google/wiki40b huggingface dataset:
Garastītes

Izskats un īpašības

Garsatīšu ģints sugas ir neliela auguma putniņi ar garām astēm. To ķermeņa garums, asti ieskaitot, ir apmēram 11 cm, svars 6—8 g. Lielākā ģintī, iespējams, savas garās astes dēļ ir garastīte, kuras ķermeņa kopējais garums lielākajiem īpatņiem ir 16 cm, tajā skaitā astes garums 10 cm, svars 10,4 g. Lielākajai daļai sugu raksturīgs neuzkrītošs, pelēcīgi brūns apspalvojums. Dažām sugām ir košāks apspalvojums ar kontrastējošiem laukumiem, piemēram, melnrīkles zīlīte (Aegithalos concinnus). Visām sugām ir smalki, īsi, konusveida knābji. Spārni ir proporcionāli īsi, noapaļoti, bet kājas garas.
Garstīšu dzimtas putni ir visēdāji un barojas ar kukaiņiem un ar citiem bezmugurkaulniekiem, ar dažādām augu daļām, sēklām, ogām.  Barību šie putni meklē kokos, parasti lapotņu daļā, retos gadījumos tie nolaižas arī uz zemes, vēl retāk kukaiņi tiek medīti gaisā lidojuma laikā. Ligzdām ir somas jeb maisveida forma, savīta no zirnekļu pavedieniem un ķērpjiem, no iekšpuses izklāta ar spalviņām. Ligzda tiek paslēpta koku lapotnes zaros un to parasti ir ļoti grūti ieraudzīt. Dējumā 6—10 baltas olas ar sarkanbrūniem raibumiņiem. Vairākām sugām perē tikai mātīte, inkubācijas perioda ilgums 13—14 dienas. Mazuļi no ligzdas izlido 16—17 dienu vecumā. Putnēni tiek baroti tikai ar kukaiņiem un zirnekļiem.

Sistemātikas izmaiņas

Nesenā pagātnē garastīšu ģintī bija 7 sugas, bet mūsdienās ir 9 sugas. Āzijā dzīvojošās melnaču zīlītes pasugas tika sadalītas 3 sugās: Himalaju pasugai tikai dots vārds rudpieres zīlīte (Aegithalos iouschistos), Ķīnā un Mjanmas ziemeļos dzīvojošajai pasugai — melnaču zīlīte (Aegithalos bonvaloti), bet Mjanmā dzīvojošai pasugai — Birmas zīlīte (Aegithalos sharpei).
Freedesktop.org

freedesktop.org ir iniciatīvas grupa, kas strādā pie operētājsistēmas POSIX dažādu grafisko saskarņu standartizācijas. Lai arī de iure tā nepārstāv standartus, tomēr lielākā daļa izstrādātāju seko tieši freedesktop rekomendācijām  .
Upes tilbītes

Kopējās īpašības

Abas upes tilbītes ir neliela auguma gājputni ar samērā īsām, dzeltenīgām kājām un vidēji garu knābi. To apspalvojums ļoti līdzīgs — pelēkbrūns ar baltu pavēdri. Vienīgi vairošanās sezonas laikā Amerikas upes tilbītei ir tumši punktotas krūtis. Tomēr ārpus vairošanās sezonas, kad tilbītes daudz ceļo un nonāk netipskos ģeogrāfiskos reģionos, tās ir samērā grūti atšķiramas. Piemēram, upes tilbīte var sasniegt Ziemeļameriku, bet Amerikas upes tilbīte Eiropu.
Upes tilbītēm ir viegli atpazīstams lidojuma raksturs, tuvu gar ūdens virsmu. Putni nav ļoti sabiedriski un lielos baros novērojami ļoti reti. Upes tilbītes ligzdo uz zemes, tuvu krasta līnijai. Barojas uz sauszemes vai seklā ūdenī, barību atrodot ar redzes palīdzību. Ķer arī kukaiņus lidojumā. Upes tilbītes barojas ar kukaiņiem, vēžveidīgajiem un citiem bezmugurkaulniekiem.
Broks Troters

