Inese Vaidere

Izglītība

Absolvējusi Jelgavas 4. vidusskolu. No 1970. līdz 1975. gadam studējusi Latvijas Valsts Universitātē, Ekonomikas fakultātes ekonomiskās kibernētikas specialitātē, iegūstot ekonomistes matemātiķes kvalifikāciju. No 1978. līdz 1982. gadamā studējusi LVU aspirantūrā, iegūstot ekonomikas zinātņu kandidātes grādu specialitātē "Ārvalstu ekonomika". 1983. gadā ieguva ekonomikas zinātņu kandidātes grādu (disertācija par tēmu "VFR ekonomikas reģionālās struktūras valsts monopolistiskā regulēšana"). 1992. gadā ieguvusi doktores grādu ekonomikā padomju laika diplomu nostrifikācijas kārtā.

Darba gaitas

Kopš 1975. gada I. Vaidere ir Latvijas Universitātes Ekonomikas fakultātes pasniedzēja, ko turpinājusi arī paralēli darbam Eiropas Parlamentā kā Latvijas Universitātes profesore.
No 2000. līdz 2002. gadam I. Vaidere vadīja Vācijas Tautsaimniecības pārstāvniecību Latvijā un paralēli bija arī Latvijas Hipotēku un zemes bankas Padomes priekšsēdētāja vietniece no 2000. līdz 2001. gadam.

Politiskā darbība

I. Vaidere ir bijusi PSKP biedre no 1977. līdz 1989. gadam.
1993. gadā kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās no LNNK saraksta, taču netika ievēlēta. Tāpat neguva vēlētāju atbalstu arī 6. Saeimas vēlēšanās, kandidējot no LNNK un Latvijas Zaļās partijas saraksta.
No 1997. līdz 1998. gadam bijusi Latvijas Republikas Ministru prezidenta Guntara Krasta padomniece, bet pirms tam no 1996. līdz 1997. gadam, kad G. Krasts bija ekonomikas ministrs, viņa bija Ekonomikas ministrijas Parlamentārā sekretāre. 1998. gadā I. Vaidere kandidēja 7. Saeimas vēlēšanās no "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", bet netika ievēlēt, toties viņa kļuva par Latvijas Republikas Vides ministri Guntara Krasta valdībā. No 1999. Līdz 2000. gadam bijusi Valsts prezidentes Vairas Vīķes Freibergas padomniece.
No 2001. līdz 2002. gadam I. Vaidere bija Rīgas domes deputāte, domes priekšsēdētāja vietniece (2001).
No 2002. līdz 2004. gadam I. Vaidere bija 8. Saeimas deputāte (kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta, netika ievēlēta, taču kļuva par deputāti Roberta Zīles vietā) un Saeimas Ārlietu komitejas priekšsēdētāja. Paralēli tam vadījusi Baltijas jūras vides aizsardzības komisiju (HELCOM).
2004. gadā, kandidējot no partijas "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", I. Vaidere tika ievēlēta par Eiropas Parlamenta deputāti. 2009. gada jūnijā, kandidējot no partijas "Pilsoniskā savienība", Eiropas Parlamentā tika ievēlēta atkārtoti. Eiropas Parlamentā I. Vaidere darbojas Eiropas Tautas Partijas jeb kristīgo demokrātu politiskajā grupā. I. Vaidere strādā Ārlietu komitejā un Cilvēktiesību apakškomitejā, kur ir ETP grupas koordinatore un Starptautiskās tirdzniecības komitejā kā aizstājēja. I. Vaidere darbojās arī ES un Kazahstānas, Kirgizstānas, Uzbekistānas, Tadžikistānas, Turkmenistānas un Mongolijas delegācijā, ES un Ukrainas delegācijā, Eiropas un Latīņamerikas Parlamentārajā asamblejā un EURONEST — parlamentārā dimensija Austrumu partnerībā (Armēnija, Azerbaidžāna, Baltkrievija, Gruzija, Moldova un Ukraina).
2009. gadā atkārtoti ievēlēta Eiropas Parlamentā.
2011. gadā, apvienojoties partijām "Jaunais laiks", "Pilsoniskā savienība" un "Sabiedrība citai politikai" kļuva par partijas "Vienotība" biedri. 2013. gadā partijas "Vienotība" kongresā I. Vaidere tika ievēlēta par partijas valdes locekli.
2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās nesekmīgi kandidēja no partijas "Vienotība" saraksta, taču kļuva par Eiropas Parlamenta deputāti Valda Dombrovska vietā, kuru apstiprināja par Eiropas komisāru. I. Vaidere kandidēja arī 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēta.

Darbība Eiropas Parlamentā

Organizējusi vairākas konferences, izstādes, filmu prezentācijas Eiropas Parlamentā, piemēram, „Kāpēc latviešu valodai jāpaliek vienīgajai oficiālajai valodai Latvijā”, „Okupācija pēc atbrīvošanas: — Austrumeiropa”, „Dāvids un Goliāts: mazās tautas totalitāro režīmu jūgā”, “Jaunatnes nodarbinātība: iespēja Eiropai”, „Russia in the WTO — One Year of Experience“. Izstādes „Totalitārisms Eiropā”, “Jūgendstila Rīga — Eiropas kultūras galvaspilsēta”, filmas „Sapņu komanda 1935”, „Zib mūža rats”.
Atbalstījusi Edvīna Šnores dokumentālās filmas "The Soviet Story" tapšanu.
Piedalījusies vairāku rakstisko deklarāciju izstrādē: „par 23. augusta pasludināšanu par Eiropas staļinisma un nacisma upuru atceres dienu”; „par to, lai tiktu nodrošināta pilnīga ES kritēriju ievērošana attiecībā uz ieroču un kaujas tehnikas eksportu uz trešām valstīm”; „par iecerēto atomelektrostacijas būvniecību Grodņas apgabalā, Baltkrievijā”.
Kā ziņotāja izstrādājusi vairākus likumdošanas aktus: par finanšu un ekonomikas krīzes ietekmi uz cilvēktiesībām; par nolīgumu starp ES un Krievijas Federāciju par izvedmuitas ieviešanu vai palielināšanu izejvielām; par nolīgumu starp ES un Krievijas Federāciju par to tarifa likmes kvotu pārvaldību, kas piemērojamas koksnes eksportam no Krievijas uz ES; par paredzēto pakalpojumu tirdzniecības saistību saglabāšanu starp ES un Krieviju.