google/wiki40b huggingface dataset:
Fricis Roziņš

Dzīvesgājums

Fricis Roziņš, pilnajā vārdā Frīdrihs Roziņš, dzimis 1870. gada 19. martā Purmsātu pagasta "Vanagu" māju saimnieka Ādama Roziņa ģimenē. Mācījās Durbes elementārskolā, tad Liepājas Nikolaja ģimnāzijā. 1891. viņš sāka studēt medicīnu Tērbatas universitātē, bija Pīpkalonijas biedrs, 1894. gadā tika izslēgts par revolucionāru darbību. Laikrakstā "Dienas Lapa" 1894. gada pavasarī viņš publicēja rakstu „Vai vispārējie dziedamie svētki ir tautas svētki?”
1896. gadā Roziņš atjaunoja studijas juridiskajā fakultātē, bet 1897. gada vasarā viņu apcietināja sakarā ar apsūdzību piederībā Jaunās strāvas kustībai. Tā paša gada septembrī viņu atbrīvoja no Liepājas cietuma un lika uzturēties tēva mājās Tāšu Padures pagasta "Bušupos".
1899. gada jūnijā Roziņš pārcēlās uz dzīvi Londonā un kļuva par profesionālu revolucionāru. Viņš piedalījās Rietumeiropas latviešu sociāldemokrātu savienības dibināšanā, izdeva žurnālu "Latviešu Strādnieks” (1899), vēlāk žurnālu "Sociāldemokrāts” (1900-1905) un brošūras sērijā "Sociāldemokrāta bibliotēka". Viņa vadītajos žurnālos iespieda rakstus par marksistiskās filozofijas u.c. jautājumiem, arī literārus darbus un dzejoļus, ko kā nelegālo literatūru caur Liepājas ostu sūtīja uz Krieviju un Latviju. Šajā laikā tapa Roziņa vēsturisks apcerējums "Latviešu zemnieks” un Kārļa Marksa "Komunistiskās partijas manifesta” tulkojums. 1902. gada jūlijā "Sociāldemokrāta" redakcija ar Roziņu priekšgalā pārcēlās uz Šveici. 1904. gadā viņu ievēlēja par LSDSP centrālkomitejas locekli un viņš piedalījās Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas 5. kongresā.
1905. gada revolūcijas laikā viņš atgriezās Latvijā, kur izdeva satīriskus „Latviešu strādnieku kalendārus”, ko parakstīja ar pseidonīmu „Āzis”, lasītāju vidū tie bija pazīstami kā „Āža kalendāri”. 1908. gadā viņš tika apcietināts un izsūtīts uz četriem gadiem Sibīrijas katorgā. 1912. gadā Roziņu nometināja Irkutskas guberņā, no kurienes viņš 1913. gadā izbēga uz ASV un bija laikraksta "Strādnieks” redaktors.
Pēc Februāra revolūcijas viņš 1917. gadā atgriezās Latvijā un tika ievēlēts par Krievijas Satversmes sapulces deputātu, 1918. gada janvārī kļuva par Latvijas Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes Izpildu komitejas (Iskolata) priekšsēdētāju. Pēc Iskolata izformēšanas 1918. gada martā Roziņš darbojās KPFSR nacionālo lietu tautas komisariātā Maskavā, pēc tam atgriezās Rīgā, kur bija zemkopības komisārs LSPR valdībā.
Miris Rēzeknes apriņķa Lūznavā 1919. gada 7. maijā ar plaušu karsoni, apbedīts Rīgas Brāļu kapos.
Autoceļš P40

Vēsture

2014. gadā pēdējais ar grants segumu klātais posms P40 maršrutā tika noklāts ar asfalta segumu. Darbi divpadsmit kilometrus garajā posmā Kolberģis-Visikums tika pabeigti novembrī.
Deviņstūris

