadēmijā, kur 1931. gadā beidzis Vilhelma Purvīša Dabasskatu glezniecības meistardarbnīcu ar diplomdarbu "Pēc lietus". Strādājis Latvijas Mākslas akadēmijā no 1945. gada, kur bijis pedagogs Glezniecības nodaļā (1945—1947), docents no 1947. gada, profesors no 1955. gada. Gleznotājs, kura vadībā Stājglezniecības meistardarbnīcu absolvējuši gandrīz visi pēckara diplomētie gleznotāji, vadījis diplomdarbus no 1952. gada. Bijis mākslinieku biedrības "Sadarbs" un Latvju mākslinieku biedrības biedrs, bet no 1945. gada Mākslinieku savienības biedrs, aktīvi piedaloties tās darbā, esot arī savienības valdes priekšsēdētājs (1960—1965). Gleznotājs bijis arī PSRS Mākslinieku savienības valdes loceklis, vissavienības izstāžu žūrijas loceklis, Kultūras ministrijas ekspertu komisijas loceklis un daudzu citu sabiedrisku pienākumu veicējs. Miris 1988. gada 18. maijā Rīgā.
Bija precējies ar gleznotāju Ritu Valneri, arī meita Ieva Kalniņa ir gleznotāja.

Mākslinieciskā darbība

Mākslinieku glezniecībā interesēja tās saistības ar realitāti izpēte, aizsākot vērienīgu darba cilvēka tēlojumu latviešu mākslā, intensīvi pievēršoties zvejnieku dzīves izpētei un raksturošanai. Šīs kvalitātes vēlākajos gados kļuva raksturīgas latviešu glezniecības skolai kopumā. Eduards Kalniņš ir spilgtākais latviešu marīnists, kam raksturīga emocionāla un dziļa īstenības uztvere, augsta glezniecības kultūra, ka arī garīga aktivitāte. gleznojis arī ainavas un klusās dabas.

Izstādes

Mākslinieks izstādēs piedalījies no 1927. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā (1939, 1984), Japānā, Tokijā (1977), Madonā (1979), Krimuldā (1980). Piemiņas izstāde notikusi Rīgā (1991).

Apbalvojumi

Apbalvots ar Romas stipendiju (1935), Kultūras Fonda stipendiju un godalgu (1933, 1935, 1937, 1940), Darba Sarkanā Karoga ordeni(1956), bronzas medaļu Briselē (1958), Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu (1963), PSRS Mākslas akadēmijas zelta medaļu par jaunrades sasniegumiem (1973), Latvijas PSR Valsts prēmiju (1974), Ļeņina ordeni (1984) .
Bilozerske

Vēsture

Apdzīvotā vieta dibināta 1913. gadā kā Bilozerkas (Білозерка) ciems. Strauji sāka attīstīties 1950. gados sakarā ar akmeņogļu šahtu izbūvi. 1966. gadā piešķirts pilsētas statuss un tagadējais nosaukums.
Billijs Smits

Spēlētāja karjera

No 1970. līdz 1972. gadam Smits spēlēja Losandželosas "Kings" Amerikas hokeja līgas fārmklubā Springfildas "Kings", 1971.—72. gada sezonā aizvadot piecas spēles arī Losandželosas klubā. 1972. gada līgas paplašināšanās draftā NHL Smitu izvēlējās viena no divām līgas jaunpienācējām Ņujorkas "Islanders".
1972.—73. un 1973.—74. gada sezonās Smits dalīja spēles laiku "Islanders" vārtos ar Geriju Dežardēnu, taču 1974.—75. gada sezonā kļuva par komandas pamatvārtsargu. No 1980. līdz 1983. gadam Smits kopā ar komandu četras sezonas pēc kārtas izcīnīja Stenlija kausu. Šajos gados Smits ieguva gan Kona Smita, gan arī Vezinas un Viljama Dženingsa balvas, tādējādi apliecinot savu lomu komandas panākumos.
1982.—83. gada finālsērijā komandai pretī stājās Edmontonas "Oilers" ar tās izcilajiem uzbrucējiem Veinu Grecki, Jari Kurri un Marku Mesjē, taču, Smitam visas sērijas gaitā ielaižot vien sešus vārtus, "Islanders" svinēja uzvaru ar 4—0. Tieši pēc šīs sērijas Smits kā izslēgšanas kārtas vērtīgākais spēlētājs ieguva Kona Smita balvu.
Pēc 1988.—89. gada sezonas noslēguma Smits paziņoja par karjeras beigšanu.
KOD-1

