google/wiki40b huggingface dataset:
1992. gada Eiropas čempionāts futbolā

Turnīra gaita

Turnīra formāts bija tieši tāds pats, kā iepriekšējā čempionātā. 8 komandas bija sadalītas 2 grupās pa četrām komandām. Katras grupas divas spēcīgākās komandas iekļuva pusfinālā.
A grupā ļoti negaidīti pirmās divas vietas un ceļazīmes uz pusfinālu ieguva Zviedrijas un Dānijas izlases. Aiz abām Skandināvijas valstu komandām palika Francija un Anglija. B grupā spēcīgākā izrādījās Nīderlandes izlase, 2. vietā atstājot Vāciju, bet ārpus pusfināla - Skotiju un NVS.
Pusfinālā ļoti saspringtā cīņā Vācija ar 3-2 pārspēja laukuma saimniekus zviedrus, savukārt kārtējo pārsteigumu sagādāja dāņi, pēcspēles 11 m sitienu sērijā uzvarot Nīderlandi.
Finālā tikās divas kaimiņvalstu Vācijas un Dānijas komandas. Dāņi izcīnīja uzvaru ar 2-0 un kļuva par Eiropas čempioniem. Šis panākums bija ļoti negaidīts, jo vietu finālturnīrā Dānija ieguva tikai neilgi pirms čempionāta, kad diskvalificēja Dienvidslāviju.
Bērnu pasaule

Vēsture

Ēkas arhitekti ir Josifs Goldenbergs, viens no modernisma pionieriem Latvijas arhitektūrā, un Leons Vaičulaitis.
Latvijas PSR „Bērnu pasaule” bija lielākais bērniem paredzēto preču tirdzniecības uzņēmums. Tirdzniecības komplekss ekspluatācijā tika nodots 1963. gadā. Tur varēja iegādāties bērnu apavus, apģērbus, audumus, rotaļlietas, grāmatas, skolai nepieciešamās lietas, galantērijas izstrādājumus un citas preces. Veikalā bija pieejami arī dažādi pakalpojumi: šūšanas darbnīca, vietas daudzbērnu ģimeņu apkalpošanai, dāvanu iesaiņošana un citi.
Pašlaik šajā ēkā atrodas dažādi lielāki un mazāki tirdzniecības uzņēmumi. Lielākie veikali šobrīd ir Rimi un Gerkens un partneri.
Krimas tatāru deportācija

Krimas tatāru deportācija (Krimas tatāru Qırımtatar sürgünligi; ukraiņu: Депортація кримських татар; krievu: Депортация крымских татар) bija Padomju Savienības varas iestāžu veikta masveidīga Krimas tatāru etniskā tīrīšana 1944. gada 18.—20. maijā, kurā vismaz 191 044 Krimas tatāru tika izsūtīti uz Uzbekistānas PSR. Deportāciju pēc Staļina rīkojuma organizēja padomju drošības iestādes vadītājs Lavrentijs Berija. Krimas tatāri bija viena no desmit PSRS dzīvojošām etniskām grupām, kas tika pakļautas Staļina tautu deportāciju politikai, izvedot no dzimtajām vietām pilnīgi visus šo etnisko grupu iedzīvotājus.

