google/wiki40b huggingface dataset:
Ebolas slimības epidēmija Rietumāfrikā

Ebolas slimības epidēmija Rietumāfrikā bija Ebolas vīrusslimības uzliesmojums Rietumāfrikā laika posmā no 2013. līdz 2015. gadam, kas ir līdz šim lielākais šīs slimības uzliesmojums pasaulē. Pirmais saslimšanas gadījums notika Gvinejā 2013. gada decembrī. Pēc tam vīrusslimība no Gvinejas izplatījās uz citām Rietumāfrikas valstīm: Libēriju, Sjerraleoni, mazākā mērā Nigēriju un Mali.
2014. gada 6. septembrī Pasaules Veselības Organizācija (PVO) un Slimību Kontroles Centrs (SKC) ziņoja par 4293 iespējamajiem saslimšanas gadījumiem un 2296 nāves gadījumiem. 28. augustā PVO ziņoja, ka 52% no Ebolas vīrusslimības inficētajiem mirst. Līdz ar šo uzliesmojumu mirstības koeficients ir zemāks, nekā iepriekšējos uzliesmojumos. 2014. gada 5. oktobrī tika reģistrēti jau 8011 saslimšanas gadījumi un 3857 nāves gadījumi. 30. septembrī tika paziņots par pirmo saslimšanas gadījumu ASV,, bet 6. oktobrī — par pirmo saslimšanas gadījumu Eiropā (Spānijā).
Kopējais reģistrēto saslimušo skaits 2016. gada maijā pārsniedza 28 000 un mirušo skaits 11 000. Daudzi eksperti uzskata, ka saslimušo un mirušo skaits no Ebolas vīrusslimības ir vēl lielāks, jo Rietumāfrikā ir tendence daudzām ģimenēm neziņot par saslimšanas gadījumiem.
2015. gada 29. decembrī Pasaules Veselības Organizācija paziņoja, ka Ebolas slimības epidēmija Rietumāfrikā ir beigusies.
Mario Čālmers

Karjera

Pirms karjeras NBA viņš pārstāvēja Kanzasas universitātes basketbola komandu NCAA turnīrā trīs sezonas. Trešajā sezonā (2007.—2008.) viņš palīdzēja izcīnīt NCAA čempiona titulu. 2,1 sekundi pirms fināla beigām ar trīspunktnieku izlīdzināja rezultātu un spēles pagarinājumā uzvaru svinēja M. Čālmera komanda. Pats spēlētājs tika atzīts par vislabāko sniegumu uzrādījušo spēlētāju.
2008. gada NBA draftā viņu Minesotas "Timberwolves" izraudzījās ar kopējo 34. kārtas numuru otrajā kārtā, taču spēlētājs tika aizmanīts uz Maiami "Heat".
Debijas sezonā NBA viņš piedalījās visās 82 regulārās sezonas spēlēs, viņš ierindojās pirmajā vietā starp debitantiem pārtvertajās bumbās un bija ceturtais starp visiem līgas spēlētājiem.
"Heat" sastāvā ir četras reizes kvalificējies NBA izslēgšanas spēlēm. 2011. gadā kvalificējies finālsērijai, tomēr jau nākamajā sezonā izcīnīja NBA čempiontitulu. Arī 2013. gadā tika izcīnīts NBA čempiontituls, šoreiz finālā tika uzvarēta Sanantonio "Spurs" vienība.
Krievijas transportlīdzekļu numura zīmes

Krievijas Federācijas automašīnu numura zīmes jeb Reģistrācijas numura zīmes (krievu: Регистрационные номерные знаки Российской Федерации) ir Krievijas Federācijas teritorijā reģistrēto transportlīdzekļa numura zīmes, kas tiek piestiprinātas to aizmugurē un priekšpusē (automašīnām).

Vecās numura zīmes

Līdz 1993. gadam Krievijā reģistrētajām automašīnām piešķīra Padomju Savienības parauga numura zīmes, kas saturēja kirilicas burtu un ciparu kombināciju, kas norādīja uz reģiona nosaukumu, piemēram, "c 5969 ME" numurs tika lietots Maskavas apgabalā reģistrētajiem transporta līdzekļiem. Tā kā vecās numura zīmes netika anulētas, tad tās vēl arvien var tiek lietotas veciem transporta līdzekļiem.