Deviņstūris - daudzstūris ar deviņām malām. Deviņstūra leņķu summa ir 1260°. Tam ir 27 diagonāles. Katrs regulāra deviņstūra leņķis ir 140° liels.
1967. gada Latvijas čempionāts šahā

1967. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 24. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 21. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 24. šaha čempionāts vīriešiem notika 1967. gadā Rīgā. Turnīrā ārpus konkurences piedalījās divi Igaunijas meistari - Tonu Īms un Reins Etruks. Savu trešo Latvijas PSR čempiona titulu izcīnīja Jānis Klovāns, kas par puspunktu apsteidza Andreju Pētersonu.
Latvijas PSR 21. šaha čempionāts sievietēm notika 1967. gadā Rīgā. Pirmo reizi par Latvijas PSR čempioni kļuva Vija Rožlapa, kas no pirmās līdz pēdējai kārtai bija līdere un pārliecinoši apsteidza iepriekšējo gadu uzvarētājas Astru Ērgli (Klovāni), Benitu Vilerti (Vēju) un Zāru Nahimovsku. Ērgle startā cieta divus zaudējumus, tāpat Vilerte startā zaudēja Hailovai un spēlēja neizšķirti ar Kaniginu un Trubicinu. Rožlapas galvenā konkurente turnīra pirmajā pusē bija Marianna Trubicina, taču turnīrā finišā viņa noslīdēja uz ceturto vietu.
Vidriži

Vēsture

Vidriži kā līvu ciems Vitisele reizi pieminēti Indriķa hronikas tekstā par 1225. gada notikumiem, kad te sprediķojis Romas pāvesta legāts Modenas Viļums. Vitiseles ciems un draudze (latīņu: willa et parochia Vitesile) minēta arī citos 13. gadsimta pirmās puses dokumentos. 1277. gadā Rīgas arhibīskaps Johans izlēņoja Vidrižu (Vidersele), Mukurmuižas (Morikas) un Kaugažu ciemus savam māsasvīram Johanam no Lūnes (Johann de Lune). Šis vietas apdzīvotību šajā laikā apliecina senkapi pie Unkšām un Laļļiem, vēlāk - dzelzs laikmeta lībiešu senlietu atradumi Vidrižos un Kaniņu pilskalns uz ziemeļiem no Vidrižiem.
Zviedru Vidzemes arklu revīzijas materiālos un kartēs minēts Vetišciems (Wettesche Cehm, Wettisch Dorf), kas atradies uz dienvidiem no Vidrižiem, kur šo ciemu iezīmē tādi mājvārdi kā Ausiņi, Unkšas, Laļļi, kas 17. gadsimta sākumā atradušies starp Ķīšupi un Virsupi. 
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Vidrižu muižas (Widdrisch) centra. Vidrižu muižas kapliča ar vārtiem ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, muižas fasādes un kapličas ciļņi — mākslas pieminekļi. Agrākajā Vidrižu muižas kungu mājā atrodas Vidrižu pamatskola.
Viktors Šulcs

Biogrāfija

Pirmajā pasaules karā kaujās pret vāciešiem (1916.-1917. gg.) un austriešiem (1916. g.), Latvijas atbrīvošanas karā kaujās pret bermontiešiem (1919. g.) un pret lieliniekiem (no 1919. g. 31. decembra līdz 1920. g. 11. augustam). Otrā pasaules karā cīnījies Latviešu leģionā.
Astrahaņa