Atgriešanās Krimā

Lai arī pēc Staļina nāves notika pārmaiņas un Staļina politika tika nosodīta, Ņikita Hruščovs neatcēla aizliegumu Krimas tatāriem atgriezties savās dzimtajās vietās. Viņi palika Vidusāzijā vēl vairākus desmitus gadu, līdz pat Mihaila Gorbačova iniciētajai Perestroikai. 1980. gadu beigās Krimā atgriezās ap 260 000 Krimas tatāru. 1989. gada 14. novembrī Krimas Augstākā padome paziņoja, ka Krimas tatāru deportācija ir bijis noziegums. Krimas tatāri izsūtījumā bija pavadījuši 45 gadus.
Krimas tatāri atgriezās, lai arī Krimas vietējās varas institūcijas nesniedza nekādu materiālu atbalstu. Arī zemes zaudēšana netika kompensēta. Krievijas Federācija kā PSRS mantiniece neizmaksāja nekādas reparācijas par zaudēto īpašumu, neveica tiesvedību pret piespiedu pārvietošanas organizētājiem.
Atgriežoties Krimā, kas bija Ukrainas teritorija, lielākā daļa no Krimas tatāriem kļuva par Ukrainas pilsoņiem. 2004. gadā ap 12% Krimas iedzīvotāju bija Krimas tatāri. 
2015. gada 12. decembrī Ukrainas parlaments izdeva rezolūciju par Krimas tatāru deportācijas atzīšanu par genocīdu un pasludināju 18. maiju par Krimas tatāru genocīda atceres dienu.
Pēc Krimas krīzes 2014. gadā un tai sekojošās Krimas Autonomās Republikas pievienošanas Krievijai, atkal pasliktinājās Krimas tatāru situācija. Starptautiskās organizācijas novērojušas Krimas tatāru sabiedrisko darbinieku vajāšanas un tiesību pārkāpumus.
Brāļu kapi pie Jēkabpils valsts ģimnāzijas

Brāļu kapi pie Jēkabpils valsts ģimnāzijas ir vieni no krievu karavīru Brāļu kapiem, kas atrodas Jēkabpils pilsētā.
Brāļu kapos atrodas Pirmā Pasaules karā kritušo krievu karavīru kapa piemineklis, kas ir arī viens no Jēkabpils kultūrvēsturiskiem objektiem.  Tas ir uzstādīts virs kapa 1915. gada kritušajiem 3. Kaukāza strēlnieku pulka krievu karavīru piemiņai.
Brāļu kapos ir apbedīti 139 karavīri un divi virsnieki, kuri krita 1915. gada septembrī- oktobrī pie Jēkabpils, uzbrukuma laikā, ar mērķi pārraut fronti virzienā uz Panevēžu. Šajās asiņainās kaujās bija daudz kritušo abās pusēs.
Flēa

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1399. gadā.
Maija Dragūne

Biogrāfija

Maija Dragūne dzimusi 1945. gada 19. martā Rīgā karikatūrista un feļetonista Voldemāra Dragūna ģimenē. Mācījusies Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolā, kuru beigusi 1963. gadā un Latvijas Mākslas akadēmijas Grafikas nodaļā, ko beigusi 1970. gadā ar diplomdarbu "Labi", kas ir ilustrācija V. Majakovska tāda paša nosaukuma poēmai, diplomdarba vadītājs bija Pēteris Upītis. No 1973. gada Latvijas Mākslinieku savienības biedre. Bija izdevniecības "Liesma" mākslinieciskā redaktore no 1979. gada, bet no 1996. gada ir pedagogs Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolā. Saņēmusi vairākus apbalvojumus: diplomi Tallinas grafikas triennālēs (1983, 1987, 1989), sudraba medaļa Parīzes Pavasara salonā (1984), Rīgas pilsētas medaļa un piemiņas medaļa 2. Rīgas miniatūrgrafikas triennālē (1987), Mākslinieku Savienības diploms par litogrāfiju sēriju "Sargi apkārtējo dabu" (1976) un medaļa par labāko jaunrades sasniegumu (1977).

Mākslinieciskā darbība

Darbojas stājgrafikā un grāmatu grafikā, darina akvareļus. Litogrāfijas veido melnbaltas, tām raksturīgas gleznieciskas toņu pārejas, spēcīgi kontrasti, mākslas tēla daudzslāņainība. Portretos atklāj cilvēka iekšējās pasaules mainīgumu un attīstības nepārtrauktību. Grāmatu ilustrācijas darina dažādās tehnikās — litogrāfija, guaša, tuša, akvarelis, krītiņu zīmējums.