Vēsture

20. gadsimta 30. gados Igaunijas aviokonstruktoru birojs PON (Igaunijā zināms arī kā ÕGL jeb Õhu- ja Gaasikaitse Liit), neradis atsaucību sava treniņlidaparāta modeļa Kai PON-1 ražošanai vietējā tirgū, izdeva licenci Latvijas valdībai šī tipa lidaparātu izgatavošanai. Lidaparāta rūpnieciskā ražošana tika uzticēta Liepājas Kara ostas darbnīcai (pēc 1938.gada ar nosaukumu a/s "Tosmāre"), un tam piešķirts nosaukums KOD-1. Lidaparātu varēja būvēt gan kā vienvietīgu, gan divvietīgu. Pirmie KOD-1 izmēģinājumi notika 1935. gada nogalē Liepājas Ziemeļu aerodromā.
Pirmais KOD-1 lidojums notika 1936. gada 13. janvārī no Liepājas Ziemeļu aerodroma uz Spilves lidlauku Rīgā. Tā paša gada martā Latvijas Aizsargu aviācijas pulka vajadzībām tika nodoti četri lidaparāti, un augustā - vēl viens. Šajās lidmašīnās bija uzstādīti 5 cilindru Genet Major dzinēji, kuri bieži pārkarsa, tādēļ tos 1937. gadā nomainīja uz de Havilland Gypsy Major 125 Zs motoriem. Par katru lidaparātu Aizsargu organizācija LKOD samaksāja 15 000 -17 000 latu, neskaitot dzinēju nomaiņu, kas izmaksāja papildus 10 400 latu par katru lidmašīnu. 1938. gada decembrī tika piegādāti vēl 3 lidaparāti. Zināmie sērijas numuri: 10, 11, 12, 13, 21, 22, 23, 31, 32, 41, 42, 43.
Aizsargu aviācijas pulks KOD-1 intensīvi izmantoja jauno lidotāju apmācībai, kā arī piedalījās dažādos paraugdemonstrējumos Baltijas valstīs un Somijā.
1938. gada 12. februārī lidotājs Edvīns Muižzemnieks ar KOD-1 pārbēga uz PSRS. Latvija atguva lidaparātu, taču tā pilots neatgriezās. 1938. gada 1.-2. oktobrī sacensībās Trešais apkārlidojums Latvijai piedalījās pieci KOD-1 lidaparāti, no kuriem viens bija spiests veikt piespiedu nosēšanos Talsu tirgus laukumā, avarējot un izstājoties no sacensības. 1938. gada 15. oktobrī aizsargi lidotāji Edvīns Bekmanis un Vilnis Ozoliņš iet bojā, avarējot KOD-1 #41.   
Kad Latviju anektēja PSRS sastāvā, KOD-1 ilglaicīgi netika izmantoti, un vairākus eksemplārus iznīcināja. 1941. gadā vienīgais lidotspējīgais KOD-1 lidaparāts tika izmantots Gulbenē aviācijas eskadriļā. Tā paša gada jūlijā lidmašīna tika iznīcināta eskadriļas evakuācijas uz PSRS laikā, kad tās pilots Viktors Krastiņš zaudēja lidaparāta vadību pacelšanās laikā.
Latvijas futbola 2. līga

II posms - Finālsacensības

Katra reģiona uzvarētājs tiek ielozēts pusfinālā vai ceturtdaļfinālā (ja ir nepieciešamība), kur vienreiz tiekas ar cita reģiona uzvarētāju. Uzvarētāji tiek tālāk, zaudētājiem čempionāts noslēdzas. Ja nepieciešams, uzvarētāju nosaka papildlaikā vai ar pēcspēļu 11 metru sitieniem. 
 Abas pirmo vietu ieguvējas iegūst tiesības piedalīties 1. līgas—B čempionātā.
Administratīvās tiesības