Vēsture

Astrahaņas apvidus jau kopš m. ē. 6. gadsimta bija pazīstams kā lielo tirdzniecības ceļu krustojums, kur Kaspijas jūras ziemeļu galā sastapās Volgas ūdensceļš ar karavānu ceļu no Vidusāzijas uz Eiropu. 
13. gadsimtā to iekaroja Mongoļu impērija. Pilsētas mūsdienu vārds tiek saistīts ar karakula ādas nosaukumu un persiešu rakstos no 1333. gada tā saukta par Hadžitarhanu (حاجی‌ترخان), kuras atliekas atrastas augšup pa upi apmēram 12 km attālumā no tagadējās pilsētas centra. Pēc Zelta Ordas valsts sairuma no 1459. līdz 1556. gadam Astrahaņa bija neatkarīgas Astrahaņas hanistes galvaspilsēta, ko 1556. gadā aplenca Krievijas caristes karaspēks un pēc ieņemšanas pilnīgi nopostīja. Pēc tā laika tradīcijām Ivans IV pievienoja savam pilnajam titulam pakļautās Astrahaņas valdnieka titulu (царь Астороханскiй).
Krievi militārām vajadzībām 1558.-1582. gadā uzcēla cietoksni (Astrahaņas kremli) mūsdienu Astrahaņas vietā, ap kuru pakāpeniski izveidojās jauna karavānu apmetne. Tikai Pētera I valdīšanas laikā 1717. gadā Astrahaņa ieguva pilsētas tiesības un izveidojās par reģionālo administratīvo centru. Krievijas impērijas ķeizari sevi cita starpā titulēja par Astrahaņas cariem (Царь Астраханский).
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada jūlijā aptuveni 900 Latvijas pilsoņi tika ieslodzīti Astrahaņas izmeklēšanas cietumā, no tiem lielākā daļa tika nošauti vai mira no bada un slimībām.
Atraidītais dāmas gambīts

Vēsture

Atraidīto dāmas gambītu šaha literatūrā var izsekot no Alesandro Salvio grāmatas, kas izdota 1604. gadā Neapolē. Viņš pievedis variantu 1. d4 d5 2. c4 e6 3. Zc3 c6, kuru tagad dēvē par pusslāvu aizsardzību. Gājienu 2. ...e6 apskatījis arī Filips Stamma savā 1745. gadā iznākušajā grāmatā "Šaha spēles pieredze, ...". Šī atklātne 1843. gadā vairākās partijās spēlēta mačā Stauntons—Sent-Amans. Ap to laiku arī Janišs savā traktāta "Analyse nouvelle des ouvertures du jeu des échecs" ("Jaunākā šaha atklātņu analīze") izteica domu, ka atteikšanās no pieņemtā dāmas gambīta, spēlējot 3. ... e6, ir labākā melno iespēja. Tomēr pagāja vēl piecdesmit gadu līdz atraidītais dāmas gambīts ieguva šaha pasaules atzinību. Savās partijās dāmas gambītu ar sekmēm spēlēja 1883. gada Londonas un 1895. gada Hastingsas turnīru uzvarētāji Johanness Cukertorts un Harijs Pilsberijs. Uzticīgi tā kalpojusi sāncenšiem daudzos mačos par pasaules čempiona nosaukumu, piemēram, Laskers—Kapablanka, Kapablanka—Aļehins un citos.  Mūsdienās atraidītais dāmas gambīts ir daudzu pasaules vadošo šahistu atklātņu repertuārā.
Vīdžejs

Vīdžejs (angļu: VJ no video jockey) ir cilvēks, kurš ar speciāla aprīkojuma palīdzību rada vizuālus efektus, kas reālā laikā pavada mūziku. Rezultātā tiek veidots uz videofragmentiem balstīts jaundarbs.

Vēsture

Vīdžeja "tēvs" ir korejietis Nam June Pike. Pirmie vīdžeji uzstājās MTV kanālā.
Ginters Grass

