google/wiki40b huggingface dataset:
Novads

Novads ir valsts daļa, kas kultūras un bieži arī ģeogrāfiskā ziņā veido viendabīgu teritoriju.

Novadu kā Latvijas Republikas pašvaldību veidošanās

1998. gada 21. oktobrī Latvijas Republikas Saeimā pieņemtajā "Administratīvi teritoriālās reformas likumā" pirmo reizi tika noteikts, ka novads ir administratīvā teritorija, kura izveidota, apvienojoties pagastiem, pilsētām vai pagastiem un pilsētām, un kurā ir viena vietējā pašvaldība. Likums paredzēja, ka vietējo pašvaldību administratīvi teritoriālā reforma līdz 2003.gada 31.decembrim tiks veikta pēc vietējo pašvaldību iniciatīvas, bet pēc 2004. gada 1. janvāra pēc Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas izstrādātiem un šajā likumā noteiktajā kārtībā saskaņotiem projektiem. Pašvaldību apvienošanos mēģināja paātrināt ar naudas dotācijām no valsts budžeta, tomēr reforma ieilga un Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija nespēja laikus izstrādāt novadu izveides projektus.
2005. gada 22. septembrī Saeima pieņēma grozījumus Administratīvi teritoriālās reformas likumā, kas cita starpā paredzēja, ka pēc administratīvi teritoriālās reformas Latvijā vairs nebūs pagastu. Novadu izveidei tika noteikti šādi kritēriji: 1) ir nodrošināta novada teritorijas ilg­laicīga un līdzsvarota attīstība; 2) ir novada pašvaldības funkciju veikšanai nepieciešamā infrastruktūra; 3) novada teritorijas lielums; 4) pastāvīgo iedzīvotāju skaits novada teritorijā; 5) pastāvīgo iedzīvotāju blīvums novada teritorijā; 6) novada pašvaldības sniegto pakalpojumu sasniedzamība; 7) novadu veidojošo vietējo pašvaldību ekonomiskā, ģeogrāfiskā un vēsturiskā vienotība; 8) ir nodrošināta optimāla novada pašvaldības teritorijas izveidošana, ņemot vērā blakusesošo novadu pašvaldību intereses.
Pēc 2004. gada 1. janvāra apvienotajām pašvaldībām pārstāja piešķirt vienreizējas dotācijas no valsts budžeta, bet 2005. gada 20. decembrī to atkal atsāka. Sāka pieļaut arī ne tikai pašvaldību apvienošanos, bet arī atsevišķu, galvenokārt Rīgas rajona, pagastu pārdēvēšanu par novadiem. Savukārt 2007. gada 10. aprīlī visas Gulbenes rajona pašvaldības apvienojās un tika izveidots Gulbenes novads, šim piemēram sekoja arī Alūksnes rajona un Daugavpils rajona pašvaldību apvienošanās lielos novados.
Hominīni

Sistemātikas diskusijas

Vecākās sistemātikās hominīnu ciltī tiek iekļauta arī šimpanžu virsģints (Panina), bet mūsdienās pie šīs klasifikācijas pieturās tikai daži informācijas avoti. Šo iedalījumu ieteica Alans Manns un Marks Veiss 1996. gadā. Visas cilvēku sugas tika apvienotas cilvēku virsģintī (Hominina), bet šimpanzes — šimpanžu virsģintī.
Tomēr diskusijas par hominīnu un to tuvāk radniecīgo cilvēkpērtiķu klasifikāciju joprojām turpinās. Tiek iegūta aizvien jauna informācija par sugu ģenētiku, kā arī mainās izpratne par savstarpējām evolucionārām sakarībām. Piemēram, zinātniekiem nav pārliecības, ka sāhelantrops (Sahelanthropus tchadensis), kurš dzīvoja pirms apmēram 7 miljoniem gadiem, laikā, kad šimpanzes nodalījās no cilvēkiem, būtu piederīgs hominīnu ciltij. Nodalīšanās ilga apmēram 4 miljonus gadu un cilvēks no šimpanzes pilnībā bija nodalījies pirms 2,5 miljoniem gadiem.
Citronhaizivs

Taksonomija

Citronhaizivi pirmoreiz nosauca un aprakstīja Felope Pouijs 1868. gadā. Sākotnēji viņš to nodēvēja par Hypoprion brevirostris, bet vēlāk - par Negaprion brevirostris. Citronhaizivs ir parādījusies literatūrā arī kā Negaprion fronto, Carcharias fronto, Carcharias brevirostris, Carcharhinus brevirostris.