Administratīvās tiesības ir "tiesību nozare, kura regulē administratīvo iestāžu darbību, tām realizējot likumā vai citos tiesību aktos noteiktās valsts pārvaldes funkcijas".
Kuciņi

Nosaukums

Apdzīvotā vieta dažādos avotos saukta arī Kūciņi, Kociņi vai latgaliski Kucynis. Kūciņi (Kucyni, Kucinie) ir viens no senākajiem Rēzeknes apkārtnes villu (aulu) nosaukumiem, 1760. gadā viens no populārākajiem Rēzeknes draudzes vietvārdiem līdzās Sakstagalam, Makašēniem, Sarkaņiem, Taudejāņiem, Ozolmuižai, Vipingai, Dukstīgalam, Ciskādiem.

Vēsture

Latgaļu Kūciņu senkapos izrakumus veica 1983. gadā Latvijas PSR Vēstures muzeja Arheoloģijas nodaļa, atrodot 12. gadsimta, kā arī 13-14. gadsimtu mijas apbedījumus, kuru inventārā bija bronzas apkalumi, bronzas zvārgulīši, krams, dzelzs platasmens cirvji, dzelzs uzmavas šķēpi, bronzas aproces ar zvērgalvu galiem un bronzas spirālgredzeni.
1774. gadā Kucinie villa rezidēja Rēzeknes vikārs Matejs Ivanovskis (Rdus Domini Matteus Ivanovskis vicarus Rosittensis), 1775. gadā Kucynu villa rezidēja Rēzeknes vikārs Pēteris Skorupskis. 1797. gada Rēzeknes draudzes grāmatās atzīmēta de Kucini. 1915. gada Krievijas Impērijas Vitebskas guberņas kartē Kūciņi atzīmēti kā Kucinowa, kad robežojās ar Kļoviem (Klewina), Mežareju (Mesheri), Pīgožņiem (Pigoshni), Lounīkiem (Lownika) un Strankaļiem (Strinkuli). 
Pirms okupācijas Kūciņi atradās Rēzeknes apriņķa Makašēnu pagastā. Mežāreju ciemu ar Kūciņiem pievienojama Audriņu ciemam (līdz 1962. gada 5. jūnijam Pūderu ciems jeb Puderova) 1975. gada 14. martā. 
Kūciņu ciemā 2003. gadā uzbūvēja ASV kompānija «Lockheed Martin» sagatavoto vairāk ne kā 10 miljonus latu vērto NATO Kūciņu radaru «TPS-117», kura darbība iesniedzas 300 km Krievijas Federācijā 30 km augstumā. Kūciņu radaru atklāja Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga.
Čašņiki

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1504. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Livonijas kara laikā pie Čašņikiem notika divas kaujas (1564. un 1567. gadā), kurās Lietuvas karaspēks sakāva krievu spēkus. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1812. gada kara laikā 1812. gada 31. oktobrī pie pilsētas notika kauja, kurā krievi ģenerāļa Vitgenšteina vadībā sakāva frančus maršala Perēna vadībā. 19. gadsimtā Čašņiki kļuva par ievērojamu ebreju centru, absolūtais vairākums pilsētas iedzīvotāji bija ebreji. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada jūlija līdz 1944. gada jūnijam - vācu okupācijā. Holokaustā gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti.

Ekonomika

Pilsētā atrodas papīrfabrika "Krasnaja zvezda".

Cilvēki

Čašņiki ir ebreju rakstnieka S. Anska (С. Ан-ский, 1863-1920) dzimtā pilsēta.
2000. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona

Latvijas futbola 1. līgas 2000. gada sezona bija 9. Pirmās līgas sezona. Pirmajā līgā piedalījās 8 komandas, kas aizvadīja četru riņķu turnīru.