Izstādes

Māksliniece izstādēs piedalās no 1970. gada. Nozīmīgākās personālizstādes noritējušas Rīgā, Saulkrastos (1975. gadā kopā ar Maiju Māru Baltiņu un Andreju Jansonu), Cēsīs un Rīgā (1984), Rīgā (1990. gadā kopā ar Ināru Helmūtu, Maldu Muižuli, Ilzi Lībieti).
Turkmenčajas miera līgums

Turkmenčajas miera līgums parakstīts 1828. gada 21. februārī. Tas izbeidza krievu-persiešu karu, kuru kādžāru dinastija sāka 1826. gadā, lai atgūtu ar 1813. gada Gulistānas miera līgumu zaudētās Aizaukāza provinces. Karš beidzās kādžāriem neveiksmīgi. Tā atteicās no zemēm uz ziemeļiem no Araksas upes (Erevānas, Nahčivanas un Tališas hanistes). Kādžāru dinastija arī piešķīra krievu tirgotājiem tirdzniecības privilēģijas, atzina Krievijas flotes kontroli Kaspijas jūrā, atļāva Krievijas pilsoņus tiesāt pēc Krievijas likumiem, kā arī samaksāja 20 miljonus sudraba monētu lielu kontribūciju. Līgums sadalīja azerbaidžāņu apdzīvotās zemes.
Bosnieši

Vēsture

6. un 7. gadsimtā Balkānos ieceļoja slāvi.
Līdz 10. gadsimtam lielākā daļa Bosnijas iedzīvotāju bija pagāni, bet Hercogovinā kristietība tika pieņemta agrāk.
15. gadsimtā Balkānus okupēja Osmaņu impērija. Vietējos iedzīvotājus, kuri pieņēma islāmu, turki atbrīvoja no nodokļu maksāšanas un piešķīra viņiem citas privilēģijas. Vairākums serbu un horvātu tomēr saglabāja kristietību. Osmaņu valdīšanas laikā Balkānos islāms visvairāk izplatījās tagadējā Bosnijā un Hercogovinā.
Ar laiku liela daļa slāvu, to skaitā bogomili, kurus vajāja grieķu pareizticīgā baznīca un katoļi uzskatīja par atkritējiem, labprātīgi pievērsās islāmam. Islāmā pārgāja arī daļa dienvidslāvu aristokrātijas, kas centās saglabāt savas privilēģijas.
19. gadsimta otrajā pusē Bosnijas musulmaņu inteliģence sāka popularizēt ideju par vienotu bosniešu nāciju, lietojot nosaukumu "bosņāki". 1891. gadā sāka iznākt laikraksts Bošnjak.
Pēc sacelšanās pret osmaņu varu 1875. gadā un Austroungārijas veikto Bosnijas okupāciju 1978. gadā Bosnijas musulmaņu skaits samazinājās vairāk nekā par trešdaļu.
Dienvidslāvijas laikā Bosnijas musulmaņi koncentrējās galvenokārt pilsētās, īpaši Sarajevā.
Bosnijas kara laikā 1990. gadu pirmajā pusē Bosnijas musulmaņi cieta no karojošo pušu etniskās tīrīšanas. 1995. gadā serbu spēki ieņēma Srebrenicas pilsētu un nogalināja aptuveni 8000 neapbruņotu musulmaņu vīriešu un zēnu (Srebrenicas slaktiņš).
Tērvetes pilskalns

Pilskalna raksturojums

Pilskalns ir 19 m augsts pakalns ar 1000 m² lielu plakumu, ko no austrumpuses aizsargāja līdz 8 m augsts zemes valnis, grāvis un priekšpils. Uzskata, ka Tērvetes senpilsētas platība ir bijusi ap 10 hektāru. 
Arheoloģiskajos izrakumos (1951—1960) Emīlijas Brīvkalnes vadībā konstatēts, ka pilskalns sevišķi nocietināts 11.—13. gs., kad ziemeļpuse paplašināta un izbūvēta guļkoku siena un torņi.