Biogrāfija

Dzimis starp pasaules kariem Dancigas brīvpilsētā pārtikas veikala īpašnieka ģimenē, mācījies dzimtās pilsētas Konrāda (Conradinum) ģimnāzijā.
Otrā pasaules kara laikā tika iesaukts Darba dienestā (Arbeitsdienst). 2006. gada 11. augustā Grass atzina, ka 1944. gadā ticis iesaukts un dienēja Ieroču SS daļās Drēzdenē. 1945. gadā viņu ievainoja, un Grass nokļuva amerikāņu karagūstekņu nometnē, kur divus gadus strādāja šahtā.
Pēc atbrīvošanas studēja tēlniecību un grafiku, vispirms Diseldorfā, pēc tam Berlīnē. Kopš 1960. gada dzīvoja Berlīnē, tomēr bieži uzturējās Šlēzvigā-Holšteinā.
Pasaulslavens kļuvis jau ar savu pirmo romānu — "Skārda bungas" (Die Blechtrommel), kuru sarakstīja 1959. gadā.
No 1983. līdz 1986. gadam bija Berlīnes Mākslas akadēmijas prezidents.
Pēc politiskajiem uzskatiem un sabiedriskās darbības bieži pieskaitāms kreisajam, sociāldemokrātiskajam spārnam. Pacifists. 1989. — 1990. gadā iebilda pret VFR un VDR apvienošanos, jo uzskatīja, ka apvienotā Vācija neglābjami kļūs par agresīvu, nacionālistisku valsti.
Pēc romāna "Skārda bungas" motīviem vācu kinorežisors Folkers Šlendorfs uzņēmis tāda paša nosaukuma filmu, kas 1979. gadā ieguva Zelta palmas zaru Kannu kinofestivālā un Amerikas Kinoakadēmijas balvu par labāko filmu svešvalodā 1980. gadā.
Miris 2015. gada 13. aprīlī.
Neoplasticisms

Neoplasticisms ir Nīderlandes mākslas kustība, kas tika aizsākta 1917. gadā. Tā galvenokārt izpaudās arhitektūrā un glezniecībā, nīderlandiešu mākslinieku grupas De Stijl darbos. Neoplasticisma centrālie pārstāvji ir mākslinieki Pīts Mondriāns, Teo van Dūsburgs un Žoržs Vantonžerlo. Neoplasticisma darbiem ir raksturīgs liektu līniju trūkums, tā vietā izmantojot melnas horizontālas un vertikālas līnijas, kas sadala vienā krāsu laukumus, ko katru veido viens krāsas tonis, visbiežāk sarkans, zils un dzeltens.
Plašākā nozīmē par neoplasticisma darbiem tiek uzskatīti visi mākslinieku darbi, kas tika veidoti Nīderlandē laikā no 1917. gada līdz 1931. gadam, kad tika izlaists arī žurnāls ar nosaukumu De Stijl.
Rožē Valkovjaks