Par 1. līgas čempioniem kļuva Zibens/Zemessardze.
Baldone

Nosaukums

Pēc viena uzskata vārdu „Baldone” var saistīt ar vārdu „baldīt” jeb "stipri sist, notriekt gar zemi", un Baldone savu vārdu dabūjusi laikposmā no 1100. līdz 1106./1107.gadam, kad Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča dēli (Vseslaviči) mēģināja iekarot Zemgali. Polockas karaspēks gar Daugavu nonāca Daugmalē, pie kuras tika sakauts un zaudēja 9000 karavīru . Līdzīgas izcelsmes vārds ir Tālibaldis ("tālsitējs").
Pēc cita uzskata vietvārdi ar bal(i), bel(i), bil(i) saknē (Bals, Baliņi, Balvupe u.c.) saistāmi ar purva, muklāja vai purvainas, slapjas vietas jēdzienu.

Ģeogrāfija

Pilsēta izvietojusies Upmales paugurlīdzenumā un to ieskauj morēnu pauguri. Pašā pilsētā augstākie no tiem ir Morisona kalns (82 m vjl) dienvidaustrumos, Doļkalns (65 m vjl) ziemeļaustrumos un Vanagkalns (46 m vjl) rietumos.
Cauri Baldonei plūst Ķekaviņa ar pietekām Ķežupīti un Ceplīšu upīti. Lielākā ūdenstilpe ir ainavu dīķi (tā saucamie «Kolhoza dīķi») starp Avotiem un Vanagkalnu. Pilsētas dienvidu pierobežā bijušā Ceplīšu ezera vietā izveidots vietējās nozīmes dabas liegums «Ceplīšu purvs».
Lielākā dabas bagātība ir sērūdeni saturoši pazemes ūdeņi, kas virszemē izplūst arī avotu veidā, un ziemeļos esošā Pladu purva ārstnieciskās dūņas.
Baldonei raksturīgi karsta procesi, jo ģeoloģiski novads atrodas Viduslatvijas zemienē, augšdevona Salaspils un Daugavas svītu horizontā, kurš sastāv no ģipsi saturošiem dolomītiem, dolomītmerģeļiem ar māla starpkārtām un ģipšakmeņiem. Pazemes ūdeņi, cirkulējot pa šiem iežiem, šķīdina un izskalo ģipsi un veido dažādas formas un lieluma pazemes tukšumus. Pazemē izveidojušos dobumu apjoms pamazām pieaug, un ar laiku tie izraisa zemes virsējo slāņu iebrukumu, tātad izveidojas karsta kritene. Viens no nesenākajiem iegruvumiem veidojies 1985. gadā iepretī Baltajai pilij.
Vormsas konkordāts

Vormsas konkordāts (latīņu: Pactum Calixtinum sive Heinricianum jeb Pax Wormatiensis) bija 1122. gada 23. septebrī Vormsas brīvpilsētā noslēgtā vienošanās starp Svētās Romas impērijas ķeizaru Heinrihu V un pāvestu Kalikstu II, pieliekot punktu investitūras strīdam.
Somijas sociāldemokrātiskā partija

Vēsture

Partija dibināta 1899. gadā Turku. Sākotnējais tās nosaukums bija Somijas strādnieku partija (somu: Suomen työväenpuolue), bet 1903. gadā tā mainīja nosaukumu uz Somijas sociāldemokrātiskā partija. Tajā pašā gadā pieņemta partijas programma. 1905. gada revolūcijas iespaidā partijā izveidojās kreisais spārns Irjes Sirolas un Oto Kūsinena vadībā.
Kad 1907. gadā tika sasaukta Eduskunta, SDP pirmoreiz tika ievēlēta parlamentā. 1913. gadā sociāldemokrātu pārstāvis Oskari Tokoi tika ievēlēts par Eduskuntas priekšsēdētāju. 1917. gadā, kad parlamentā vairākumu ieguva sociāldemokrāti, Kullervo Manners kļuva par Eduskuntas priekšsēdētāju, bet Oskari Tokoi — Somijas Senāta vadītāju. Kad Krievijas pagaidu valdība atlaida parlamentu un 1917. gada rudeņa Eduskuntas vēlēšanās SDP vairs nebija vairākumā, šķelšanās partijā pastiprinājās. Kreisais spārns ar Padomju Krievijas palīdzību organizēja sacelšanos, kas 1918. gadā pārauga pilsoņu karā. Daudzi SDP vadītāji kara laikā gāja bojā. Kad Baltie karā uzvarēja, uz Padomju Krieviju aizbēgušie partijas vadītāji 1918. gada augustā dibināja Somijas komunistisko partiju.
Pēc Pilsoņu kara Somijas sociāldemokrātiskā partija tika reorganizēta, un par tās priekšsēdētāju kļuva Veine Tanners. 1919. gada vēlēšanās SDP Eduskuntā ieguva 80 vietas no 200.
Stende (stacija)

