google/wiki40b huggingface dataset:
Jumurdas muiža

Jumurdas muižas (vācu: Jummerdehn) kungu māja celta historisma stilā un atrodas Ērgļu novada Jumurdas pagasta centrā Jumurdā. Muižas parkā ezera krastā bijušajā muižas stallī un kalpu mājā iekārtota viesu māja.

Vēsture

Viduslaikos Jumurdas apkārtne atradās Ērgļu pilsnovadā un piederēja Rīgas aphibīskapu vasaļiem Tīzenhauzeniem. 
Pirmās ziņas par Jumurdas muižu saglabājušās no 1523. gada, kad tās īpašnieks bija Reinholds Tīzenhauzens. Pēc Poļu-zviedru karas laikā muižu kaducēja un piešķīra Janam Sapeham, kas to 1621. gadā atdāvināja Vilhelmam Tīzenhauzenam. 
Zviedru Vidzemes laikā Tīzenhauzeni muižu zaudēja, no 1638. gada to pārvaldīja Johans Štreifs fon Lauenšteins. Pēc Lielā Ziemeļu kara 1736. gadā muiža restituēta Tīzenhauzenu dzimtai. 1784. gadā to nopirka Rīgas namnieks Ādams Henrihs fon Grote. 1852. gadā Eduards fon fon Tranzē Jumurdas muižu iegādājās savam vecākajam dēlam Alvilam fon Tranzē. Viņa laikā pēc 1856. gada uzcēla tagadējo muižas kungu māju. Dzejnieks Andrejs Pumpurs neilgu laiku (1872-1874) strādāja par Jumurdas muižas pārvaldnieku un mežkungu. 
1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu ēku daļēji nodedzināja, tad atkal līdz 1907. gadam atjaunoja tās jaunais īpašnieks ārsts Reinholds Miķelis Liepiņš. 1909. gadā daļu muižas iegādājās mežkungs Liberts. 
Pirmā pasaules kara un brīvības cīņu laikā muižas īpašnieki ēku pameta, 1917. gadā latviešu strēlnieki pilī rīkojuši balles. 1920. gada agrārās reformas gaitā Jumurdas muižu sadalīja 70 vienībās (no tām 13 bija rentes mājas) 1145,9 ha platībā. Muižas kungu māju piešķīra Jumurdas pagastam.
Muižas pilī atradās pagasta administrācija, vēlāk pirmajā stāvā ierīkoja pienotavu, bet kopš 1929. gada pilī atradās Jumurdas pamatskola. 
Kopš skolas slēgšanas pilī atradās Jumurdas pagasta padome un Jumurdas attīstības fonds.

Muižas kungu māja un parks

Jumurdas muižas kungu māja ir viens no visagrīnākajiem Latvijas historisma piļu arhitektūras piemēriem, fasādēs izmantots neapmestu ķieģeļu un apmestu detaļu pretnostatījums. Ēkas ārējā plānojumā villu arhitektūras kompozīcijas principi apvienoti ar angļu neogotikai raksturīgo torni. Būvdarbus vadīja būvmeistars Mārcis Sārums.
Medņu ģints

Latvijā

Latvijā dzīvo viena medņu ģints suga — mednis (Tetrao urogallus).

Izskats un īpašības

Medņi ir masīvi veidoti putni, to formas ir noapaļotas un druknas. Lielākais ģintī ir mednis, kas ir arī rubeņu apakšdzimtas lielākais putns. Tā ķermeņa garums var sasniegt 115 cm, un tēviņa svars 6,5 kg. Abām medņu sugām raksturīgs dzimumdimorfisms: medņa gailis var būt pat 2 reizes lielāks par medņa vistu. 
Lai arī medņi ir lieli putni, tie visi galvenokārt barojas ar augu izcelsmes barību. Viens no galvenajiem barības avotiem ir priežu skujas. Medņi ir poligāmi putni, kas pārojas kolektīvos riestos.
Naujoji Viļņas seņūnija