1956. gada Tour de France

Kopš 1930. gada Tour de France piedalījās nacionālās un reģionālās komandas. Rožē Valkovjaks tika piesaistīts Francijas reģionālajai Nord-Est-Centre komandai, pārstāvot Francijas ziemeļaustrumu un centrālo daļu, lai arī pats nāca no Monlisonas dienvidrietumos. Viņš bija vienīgais pieejamais braucējs, kad pēdējā brīdī bija jāaizvieto komandas sākotnējais dalībnieks Žilbērs Bovēns, kurš bija uzaicināts Francijas galvenajā komandā.
Septītajā posmā no Lorjānas uz Anžē Valkovjaks iekļuva 31 braucēja grupā, kuri izveidoja atrāvienu, kurš finišā ieradās ar 18 minūšu pārsvaru. Tas bija pietiekošs, lai ļautu viņam iegūt sacensību līdera dzelteno krekliņu. Tobrīd labākie braucēji neuzskatīja šo mazpazīstamo braucēju par apdraudējumu.
Valkovjaks dzelteno krekliņu zaudēja pēc desmitā posma, kad to ieguva Gerrits Vortings, ļaujot samazināt Valkovjakam veltīto uzmanību. Pirenejos vadību pārņēma Beļģijas pārstāvis Jans Adriānsenss. Ēksanprovansā (15. posmā) vadību pārņēma nīderlandietis Vauts Vagtmanss, bet Valkovjaks joprojām atradās augstu kopvērtējumā.
18. posmā Alpos no Turīnas uz Grenobli kalnu braukšanas speciālists Šarlī Gols (Luksemburga), kurš līdzenumu posmos bija zaudējis daudz laika, izveidoja atrāvienu, lai mēģinātu uzvarēt "kalnu karaļa" klasifikācijā (kas viņam vēlāk arī izdevās, pārspējot Federiko Baamontesu). Gola uzbrukums sadalīja vadošo grupu; Vagtmanss zaudēja 16 minūtes un Valkovjaks atguva dzelteno krekliņu, posmā Golam zaudējot tikai 8 minūtes.
Pēdējos četros posmos Valkovjaks aizstāvēja savu pārsvaru, sasniedzot finišu Parc des Princes stadionā 28. jūlijā ar nedaudz vairāk kā minūtes pārsvaru Žilbēru Bovēnu. Sacensību distanci viņš pieveica ar vidējo ātrumu 36,268 km/h, kas bija jauns rekords.
Valkovjaka uzvaru profesionālajā peletonā un sabiedrībā uztvēra bez sajūsmas. "Aplausi izklausījās pēc žēlabām", organizators, Žaks Godē, rakstīja laikrakstā L'Équipe. Līdzjutēji bija vīlušies, ka sacensības bija uzvarējis nezināms braucējs, nevis uzlecošā zvaigzne Žaks Anketils, kurš izlēma nepiedalīties. Valkovjaks kļuva par otro braucēju, kurš uzvarējis tūrē, neuzvarot nevienā no atsevišķajiem posmiem un ir vienīgais braucējs, kurš uzvarējis tūrē, nekad savas karjeras laikā neuzvarot nevienā no posmiem.
Tomēr Žaks Godē uzskatīja Valkovjaku par mīļāko no saviem uzvarētājiem, nosaucot viņu par vispusīgu braucēju, kurš izmantojis savas kājas, lai uzvarētu un galvu, lai nosargātu savu pozīciju. Tomēr Francijā viņa uzvara neguva novērtējumu un Valkovjaka vārds ("à la Walko") pat kļuva par apzīmējumu negaidītam vai neemocionālam panākumam.
Šāda reakcija Valkovjakam izraisīja depresiju. Viņš piedalījās nākamā gada tūrē, bet vairs nespēja uzrādīt augstus rezultātus. 1957. gadā viņš startēja Vuelta a España un uzvarēja vienā posmā. Pēc tam viņš vēl divus gadus turpināja piedalīties sacensībās. Pēc karjeras beigām viņš savā dzimtajā pusē izveidoja bāru, bet nespējot sadzīvot ar apmeklētāju jokiem par viņa Tour de France uzvaru, viņš vēl vairāk zaudēja pārliecību un atgriezās virpotāja darbā Monlisonas automašīnu rūpnīcā, kur bija strādājis jaunībā.
PHP

PHP: Hypertext Preprocessor (no angļu:   "PHP Hiperteksta priekšprocesors") ir atklātā pirmkoda skriptu valoda, kura sākotnēji bija paredzēta servera puses lietojumos dinamiska tīmekļa lapu ģenerēšanai. PHP var izmantot arī ar komandrindas saskarni vai grafiskajos lietojumos, kur nav vajadzīga programmas instalēšana.
PHP ir no platformām neatkarīga valoda, kas nozīmē, ka kodēt programmu var vienā vidē, bet izplatīt citā vidē. PHP var darbināt gan Windows operētājsistēmā, gan uz daudzām Unix versijām un Mac OS X.
PHP ir brīvā programmatūra, un tiek izplatīta ar PHP licences noteikumiem.