Vēsture

No Atskaņu hronikas zināms, ka Livonijas ordeņa mestrs 1259./1260. gada ziemā organizēja lielu krusta karagājienu pret zemgaļiem, kurā viņš nespēja ieņemt Tērvetes pili. 
Toties mestrs Valters 1271. gadā veica vairākus karagājienus uz Zemgali, ieņēma Tērvetes pili un piespieda zemgaļu vadoņus slēgt miera līgumu. Pilī apmetās Tērvetes fogts.
Zemgaļu ķēniņš Nameisis 1279. gadā noslēdza savienību ar lietuvju valdnieku Traidenu un atbrīvoja Tērvetes pili. Sagūstītos vācu bruņiniekus aizsūtīja uz Lietuvu, bet Tērvetes fogtu sodīja ar nāvi. 
Kad 1281. gada augustā mestrs Konrāds ar 14 tūkstošiem karavīru aplenca Tērvetes pili, zemgaļi piekrita slēgt pamieru un atsākt maksāt nodevas, tomēr drīz vien lauza pamieru un atsāka karadarbību.
Pēc zemgaļu ķēniņa Nameiša nāves ordenim izdevās pārņemt iniciatīvu, un mestrs Villekīns Tērvetes Svētkalnā  1285./1286. gada ziemā uzcēla Heiligenbergas pili, kurā nometināja 300 karavīru lielu garnizonu komtura vadībā. Žemaiši kopā ar zemgaļiem, izmantojot tiem laikiem modernu kara tehniku, 1285. gada ziemā aplenca Heiligenbergas pilskalnu, tomēr ordeņa brāļiem un viņu karakalpiem izdevās nosargāt pili.
Erihs Ceplers

Dzīves gājums

Erihs Ceplers dzimis 1898. gadā nelielā Vestfālenes pilsētiņā Herdorfā lauku ārsta ģimenē. Šahu spēlēt iemācījies pamatskolā, bet vidusskolā 14 gadu vecumā jau sastādījis savus pirmos šaha uzdevumus. Šī aizraušanās, īpaši ar šaha kompozīciju, viņam saglabājusies uz visu mūžu.
Pēc vidusskolas beigšanas viņš studējis fiziku Bonnas (1916—1918) un Berlīnes (1919—1920) Universitātēs. Pēc studiju beigšanas Berlīnē, viņš veicis pētniecisku darbu Vircburgas Universitātē, kur 1922. gadā viņam piešķirts fizikas doktora nosaukums. 1925. gadā uzsācis darbu vācu uzņēmumā Telefunken. Ceplera teorētiskie pētījumi un izgudrojumi ievērojami veicināja radio un citu sakaru iekārtu attīstību. 1935. gadā viņš jau bija 37 individuālo un 22 kopēju patentu īpašnieks.
1935. gada decembrī Ceplers aizbēga no nacistiskās Vācijas uz Angliju un pievienojās Marconi firmai, turpinot darbu radioelektronikas jomā. 1943. gadā tika izdota viņa grāmata "Radiotehnikas projektēšana". Otrā pasaules kara laikā viņa konstruētā radiotehnika tika pielietota gan angļu, gan vācu lidmašīnās un flotē.
Pēc kara viņš pievērsās pedagoģiskam darbam. 1947. gadā nodibināja elektronikas departamentu pie Sauthemptonas Universitātes kolēdžas (tagad Sauthemptonas Universitāte).1977. gadā Sauthemptonas universitāte viņam piešķīra goda doktora grādu.

Šaha kompozīcija

Sācis sastādīt uzdevumus 14 gadu vecumā Erihs Ceplers vēlāk kļuva par vienu no jaunvācu skolas līderiem. Viņš galvenokārt sastādīja tiešā mata trīsvilčus un daudzvilčus. 1920. gadā viņš šaha kompozīcijas laukā sāka sadarbību ar savu vienaudzi citu vācu problēmistu Ado Krēmeru. Lai gan Ceplers bija ebrejs, šī sadarbība turpinājās arī pēc Hitlera nākšanas pie varas un tika pārtraukta tikai 1935. gadā pēc Ceplera aizbraukšanas uz Angliju. Pēc kara Ceplers palīdzēja Krēmeras atbrīvoties no sabiedroto gūsta un kopējais darbs varēja turpināties. Viņi kopā sarakstīja vairākas grāmatas. 1957. gadā izdeva savu labāko kompozīciju izlasi, tās otrs, papildinātais izdevums, iznāca 1971. gadā.
1957. gadā Cepleram piešķīra starptautiskā tiesneša titulu, 1973. gadā viņš kļuva par starptautisko meistaru šaha kompozīcijā.
Dispersija (optika)