Vēsture

Naujoji Viļņa radās kā atsevišķa pilsēta 19. gadsimta otrajā pusē, kad tika uzbūvēta dzelzceļa līnija Varšava—Sanktpēterburga. Tā attīstījās kā šaura josla gar dzelzceļa sliedēm. Vēlāk tika uzbūvēta arī dzelzceļa līnija Liepāja—Romni, kas savienoja Viļņu ar Minsku. 1911. gadā uzbūvēta Svētā Kazimira baznīca. Pirms Viļņa 1920. gadā pārgāja Polijas pārvaldībā, tajā atradās daudzas nelielas ražotnes, kas ražoja koka izstrādājumus, raugu, izkaptis, nažus, papīru un aužamās stelles.
1941. gada jūnija deportāciju laikā caur Naujoji Viļņas dzelzceļa staciju tika pārvietoti ap 30 000 deportējamo. Pēc Otrā pasaules kara bijušās ražotnes nacionalizēja un pārveidoja par lielām rūpnīcām, kas ražoja mašīnapstrādes instrumentus, lauksaimniecības tehniku un citu produkciju. 1957. gadā tā tika iekļauta Viļņas pilsētas teritorijā.
1991. gada maijā vietējie poļu kopienas līderi Viļņas reģionā ārpus pašas pilsētas proklamēja Poļu Nacionāli teritoriālo reģionu ar savu karogu, himnu un nacionālo banku. Par savu administratīvo centru viņi izvēlējās Naujoji Viļņu. Tā paša gada augustā Lietuvas spēki likvidēja šo nodibinājumu, pamatojot to ar poļu līderu atbalstu neveiksmīgajam Augusta pučam Maskavā.
Trnavas apgabals

Administratīvais iedalījums

Apgabalā 7 apriņķi - Dunajska Stredas apriņķis, Galantas apriņķis, Hlohovecas apriņķis, Pještjanu apriņķis, Senicas apriņķis, Skalicas apriņķis, Trnavas apriņķis. Visos apgabala apriņķos kopā ir 251 apdzīvota vieta, no kurām 17 ir pilsētas statuss.
Satura mārketings

Rezultātu mērīšana

Jau radītā satura formāts un izplatīšanas veids nosaka to, kā tiks mērīti rezultāti. Ja tas ir YouTube video, tad tie būs skatījumi, ja ieraksts interneta lapā, tad apmeklētāju skaits un apmeklējumu ilgums, ja sociālo tīklu ieraksts, tad lasījumu skaits un sasniegtās auditorijas lielums. Internets dod iespēju ļoti sīkai un detalizētai satura lietotāju statistikai, taču tas neļauj spriest, vai satura patērētājs tiešām veica uzņēmuma produkta pirkumu. Lai to noskaidrotu, ir jāveic papildus tirgus pētījumi. Saites nostiprināšanai ar satura lietotājiem, bieži tiek izstrādāti mehānismi apmeklētāju e-pasta adrešu vai telefona numuru apkopošanai, kas vēlāk tiek izmantoti tiešajā mārketingā.
Ādams Johans fon Krūzenšterns

Dzīvesgājums

Dzimis 1770. gada 10. oktobrī Hagudi (Haggud) muižā tiesneša Johana Frīdriha fon Krūzenšterna (1724—1791) ģimenē. Cēlies no Krūzenšērnas dzimtas. Mācījās Tallinas bruņniecības skolā, pēc tam Kronštates jūras kadetu korpusā. No 1787. gada dienēja Krievijas impērijas kara flotē, piedalījās Krievijas-Zviedrijas karā (1787-1790).  
Napoleona karu laikā no 1793. līdz 1799. gadam dienēja Lielbritānijas kara flotē, piedalījās kaujās ar Francijas kara floti Atlantijas un Indijas okeānu jūrās. 1803. gadā Krievijas impērijas ķeizars Aleksandrs I viņam uzdeva vadīt jūras ekspedīciju uz Kluso okeānu, ekspedīcijas oficiālais mērķis bija izpētīt tirdzniecības ceļus no Aļaskas piekrastes līdz Japānai. Tās maršruts lielā mērā sakrita ar Žana Fransuā de Laperūza 1785. - 1788. gada Klusā okeāna ekspedīcijas maršrutu.      
Ekspedīcija šķērsoja Atlantijas okeānu, gar Horna ragu sasniedza Kluso okeānu, izpētīja jūras ceļu no Aleutu salām gar Kamčatkas pussalu, Kuriļu salām, Sahalīnu līdz Hokaido salai. Pēc tam kuģi, šķērsojot Indijas un Atlantijas okeānus, atgriezās Kronštatē.    
Pēc atgriešanās Pēterburgā viņu paaugstināja par 2. ranga kapteini (1806), 1. ranga kapteini (1809), komandkapteini (1819), kontradmirāli (1826), viceadmirāli (1829).
No 1827. līdz 1842. gadam viņš bija jūras kadetu korpusa direktors, 1841. gada iecelts par ģenerāladmirāli. 
Miris 1846. gada 12. augustā savā Kiltsi muižā, apglabāts Tallinas Doma baznīcā.
Schiaparelli