Vēsture

1994. gadā dāņu programmētājs Rasmuss Lerdorfs izstrādāja nelielu Perl skriptu kopumu savai tīmekļa vietnei, kuru nosauca Personal Home Page Tools. Taču drīz vien ar Perl skriptiem vien nepietika, un tie tika pārrakstīti C valodā un papildināti ar jaunām iespējām.
1997. gadā divi Izraēlas Tehnoloģiju institūta zinātnieki pārrakstīja PHP parseri, kas bija pamats PHP 3. 1998. gadā viņi pārrakstīja arī PHP pamata funkcijas, radot Zend dzinēju (Zend Engine).
2000. gada maijā iznāca PHP 4, kas saturēja Zend Engine 1.0.
2004. gada 13. jūlijā iznāca PHP 5 ar Zend Engine II.
2005. gadā sākās darbs pie PHP 6. versijas izstrādes. Tajā viens no svarīgākajiem uzlabojumiem bija paredzēts pilnīgs unikoda atbalsts. Tomēr tā implementēšana izrādījās pārāk sarežģīta, kā arī radīja ātrdarbības problēmas, tāpēc galu galā unikoda atbalsta izmaiņas tika atmestas, bet pārējās sagatavotās izmaiņas ienestas PHP ar versijām 5.3 un 5.4.
2015. gada nogalē iznāca PHP 7. versija ar Zend Engine 3, bet 6. versijas numurs tika izlaists, lai sākotnēji ieplānotās (un jau iespieddarbos daļēji aprakstītās) PHP 6 iespējas nejuktu ar reāli īstenotajām.

Sintakse

PHP parsē tam nodoto tekstu tikai starp norobežotājiem. Ārpus tiem teksts tiek izvadīts tieši, bez apstrādes. Norobežotāji var būt <?php, lai atvērtu, un ?>, lai aizvērtu PHP sekciju. Var būt arī šādi norobežotāji: <script language="php"> un </script>. Var izmantot arī norobežotāju saīsinātās formas <? un ?>, kā arī ASP stila norobežotājus <% un %>.

Vienkāršs koda piemērs

<?php
echo 'Sveika pasaule!';
?>

Izmantošana

Pamatā PHP izmanto uz tīmekļa servera kā skripta valodu, kura formē WEB lapas. Arī bieži izmanto kā komandrindu skriptu valodā.
Visbiežāk PHP izmanto uz Linux servera komplektā ar Apache HTTP serveri un MySQL datu bāzi, jo visas šīs komponentes ir atvērtais pirmkods un izmantojamas bez maksas, kā arī Linux salīdzinājumā ar Windows minimāli noslogo pašu serveri.
Johans Georgs Rehehūzens

Dzīves gājums

Dzimis pirms 1600. gada skolotāja ģimenē tagadējā Vācijā. No 1613. gada studēja teoloģiju Erfurtes Universitātē.
No aptuveni 1628. gada Rēhehūzens strādāja par luterāņu mācītāju Aizkraukles un Kokneses draudzēs, vēlāk kļuva par Kokneses konsistorijas piesēdētāju. Šajā amatā Rēhehūzens vērsās pret luterāņu mācītāju sliktajām latviešu valodas zināšanām, kas neļāva pietiekami labi veikt ticības mācības izskaidrošanas darbu. Tādēļ viņš sagatavoja luterāņu katehisma izdevumu latviešu valodā un ap 1630. gadu latīņu valodā uzrakstīja mācību grāmatu Manuductio ad linguam Lettonicam..., kas kādu laiku izplatīta rokrakstos un 1644. gadā iespiesta par autora līdzekļiem G. Šrēdera spiestuvē Rīgā.
Miris ap 1650. gadu Aizkrauklē.