Apraksts

Citronhaizivs tā nosaukta savas dzeltenīgās nokrāsas dēļ, kura ir izteiktāka nekā citām haizivīm. Tās aizmugurējās muguras spuras būtībā ir tikpat lielas kā priekšējās muguras spuras. Tai ir asi zobi, kuri labi noder tādu mazu, slidenu medījumu saķeršanai, kā zivis. Tā mēdz baroties naktīs, un tai ir daudz tīklenes konusu, kas dod tai asu krāsu uztveri.
2017. gada 21. augusta saules aptumsums

2017. gada 21. augustā notika pilns saules aptumsums. Tas bija novērojams joslā pāri ASV kontinentālajiem štatiem, virzienā no Klusā uz Atlantijas okeāna krastu. Citās valstīs tas bija novērojams kā daļējs saules aptumsums.
Iepriekšējā reize kad pilns saules aptumsums bija redzams cauri visai ASV bija 1918. gada 8. jūnijā un pirmā reize kopš 1979. gada Februāra aptumsuma, kad saules aptumsums bija redzams ASV galvenajā teritorijā. Pilnais aptumsums devās cauri 14 štatiem, lai gan daļējs aptumsums tika redzēts visos 50 štatos. Pilns saules aptumsums tika novērots 16% no visas ASV.
Troickas bataljons

Troickas bataljons jeb 1. Latvijas atbrīvošanas bataljons bija latviešu nacionālā karaspēka vienība Urālos un Sibīrijā Krievijas pilsoņu kara laikā no 1918. līdz 1920. gadam. Bataljona pamatā bija bijušie latviešu strēlnieki, kā arī tas saņēma papildinājumu no Sibīrijas latviešu kolonijām.

Izveidošana

1918. gada oktobrī Samarā tika nodibināta Rietumsibīrijas un Urālu Latviešu nacionālā padome. 1918. gada rudenī, kad Samaru bija ieņēmusi Sarkanā armija, Čehoslovāku korpusa vadība vērsās pie Sibīrijas pašpārvaldes iestādēm ar ideju izveidot latviešu nacionālās karaspēka vienības. Sibīrijas valdības kara ministrs ģenerālis Galkins 1. oktobrī ar pavēli Nr.109 akceptēja latviešu vienības veidošanu Troickā, Orenburgas guberņā (krievu: Латышский (Троицкий) стрелковый батальон). 14. oktobrī Latviešu nacionālā padome nodibināja 1. Latvijas atbrīvošanas strēlnieku bataljonu jeb Troickas bataljonu. Par bataljona komandieri kļuva kapteinis Pēteris Dardzāns. 16. novembrī padome parakstīja vienošanos ar Čehoslovākijas nacionālās padomes Krievijas nodaļu par latviešu bataljona apgādi. Bataljons skaitījās Kolčaka armijas Jeickas divīzijas sastāvā, kuras štāba priekšnieks bija latviešu pulkvedis Kārlis Goppers.