Vēsture

Stendes dzelzceļa stacija tika atklāta 1901. gadā, līdz ar dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava atklāšanu. Pirmā pasaules kara laikā Stende kļuva par dzelzceļa mezglu un saskares staciju, jo tika izbūvēts Stendes—Ventspils šaursliežu dzelzceļu tīkls. 1923. gadā Pirmā pasaules kara gados sagrautās stacijas ēkas vietā tika uzcelta jauna celtne pēc Artūra Medlingera (1880—1961) projekta, tā pastāv arī mūsdienās. Līdz 2010. gadam Stendē pieturēja vilciens Rīga—Ventspils.
Guru Nānaks Dēvs

Leģenda par guru Nānaka nāvi

Kad guru Nānaks bija miris, viņa islāma sekotāji gribēja to apbedīt pēc musulmaņu tradīcijām, vienkārši aprokot, bet hinduistu sekotāji - kremēt pēc hinduisma tradīcijām. Paceļot audeklu, zem kura bija Nānaka ķermenis, viņi ieraudzīja ziedus. Musulmaņi daļu no ziediem apbedīja, bet hinduisti - kremēja.
Likerta skala

Likerta skala - atbilžu skala uz psihometriskiem jautājumiem. Parasti izmanto anketās un/vai pētījumos. Ir intervālu atbilžu formāts (parasti 1 - 5, vai 1 - 7, vai 1 - 9). Skala nosaukta amerikāņu psihologa Rensisa Likerta vārdā, kurš pirmais publicēja šāda veida anketu 1932. gadā.
Milans Jurčina

Spēlētāja karjera

Jau juniora gados Jurčina pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur no 2000. līdz 2003. gadam spēlēja QMJHL vienībā Halifaksas "Mooseheads". Turpmākajās sezonās Jurčina spēlēja AHL vienībā Providensas "Bruins", taču 2005.—06. gada sezonā aizvadīja 51 spēli jau Bostonas "Bruins" sastāvā.
2006.—07. gada sezonas vidū Jurčina tika aizmainīts uz Vašingtonas "Capitals". Vasarā aizsargs pagarināja līgumu ar "Capitals" uz vēl divām sezonām, taču 2009.—10. gada sezonas gaitā tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets". No 2010. līdz 2012. gadam Jurčina spēlēja Ņujorkas "Islanders" sastāvā.
Nākamās divas sezonas Jurčina aizvadīja vairākos Čehijas Ekstralīgas, SM līgas un Šveices hokeja līgas klubos, taču tad pievienojās Rīgas "Dinamo". Pēc "Dinamo" aizvadītas sezonas pievienojās Zagrebas "Medveščak" rindām.
Johanna Magdalēna no Saksijas-Veisenfelsas

Dzīvesgājums

Dzimusi 1708. gada 17. martā Veisenfelsas pilī hercoga Johana Georga un viņa sievas Saksijas-Eizenahas princeses Frederikas Elizabetes ģimenē. 
1730. gada 20. septembrī 22 gadīgo princesi Johannu Magdalēnu Dancigā izprecināja 75 gadus vecajam Ferdinandam Ketleram. Tajā pašā gadā Kurzemes hercogiene atraitne Anna Ivanovna kļuva par Krievijas impērijas ķeizarieni un Kurzemes landtāgs Ferdinandu atzina par Kurzemes un Zemgales hercogu.
Hercogiene Johanna Magdalēna dzīvoja Dancigā līdz vīra nāvei 1737. gada 4. maijā, pēc tam pārcēlās atpakaļ uz Veisenfelsu, vēlāk uz Leipcigu, kur mira Septiņgadu kara laikā 1760. gada 25. janvārī. 
Viņas sarkofāgs atrodas Jaun-Augustusburgas pils kapelā Veisenfelsā.
Sinsinati Masters