Latviešu valodas gramatikas grāmata

Rēhehūzena Manuductio ad linguam Lettonicam... teksts ir latīņu valodā, priekšvārds un vingrinājumu norādes ir vācu valodā. Grāmatā ietverta latviešu vārdu locīšana un praktiskas sarunas. Vienīgais zināmais gramatikas eksemplārs atrodas Upsalas Universitātes bibliotēkā Zviedrijā. Kurzemes superintendents Pauls Einhorns publicēja kritiku par Rēhehūzena latviešu valodas gramatikas rokasgrāmatu, no kuras saglabājies tikai fragments.
1901. gadā Augusts Bīlenšteins Latviešu literārās biedrības rakstu krājumā Magazin pēc norakstiem izveidoja Rēhehūzena gramatikas jauniespiedumu.
Pauls Hermanis fon Līvens

Dzīvesgājums

Dzimis 1821. gada 21. (9.) janvārī Krimuldas muižā ģenerālleitnanta Johana Georga fon Līvena (1775-1848) un viņa sievas Marijas (dzimušas Anrepas, 1797-1859) ģimenē.
1826. gadā ķeizars Nikolajs I viņa vecmāmiņai Šarlotei fon Līvenai un visiem viņas pēcnācējiem piešķīra kņazu titulu.
Studēja Tērbatas Universitātē (1838—1841), 1844. gadā aizstāvēja maģistra grādu. 1847. gadā iestājās civildienestā un 1848. gadā kļuva par ķeizara Nikolaja I galma kambarjunkuru un kancelejas darbinieku.     
Pēc tēva nāves 1848. gadā Pauls Hermanis Līvens kļuva par Krimuldas muižas īpašnieku, uzsākot plašus celtniecības darbus - uzcēla jauno muižas kungu māju, abas Šveices mājas, mūra klēti ar pagrabu un citas ēkas.
1853. gadā viņš izveidoja Krimuldas pils parku ar vairākām promenādēm, ierīkoja divas koka kāpnes – 380 pakāpieni veda no muižas pils uz Vikmestes gravu, savukārt 325 pakāpienus garās kāpnes veda no parka uz Gaujas pārceltuvi. 
1861. gadā Līvens atvaļinājās no karadienesta un atgriezās Baltijā, bija Kuldīgas apriņķa bruņniecības maršals (1861-1862) un Vidzemes landmaršals (1862—1866), pēc tam Vidzemes landrāts (1866—1867), iestājās par ticības brīvību Baltijas provincēs. Viņa uzdevumā 1861.-1863. gadā vēsturnieks K. Bruinings Krimuldas viduslaiku pilsdrupās veica arheoloģiskos izrakumus un uz vecajiem pamatiem tika uzcelta cietokšņa ārsiena ar gotiskiem logiem.
1862. gada jūlijā Krimuldas muižas parku un Līvenu ģimeni apciemoja Krievijas impērijas ķeizars Aleksandrs II kopā ar sievu un galminieku svītu. Īpaši šim apmeklējumam Līvens lika uzcelt koka tiltu pār Gauju un izbūvēt Serpentīna ceļu līdz savai pilij Gaujas senlejas augšā.
1862. gadā kņazu Līvenu iecēla par Pēterburgas galma kambarkungu, 1866. gadā par galma virsceremonijmeistaru, 1870. gadā par slepenpadomnieku. 50 gadu vecumā 1871. gadā viņš Rīgā salaulājās ar Natāliju fon der Pālenu (1842—1920), viņiem piedzima pieci bērni.
Miris 1881. gada 7. jūlijā Bohēmijas kūrortā Teplicē, apglabāts Mežotnes Līvenu dzimtas kapos.
Kalnu zebiekste