1993. gada numura zīmes

Pēc 1993. gadā apstiprinātā ГОСТ Р 50577-93 standarta jaunās Krievijas Federācijas automašīnu numura zīmes satur trīs burtus, kas apzīmē numura zīmes sēriju un trīsciparu numuru. Atļauts lietot tikai tos 12 kirilicas burtus, kas pēc rakstības līdzinās latīņu alfabēta burtiem — А, В, Е, К, М, Н, О, Р, С, Т, У, Х. Pa labi atrodas četrstūra laukums, kas satur Krievijas Federācijas karoga attēlu un burtus RUS apakšā un federācijas subjekta ciparu kodu augšā. 
Tādējādi katram federācijas subjektam piešķiramo atšķirīgo reģistrācijas numuru skaits ar vienu un to pašu teritorijas kodu ir ierobežots un nepārsniedz 1 726 272 (=12³×(10³-1). Federācijas subjektos, kur reģistrācijas numuru skaita vajadzība ir lielāka, tiek piešķirti papildus kodi.

Dažādo teritoriju kodi

Tā kā teritorijās ar lielāku transporta līdzekļu skaitu pieprasījums pēc numuriem ir lielāks, tad kodu skaits tiek palielināts. Piemēram, Maskavas pilsētā tiek lietoti kodi 77, 97, 99, 177, 197, 199, 777 un 799, Maskavas apgabalā 50, 90, 150, 190 un 750, Sanktpēterburgas pilsētā 78, 98, 178 un 198, Krasnodaras novadā 23, 93 un 123, Sverdlovskas apgabalā 66, 96 un 196, Tatarstānas republikā 16, 116 un 716, Samāras apgabalā 63, 163 un 763.
Vairāki kodi tiek lietoti arī Baškortostānas republikā 02 un 102, Mordovijas republikā 13 un 113, Čuvašijas republikā 21 un 121, Krasnojaskas novadā 24 un 124, Piejūras novadā 25 un 125, Stavropoles novadā 26 un 126, Volgogradas apgabalā 34 un 134, Voroņežas apgabalā 36 un 136, Irkutskas apgabalā 38 un 138, Kaļiņingradas apgabalā 39 un 91. Kemerovas apgabalā 42 un 142, Ņižņijnovgorodas apgabalā 52 un 152, Novosibirskas apgabalā 54 un 154, Permas novadā 59 un 159, Rostovas apgabalā 61 un 161, Saratovas apgabalā 64 un 164, Uļjanovskas apgabalā 73 un 173, Čeļabinskas apgabalā 74 un 174, Hantu-mansu autonomais apvidus-Jugra 86 un 186.
Polockas vaivadija

Polockas vaivadija (latīņu: Palatinatus Polocensis, poļu: Województwo połockie, baltkrievu: Полацкае ваяводства, lietuviešu: Polocko vaivadija) bija viena no Lietuvas dižkunigaitijas vaivadijām (1504—1793) mūsdienu Baltkrievijas teritorijā. 

Vēsture

Izveidota 1504. gadā no Polockas vietniecības, 1569. gadā iekļauta Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Sūtīja divus deputātus uz kopvalsts seimu Varšavā. Robežojās ar Vitebskas, Minskas un Viļņas vaivadijām, kā arī ar Maskaviju un Livoniju ziemeļos, kas pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas 1561. gadā arī nonāca Lietuvas dižkunigaitijas pārvaldībā.
Pēc 1667. gada Andrusovas pamiera Krievijas cariste līdz 1678. gadam ieguva Polockas vaivadijas ziemeļdaļu ar Sebežas un Neveļas pilsētām.

