Sudrabu Edžus

Dzīvesgājums

Dzimis Meņģeles pagastā "Siliņos" amatnieka Friča Zilbera ģimenē, kas bijis arī Meņģeles baznīcas ērģelnieks. Sākotnēji viņu mācīja tēvs, vēlāk sāka mācības Madlienas draudzes skolā. Pēc tam mācījās Baltijas skolotāju seminārā Rīgā. Šajā laikā dziļi iepazina vācu un krievu klasisko literatūru.
1882. gadā Zilbers sāka strādāt par palīgskolotāju Dzērbenes draudzes skolā. Pēc tam vairākus gadus (1884-1887) strādāja Ufas guberņā, Baškīrijas Austrumciema latviešu kolonijā par skolotāju. Tulkoja, rakstīja dzeju un prozu, ko ar pseidonīmu Sudrabu Edžus publicēja laikrakstos „Balss” un „Austrums”. Pirmie dzejoļi "Ķeistuta loms" (Austrums, 1885), "Lietavas virsaitis" (1885).
1887. gadā atgriezās Latvijā. Bija Gramzdas ministrijas skolas pārzinis. Pārdzejoja latviski labāko poļu dzejnieku darbu fragmentus: Ādama Mickēviča Dziady (Veļi), "Pans Tadeušs", Malčevska poēmu "Marja", Slovacka traģēdiju "Mintauts". Ā. Mickeviča ietekmē Sudrabu Edžus sadzejoja "Konrādu Vallenrodu" (Mājas Viesa Mēnešraksts, 1900), Sirokomļas ietekmē "Marģeru" (Austrums, 1899).
Pēc 1905. gada revolūcijas viņš strādāja par skolotāju Sibīrijā un Baku (1907-1918). Pēc Krievijas pilsoņu kara dzīvoja Maskavā, tad Pleskavā, kur laida klajā vairākus jaunus darbus vai agrāko pārstrādājumu (Atmiņas par divām dzimtīm, Pirms vētras, 1922). 1924. gadā pārcēlās uz pastāvīgu dzīvi Maskavā.
Kaut arī PSRS Lielā terora laikā NKVD "latviešu operācijas" genocīdā 1937. un 1938. gadā tika iznīcināta teju visa PSRS latviešu inteliģence, Sudrabu Edžus bija viens no nedaudzajiem, kuriem izdevās no nošaušanas paglābties. Kā skaidroja pats rakstnieks, viņš bijis pārāk vārgs, lai varētu doties līdzi viņu Maskavas dzīvoklī arestēt atnākušajiem čekistiem.
 − Es paliku dzīvs vienīgi gadījuma pēc, − Sudrabu Edžus runā klusi, sagumis, un viņa baltie, gaŗie mati šķipsnām noguļas uz pleciem, − Es tai reizē gulēju slims. Pie manis ciemojās Alvils Ceplis. Naktī ieradās attiecīgas iestādes pārstāvji. Prasa pēc manis, bet man nav spēka piecelties...
(...) Satikšanās ar Sudrabu Edžu atstāj mums sirdī rūgtus nosēžņus. Tātad pamats runām par milzīgajām represijām trīsdesmit septītajā gadā tomēr ir.
 — J. Niedre, Diena dienu māca...
Maskavā Sudrabu Edžus mitinājies pieticīgos apstākļos. Jau pēc tam, kad 1940. gadā bija notikusi Latvijas okupācija, Sudrabu Edžu Maskavā apmeklējis rakstnieks Andrejs Upīts. Viņš gribējis Sudrabu Edžu pārvest uz Latviju, bet varasiestādes viņam to nav ļāvušas.
Miris 1941. gada 30. janvārī Maskavā, kur kremēts un pārapbedīts Raiņa kapos Rīgā.

Piemiņa

1985. gadā Meņģeles pagasta „Siliņu” mājas tika izremontētas, un tur iekārtota muzeja ekspozīcija par Sudrabu Edžus dzīvi un radošo darbību, 2012. gadā ekspozīciju pārcēla  uz  bijušā bērnudārza "Auseklītis" pirmā stāva telpām. Meņģeles centrā uzstādīts tēlnieka Viļņa Titāna 1984. gadā veidotais Sudrabu Edžus piemineklis un iestādīta Dullā Daukas birzs. Pie pagasta robežas starp „Zvaniņu” un „Gnēžu” mājām Ogres upes senkrastā ozolu un bērzu birzī akmens ar iekaltu ierakstu "Dullais Dauka".  
Kronvalda parkā netālu no Kongresu nama Rīgā atrodas Sudrabu Edžus piemineklis. Rīgā, Liepājā un Jelgavā ir Sudrabu Edžus vārdā nosauktas ielas.