Evakuācija

No 1919. gada 23. līdz 28. martam Irkutskā notika Sibīrijas un Austrumsibīrijas latviešu pārstāvju kongress, kas pieņēma lēmumu, ka Sibīrijas latviešu vienības neiesaistīsies Krievijas pilsoņu karā, bet ir jānosūta uz Latviju.
1919. gada vasarā Troickai tuvojās Sarkanā armija un ģenerālis Ivanovs, kas komandēja Troickas fronti, pavēlēja latviešiem ieņemt frontes pozīcijas uz rietumiem no pilsētas, taču kapteinis Dārdzāns ignorēja šo pavēli un nolēma doties austrumu virzienā uz Omsku. 25. jūlijā bataljons atstāja Troicku un 15. augustā sasniedza Makušino staciju uz Transsibīrijas dzelzceļa, kur dabūja nelielu vilcienu, ar kuru turpināja ceļu uz austrumiem. Šajā brīdī bataljonā bija 625 vīri. 21. septembrī bataljons sasniedza Krasnojarsku. Šeit bataljons tika piekomandēts čehoslovāku 3. divīzijai, no kuras saņēma pavēli pārņemt dzelzceļa līnijas apsardzību uz rietumiem no Krasnojarskas. Oktobra beigās bataljonu pārvietoja un uzdeva tam apsargāt dzelzceļa līniju no Jeņisejas stacijas līdz Kļukvennajas stacijai. Šajā laikā bataljonu papildināja brīvprātīgie no Krasnojarskas apkārtnes latviešu kolonijām. 1920. gada februāri, martu un aprīli bataljons pavadīja ceļā uz austrumiem un 13. jūnijā iebrauca Vladivostokā, kur sāka gatavoties braukšanai uz Latviju.
20. un 21. jūnijā bataljons 1084 vīru sastāvā ar japāņu kuģiem Neisli-Maru un Cikusenmaru atstāja Vladivostoku. 22. jūnijā abi kuģi nonāca Curugas ostā Japānā, kur bataljons pārsēdās angļu kuģī "Voroņeža", kas 24. jūnijā atstāja ostu, lai dotos uz Liepāju. Liepājā tvaikonis pienāca 3. oktobrī. Bataljons tika ieskaitīts Latvijas armijā un laikā no 1. līdz 30. novembrim pārformēts un sagatavots robežsargu dienestam Latgales frontē līdz Latvijas-Krievijas miera līguma noslēgšanai.
Otto Zeltiņš

Biogrāfija

Dzimis 1889. gada 7. novembrī Hamburgā, Vācijas impērijā, Jūlija Goldfelda (Julius Goldfeld) ģimenē. Absolvējis Bavārijas 6. karaskolu. Līdz Pirmajam pasaules karam nodarbojies ar žurnālistiku.
Laikā no 1914. līdz 1918. gadam dienējis Vācijas impērijas armijā. 1918. gadā paaugstināts par kavalērijas rotmistru. 1918. gada 26. decembrī brīvprātīgi iestājies Dzelzs divīzijā, piedalījies kaujās Kurzemē.
1919. gada 6.—7. martā rotmistrs Goldfelds ar savu eskadronu 116 cilvēku sastāvā (ar ložmetēju komandu) pievienojas latviešu atsevišķajam bataljonam. Līdz ar to Latvijas valdībai uzticamo spēku kavalērija divkāršojās un līdzšinējo atsevišķo jātnieku nodaļu pārdēvēja par 1. eskadronu, bet Goldfelda vienību par 2. eskadronu, abi eskadroni kopā tika nodēvēti par "Atsevišķo jātnieku nodaļu". Vēlāk tā tika pārdislocēta no Kurzemes uz Ziemeļvidzemi, kur piedalījies cīņās pret vācu dzelzs divīziju. 1919. gada vasarā notika Latvijas armijas pārformēšana un Goldfelda 2. Ziemeļlatvijas eskadronu pārdēvēja par Vidzemes divīzijas atsevišķo eskadronu, kuru viņš turpmāk komandēja. Goldfelda eskadrons piedalījās cīņās pet bermontiešiem. Sīvas cīņas notika pie Vecmuižas un Vecsaules. Vēlāk eskadrons piedalījās Latgales atbrīvošanā.
Dienestu turpinājis arī pēc neatkarības kara. 1921. gada 5. martā kā pulkvedis-leitnants iecelts par jaunizveidotā jātnieku pulka 5. eskadrona komandieri. 1923. gadā atvaļināts kā rezerves pulkvedis-leitnants.
Mainījis uzvārdu no "Goldfelds" uz "Zeltiņš". Dzīvojis Rīgā, Mežaparkā, Hamburgas ielā 9, pēc tam Rūpniecības ielā 15 (7. dz.). Darbojies žurnālistikā, uzstājies ar publiskām lekcijām.
1924. gada augustā Otto Zeltiņš palīdzēja muitai aizturēt divus diplomātiskās bagāžas koferus, kas bija apzīmogoti ar Latvijas konsula Dancigā Kārļa Kuškevica zīmogu, kuros atrodās 25 kilogrami kokaīna. Kā laikraksta “Jaunāko Ziņu” korespondentam 1926. gadā ceļojot pa Spāņu Maroku, apcietināts uz aizdomu pamata par spiegošanu, un atbrīvots tikai ar Latvijas diplomātu palīdzību. 1928. gadā Vācijā (Hamburgā) tiesājies ar kādu Karlosu Smitu par goda un cieņas aizskaršanu — Zeltiņu apvainoja dzimtenes un vācu tautas interešu nodevībā. 1930. gada jūlijā bija viens no "Parīzes latviešu biedrības" dibinātājiem, biedrības sekretāra vietnieks (biedrs).
1940. gada 23. oktobrī apcietināts un izvests uz Maskavu. 1941. gada 7. jūlijā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija (ВКВС СССР) piesprieda nāves sodu, ko izpildīja 1941. gada 27. jūlijā Butovas poligonā, pēc jaunākiem datiem, 16. oktobrī Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.
Igvasu ūdenskritums