Lidojuma gaita

Schiaparelli kopā ar ExoMars Trace Gas Orbiter palaists 2016. gada 14. martā 12:31:42 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas.
2016. gada 16. oktobrī Schiaparelli atvienojās no ExoMars TGO.
19. oktobrī TGO iegāja Marsa orbītā. Schiaparelli veica nolaišanos uz Marsa virsmas, bet īsi pirms nosēšanās pārtrūka sakari ar to.
Vēlākā analīze liecināja, ka leņķiskā ātruma mērīšanas bloks sistēmai devis nepareizus datus. Tas noveda pie tā, ka vadības sistēma nepareizi izrēķināja nolaižamā aparāta augstumu — tas bijis negatīvs, zem planētas virsmas. Rezultātā tika atvienots izpletnis un iedarbināti bremzēšanas zinēji; pēc tam pat ieslēgtas vairākas virsmas ierīces — tā, it kā Schiaparelli jau būtu nolaidies uz Marsa. Īstenībā tas tajā brīdī atradās 3,7 km augstumā.
Galma padomnieks

Galma padomnieks (krievu: надво́рный сове́тник) bija Krievijas impērijas VII kategorijas civildienesta pakāpe no 1724. līdz 1917. gadam, kas atbilda apakšpulkveža pakāpei armijā un deva tiesības uz uzrunu "Jūsu augstlabdzimtība" (Ваше высокоблагородие).
Šīs civildienesta pakāpes ierēdņus ieskaitīja nepārmantojamas muižniecības kārtā, viņi parasti ieņēma augstskolu profesoru, valsts iestāžu nodaļu vadītāju amatus.
Uralīts

Uralīts ir amfibolu grupas minerālu (gk. aktinolīts) paveids - pseidomorfoze pēc citu minerālu - piroksēnu grupas minerālu (gk. augīts) kristāliem. Nosaukts pēc atradnes Krievijā, Urālu kalnos. Nav īpaši rets.

Atradnes

Šādi kristāli ir atrasti ASV, Čehijā (Bohēmija), Itālijā (Toskāna, Trentino-Alto Adidže), Jaunzēlandē, Krievijā (Urāli), Ķīnā, Norvēģijā (Oplande), Slovākijā (Prešovas apgabals), Spānijā (Estremadura).
Sarkankakla tītiņš

Izplatība

Sarkankakla tītiņa izplatības areāls ir ļoti plašs. Tas sastopams Angolā, Burundi, Kamerūnā, Centrālāfrikas Republikā, Kongo Republikā, Kongo Demokrātiskajā Republikā, Etiopijā, Gabonā, Kenijā, Lesoto, Mozambikā, Nigērijā, Ruandā, Dienvidāfrikā, Svazilendā, Tanzānijā, Ugandā un Zambijā. Lai arī trūkst datu par sugas populācijas lielumu, suga šobrīd netiek uzskatīta par apdraudētu.