Likvidācija

Pēc Pirmās Polijas-Lietuvas dalīšanas 1772. gadā Polockas vaivadijas ziemeļu daļu anektēja Krievijas impērija un pievienoja Pleskavas guberņai kā Polockas provinci. Otrās Polijas dalīšanas laikā 1793. gadā Krievijas impērija piesavinājās arī atlikušo vaivadijas daļu un izveidoja Polockas vaivadiju.
Auces iela (Rīga)

Ielu savienojumi

Auces iela ir savienota ar Slokas ielu (T veida krustojums).
Adri van der Pūls

Ģimene

Van der Pūls ir populārā Francijas riteņbraucēja Raimona Pulidora znots. Viņa dēli Davids un Matjē arī ir riteņbraucēji. Matjē Van der Pūls 2012. un atkal 2013. gadā pats kļuva par Pasaules junioru čempionu velokrosā. 2015. gadā viņš atkārtoja tēva panākumu, kļūdams par pasaules čempionu.
Van der Pūla jaunākais brālis Žaks arī bija profesionāls riteņbraucējs; viņa karjera ilga no 1986. līdz 1992. gadam.
Segeda

Vēsture

Segedas apkaimē, iespējams, bija Atilas rezidence. Pilsēta pirmoreiz pieminēta 1183. gadā Ungārijas karaļa Bēlas III dokumentos. Mongoļu iebrukuma laikā pilsēta tika nopostīta, tomēr ātri atplauka.
XIV gadsimtā, karaļa Lajoša I laikā, Segeda kļuva par ievērojamāko Dienvidungārijas pilsētu. 1498. gadā tai tika piešķirts impērijas brīvpilsētas statuss.
1526. gada 28. septembrī to izpostīja osmaņi, bet 1543. gadā ieņēma un Segeda kļuva par turku pilsētu. 1686. gadā to ieņēma Hābsburgu impērijas karaspēks un 1715. gadā tā atguva impērijas brīvpilsētas statusu.
1848. gada revolūcijas laikā Segeda bija ievērojams ungāru revolucionāru centrs. 1849. gada jūlijā tā bija pēdējā revolucionārās valdības rezidence.
1879. gadā Segeda stipri cieta plūdos — neskarti palika tikai 5% apbūves.
Pēc Pirmā pasaules kara Segeda kļuva par pierobežas pilsētu, 1921. gadā uz šejieni pārcēlās universitāte no Klužas-Napokas, bet 1923. gadā — bīskapa rezidence no Timišoaras.
1965. gadā Segedas apkārtnē sāka iegūt naftu.
Nikita Lijcs

Biogrāfija

Dzimis 1995. gadā, dzīvo Jūrmalā. Mācījies Jūrmalas Jaundubultu vidusskolā. Ar ūdens motosportu nodarbojas kopš 2008. gada un ir startējis laivu klasēs JT-250, T-550, Endurance pneumatics, Formula 4s, pārstāvot klubu "Jurmala Racing team". 2013.gadā paralēli startē Formula 1 komandas "MAD-CROC Baba racing team"   
sastāvā kopā ar divkārtējo Pasaules čempionu somu Sami Selio, braucot Formula 4 laivu klasē.

Sasniegumi

2010. gadā 1. vieta Pasaules čempionātā jauniešu JT-250 laivu klasē, ka arī 2.vieta Eiropas čempionātā, 2.vieta Baltijas un 3.vieta Latvijas čempionāta kopvērtējumā JT-250 laivu klasē. 2011. gadā ieguva 4.vietu Pasaules čempionāta jauniešu JT-250 klasē, 3. vietu Eiropas čempionātā, 7. vietu Baltijas un 3.vietu Latvijas čempionāta kopvērtējumā JT-250 klasē. 2012. gadā izcīnīta 5.vieta Pasaules čempionāta kopvērtējumā, 5.vieta Eiropas čempionātā, 9.vieta ADAC Motorboot Masters kopvērtējumā, 2.vieta Baltijas čempionātā un 2.vieta Latvijas čempionāta kopvērtējum. 2013. gadā izcīnīja 1. vietu Pasaules čempionātā 8h Endurance Pnaeumatics, 4.vietu Pasaules čempionāta kopvērtējumā Formula 4s klasē, 4.vietu Eiropas čempionātā, 3.vietu ADAC Motorboot Masters kopvērtējumā, 4.vietu Europhin Trophy Formula 4s un 2.vietu Latvijas čempionāta kopvērtējumā Formula 4s laivu klasē.
Balāde par gulbi