Viļņu dispersija (latīņu: dispersus — ‘izkliedēts, izkaisīts’) optikā ir starojuma viļņu laušanas koeficienta vai arī viļņu izplatīšanās ātruma atkarība no viļņu garuma (vai frekvences). Dispersija raksturo viļņu izplatīšanos vielā. Tiek izšķirta normālā un anomālā dispersija.
Kolomija

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1241. gadā mongoļu iebrukuma laikā. 1340. gadā aneksēja Polija. No 1498. gada, kad to iekaroja Stefans Lielais, līdz 1531. gadam, kad to atkaroja Jans Tarnovskis, Kolomija bija Moldāvijas sastāvā. 1589. un 1620. gadā pilsētu nopostīja turki.
Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsētu iekļāva Austrijas impērijā (Austroungārijā) kur tā atradās līdz Pirmā pasaules kara beigām. 19. gadsimta beigās apmēram puse no Kolomijas iedzīvotājiem bija ebreji.
Pēc Pirmā pasaules kara Kolomija iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Kolomija tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Cilvēki

Kolomija ir čellista Emanuela Feiermana (Emanuel Feuermann, 1902-1942) dzimtā pilsēta. 1880. gadā vietējā cietumā 3 mēnešus pavadīja dzejnieks Ivans Franko.

Kultūra

Kolomijā atrodas lieldienu olu muzejs (Музей Писанкового розпису).
Viktors Pinčuks

Dzīves sākums un karjera

Pinčuks dzimis 1960. gadā Kijevā ebreju ģimenē, tā vēlāk pārcēlās uz rūpniecības pilsētu Dņepropetrovsku. 1983. gadā viņš pabeidza Dņepropetrovskas metalurģijas institūtu. Pēc septiņiem gadiem viņš nodibināja Interpipe uzņēmumu, balstot to uz saviem patentētajiem izgudrojumiem, kurus sāka izmantot PSRS vadošās metalurģijas rūpnīcas.
Interpipe ir liels cauruļu un dzelzceļa ratu ražotājs, tā klientu skaitā ir Gazprom un Rosneft. 2004. gadā Interpipe kļuva par pirmo Ukrainas uzņēmumu, kas bijis Pasaules ekonomikas foruma biedrs. Interpipe darba vidē aktīvi cīnās pret HIV/AIDS un 2004. gadā tas kļuva par pirmo Austrumeiropas uzņēmumu, kas kļuvis par Global Business Coalition against HIV/AIDS biedru. 2004. gadā Pinčuks un Rinats Ahmetovs, divi Ukrainas bagātākie cilvēki, iegādājās Kryvorizhstal tērauda fabriku par aptuveni $800 miljoniem. Vēlāk Timošenko valdība atcēla pirkumu un sarīkoja atkārtotu izsoli televīzijas tiešraidē, kas ienesa $4,8 miljardus. 2006. gadā Pinčuks izveidoja investīciju konsultāciju uzņēmumu EastOne. Tās portfolio ir ražošanas aktīvi cauruļu un dzelzceļa ratu ražošanā, īpašos sakausējumos un tēraudā, mašīnbūvē un plašsaziņas līdzekļos.
Pinčuks no 1998. līdz 2006.gadam bija Augstākās Radas deputāts, pārstāvot partiju Сильна Україна. Politiku viņš pameta, nonācis pie secinājuma, ka Ukraina ir sasniegusi attīstības līmeni, kad uzņēmējdarbībai un politikai jābūt atdalītai.
E=MC² (albums)