Izskats un īpašības

Sarkankakla tītiņš ir neliela auguma putns, bet, salīdzinot ar Eirāzijā dzīvojošo tītiņu, tas ir nedaudz lielāks. Sarkankakla tītiņa ķermeņa garums ir apmēram 19 cm, svars tēviņiem 52—59 g, mātītēm 46—52 g. Ārēji tas vairāk atgādina dažus zvirbuļveidīgos putnus, nekā dzilnveidīgos. Tas ir slaids, rudibrūni raibs. Mugurpuse ir pelēkāka un tumšāka nekā vēderpuse, kas ir samērā gaiša. Uz rīkles, krūšu augšpusē un zemastē tam ir koši ruds apspalvojums, kas kontrastaini nodalās no gaišākā vēdera apspalvojuma. Uz rīkles ir tumšākas šķērssvītru joslas, bet uz vēdera vertikālas garenjosliņas. Knābis ir pelēkbrūns ar tumšāku galu, acis brūnas. Sarkankakla tītiņam ir pagarš kakls, kuru tas uztraukumā izloka, grozot galvu un šņācot kā čūska, kā arī satraukumā tas uzbož cekulu. Abi dzimumi izskatās vienādi. Jaunajiem putniem rudā rīkle ir pelēcīgāka, mugura tumšāka un raibāka.
Kā visiem dzilnveidīgajiem sarkankakla tītiņa pēdām divi vidēji pirksti ir vērsti uz priekšu, bet abi malējie uz atpakaļu, kas nodrošina putniņam spēju staigāt vertikāli pa koka stumbru. Sarkankakla tītiņam, tāpat kā citām dzilnām un dzeņiem, mēle ir lipīga un lidojums ir viļņveidīgs. Tā astes spalvas nav stīvas kā citiem dzilnveidīgajiem, tādēļ tas vairāk uzturas koku zaros, nekā uz stumbriem.

Uzvedība un barība

Sarkankakla tītiņš sastopams savannas mežos, atklātā savannā un mežmalās. Tas ir ļoti parasts ligzdotājs sausajos akāciju mežos un krūmājos upīšu krastos. Tas ir arī bieži sastopams apdzīvoto vietu tuvumā un kultivētos dārzos. Sarkankakla tītiņš mājo reģionos, kas ir 600—3000 metrus virs jūras līmeņa. Kenijā tas sastopams no 1400—2500 metriem virs jūras līmeņa. Sarkankakla tītiņi pamatā ir nometnieki, bet reizēm tie klejo.
Sarkankakla tītiņš galvenokārt barojas ar skudrām un to kāpuriem, bet tas barojas arī ar citiem nelieliem posmkājiem. Barību meklē uz koku stumbriem, trupējošos kokos un uz zemes, kur tas pārvietojas ar īsiem lēcieniem.

Ligzdošana

Riesta laikā sarkankakla tītiņa tēviņš izrāda uzmanību mātītei, to barojot, arī perēšanas laikā tēviņš baro mātīti. Tā kā tītiņi paši dobumus nekaļ, tie ligzdošanai piemeklē jau gatavus dobumus vai putnu būrīšus. Dējumā ir 3—4 olas, reizēm līdz sešām. Inkubācijas periods ilgst 12—15 dienas, perē abi vecāki, kā arī par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni tiek baroti ar skudrām un to oliņām. Ļoti bieži sezonā ir divi perējumi.
Indols

Vēsture

Pirmo reizi ieguvis vācu ķīmiķis Ādolfs fon Beiers no indigo 1866. gadā. No tā cēlies vielas nosaukums (latīņu: ind(icum) - indigo + ol(eum) - eļļa). Indols rodas no indigo oksidēšanās produkta - izatīna (kā starpprodukts veidojas oksindols).

Atrašanās dabā

Indols ietilpst dažu ēterisko eļlu (piemēram, jasmīna un apelsīnu eļļu) sastāvā. β-Metilindolu jeb skatolu satur daži augi un civetkaķu smarždziedzeru sekrēts. Skatols kopā ar indolu lielākos daudzumos atrodams fekālijās un piešķir tām raksturīgo nepatīkamo smaku. Indolu satur arī akmeņogļu darva.
Indola kondensēto gredzenu struktūra plaši sastopama dažādās dabiskās vielās, piemēram, aminoskābes triptofāna molekulas sastāvā. Indol-3-etiķskābe jeb heteroauksīns ir augu augšanas stimulators. Liela nozīme ir dažādiem indola aminoatvasinājumiem - triptamīniem, kas ir svarīgi hormoni, neiromediatori, neirotransmiteri un psihoaktīvas vielas (piemēram, serotonīns, melatonīns, psilocibīns).