Spēlētāja karjera

Pēc vairākām NCAA čempionātā aizvadītām sezonām Troters profesionāļa karjeru sāka 2007.—08. gada sezonā AHL kluba Hamiltonas "Bulldogs" rindās. Turpmākajās sezonās viņš vairākkārt tika izsaukts uz NHL klubu Monreālas "Canadiens", taču debiju tā rindās piedzīvoja vienīgi 2010. gada 6. februārī. 2009.—10. gada sezona bija arī Trotera rezultatīvākā karjerā, 75 "Bulldogs" sastāvā aizvadītajās spēlēs atzīmējoties ar 77 rezultativitātes punktiem.
2010. gada 28. jūlijā Troters noslēdza divu gadu līgumu ar KHL klubu Rīgas "Dinamo", tā rindās nākamajā sezonā atzīmējoties ar 29 punktiem 46 spēlēs.
2011. gada 4. jūlijā uzbrucējs noslēdza viena gada līgumu ar "Canadiens", jauno sezonu sākot Hamiltonas "Bulldogs" rindās. Jau oktobrī viņš tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes", sezonas turpinājumā spēlējot Portlendas "Pirates" rindās. 2012. gada martā "Pirates" hokejistu aizmainīja uz Sentdžonsas "IceCaps", kuras sastāvā Troters noslēdza sezonu.
Pēc divām izlaistām sezonām 2014. gada jūnijā Troters uz pārbaudes laiku pievienojās KHL klubam Zagrebas "Medveščak". Tā rindās viņš spēlēja līdz decembra vidum, kad tika atlaists. Pāris dienas vēlāk hokejists atgriezās Rīgas "Dinamo", tās sastāvā noslēdzot sezonu.
Rubika kubs

Kuba izmēri

Standarta Rubika kuba izmēri ir 3×3×3 kubiņi, taču tiek ražoti arī citu izmēru kubi. Vismazākie izmēri ir 2×2×2, tas ir visvienkāršākais grozāmais kubs. Vēl ir 4×4×4, 5×5×5, 6×6×6, 7×7×7, 9x9x9 un pat 11x11x11. Kubiem, kas lielāki par 7×7×7 (ieskaitot) skaldnes vairs netiek izgatavotas plakanas, bet gan izliektas uz āru. Arī to rotācijas mehānismā ir dažādas īpatnības, lai šāds kubs spētu darboties pareizi.

Kuba salikšanas rekordi

Pasaulē ātrākais Rubika kuba salikšanas rekords pieder ķīnietim Jušenam Du (杜宇生). 3x3x3 kubu viņš ir salicis 3,47 sekundēs. Bet labākais vidējais rezultāts piecās likšanas reizēs pieder latviešu izcelsmes austrālietim Fēliksam Zemdegam (5,80 sekundes).
Latvijā ātrākais Rubika kuba licējs ir Imants Liepiņš, kurš 3x3 kubu ir salicis 8,24 sekundēs, bet labākais vidējais rezultāts piecās likšanas reizēs pieder Mikum Lembergam (9,84 sekundes).

Kuba matemātika

Kuba 3x3x3 visu iespējamo dažādo stāvokļu skaits ir aprēķināms kā (8! × 38−1) × (12! × 212−1)/2 = 43 252 003 274 489 856 000. 
Šajos aprēķinos netiek ņemts vērā centrālo kvadrātu novietojums.
2010. gadā programmētājs Palo-Alto Tomass Rokiki, matemātikas skolotājs Gerberts Kocemba, matemātiķis Morli Devidsons un Google Inc. inženieris Džons Detridžs pierādīja, ka jebkuru Rubika kuba konfigurāciju iespējams atrisināt ne vairāk kā ar 20 gājieniem. Turklāt par gājienu tika uzskatīts jebkuras skaldnes viens pagrieziens.
Garozas kauja