Igvasu ūdenskritums (portugāļu: Iguaçu, spāņu: Iguazú) ir ūdenskritumu komplekss Igvasu upē uz Brazīlijas un Argentīnas robežas, uz Brazīlijas un Argentīnas nacionālo parku "Igvasu" robežas (divi dažādi nacionālie parki ar vienādu nosaukumu). Abi šie nacionālie parki ir iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma objektu sarakstā 1984. un 1986. gadā.
Ūdenskritumu kompleksa platums ir 2,7 kilometri un tas sastāv no apmēram 270 atsevišķiem nelieliem ūdenskritumiem. Lielākais to augstums ir 82 metri, tomēr vairums ūdenskritumu ir 60 metrus augsti. Lielākais no tiem ir Garganta del Diablo - U-veida pārrāvums 150 metru platumā un 700 metru garumā. Šis ūdenskritums atzīmē Brazīlijas un Argentīnas robežu.
Liels salu daudzums atdala ūdenskritumus vienu no otra. Apmēram 900 metri no kopējā 2700 metru lielā platuma ir aizņemti ar salām, tāpēc tajos ūdens nav. Lielākā daļa ūdenskritumu atrodas Argentīnas teritorijā, tomēr no Brazīlijas puses paveras labs skats uz lielāko no tiem - Garganta del Diablo.
Technophone

Vēsture

Uzņēmumu Technophone Ltd 1984. gadā dibināja zviedru inženieris Nilss Mortensons (Nils Mårtensson), kurš līdz 1978. gadam strādāja Zviedrijas elektronikas uzņēmumā Ericsson. Uzņēmums sāka izstrādāt un ražot mobilos telefonus. Tie tika pārdoti ar Excell zīmolu ar partneruzņēmumu Excell Communications. Tika ražoti arī telefoni pēc Deutsche Bundespost un Olivetti pasūtījuma.
1986. gadā izlaists pasaulē pirmais kabatā ieliekamais mobilais telefons PC105T (Excell M1). Tā cena bija 1990 GBP.
Technophone Ltd piederēja 80 % Excell Communications Ltd kapitāldaļu, līdz 1989. gadā tas tika pārdots Dial-a-Phone.
1991. gadā Technophone bija kļuvis par Eiropas otru lielāko mobilo telefonu ražotāju.
1991. gadā Technophone tika pārdots Somijas uzņēmumam Nokia par 34 miljoniem GBP. Rūpnīcā Kemberlijā vēlāk tika pārtraukta mobilo telefonu ražošana, un  Nokia to izmantoja bāzes staciju iekārtu izstrādei un ražošanai.
Sjanno