Iegūšana

Iegūst, karsējot fenilglicīn-o-karbonskābi kopā ar sārmu. Veidojas indoksils, kurš viegli reducējas līdz indolam, destilējot sārmainā vidē kopā ar cinka putekļiem.
Praktiski visās indola sintēzēs lieto aromātiskos savienojumus ar benzola gredzenu, bet slāpekli saturošo pirola pieclocekļu struktūru iegūst ciklizācijas ceļā. Piemēram, indols veidojas, iekšmolekulāri atšķeļot ūdeni no o-aminofenilacetaldehīda.
Rūpnieciski indolu iegūst no akmeņogļu darvas.

Īpašības

Tā kā slāpekļa atoma brīvais elektronu pāris piedalās aromātiskās sistēmas veidošanā, indolam, tāpat kā pirolam, tikpat kā nepiemīt bāziskas īpašības un tas nedod amīniem raksturīgās reakcijas. Indols gan veido pikrātu (sarkanu vielu, kas ļoti labi kristalizējas), bet dod arī nātrija un kālija sāļus (indolnātriju un indolkāliju). Indols ir mazāk jutīgs pret neorganiskām skābēm nekā pirols un sasveķojas tikai, karsējot kopā ar tām.
Jaunie putni

Sistemātikas izmaiņas

Jauno putnu daudzveidība sāka veidoties drīz pēc krīta-terciāra masveida izmiršanas, un sugu savstarpējās radniecības izzināšana un izprašana laika gaitā piedzīvojusi dažādas pretējas versijas. Saskaņā ar jaunāko 2015. gada sistemātiku jauno putnu kladā apvienotas 34 mūsdienu putnu kārtas, kuras tiek iedalītas 5 lielās grupās.
Džini koeficients

Džini koeficients ir statistiskās dispersijas mērīšanas veids, ko visbiežāk izmanto, lai mērītu ienākumu nevienādo sadalījumu. Tas tiek definēts kā attiecība ar vērtībām starp 0 un 1: zems Džini koeficients norāda līdzvērtīgāku ienākumu vai īpašumu sadalījumu, kamēr augsts Džini koeficients norāda uz nevienādu sadalījumu. 0 atbilst perfektam sadalījumam (visiem ir vienādi ienākumi) un 1 atbilst perfektai nevienlīdzībai (kur vienai personai ir visi ienākumi, bet citiem ienākumu nav). Džini koeficients pieprasa, lai nevienam nebūtu negatīvu ienākumu vai īpašuma vērtības. Pasaulē Džini koeficients svārstās no aptuveni 0,232 Dānijā līdz 0,707 Namībijā. Džini koeficientu dažkārt izsaka arī procentos no 0% līdz 100% (pareizina ar 100). Latvijā 2017. gadā Džini koeficients bija 35,6%, kas ir trešais augstākais Eiropas Savienībā.
Dižkoks

Dižkoks ir sevišķi vecs un resns koks, kam ir liela zinātniska, kultūrvēsturiska un estētiska nozīme. Parasti dižkoki ir valsts aizsardzībā kā īpaši dabas pieminekļi, dažos gadījumos arī kā vēsturiski vai kultūrvides pieminekļi. Terminu „dižkoks” literatūrā 1960. gados ieviesa Latvijas dižkoku pētīšanas pamatlicējs Staņislavs Saliņš. Viņš ieteica par dižkoka pamatkritēriju pieņemt stumbra apkārtmēru 1,3 m augstumā no zemes. Mērīšana veicama, ņemot vērā vidi ap koku — slīpā nogāzē apkārtmērs tiek mērīts augstākajā pusē. Gadījumos, ja zem 1,3 m augstuma koka stumbram ir šaurāka vieta, koka apkārtmērs tiek mērīts zemāk. Vairāku koku saaugumi netiek uzskatīti par vienu koku.
Latvijā reģistrēti ap 4000 dižkoku, bet kopā ar nereģistrētajiem to skaits tik lēsts ap 20 000. 2017. gadā Latvijas Dabas fonds dižkoku atzina par 2018. gada dzīvotni.