Kaujas norise

Livonijas krusta karu laikā 1287. gadā aptuveni 1400 vīru liels zemgaļu karaspēks uzbruka krustnešu nocietinājumiem Ikšķilē. Ordeņa mestrs Villekens fon Endorps pieņēma lēmumu iebrukt Zemgalē un atriebties par zemgaļu uzbrukumu Rīgai un Ikšķilei. Pēc trīs dienu maldīšanās cauri mežu biezokņiem un slīkšņām krustnešu karaspēks, kurā bez ordeņa brāļiem bija arī Rīgas pilsoņi un "zemes ļaudis" (kristītie līvi un latgaļi), ierīkoja apmetni mežā pie Garozes upes tagadējā Salgales pagastā.
Zemgaļu karavadonis pēc nakts izlūku sniegtajām ziņām nolēma uzbrukt krustnešiem un aicināja savus karavīrus būt stipriem un beidzot sakaut iebrucējus, kas bija Tērvetes Svētkalnā izvietojuši savu garnizonu un jau vairākus gadus postīja Zemgali. Ordeņa mestrs rīta sanāksmes laikā saņēma ziņu par pretinieka karaspēka tuvošanos un pavēlēja organizēties kaujai. Sākumā cīņa noritēja ar mainīgām sekmēm, bet pamazām zemgaļi guva virsroku un aplenca krustnešus. Kaujā krita vismaz 33 ordeņa bruņinieki un lielāks daudzums viņu sabiedroto. 16 bruņiniekus un lielāku daudzumu viņu sabiedroto zemgaļi saņēma gūstā, Rīgā atgriezās vien nedaudz karotāju uz zirgiem. Tuvcīņās bojā gāja arī ordeņa mestrs Villekīns un zemgaļu karavadonis.

Dokumenti

Rusova Livonijas hronika:
"1281.gadā Vilandē ievēlēja par mestri Vilhelmu Šurborgu, alias Endorfu. Viņš veda lielus kaŗus ar leišiem, šamaišiem un zemgaļiem, un uzcēla Svētā kalna pili Zemgalē un trīs pilis: Valmieru, Burtniekus un Trikātu. Beidzot zemgaļi viņu kādā kaujā uzvarēja un nokāva kopā ar 33 ordeņbrāļiem. Sešpadsmit ordeņbrāļus zemgaļi saņēma gūstā, no kuŗiem dažus piesēja kailus uz zirgiem un sita ar nūjām, kamēr nenosita; dažus uzsēja uz koka režģiem, lika uz uguns un sadedzināja. Šis mestris valdīja 5 gadus un 5 mēnešus".
Telča

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 12. gadsimtā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Princese Kristīne

Izglītība

Princese Kristīne mācījās Franču ģimnāzijā, kuru beidza 1963. gada 13. maijā, tad turpināja studijas Stokholmas Universitātē, kurā apguva valodas. Kopā ar savu draudzeni studēja arī Hārvarda Universitātes Radkliffa koledžā ASV.

Ģimene

Ar savu nākamo vīru, ģenerālkonsulu Tordu Magnusonu (dzimušu Stokholmā, 1941. gada 7. aprīlī), princese Kristīne iepazinās kādu pusdienu laikā Stokholmā 1961. gadā. Viņi apprecējās 1974. gada 15. jūnijā. Sakarā ar to, ka Kristīne apprecējās ar nekaralisku personu, viņa pazaudēja titulu Viņas Karaliskā Augstība, tā vietā iegūstot goda titulu Princese Kristīne, Magnusona kundze, taču pati titulu nelieto un sevi dēvē par Kristīni Magnusonu. Ģimenei ir trīs bērni, visi dēli: Gustavs, dzimis 1975. gadā, Oskars, dzimis 1977. gadā un Viktors, dzimis 1980. gadā. Sākumā ģimene dzīvoja Ulriksdāla pils parka Beilonas villā, vēlāk ģimene pārvācās uz Stokholmas vecpilsētu, kurā dzīvo joprojām.