Sinsinati Masters ir ikgadējs tenisa turnīrs, kurš norisinās Sinsinati, Ohaio, ASV. Pirmo reizi tas tika aizvadīts 1899. gadā, un pašlaik tas ir vecākais tenisa turnīrs ASV, kurš, laikam ejot, nav mainījis norises vietu. Kopš 1990. gada Sinsinati Masters ir septītais no deviņiem ATP Masters sērijas turnīriem. WTA kalendārā tas ir 3. kategorijas turnīrs.
Valērijs Buhvalovs

Biogrāfija

V. Buhvalovs 1988. gadā ar izcilību beidza Daugavpils Pedagoģisko institūtu. 
1988.—1996. gadā bija Jelgavas 3. vidusskolas bioloģijas skolotājs, direktora vietnieks. 1993. gadā ar izcilību absolvēja Hercena Ļeņingradas Valsts pedagoģisko institūtu. 1996.—2005. gadā pedagoģijas centra "Eksperiments" un koledžas "Evrika" skolotājs, direktora vietnieks.
Bijis Jelgavas krievu kultūras biedrības "Veče" direktora vietnieks. Krievu skolu aizstāvības štāba aktīvists.

Politiskā darbība

No 1998. līdz 2005. gadam V. Buhvalovs bija Saeimas deputāta Jakova Plinera palīgs. 2003. gadā pēc Tautas saskaņas partijas izstāšanās no PCTVL V. Buhvalovs izstājās no TSP un atgriezās PCTVL. 
2005. gadā tika ievēlēts par Jelgavas domes deputātu. 2006. gadā ievēlēts par 9. Saeimas deputātu. Kandidēja arī 10. Saeimas un 11. Saeimas vēlēšanās, taču saraksts neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu.

Grāmatas un brošūras

1997 — Воспитание личности в коллективе (līdzautorībā ar J. Plineru)
1998 — Из истории естестовзнания (līdzautorībā ar N. Grīsli)
1999 — Латвийская школа евроэтнокультурного развития (līdzautorībā ar J. Plineru) ISBN 9984-16-027-0
2000 — Проблемы и перспективы интеграции учащихся школ национальных меньшинств в латвийское общество (līdzautorībā ar J. Plineru) ISBN 9984-16-041-6
2001 — Педагогическая экспертиза школы: Пособие для методистов, завучей и директоров школ (līdzautorībā ar J. Plineru; vēlāk izdots arī latviski)
2001 — Общая методика развивающего обучения (Р.: Эксперимент)
2002 — Skolas izglītojošā vide (līdzautorībā ar J. Plineru)
2003 — Основы творчества в профессиональной карьере (Р.: Эксперимент)
2004 — Антипедагогика реформы русских школ в Латвии (līdzautorībā ar J. Plineru)
2005 — Политическая псевдореформа русских школ — плачевные перспективы (līdzautorībā ar J. Plineru)
2006 — Качество образования в условиях реформы русских школ Латвии (līdzautorībā ar J. Plineru)
2007 — Культурные аспекты повышения качества школьного образования (līdzautorībā ar J. Plineru)
2008 — Реформа школ нацменьшинств в Латвии: анализ, оценка, перспективы (līdzautorībā ar J. Plineru)
2008 — Интеграция общества и культурная автономия
2010. g. — Педагогические идеи на этнократических руинах (līdzautorībā ar J. Plineru)
2012 — Проект «Социалистическая перспектива»
Kaspars Biezbārdis