Kritēriji

Kritēriji koku iekļaušanai aizsargājamo sarakstā.
Igors Presņakovs

Dzīvesgājums

Presņakovs ir dzimis Maskavā, Krievijā, kur absolvēja netālu esošo mūzikas akadēmiju kā ģitārists un ansambļu diriģents. Vēlāk pārcēlās uz Nīderlandi, kur turpināja savu nu jau vairāk kā 35 gadu ilgo mūziķa karjeru.
Zvaigžņu kari

Ietekme uz kultūru

Jāpiebilst, ka "Zvaigžņu kari" ir ne tikai filmu sērija, bet arī visaptverošs zīmols noteiktiem produktiem un pakalpojumiem. Tas ir kļuvis par spēcīgu un stabilu mārketinga ražojumu un katru gadu rada miljoniem dolāru lielu peļņu tā autoriem.
Ir arī dažādas atvasinātas "Zvaigžņu karu" tēmas. "Paplašinātais Visums" jeb "Expanded Universe" ir zinātniskās fantastikas "Zvaigžņu kari" izvērsts turpinājums un vēstures apkopojums vairākās grāmatās, komiksos un ir pamatā lielākajai daļai "Zvaigžņu karu" datorspēļu, kas sniedzas ārpus visu sešu filmu darbības perioda, tālu pirms un pēc tā.
Alfrēds Verners

Biogrāfija

Verners sāka spēlēt futbolu un hokeju klubā Rīgas "Unions". Hokeja kluba rindās 1932. un 1933. gadā kļuva par Latvijas čempionu, spēlējis arī Latvijas hokeja izlasē.
Viņš kļuva populārāks 1930. gadā, kad Rīgas "Unions" atgriezās Latvijas futbola Virslīgā, negaidīti ieguva ceturto vietu, un pēc gada trešo.
1931. gada 30 jūnijā Verners debitēja Latvijas futbola izlasē gūstot vārtus, kā arī padodot divas rezultatīvas piespēles Ērikam Pētersonam. 1935. gadā Verners pievienojās futbola klubam Rīgas "Vanderer", 1936. un 1938. gadā tas ieguva Latvijas kausu futbolā.
Volūta

Volūta ir spirālveida vijums, kas ir pamatā joniskajam orderim (sastopams joniskās kolonnas kapitelī). Vēlāk volūta tika iekļauta arī korintiskā un kompozītordera kapiteļos. Šis ornaments tika plaši izmantots klasiskajā grieķu un romiešu, kā arī renesanses, baroka un klasicisma arhitektūrā.
Vārds "volūta" aizgūts no latīņu voluta ('rullis'). Uzskata, ka volūtas formas pamatā varētu būt auna ragu vai kādas Grieķijai raksturīgas āboliņa sugas dīgļsomas vijums.
19. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Virzienā Mežciems — Bukulti — Sarkandaugava autobusi kursēja pa šādām ielām: Hipokrāta iela, Malienas iela, Juglas iela, Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības gatve, Jaunciema gatve, Ādažu iela (Bukulti), apgriešanās Bukultu galapunktā, Ādažu iela (Bukulti), Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts un Meža prospekts.
Virzienā Sarkandaugava — Bukulti — Mežciems autobusi kursēja pa šādām ielām: Meža prospekts, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Ādažu iela (Bukulti), apgriešanās Bukultu galapunktā, Ādažu iela (Bukulti), Jaunciema gatve, Brīvības gatve, Silciema iela, Murjāņu iela, Juglas iela, Malienas iela un Hipokrāta iela.

Vēsture

2011. gada 1. janvārī autobusu maršruts tika pagarināts no Juglas līdz Mežciemam. 
Līdz 2011. gada 1. janvārim 19. autobusu maršruta kopējais garums bija 58,475 km. Virziena Jugla 3 — Bukulti — Sarkandaugava kopējais garums bija 29,273 km, bet virziena Sarkandaugava — Bukulti — Jugla 3 kopējais garums bija 29,202 km.
2019. gada 1. septembrī maršruts tika slēgts.