Loma karaļnamā

Princese Kristīne pārējo māsu princešu vidū visbiežāk ņem dalību oficiālo pienākumu veikšanā, viņa pārņēma arī savas mātes, princeses Sibillas pienākumus pēc viņas nāves. Aktīvi ir darbojusies Zviedrijas Sarkanajā krustā un ir bijusi tā vadītāja no 1993. gada līdz 2002. gadam, kā arī veikusi Starptautiskā Sarkanā krusta pienākumus. Princese Kristīne ieņem 216. vietu kā Britānijas troņa mantiniece.
Baltais platpieris

Latvijā

Latvijā baltais platpieris ievests ap 1960. gadu audzēšanai zivsaimniecībās, bet 1980. gadā ielaists Valdemārpils ezerā. Viens pieaudzis eksemplārs 1996. gadā noķerts jūras piekrastē pie Daugavas grīvas. Populācijas izveidošanās savvaļā nav zināma.

Izskats

Baltais platpieris ir liela saldūdens zivs. Tās garums var sasniegt 105—133 cm, svars 25—35 kg. Ķermenis baltajam platpierim samērā augsts, no sāniem saplacināts. Uz vēdera garenvirziena ķīļveida josla. Galva liela, acis mazas, kas atrodas zemu galvas sānos, veidojot platu pieres daļu starp acīm. Mute vērsta uz augšu. Mugura zaļganpelēka, sāni un vēders sudrabaini. Žaunu vākus aptverošās plēves galvas apakšpusē saaugušas kopā, veidojot kroku, arī žaunu bārkstis saaugušas kopā, atgādinot sūkli. Uz sanu līnijas 83—125 zvīņas. Krūšu spuru gali nesniedzas aiz vēdera spuru pamatnēm, rīkles zobi vienā rindā, virsma rievota.

Uzvedība un barība

Baltais platpieris mājo lēni plūstošos ūdeņos, bieži apmetoties upju attekās, kā arī tas mājo lielos ezeros un jūrā upju grīvu tuvumā. Baltais platpieris ir aktīva zivs, kas iztraucēta mēdz izlēkt ārpus ūdens. Uzturas baros ūdens virsmas tuvumā. Baltais platpieris ir ļoti jutīgs pret zemu ūdens temperatūru (minimālā iespējamā temperatūra 5°C) un skābekļa trūkumu. Dabīgajā vidē veic garu migrācijas ceļu uz nārstošanas vietām upju augštecēs. Novērota līdz 500 km tāla migrācija. Kāpuri un mazās zivtiņas barojas ar zooplanktonu, bet, sasniedzot 15 mm garumu, baltais platpieris barojas tikai ar fitoplanktonu (kramaļģes, pirofītus, hrizofītus, zaļaļģes u.c.), kuru iegūst, filtrējot ūdeni cauri žaunām.

Vairošanās

Dzimumgatavība iestājas 4—6 gadu vecumā, sasniedzot 2,5 kg masu. Nārsto no aprīļa līdz augustam, kad ūdens temperatūra ir 18—30°C (vispiemērotākā nārstošanas temperatūra ir 22—28°C). Raksturīgs porciju nārsts, kas ilgst 2—2,5 mēnešus. Auglība 0,3—2,5 milj. ikru. Ikri pelaģiski vai puspelaģiski, un pēc iznēršanas tie brīvi peld lejup pa straumi. Ikri uzsūc ūdeni un ar laiku kļūst nedaudz smagāki, nogrimstot lejup. To attīstība ilgst 1—2 dienas. Veido hibrīdus ar raibo platpieri un lielzvīņu platpieri. Baltais platpieris var sasniegt 20 gadu vecumu.
Olaines ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs ir no kreisās puses augšas diagonāli sadalīts divās daļās, sudraba un zaļā. Sudraba daļā ir attēlotas trīs sarkanas asins lāses, divas augšējā rindā un viena apakšējā. Asins lāses simbolizē veselību un dzīvību, jo pilsētā atrodas farmaceitisko preparātu rūpnīca Olainfarm. Zaļajā daļā ir attēlota melna dzērveņu mētra sudraba lapām un sarkanām ogām, kas simbolizē Olaines novadā esošos kūdras purvus. Abi šie simboli apzīmē ražošanas uzņēmumus, kas veicinājuši pilsētas izaugsmi.
Laika josla