Dzīvesgājums

Dzimis 1806. gada 8. decembrī (pēc vecā stila 26. novembrī) Slokas pagasta, tolaik Pavasara muižas "Biezbāržos" turīga saimnieka un tirgotāja ģimenē, kurš ar liellaivām pa Lielupi pārvadāja labību un miltus. Viņa tēvs bija zemnieku tiesnesis, vēlāk Belles muižas īpašnieks Katlakalnā un varēja atļauties nodrošināt saviem dēliem labu izglītību. Kaspars mācījās elementārskolā Rīgā, pēc tam 1818. - 1820. gadā pie privātskolotāja Salaspilī un vēlāk Rīgas ģimnāzijā, kuru pabeidz ar Salaspils mācītāja Vendta materiālu atbalstu. Pēc Tērbatas pedagoģiski filozofiskā semināra beigšanas Biezbārdis strādāja par mājskolotāju mācītāja Vendta namā. 1832. gadā viņš Tērbatas universitātē kā brīvklausītājs uzsāka matemātikas, filoloģijas un teoloģijas studijas, bet naudas trūkuma dēļ 1833. gadā bija spiests pārtraukt studijas un strādāt par Vidzemes guberņas Vīlandes apriņķa skolas zinātņu skolotāju, no 1845. gada par skolu inspektoru.
No 1852. gada K. Biezbārdis sāka aktīvi publicēties vācbaltiešu presē un 1853. gadā atgriezās Rīgā, lai aktīvi iesaistītos latviešu sabiedriskajā dzīvē un aizstāvētu latviešu nacionālās kultūras tiesības pret vācu dominanci. Izglītojošajos rakstos "Mājas Viesī" un "Pēterburgas Avīzēs" viņš rakstīja par politiskām un filozofiskām tēmām. Kad bijušās Polijas-Lietuvas kopvalsts teritorijā notika sacelšanās, Biezbārdis 1863. gada jūlijā palīdzēja Mežmuižas zemniekiem uzrakstīt sūdzību Krievijas imperatoram par viņiem nodarītajām pārestībām. Augustā viņš sacerēja gan arī latviešu inteliģences lojalitātes apliecinājuma vēstuli, kurā cita starpā bija rakstīts, ka latviešu bezzemes stāvoklis, vergu darbs, mēģinājumi izceļojot no tā atsvabināties, cenšanās pēc savas tautas garīgas attīstības dod iemeslu aizdomām, ka latvieši tīkotu pēc patvaļības..., tomēr latvieši par savu likteni un pienākumu atzīstot savienošanos ar lielo krievu tautu vienā saimē. Drīz pēc tam Biezbārdi arestēja kā zemnieku nemieru līdzzinātāju un izsūtīja uz Krieviju. Trimdā būdams, 1865. gadā viņš vācu valodā Baucenē publicēja divas polemiskas brošūras par starpnacionālajām problēmām Baltijas provincēs. Pēc viņu aizstāvošiem rakstiem krievu avīzēs un sievas lūgumiem Biezbārdim atļāva atgriezties Rīgā. 1866. gadā viņš sāka strādāt par Rīgas garīgā semināra vācu valodas skolotāju, vēlāk par latviešu valodas skolotāju Aleksandra ģimnāzijā.
Pēc 1869. gada Biezbārdis nodevās rakstniecībai, tulkošanai un kopā ar K. Štālbergu izdeva laikrakstu "Pasaule un Daba". Savā pēdējā 1883. gadā iznākušajā grāmatā "Herodota skuti un mūsu vectēvu cilts stāsti" viņš centās pierādīt, ka latviešu un lietuviešu ciltstēvi ir Hērodota aprakstītie skiti. Pēc 1884. gada sava mūža pēdējos gadus Biezbārdis nodzīvoja pie sava dēla Maskavā, kur viņš mira 1886. gada 12. septembrī.
Kālī

Kālī (sanskritā: काली) arī Kāli vai Kali ir dieviete hinduismā, kura parasti saistīta ar nāvi un ar dzīvesbiedru, dievību Šiva. Vārds vēsturiski Indijā lietots ar nozīmēm melns, laiks, nāve, nāves valdnieks. Pieņemts, ka Kālī ir arī laika un pārmaiņas dieviete. Tāpēc, ka Šiva arī saukts "Kāla" (ar nozīmi "mūžīgais laiks"), dzīvesbiedre Kālī esot saistīta ar laiku vai nāvi (kas klāt vai pienācis). Attēlos Kālī parasti stāv uz Šivas ķermeņa, tā simbolizējot ticējumus, ka Šiva šķērso Kālī ceļu un kavē laiku un nāvi. Kāja uz Šivas ķermeņa arī simbolizējot, ka Šiva mierina, noņem Kālī dusmas. Kālī arī reizēm pārstāv dievietes Pārvatī un Durgas niknās īpašības.