Maršruts

Virzienā Jugla 3 — Bukulti — Sarkandaugava autobusi kursēja pa šādām ielām: Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības gatve, Jaunciema gatve, Ādažu iela (Bukulti), apgriešanās Bukultu galapunktā, Ādažu iela (Bukulti), Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts un Meža prospekts.
Virzienā Sarkandaugava — Bukulti — Jugla 3 autobusi kursēja pa šādām ielām: Meža prospekts, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Ādažu iela (Bukulti), apgriešanās Bukultu galapunktā, Ādažu iela (Bukulti), Jaunciema gatve, Brīvības gatve, Silciema iela un Murjāņu iela.
WebGL

WebGL (Web Graphics Library) ir JavaScript API 3D grafikas attēlu renderēšanai jebkurā saderīgā tīmekļa pārlūkprogrammā, neizmantojot spraudņus. WebGL ir integrēts pilnīgi visos tīmekļa pārlūka standartos, ļaujot paātrināt GPU darbību fizikas un attēlu apstrādes laikā. WebGL elementi var tikt izmantoti kopā ar citiem HTML elementiem, un izvietoti dažādās vietās. WebGL programmas sastāv no kontroles koda, kas rakstīts JavaScript valodā, un no ēnotāja koda, kas rakstīts OpenGL Shading valodā (GLSL). Šī valoda ir līdzīga C vai C++ un tiek izpildīta uz datora grafiskā procesora (GPU).
WebGL izstrādājusi un uztur bezpeļņas organizācija Khronos Group.

Dizains

WebGL 1.0 ir balstīts uz OpenGL ES 2.0 un nodrošina 3D grafikas saskarni. Tas izmanto HTML5 canvas elementu un tam var piekļūt, izmantojot Dokumentu Objektu Modeļa (DOM) saskarni.
WebGL 2.0 ir balstīts uz OpenGL ES 3.0 un nodrošina daudzu WebGL 1.0 paplašinājumu pieejamību.
Mīkaels Telkvists

Karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru Telkvists uzsāka 1998. gadā, kad spēlēja Zviedrijas Elitsērijas klubā Djurgardens IF, 1999-00 un 2000-01 sezonā kļūstot par Zviedrijas čempionu. 2000. gada NHL draftā viņu izraudzījās Toronto "Maple Leafs" ar kopējo 70. kārtas numuru. 2001-02 sezonā Telkvists devās uz Ziemeļameriku, kur spēlēja AHL, bet jau 2002-03 sezonā debitēja arī "Maple Leafs" rindās. "Maple Leafs" un tās fārmkluba Sentdžonas "Maple Leafs" rindās Telkvists spēlēja līdz pat 2006. gada novembrim, kad tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes", kuras rindās spēlēja līdz pat 2008-09 sezonas nogalei, kad tika aizmainīts uz Bufalo "Sabres", kuras rindās aizvadīja vien sešas spēles. 2009. gada 1. maijā parakstīja līgumu ar KHL klubu Kazaņas "Ak Bars", kurā uzsāka 2009.-10. gada sezonu. 
2009. gada 19. novembrī Telkvists tika aizmainīts uz Somijas SM-liiga klubu Raumas "Lukko", "Ak Bars" pretī saņemot Petri Vehanenu. 2010. gada 4. augustā viņš parakstīja līgumu ar Rīgas "Dinamo".
Pēc 2010.—2011. gada sezonas beigām vārtsargs parakstīja līgumu ar Zviedrijas klubu MODO. Klubā aizvadīja vienu sezonu, pēc tās pievienodamies KHL klubam Rīgas "Dinamo". "Dinamo" sastāvā hokejists aizvadīja nākamās divas sezonas.
2014. gada aprīlī noslēdza līgumu ar Zviedrijas hokeja līgas vienību Djurgårdens IF, tās sastāvā aizvadot nākamās trīs sezonas. 2017. gadā noslēdza karjeru.
Zviedrijas izlases rindās spēlējis četros Pasaules čempionātos, pa vienai reizei izcīnot sudraba un bronzas medaļas, kā arī 2002. un 2006. gada Olimpiskajās spēlēs, 2006. gada kļūstot par Olimpisko čempionu.
Google Drive