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1442. gadā. Ietilpa Lietuvas lielkņazistē. No 17. gadsimta pirmās puses - Sapehu dzimtas īpašumā. No 18. gadsimta otrās puses - Ogiņsku dzimtas īpašumā. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā. No 1924. gada Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 9. jūlija līdz 1944. gada 25. jūnijam - vācu okupācijā. Pilsētas apkārtnē kara sākumā notika viena no lielākajām tanku kaujām (t.s. Ļepjeļas pretuzbrukums), kurā padomju karaspēks cieta ievērojamus zaudējumus. Holokaustā tika iznīcināti gandrīz visi pilsētas ebreji (1939. gadā to bija 24,53% no pilsētas iedzīvotājiem).
52. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Abrenes iela — Pļavnieku kapi kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Turgeņeva iela, Gogoļa iela, Marijas iela, Satekles iela, Valmieras iela, A. Deglava iela, Ē. Valtera iela un Lubānas iela.
Pļavnieku kapi — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Lubānas iela, Ē. Valtera iela, A. Deglava iela, Valmieras iela, Satekles iela, Marijas iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Abrenes iela un Skrindu iela.
Saistībā ar Iekšlietu ministra Sanda Ģirģena rīkojumu slēgt Deglava tiltu satiksmei, pamatojoties uz Būvniecības valsts kontroles biroja ekspertu atzinumu par tā drošumu no 2019. gada 25. aprīļa līdz 4. maijam maršruts tika novirzīts pa Zemitāna tiltu.
No 2019.gada 1.augusta 52.autobusa maršruta 1 reiss (plkst. 17:12 no Pļavnieku kapiem) darba dienās tika pagarināts, iekļaujot iebraucienu Noliktavu ielā (Stopiņu novadā) pēc tur esošā loģistikas centra darbinieku lūguma
13. oktobris

13. oktobris ir gada 286. diena pēc Gregora kalendāra (287. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 79 dienas.
Stūres iela (Rīga)

Vēsture

Stūres iela pirmoreiz Rīgas adrešu grāmatā minēta 1935. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kuru tā saglabājusi līdz pat mūsdienām.

Ielas raksturojums

Stūres iela ir 400 metrus gara iela Iļģuciema apkaimes ziemeļaustrumos. Tā sākas krustojumā ar Motoru ielu un iet ziemeļrietumu virzienā. Nekrustojoties ar citām ielām, Stūres iela beidzas krustojumā ar Lidoņu ielu. Ielā daudzstāvu dzīvojamo ēku apbūve.
Ronalds Cinks

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Cinks uzsāka 2008. gadā, kad debitēja Kontinentālās hokeja līgas kluba Rīgas "Dinamo" rindās. Sezonas lielāko daļu gan viņš pavadīja Baltkrievijas Ekstralīgā spēlējošajā HK Rīga 2000 vienībā. 2009.—10. sezonā "Dinamo" rindās Cinks aizvadīja jau 16 spēles. 2010.—11. sezonu Cinks uzsāka Krievijas Jaunatnes hokeja līgas klubā HK Rīga, taču sezonas vidū līgums ar viņu tika lauzts, un Ronalds pievienojās citam līgas klubam — Maskavas "Krilja Sovetov". 2011.-12. un 2012.-13. gada sezonu Cinks aizvadīja HK SMScredit.lv sastāvā, bet 2013. gada vasarā pievienojās HK Kurbads.
2014. gadā pievienojās HK Mogo rindām, tās sastāvā turpmākajos gados kļūstot par divkārtēju Latvijas čempionu. Spēlējot komandas rindās, Cinks pārkvalificējās par aizsargu.
Latvijas hokeja izlases rindās 2009. gadā devies laukumā vienā pārbaudes spēlē.
Airam