Laika josla jeb laika zona ir Zemes apgabals, kurā tiek lietots vienots standartizēts laiks. Sākumā cilvēce lietoja lokālo Saules laiku, kas katrai pilsētai bija atšķirīgs. Attīstoties telesakariem un dzelzceļam, tas kļuva neērti. Problēma tika atrisināta ar laika joslām, noteiktiem reģioniem lietojot vienotu Saules laiku. Laika joslas galvenokārt tiek balstītas uz meridiāniem, kuru garums ir reizinājums ar 15° (±7,5° no šīs meridiānas), tādējādi veidojot vienas stundas starpību starp blakus laika joslām. Tomēr, vienas stundas atdalījums nav universāls, un parasti laika joslu robežas ir novilktas pa valstu, pavalstu un citu administratīvo vienību robežām. Pavisam ir 24 laika joslas, bet kopējais laika nobīžu skaits ir 51, no kurām mūsdienās izmanto tikai 42. Pārējās 9 laika nobīdes mūsdienās vairs netiek izmantotas.
1878. gadā sers Sendfords Flemings (Sandford Fleming) attīstīja laika joslu sistēmu visai pasaulei, kas tiek izmantota vēl arī mūsdienās. Fleminga izveidoto sistēmu Amerikas Savienoto Valstu dzelzceļa kompānijas sāka izmantot tikai 1883. gada 18. novembrī.
Romans Hamrlīks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Hamrlīks sāka 1990.—91. gada sezonā, kad debitēja Čehoslovākijas hokeja līgas vienībā HK Zlīna. 1992. gada NHL draftā viņu ar kopējo pirmo numuru izvēlējās Tampabejas "Lightning", kuras rindās uzsāka spēlēt jau nākamajā sezonā. Savā NHL debijas sezonā laukumā devās 67 spēlēs, atzīmējoties ar 21 rezultativitātes punktu. 1995.—96. gada sezonā guva 65 punktus, tai kļūstot par Hamrlīka rezultatīvāko sezonu viņa NHL spēlētāja karjerā. Viņš bija komandas otrs rezultatīvākais spēlētājs un visas līgas devītais rezultatīvākais aizsargs.
Pēc piecarpus "Lightning" rindās aizvadītām sezonām, 1997.—98. gada sezonas vidū aizsargs tika aizmainīts uz Edmontonas "Oilers", savukārt 2000. gada vasarā Hamrlīks noslēdza līgumu ar Ņujorkas "Islanders". "Islanders" sastāvā aizvadīja nākamās četras sezonas, savukārt 2004.—05. gada sezonas NHL lokauta laikā atgriezās HK Zlīna sastāvā. 2005. gada augustā aizsargs pievienojās Kalgari "Flames" rindām, taču divus gadus vēlāk noslēdza līgumu ar Monreālas "Canadiens". Karjeras izskaņā īslaicīgi spēlēja arī Vašingtonas "Capitals" un Ņujorkas "Rangers" rindās, līdz 2013. gada oktobrī paziņoja par karjeras beigšanu.
Čehijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 1998. gada olimpisko čempionu. Izlases rindās spēlējis arī 2002. gada olimpiskajās spēlēs, kā arī divos pasaules čempionātos.
Juris Boiko

Biogrāfija

Dzimis ceļu būvnieka un tehniķes ģimenē KPFSR Amūras apgabalā, viņa brālis ir etnomuzikologs Mārtiņš Boiko (1960). Viņš beidza Rīgas 5. vidusskolu (1973), mācījās zīmēšanu pie Anša Stundas un gleznošanu pie Birutas Delles. 1982. gadā kopā ar Hardiju Lediņu nodibināja grupu "NSRD", rakstīja tai dziesmu tekstus, piedalījās tās koncertos un performancēs ("Dr. Enesera binokulāro deju kursi", 1987), akcijās ("Gājiens un Bolderāju", 1980-1987), nodarbojās ar videomākslu ("Transwelt/Transzeit", 1986; "Aisberga ilgas/Vulkāna sapņi", 1987).
1990. gados pievērsās individuāliem starpdisciplināriem mākslas projektiem, piemēram, videoinstalācijām ("Sālspūtējs", 1990; "2x4 Endija Vorhola portreti", 1992, "29 pašportreti", 1994), darbojās fotogrāfijā (cikls "Stiklu sālsezeri", 1998) un datorgrafikā ("Skaņas", 2001), bija arī izstāžu kurators, publicēja rakstus par mākslu.
Pēdējos dzīves gadus pavadīja Ogrē, miris 2002. gada 24. septembrī netālu no savas vasarnīcas Dārziņos. 
Apbedīts Matīsa kapos.