Google Drive ir failu glabāšanas un sinhronizācijas pakalpojums, ko piedāvā Google. Pakalpojums tika izlaists 2012. gada 24. aprīlī. Līdz 15 GB failu Google Drive var tikt uzglabāti bez maksas, par lielāku apjomu jāmaksā ikmēneša maksa.
Ar Google Drive esošajiem failiem var dalīties ar citiem lietotājiem, tajā var aplūkot dažāda formāta failus, daudzu formātu failus var arī labot (Google Docs). 2014. gada oktobrī tika paziņots, ka Google Drive ir ap 240 miljoniem aktīvo lietotāju.
Ieva Rozentāle

Dzīvesgājums

Dzimusi kā Ieva Žvagiņa, mācījās Lubānas vidusskolā, studēja baltu filoloģiju LU Vēstures un filoloģijas fakultātē. Strādāja par tulku un gidu, dzīvoja Vecumniekos, vēlāk Brākales Visagalā.
Smaiļošana un kanoe airēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — Sievietes, K-2 500 metri

Priekšbraucieni

Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, 4..7->Pusfinālā + 8. labākais laiks, pārējās ārā
Budjonija zirgs

Izskats un raksturs

Lielākā daļa Budjonija zirgu ir rudi, bieži ar metālisku spīdumu, kas ir iegūts no Donas zirgiem, kuri savukārt spalvas metālisko spīdumu ieguva no ahaleteke zirgiem. Bet tie var būt arī melni, bēri un sirmi. To augums skaustā ir apmēram 160 cm. Budjonija zirga uzbūve ir viegla un eleganta. Tiem ir smalki veidota galva, ar taisnu profilu, zirgam ir garš kakls, slīpi pleci, platas krūtis un gara, taisna mugura, ar viegli slīpiem krustiem. Kājas ir garas un stipras, ar labām locītavām un spēcīgiem nagiem. Tie ārēji atgādina tīrasiņu zirgus.

Vēsture

Jaunveidotā Padomju Savienība 1920.
gados uzsāka ambiciozu zirgu audzēšanas programmu - izveidojot universālu jājamzirgu šķirni, lietojot vietējās, vēsturiskās šķirnes. Tā Rostovas apgabalā maršala Budjonija vadībā tika izveidota Budjonija šķirne, lietojot Donas zirgu un Černomoras zirgu ķēves un tīrasiņu ērzeļus. Tika izmantoti arī kazahu un kirgīzu zirgi. Zirgi bija paredzēti kavalērijas vajadzībām. 
Donas un tīrasiņu zirgu krustojumu sauca par anglo-doniem, kuri tika pēc tam krustoti ar arābu zirgiem, un tad vēlreiz atpakaļ ar tīrasiņu zirgiem. Laikā starp 1926. un 1940. gadu tika izmantoti vairāk kā 70 tīrasiņu zirgi, tomēr tikai trīs no tiem kļuva par šķirnes ciltstēviem: Simpatjaga, Inferno un Kokas. Šie trīs ērzeļi kļuva par ciltstēviem sešām galvenajām līnijām. Simpatjagas trīs dēli: Sagib, Saksagan un Sagar. Inferno divi dēli: Imam un Islam un viens Kokas dēls - Kaguls. 
Budjonija zirga šķirne oficiāli tika atzīta 1949. gadā. Ironiski, ka tas notika dažus gadus pirms tika likvidēta Krievijas kavalērija (1954. gadā). 
1950.
gados tika veikts eksperiments ar Budjonija zirgu šķirni - Maničas ezera salā Rostovas apgabalā tika palaisti zirgi, kurus nepieskatīja neviens cilvēks. Eksperimenta mērķis bija pārliecināties, cik izturīga ir šķirne savvaļas apstākļos. Zirgi salā dzīvo joprojām, un ir pierādījuši, ka spēj izdzīvot savvaļā bez cilvēku aprūpes.
Mūsdienās šo šķirni audzē Krievijā, Ukrainā, Kirgizstānā un Kazahstānā.