Vēsture

1921. gadā trīs brāļi vācieši Šeiberti (Scheibert) Helsinkos nodibināja uzņēmumu "Brāļi Šeiberti". Viņi veica spuldžu remontu pēc pašu izstrādātas tehnoloģijas. Drīz viņi iesaistīja profesorus Juho Jēnesu un Judge Arvi Jēnnesu. Decembrī uzņēmums ieguva nosaukumu Suomen Sähkölampputehdas Oy ("Somijas elektrisko spuldžu rūpnīca"). 1925. gadā uzņēmums pārcēlās uz Suomen Kaapelitehdas Oy (tagad Prysmian Finland) telpām un sāka ražot kvēlspuldzes.
1931. gadā par uzņēmuma akcionāriem kļuva elektroiekārtu ražotājs Ab Gottfr. Strömberg Oy, kabeļu ražotājs Suomen Kaapelitehdas Oy un elektroiekārtu ražotājs Pohjoismainen Sähkö Oy. 1933. gadā uzņēmums atvēra stikla fabriku. 1934. gadā sākts ražot termosu pudeles. 1935. gadā sākta volframa kvēldiegu izlaišana. 1938. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz Oy Airam Ab. Izveidota neona un bateriju nodaļa.
1943. gadā dibināts meitas uzņēmums Oy Radioputki Ab, kas ražoja elektronu lampas; tas 1949. gadā tika apvienots ar Airam. 1947. gadā izveidots meitas uzņēmums Oy Kovametalli Ab, kas ražoja cietmetāla izstrādājumus. 1950. gados sākta fluorescento lapu ražošana. Uzlabota bateriju izgatavošanas tehnoloģija. Izlaistas dzīvsudraba spuldzes.
1969. gadā Kovametalli apvienots ar Airam. 1972. gadā Indijā izveidota volframa kvēldiegu ražotne. 1978. gadā Bulgārijā atvērta cietmetālu un urbju rūpnīca. Zambijā atvērta bateriju ražotne. 1980. gadā Saūda Arābijā atvērta bateriju rūpnīca.
1985. gadā Nokia, kas ar laiku bija ieguvis vairākumu kapitāldaļu Airam, pārdeva savas daļas Airam vadībai.
2003. gadā sākta sadarbība ar energotaupības lampu ražotāju MEGAMAN (Neonlite Electronic & Lighting (HK) Ltd). 2007. gadā Keravā atklāts Airam centrālais birojs.
Atzinības krusts

Atzinības krusts (franču: Croix de la reconnaissance) ir Latvijas Republikas apbalvojums. To piešķir "par izcilu Tēvijas mīlestību un par sevišķiem nopelniem valsts, sabiedriskajā, kultūras, zinātnes, sporta un izglītības darbā". Tas tika nodibināts 1938. gada 12. augustā par piemiņu Kurzemes un Zemgales hercogistei. Atzinības krusta devīze ir "Godaprāta ļaudīm" (Pour les honnêtes gens).
Tas ir balts, emaljēts Maltas krusts, kam ir zelta apmale un astoņi zeltīti gredzeni stūros, kas simbolizē astoņu Kurzemes hercogus, kuru valdīšanas laikā hercogiste uzplauka. Krusta centrā atrodas medaljons. Sākotnēji Atzinības krustam bija piecas šķiras un četru pakāpju Goda zīmes. 1940. gada 26. februārī tam tika samazināts Goda zīmju skaits līdz trim, taču tika pievienota divu lielumu pakāpe.
Atzinības krusts tika veidots pēc Kurzemes hercogistes Atzinības ordeņa (l' Orde de la Reconnaissance), kas tika iedibināts 1710. gada 13. maijā un beidza pastāvēt 1711. gadā pēc Frīdriha Vilhelma nāves, līdzības. Atzinības ordenis tika piešķirts 18 personām, Atzinības krusts — gandrīz 4000 personām.
Eizenhitenštate

Vēsture

Pilsēta dibināta 1950. gadā kā Staļinštate (Stalinstadt) ap jaunbūvēto metalurģisko kombinātu. 1961. gadā pilsēta tika pārsaukta pašreizējā vārdā. Iedzīvotāju skaits 20. gadsimta piecdesmitajos un sešdesmitajos gados strauji pieauga. Kombinātā savulaik strādāja 12 000 cilvēku. Pēc Vācijas apvienošanās un kombināta privatizācijas lielāka daļa no strādniekiem darbu zaudēja un mūsdienās šeit strādā 2500 cilvēku.