Darbi

J. Boiko sarakstītie dzejoļi un dziesmu teksti daļēji apkopoti krājumā "Dziesmas un dzejas" (2000, "Preses nama" konkursa godalga). Kopā ar H. Lediņu sarakstītais absurda romāns "ZUN" publicēts grāmatā 2005. gadā. Atdzejojis no vācu valodas, izdota Georga Trākla dzejas izlase (1992) un Angelusa Silēziusa grāmata "Ķerubu ceļinieks" (2004).
Stunda

Stunda ir laika mērvienība. Tā nav SI mērvienība, bet ir pieņemts lietot kopa ar SI. Stundas starptautiskais apzīmējums ir h (no latīņu: hora), bet latviešu valodā izmanto arī st. Viena stunda ir 60 minūtes jeb 3600 sekundes. Tā ir aptuveni 1/24 no Zemes dienas.

Etimoloģija

Pēc Endzelīna un Zēvera uzskatiem stundas nosaukums ir aizgūts no viduslejasvācu valodas vārda stunde. Konstantīns Karulis norāda, ka vārda forma stunda (arī stunds) ir bijusi plaši izplatīta jau pirms viduslejasvācu valodas un secina, ka tā varētu būt aizgūta no gotu valodas (stunda) vai no senskandināvu valodas (stund).

Vēsture

Dienas dalījums 24 stundās nāk no Senās Romas: Diennakts bija sadalīta 2 daļās - dienā un naktī - un katra no tām 12 stundās. Tā kā, atkarībā no gadalaika, mainās dienas un nakts garums, mainījās arī stundas ilgums. Tāpēc, lasot latīņu avotos, ka kas noticis tādā un tādā stundā naktī, notikuma laiku jāskatās nevis pēc mūsdienu pulksteņa, kur stundā ir 60 minūtes, bet pēc attiecīgā gadalaika nakts garuma, sadalot to 12 daļās.
Švarcmuiža

Vēsture

Oriģinālā celtne būvēta senajā Daugavas krastā 17. gadsimtā Rīgas virskonsistorijas prezidenta Heinriha Hāgena vajadzībām, kā vārdā saukta visa saimniecība (Hāgenhofa), no kā savukārt veidojies Āgenskalna nosaukums. Zviedru Vidzemes laikā 1657. gada kartē atzīmēta Hāgena muižiņas saimnieku māja (Hagenshofs Wirthshaus). 1786. gadā muižas zemes iekļāva Rīgas pilsētas teritorijā, šajā laikā tā pārgāja Bērensu ģimenes īpašumā. Tolaik šeit kādu laiku dzīvoja filozofs un rakstnieks Johans Georgs Hāmanis. Viena no ģimenes pārstāvēm apprecējās ar toreizējo Rīgas birģermeistaru Ādamu Heinrihu Švarcu (1740—1800), 1792. gadā muiža pārgāja Švarcu ģimenes mantojumā kā vasaras rezidence. Muiža būvēta neorenesanses stilā, tai raksturīgas tādas Senās Romas arhitektūras iezīmes kā frontoni, pilastri, dzegas un antablements.
1812. gada kara laikā Švarcmuižas ēkas kopā ar citām Āgenskalna ēkām nodedzināja. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas 19. gadsimta vidū Švarcmuižas zemes sāka dalīt gruntsgabalos un pārdot apbūvei Rīgā ieceļojušajiem lauciniekiem. 1853. gadā uz muižas zemes tagadējā Āgenskalna apkaimē bija 292 māju īpašnieki. Agrākajā muižas centrā uzcēla pašlaik redzamo muižas kungu māju. No 1873. gada Švarcmuižas īpašnieks bija Johans Kristaps Švarcs (1846—1915). 20. gadsimta sākumā Švarci muižu pārdeva. Pēc 1920. gada agrārās reformas Švarcmuižas neatsavināmo daļu savā īpašumā pārņēma Rīgas pilsēta, ēkā darbojās pilsētas 7. vācu pamatskolas pirmo klašu nodaļa. Pēc Latvijas okupācijas ēku līdz 1970. gadiem izmantoja PSRS okupācijas armijas iestādes, pēc tam tā kādu laiku bija pamesta. 1997. gadā ēku pārņēma Latvijas Valsts arhīvs, Centrālā mikrofilmēšanas un dokumentu restaurācijas laboratorija. Tika veikta fasādes restaurācija, iekštelpu rekonstrukcija.
Maurīcijas dienas gekons