Izskats

Kalnu zebiekstei ir garš, slaids un lokans ķermenis ar īsām kājām. Auguma atšķirības starp tēviņiem un mātītēm ir minimālas, tomēr tēviņi ir nedaudz lielāki. Ķermeņa garums tēviņiem bez astes ir 21—27 cm, astes garums 10—15 cm, svars 220—340 g. Mātītes ķermeņa garums ir 21—25 cm, astes garums 8—13 cm, svars 113—220 g. Kalnu zebiekstes kažoks vasarā ir pelēks vai pelēkbrūns ar dzeltenīgu nokrāsu, toties ziemas kažoks ir dzeltenbrūns vai brūns. Pakakle un pavēdere gan ziemā, gan vasarā ir gaiši dzeltena vai gandrīz balta. Divas reizes gadā zebiekste maina kažoku — pavasarī un rudenī. Purniņa virsma parasti ir tumšāk brūna kā pārējais matojums. Lūpas un pazode balta. Aste ir biezi matota, bet ne kupla. Ausis mazas, noapaļotas. Priekšķepu matojums kalnu zebiekstēm ir gaiši dzeltens vai balts.

Uzvedība

Kalnu zebiekste veikli kāpj kokos un klintīs, ātri skrien un labi peld. Tā ir ļoti ātra un izveicīga. Garie, veiklie ķermeņi ir piemēroti, lai medītu grauzēju alās zem zemes. Pamatā kalnu zebiekste ir aktīva naktī, bet var iziet medībās arī dienas laikā. Tā ir vientuļniece un tiekas ar citām zebiekstēm tikai riesta laikā. Šai zebiekstei ir ļoti laba redze. Kad zebiekste ir izbiedēta, tā skaļi, čirkstoši kliedz un izdala smaku no speciāliem dziedzeriem zem astes.
Kalnu zebiekstei nav daudz ienaidnieku, par tādiem uzskata lielos, plēsīgos putnus, kā arī tie varētu būt vilki un lapsas. Tomēr mazā zebiekste ir ļoti drošsirdīga un bez cīņas nevienam nepadodas, līdz ar to plēsēji izvairās ar to saķerties.

Barība

Kalnu zebiekste ir izteikti plēsīga un ēd tikai gaļu. Pamatā tā barojas ar pīkstulēm un strupastēm, kļūstot par galveno plēsēju, kas regulē šo divu grauzēju populāciju. Kalnu zebiekste medī arī ondatras jeb bizamžurkas, trušus, zemes vāveres, nelielus putnus, ķirzakas, vardes, zivis un kukaiņus.

Vairošanās

Par kalnu zebiekstes vairošanos nekas daudz nav zināms. Pastāv uzskats, ka tas ir tāpat kā citām zebiekstēm, pieņemot, ka kalnu zebiekste ir poligāma un neveido ciešas attiecības, ka tēviņu teritorijas pārklājas ar vairāku mātīšu teritorijām. Riesta laikā februārī un martā tēviņi saķeras nežēlīgās cīņās par mātītes uzmanību. Mazuļi dzimst vienu reizi gadā maijā. Grūsnība ilgst 30—49 dienas, lai gan mātīte spēj atlikt embrija attīstību, un tas notiek gados, kad trūkst barības. Parasti piedzimst 1—8 nevarīgi, akli un vāji matoti mazuļi. Māte tos zīda ar pienu 2 mēnešus. Pēc tam mazuļi diezgan ātri kļūst pastāvīgi, bet viena gada metiens turas kopā līdz rudenim. Jau nākamajā gadā jaunās zebiekstes pārojas, nesasniegušas gada vecumu.
Kalnu zebiekstes savvaļā dzīvo 7—10 gadus.
Lielais Ķīļa miglājs

Lielais Ķīļa miglājs (NGC 3372) ir liels miglājs, kas atrodas Kuģa Ķīļa zvaigznājā.
Atrodas aptuveni 6500—10 000 gaismas gadu attālumā no Zemes. Tajā atrodas spožākā zvaigzne Piena Ceļa galaktikā WR 25. Viens no lielākajiem difūzajiem miglājiem mūsu debesīs. Lai arī ir četras reizes lielāks un arī daudz spožāks par Oriona miglāju, šis ir mazāk zināms, jo atrodas dienvidu pusē. 1752. gadā miglāju atklāja Nikolā Lakaijs.