Ekonomika

Pilsētas ekonomikas pamats ir kompānijas ArcelorMittal metalurģiskais kombināts.
Fricis Zilbers

Biogrāfija

Fricis Zilbers dzimis 1875.gada 22.decembrī Meņģeles pagastā, Vidzemē, saimnieka ģimenē. Izglītību ieguvis Rīgas Aleksandra ģimnāzijā un Maskavas universitātes Juridiskajā fakultātē.
No 1902. līdz 1919. gadam Zilbers strādājis Krievijas tiesās par tiesamata kandidātu, miertiesnesi un svarīgu lietu izmeklēšanas tiesnesi Sibīrijā. 
No 1917. līdz 1919. gadam Zilbers bijis Omskas apgabaltiesas loceklis. Pēc atgriešanās Latvijā no 1921. gada Zilbers bijis Jelgavas apgabaltiesas prokurora biedrs, no 1922. gada — Rīgas apgabaltiesas prokurors, bet no 1922. līdz 1925. gadam Zilbers bijis Latgales apgabaltiesas priekšsēdētājs.

Darbība Senātā

1925. gada 6. augustā Zilbers tika iecelts par senatoru Senātā, Kriminālās kasācijas departamentā (KKD).

Darbība Senāta Virsprokuratūrā

No 1936. līdz 1940. gadam Fricis Zilbers bija Latvijas Senāta virsprokurors Senāta Virsprokuratūrā.

Darbība ārpus Senāta

Fricis Zilbers bija Latvijas Tiesnešu biedrības valdes loceklis, bet 1931. gadā - biedrības priekšsēdētājs. Vēlāk Zilbers darbojies kā Latvijas Tiesnešu biedrības padomes loceklis.

Apbalvojumi

1931. gadā ticis apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, savukārt 1937. gadā — ar II šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Spilgtākās atziņas

„Tautas brīvības un neatkarīgas Latvijas valsts domu, ideju mūsu tautas darbinieki un brīvības cīnītāji visos laikos stādījuši augstāk par visu, par ko likuši ķīlā savas personīgas intereses, un šī ideja beidzot novedusi pie vēlama mērķa, pie uzvaras, kad daudzi cīnītāji nolikuši par šo mērķi savas dzīvības. Tikai par tādu maksu un ieročiem rokā tautas iegūst un var paturēt savu zemi, valsti, brīvību, tiesības, godu, maizi, dzīvību.” (Fr. Zilbers. Tieslietu Ministrijas Vēstnesis, 1938).

Izsūtīšana un nāve

Pēc padomju iebrukuma Latvijā 1941. gada 14. jūnijā līdz ar daudziem tūkstošiem latviešu PSRS okupācijas iestādes apcietināja Fr. Zilberu un deportēja. Apsūdzības rakstā Zilbers atzīts par sociāli bīstamu elementu — kulaku, apgabaltiesas prokuroru, senatoru — un tajā pieprasīts sodīt ar nāves sodu nošaujot. Zilbers mira 1942. gada 10. maijā ieslodzījumā Kirovas apgabala Vjatlagā pirms lietas izskatīšanas PSRS IeTK Sevišķajā apspriedē.

Reabilitācija

Zilbers reabilitēts pēc savas nāves 1991. gadā.

Personīgā dzīve

Fricim Zilberam bija divi dēli: Boriss, kas dzimis 1911. gadā, un Arturs, kas dzimis 1917. gadā. Viņš bija precējies ar Matildi Zilbers (dzimusi Ozoliņa).
Mēs.komanda