Producēšana un veidošana

Kerija sāka rakstīt albuma dziesmas savas pēdējās koncerttūres laikā. Albums tika ierakstīts Tribekā un Anguillā, kur viņa izīrēja šīs salas lielāko villu, kurā bija iebūvēta ierakstu studija, uz veselu mēnesi. Producents Braiens Maikls Kokss Anguillas studijā kopā ar Keriju izveidoja četras dziesmas. 2007. gada beigās Kerija centās izvēlēties no 22 albumam ierakstītajām dziesmām, kuras no tām iekļaut albuma galīgajā versijā.

Albuma nosaukums

Pirms galīgā albuma nosaukuma apstiprināšanas, tika plānots, ka tā nosaukums būs That Chick, kā atsauce uz vienu no albuma dziesmām. Albuma nosaukums nozīmē "(E) Emancipation (=) of (MC) Mariah Carey (2) to the second power". Tā ir vārdu spēle, kas sevī iekļauj Alberta Einšteina Relativitātes teorijas formulu un viņas 2005. gada albumu, The Emancipation of Mimi. Tā kā albums tika veidots kā iepriekšējā albuma turpinājums, tā vāks arī ir veidots līdzīgs iepriekšējā albuma vākam.

Pārdošana un ietekme

E=MC2 debitēja ASV Billboard 200 topa pirmajā vietā, pirmajā nedēļā pārdodot 463,000 kopiju, padarot to par Kerijas veiksmīgāko pirmo nedēļu. Ar sešiem pirmā numura albumiem, Kerija pašlaik kopā ar Dženetu Džeksoni dala trešo vietu rekordā par visvairāk pirmā numura albumiem sieviešu kārtas izpildītājai. Vēl vairāk ir tikai Madonnai ar septiņiem un Barbarai Streizandei ar deviņiem pirmā numura albumiem. Otrajā nedēļā albums pārdeva 182,000 kopijas, saglabājot pirmo vietu ASV. Tādējādi E=MC2 kļuva par pirmo Kerijas albumu kopš 1995. gada Daydream', kas saglabā pirmo vietu divas nedēļas pēc kārtas. Kopumā albums tika pārdots 1,3 miljonu kopiju apmērā ASV, un tika sertificēts platīna statusam. ASV Billboard 200 topā albums pavadīja 27 nedēļas, bet ASV Top R&B/Hip-Hop albumu topā tas pavadīja 52 nedēļas, arī sasniedzot pirmo vietu.
Albuma izdošanas dienā, Losandželosas mērs Antonio Villaraigosa oficiāli pasludijāja 15. aprīli par "Meraijas Kerijas dienu" Losandželosā. Tā bija daļa no Kerijas astoņpadsmitā pirmā numura hita "Touch My Body" panākumu cildināšanas. No 2008. gada 25. līdz 27. aprīlim, Empire State Building tika izgaismots Kerijas motīva krāsās - lavandas, rozā un baltā, lai atzīmētu viņas sasniegumus mūzikas pasaulē.
Augšstilba kauls

Proksimālais gals

Kaula proksimālājā galā (epiphysis proximalis) atrodas mediāli vērsta lodveida augšstilba kaula galva (caput femoris), uz tās atrodas augšstilba kaula galvas bedrīte (fovea capitis femoris). Kaula galva pāriet augšstilba kaula kakliņā (collum femoris) kas ar kaula ķermeni veido aptuveni 125ᵒ leņķi. Šo leņki sauc par gūžas kakliņa leņki, vīriešiem un sievietēm tas var atšķirties. Vietā, kur kakliņš pāriet par kaula ķermeni ir divi grozītāji. Lielais grozītājs (trochanter major) atrodas laterālajā pusē, tā iekšējā virsmā atrodas lielā grozītāja bedrīte (fossa trochanterica). Mazais grozītājs (trochanter minor) atrodas zemāk par lielo, novietots mugurpusē un mediāli. Priekšpusē starp abiem grozītājiem ir grozītāju starplīnija (linea intertrochanterica), bet starp grozītājiem mugurpusē ir grozītāju starpšķautne (crista intertrochanterica). Reizēm zem mazā grozītāja atrodas arī trešais grozītājs (trochanter tertius).