Izskats

Viens no mazākajiem dienas gekoniem; garums līdz 12 cm. Galva un kakla daļa pelēcīgi brūna ar divām kakla strīpām. Muguras augšpuse spilgta, ar zilganu, zaļu, sarkanu, dzeltenu un oranžu rakstainu krāsojumu visā tās garumā, aste tirkīzzaļa, sarkanīgi punktota. Sāni brūni, vēders — balts. Acis lielas.
Šādi grāmatā "Noenkurotais šķirsts" Melnās upes mežā un Raundas salā sastaptos gekonus apraksta Džeralds Darels:: "Apmēram sešas pēdas virs zemes pie stumbra bija pieplakusi apžilbinoši skaista ķirzaka. Tā bija apmēram piecas collas gara, mirdzošā spāres zaļumam līdzīgā pamatkrāsā. Taču galva un kakls lāsmoja zilā krāsā., ar gaišsarkaniem un ķiršsarkaniem plankumiem. Ķirzakai bija lielas melnas, saprātīgas acis. Katra pirksta pamatnē tai bija mazs spilventiņš, kas palīdzēja it kā piesūkties pie koka gludās mizas."
"Bet pašās latānijās mita Vinsona gekoni, zaļi kā zāle, ar zilām un sarkanām galvām... Pārlieku skaisti izskatījās mazo ķermenīšu tumšie silueti, kas skraidelēja un lēkāja uz zaļo lapu ekrāna."

Izplatība

Apdzīvo Maurīcijas un Reinjonas un atsevišķu nelielu saliņu tropu mežus un kokosriekstu plantācijas.

Barība un uzvedība

Pārtiek no kukaiņiem, nektāra, sulas, putekšņiem, pārbriedušiem augļiem. Parasti mitinās uz kokiem, piemēram, latānijām un citām palmām, pandāniem.

Aizsardzība

Maurīcijas dienas gekons ir plaši sastopams. Raundas populācijas saglabāšanā izšķirošu ieguldījumu sniedza Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trests.
Dainis Ozols

Karjera

Piedalījies trijās olimpiskajās spēlēs (1992, 1996, 2000). 1992. gadā Barselonā izcīnīja bronzas medaļu grupas braucienā, 1996. gadā Atlantā ieņēma 92. vietu grupas braucienā, 2000. gadā Sidnejā izcīnīja 21 vietu 46,8 km garajā individuālajā braucienā un izstājās grupas braucienā.
1988. gadā D. Ozols kļuva par PSRS čempionu individuālajā braucienā. Tāpat viņš ir vairākkārtējs Latvijas čempions.
Sportists bija trenējies pie Jāņa Akmentiņa, Induļa Cauča, Igo Japiņa un Jāņa Sniedzes.
1993. un 1994. gada Pasaules amatieru čempionātos D. Ozols izstājās grupas braucienos. 1995. gada Vuelta a España tūrē ieņēma 50. vietu. 1997. gada Pasaules čempionātā izcīnīja 26. vietu individuālajā braucienā un 56. vietu grupas braucienā. 1998. gada Pasaules čempionātā individuālajā braucienā ieņēma 29. vietu, taču grupas braucienā nesasniedza finišu. Karjeras laikā izcīnījis 15 uzvaras starptautisko sacensību kopvērtējumos un atsevišķos posmos. Profesionālā braucēja karjeru beidzis pēc 2000. gada.
2005. gadā uz pusgadu bija treneris "Rietumu bankas" komandā.