Sižets

Dokumentālā filma MĒS.KOMANDA stāsta par Latvijas Kontinentālā Hokeja Līgas (KHL) kluba Rīgas "Dinamo" hokejistu un tehniskās komandas  ikdienas dzīvi 2012. gada sezonas izbraukuma mačos Gagarina kausā Krievijas pilsētās — Omskā, Magņitogorskā un Hantimansijskā. Filma ļauj ielūkoties spēles gaitā no hokejistu un tehniskās komandas skatu punkta, sākot ar pirmsspēles notikumiem, spēles gaitu un beidzot ar hokeja spēles uzvarām vai zaudējumiem, filma sevī iekļauj visas tās emocijas ko piedzīvo spēlētāji un tas ir redzams "dzīvajos" komentāros, gan uz soliņu, spēlēs un ģērbtuvēs.
Filmas pirmizrāde notika 2012. gada 2. maijā kinoteātrī Citadele. Jau pirmajā filmas izdošanas mēnesī to noskatījās vairāk nekā 2000 skatītāju.
Atbalsta: DSV Transport, Sanistal, Dinamo Rīga

Lomās

Rīgas "Dinamo" hokejisti, personāls, fani, Edgars Masaļskis, Oļegs Znaroks
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (7. diena)

Septītajā Pekinas Olimpisko spēļu dienā sacensības norisināsies 24 sporta veidos un 16 tiks sadalīti medaļu komplekti.
Sacīkšu sākumu laiki doti pēc Latvijas laika

Bokss

Vīriešu priekšsacīkstes svara kategorijā no 54 līdz 57 kg 
Vīriešu priekšsacīkstes svara kategorijā no 57 līdz 60 kg 
Sacīkstes sākas 14:00
Vīriešu priekšsacīkstes svara kategorijā no 54 līdz 57 kg 
Vīriešu priekšsacīkstes svara kategorijā no 51 līdz 54 kg

Džudo

Vīriešiem svara kategorijā 100 kg un vairāk - priekšsacīkstes, pēdējās cerības sacīkstes 
Sievietēm svara kategorijā 78 kg un vairāk - priekšsacīkstes, pēdējās cerības sacīkstes 
Sacīkstes sākas 13:00
Vīriešiem svara kategorijā 100 kg un vairāk- fināls 
Sievietēm svara kategorijā 78 kg un vairāk - fināls

Svarcelšana

Vīriešiem svara kategorijā līdz 85 kg 
Sievietēm svara kategorijā līdz 75 kg 
Sacīkstes sāksies 10:30
Sievietēm svara kategorijā līdz 75 kg (fināls) 
Sacīkstes sāksies 14:00
Vīriešiem svara kategorijā līdz 85 kg (fināls)
Titāna izopropoksīds

Iegūšana

Titāna izopropoksīdu iegūst titāna tetrahlorīda reakcijā ar izopropanolu:
TiCl₄ + 4CH(CH₃)₂)OH --> Ti(OCH(CH₃)₂)₄ + 4HCl
Reakcijā kā blakusprodukts veidojas hlorūdeņradis.

Reakcijas

Titāna izopropoksīds reaģē ar ūdeni, veidojot titāna dioksīdu un izopropanolu:
Ti(OCH(CH₃)₂)₄ + 2H₂O → TiO₂ + 4 (CH₃)₂CHOH
Šo reakciju lieto titānu saturošu neorganisko materiālu ieguvei ar sola-gela metodi. To parasti veic, pievienojot ūdeni titāna izopropoksīda šķīdumam kādā spirtā. Iegūtā neorganiskā materiāla īpašības ir atkarīgas no modificējošu piedevu klātbūtnes (piemēram, etiķskābes), ūdens daudzuma un maisīšanas ātruma. Tīrs titāna izopropoksīds ar ūdeni reaģē ļoti strauji. Etiķskābe daļēji reaģē ar izopropoksīdu, veidojot acetātu, kas hidrolizējas lēnāk.

Citi nosaukumi

Titāna izopropoksīdam ir iespējami vairāki nosaukumi un te ir uzskaitīti daži no tiem: titāna izopropilāts, izopropiltitanāts, tetraizopropiltitanāts, titāna(IV) izopropoksīds, tetraizopropilortotitanāts, titāna tetraizopropoksīds.
Kraukļu pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 1. augustā pagastā izveidoja Kārkļu un Kraukļu ciema padomes. 1947. gada 16. oktobrī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Gulbenes apriņķī. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Cesvaines rajonā. Mūsdienās Kraukļu pagasta teritorija iekļauta Cesvaines novada Cesvaines pagastā.