Kaula ķermenis

Kaula ķermenim (diaphysis s. corpus femoris) ir gandrīz regulāra cilindra forma, tas nedaudz izliekts uz priekšu. Mugurējā virsmā atrodas nelīdzena grubuļainā līnija (linea aspera), kurai izšķir mediālo un laterālo lūpu (labium mediale et labium laterale), pie kurām piestiprinās muskuļi. Ķermeņa augšdaļā zem lielā grozītāja atrodas gūžas nelīdzenums (tuberositas glutea), bet zem mazā grozītāja — šķieta līnija (linea pectinea) - šeit arī stiprinās muskuļi. Ķermeņa apakšējā trešdaļā grubuļainās līnijas lūpas attālinās viena no otras un norobežo paceles virsmu (facies poplitea).

Distālais gals

Augšstilba kaula distālais gals (epiphysis distalis) ir masīvāks par augšējo un stipri paresnināts. Galviņas mugurpusē un uz sāniem atrodas divi locītavas pauguri jeb kondiļi - mediālais un laterālais (condylus medialis et condylus lateralis). Uz katra locītavas paugura ir locītavas virsma (facies articularis condyli medialis et condyli lateralis). Locītavas virsma atrodas uz apakšējās un mugurējās šo pauguru virsmas, mugurpusē tā veido divus izliekumus, bet priekšpusē locītavas virsma ir rievas veidā (facies patellaris) un uz tās novietojas ceļa kauls (patella). Starp pauguriem atrodas locītavas pauguru starpbedrīte (fossa intercondylaris), kur piestiprinās krusteniskās saites. Locītavas pauguru sānos ir virslocītavas pauguri jeb epikondiļi (epicondylus medialis et lateralis), kur piestiprinās saites. Uz kaula mugurējās virsmas, tā lejasdaļā atrodas lēzena, trīsstūraina paceles virsma (facies poplitea).
Kiribati administratīvais iedalījums

Kiribati administratīvo iedalījumu veido 3 salu arhipelāgi, kas sīkāk iedalās 21 pašvaldībā.
Nortambrija

Nortambrija bija anglosakšu karaliste 7.-10. gadsimtā, kura atradās mūsdienu Anglijas ziemeļos un Skotijas dienvidaustrumos.

Vēsture

Ap 556. gadu anglosakši Britānijā nodibināja septiņas karalistes. Nortambrija kļuva par ietekmīgāko. Tajā valdīja trīs spēcīgi valdnieki Edwin (616—632), Oswald (633—641) un Oswiu (641—670). 7. un 8. gs. Nortambrijā uzplauka mākslas, reliģijas un citi intelektuālie sasniegumi, no šejienes izplatījās ķeltu kristietība un šis laiks tiek dēvēts par zelta laikmetu. Eidans (600-651) nodibināja klosteri Lindisfārnā, Katberts kā eremīts dzīvoja Inerfārnā un tika uzskatīts par svēto, Beda Cienījamais (673-735) bija viens no izglītotākajiem sava laika cilvēkiem, viņš sarakstīja "Angļu cilšu baznīcas vēstruri". Tomēr 867. gadā dāņi iekaroja Nortambriju. 886. gadā tie apmetās Jorkā un Nortambrijā valdīja dāņu ieliktenis. 10. gs. sākumā Nortambrijai uzbruka citi skandināvi no rietumiem, no Īru jūras, tajā pašā laikā pastiprinājās spiediens no ziemeļim, no Skotijas. Pēc tam, kad dāņi pameta Jorku 944. gadā, nodibinājās Nortambrijas grāfiste. Kad 1066. gadā normanis Viljams Iekarotājs kļuva par Anglijas karali, viņam nācās atzīt tālās Nortambrijas nosacīto patstāvību, lai atvairītu skotu uzbrukumus. Tomēr Nortambrijā sākās sacelšanās pret normaņiem un tiem nācās sarīkot asiņainu reidu. Normaņi 1080. gadā uzcēla Ņūkāslu, lai pārvaldītu reģionu.
Mūsdienās Nortambrija ir sadalīta vairākās administratīvajās vienībās. Tajā lieto īpašu angļu valodas dialektu, kurā saglabātas senās angļu (senģermāņu) un britu vikingu valodu izpausmes. Viesiem no Skandināvijas vai Nīderlandes Nortambrijas angļu valodu ir saprotama daudz labāk, nekā citur Lielbritānijā.
Kārlis Kasparsons