Apbalvojumi

2018. gada 3. maijā saņēma V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni par "Par izciliem sasniegumiem sportā un nozīmīgo ieguldījumu riteņbraukšanas sporta attīstībā Latvijā".
Dienvidaustrumāzija

Dienvidaustrumāzija ir Āzijas daļa uz dienvidiem no Ķīnas un uz austrumiem no Indijas. Tās turpinājums uz dienvidiem ir salu virkne, kas nošķir Kluso un Indijas okeānu. Šis reģions ir pazīstams ar to, ka tajā ir diezgan liela seismiskā aktivitāte un tur sastopami daudz vulkāni. Dienvidaustrumāzijā ir 11 neatkarīgas valstis, kurās kopā dzīvo 653 miljoni cilvēku (2018). Šim apgabalam ir ļoti bagāta, daudzveidīga un savdabīga kultūra. Pēdējās desmitgadēs vairākās valstīs strauji augoša ekonomika. Dienvidaustrumāzijas valstīs piekopj vairākas reliģijas, vairums iedzīvotāju kontinentālajā daļa ir budisti. 20.gs. Dienvidaustrumāzijas tautas plosījuši un postījuši kari, kuri vietām vēl turpinās.

Klimats

Reģiona klimats ir atkarīgs no subekvatoriālās un ekvatoriālās klimata joslām. Reģionā dominē mitras vasaras un sausas ziemas, jo vasara nāk no ekvatora puses, un ziema nāk no tropu gaisa masām. Uz salām ir karsts un mitrs visu gadu, tāpēc ka tās atrodas uz ekvatoriālās klimata joslas. Reģionā dominē vasaras un ziemas musoni. Vasaras musoni vairāk pūš uz kontinentu un atnes daudz nokrišņu un plūdus. Ziemas musoni pūš pretēji - no kontinenta uz salām.

Ģeogrāfija

Dienvidaustrumāzijas valstis ir izvietojušās uz Indoķīnas pussalas un Malajas arhipelāga. Uz Indoķīnas pussalas atrodas Vjetnama, Laosa, Kambodža, Taizeme un Mjanma. Malaizija atrodas gan uz Indoķīnas pussalas (Malakas pussala), gan Malajas arhipelāgā. Singapūra atrodas zem Malakas pussalas. No tās to atdala Johoras šaurums. Filipīnas, Bruneja, Austrumtimora un lielākā daļa Indonēzijas atrodas Malajas arhipelāgā. Arhipelāgā ietilpst arī vairāk kā divdesmit pieci tūkstoši salu, lielākās no tām ir Kalimantāna, Sumatra un Sulavesi.
Binārā nomenklatūra

Binārā nomenklatūra ir klasifikācijas sistēma pēc ģints un sugas. Par tās ieviesēju uzskata zviedru botāniķi un taksonomu Kārli Linneju.
Ikvienai dzīvai organismu sugai tiek piešķirts nosaukums it kā latīņu valodā, lai gan biologi to mēdz saukt par zinātnisko nosaukumu, jo ne vienmēr vārdam izcelsme ir meklējama latīņu valodā. Vārds, protams, tiek "latinizēts", bet tā izcelsme var būt no dažādām valodām, īpaši bieži tiek izmantota grieķu valoda. Zinātnisko nosaukumu veido divi vārdi: pirmais vārds norāda sugas piederību ģintij, bet otrais norāda tieši uz konkrēto sugu. Sugas vārda veidošanā bieži tiek izmantots sugas atklājēja vārds vai ģeogrāfiskās vietas nosaukums.
Dzeltenkāta lācītis

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug galvenokārt zem ozoliem, retāk zem skābaržiem, kaļķainās augsnēs. Latvijā pagaidām atrasta tikai Kazdangas apkaimē ozolu audzē.

Barības vērtība

Ēdama, bet retuma dēļ saudzējama.