Dzīvesgājums

Dzimis 1865. gada 14. oktobrī Siguldas pagasta Vējakrogā kā krogus nomnieka dēls. Ģimnāzijā iespaidojās no Kronvalda darba Nationale Bestrebungen (latīņu: Tautiskie centieni).
Ilgus gadus Tērbatas universitātē studēja teoloģiju, pēc tam filoloģiju, dabaszinātnes un medicīnu (1887—1901). Sākumā iestājās latviešu studentu korporācijā Lettonia, bet tad to pameta un kopā ar Aleksandru Daugi, Eduardu Veidenbaumu un Pēteri Pīpkalēju nodibināja literāri-zinātnisku studentu biedrību „Pīpkalonija”, kas izdeva rakstu krājumu „Pūrs” (I—III, 1891—1893), kurā pirmo reizi tika sludinātas Jaunās strāvas idejas. K. Kasparsona raksti ar pseidonīmu K. Siguldiets parādījās laikrakstos „Dienas Lapa”, žurnālos „Austrums”, „Izglītība”, „Izglītības Ministrijas Mēnešraksts”, „Psiholoģiski pētījumi”. 
1897. gadā K. Kasparsonu kopā ar 87 citiem jaunstrāvniekiem apvainoja revolucionārajā darbībā un piesprieda 2 nedēļas ieslodzījuma universitātes karcerī. 
Pēc Tērbatas Universitātes beigšanas 1902. gadā K. Kasparsons strādāja par ārstu Rīgā.
Pirmā pasaules kara laikā Kārlis Kasparsons strādāja Latviešu strēlnieku bataljonu apvienotajā lazaretē.
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada pavasarī Kasparsons bija viens no Latviešu radikāldemokrātiskās partijas dibinātajiem, Latvijas Tautas padomes loceklis 1918. gadā. 
Latvijas brīvības cīņu laikā bija pirmais Latvijas Republikas izglītības ministrs (1918—1920). Sarkanās armijas uzbrukuma laikā 1918. gada beigās lielinieki Kasparsonu apcietināja, Valmieras cietumā viņš mēģināja izdarīt pašnāvību. Pēc tam, kad K. Kasparsons bija parakstījis iesniegumu, ka vairs nenodarbosies ar politiku, ar P. Stučkas atļauju viņš 1919. gada martā tika atbrīvots no apcietinājuma. 1919. gadā pēc Rīgas atbrīvošanas no lieliniekiem K. Kasparsons atbalstīja Latvijas Augstskolas nodibināšanu. 
Pēc kara beigām K. Kasparsons bija Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts, Lāčplēša ordeņa un Kultūras fonda domes loceklis. No 1925. līdz 1929. gadam bija Latvijas Sarkanā Krusta priekšnieks.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā K. Kasparsons lielā vecumā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, tālāk uz Dāniju. Trimdā viņš strādāja pie sava pētījuma par baltu valodu sakariem ar ilīriešu valodām. Viņš miris 1962. gada 23. janvārī veco ļaužu mītnē Tistedē, Dānijā. Pelnu urnu apbedīja Bispebjergas kapos Kopenhāgenā.
1993. gadā 18. jūnijā pie nama Elizabetes ielā 59 atklāja K. Kasparsonam veltītu plāksni.