"Balāde par gulbi" ir viena no grupas "Pērkons" pirmā albuma "Mākslas darbi" dziesmām ar Jura Kulakova mūziku un Māra Melgalva vārdiem. 
M. Melgalva dzejolis "Balāde par gulbi" bija iekļauts viņa pirmajā grāmatā "Meldijās iešana". Ironiski Latvijas PSR Dabas aizsardzības biedrībai veltītā “Balāde par gulbi” atskaņota Melgalva autorvakarā, kas bija pirmais oficiālais grupas "Pērkons" koncerts. 
Pēc 1983. gada janvāra koncertiem grupa tika aizliegta sakarā ar "programmas zemo ideoloģisko līmeni, nepieņemamo grupas dalībnieku izskatu un neciešamu publikas uzvedību".
Grupa mājas apstākļos ierakstīja albumu "Mākslas darbi", kas magnetofona lentēs nelegāli izplatījās visā Latvijā. 
Kad 1992. gadā "Mikrofona aptauja" rīko konkursu par to gadu populārākajām dziesmām, kad aptauja nenotika, dziesma "Pie baltas lapas" skatītāju balsojumā tika atzīta par 1983. gada iecienītāko dziesmu. Pirmajā trijniekā iekļuva arī "Balāde par gulbi".
2018. gadā „Balāde par gulbi" ieguva 88. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Sony Music Entertainment

Vēsture

1987. gada 17. novembrī SCA savā īpašumā ieguva CBS Records, kas sadarbojās ar vairākām slavenībām. CBS paturēja tiesības uz CBS mūzikas ierakstiem, bet nodrošināja Sony pagaidu licenci CBS vārda izmantošanai. 1991. gada 1. janvārī Sony pārsauca CBS par Sony Music Entertainment (SME).
Brezno

Vēsture

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1265. gadā. Pilsētas tiesības no 1380. gada. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Brezno gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Breznobāņa (ungāru: Breznóbánya). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Pēc Otrā pasaules kara pie pilsētas tika uzcelta liela celamkrānu rūpnīca (mūsdienās bankrotējusi). No 1993. gada - Slovākijā.

Cilvēki

Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (92,85 %), dzīvo arī čigāni (4,63 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (68,89 %), nereliģiozi (18,54 %) un luterticīgie (8.57 %).
Brezno ir modeles Adrianas Karembē (Adriana Karembeu, 1971) dzimtā pilsēta. Dolna Lehota ciemā netālu no Brezno dzimis Slovākijas pirmais kosmonauts Ivans Bella (Ivan Bella).

Sports

Brezno pievārtē atrodas biatlona trase.
Marians Rejevskis

Biogrāfija

Studējis matemātiku Poznaņas universitātē. 1932. gadā Rejevskis iestājās darbā Polijas armijas ģenerālštāba kriptogrāfijas nodaļā — Biuro Szyfrów, un jau tā paša gada decembrī uzlauza Enigmas kodu.
Redzot 2. Pasaules kara sākuma neizbēgamību, poļu ģenerālštābs 1939. gada 25. jūlijā nodod atšifrēšanas algoritmu angļu un franču izlūkdienestiem.
Sākoties 2. pasaules karam, 1939. gada septembrī Biuro Szyfrów tiek caur Rumāniju evakuēts uz Franciju. Kad arī Francija tiek okupēta, Rejevskis kādu laiku strādā Višī Francijas zonā, pēc tam franču Alžīrijā. Kad 1942. gadā Vācija okupē arī Višī zonu, Rejevskis dodas uz Spāniju, pēc tam caur Portugāli uz Lielbritāniju, kur iestājas Polijas armijā.
Pēc kara Rejevskis atgriežas Polijā pie sievas un bērniem un, bez īpašas slavas, strādā rūpnīcā par grāmatvedi.
Aleksandrs Fertovs

Klubos

Fertovs ir JFC Skonto audzēknis. Virslīgā debitēja 2007. gada sezonā JFK Olimps sastāvā. 2008. gadā pievienojās Skonto FC, taču, aizvadījis tikai vienu spēli, atgriezās Olimps rindās uz īres līguma pamata. Pēc atgriešanās Skonto kļuva par pamatsastāva spēlētāju. 2010. gada sezonā kļuva par Latvijas čempionu, bet 2012. gadā izcīnīja Latvijas kausu.
2014. gada janvārī pievienojies Ukrainas Premjerlīgas klubam PFK Sevastopol, parakstot līgumu uz divarpus gadiem. Kluba sastāvā aizvadīja deviņas spēles, gūstot trīs vārtus. Pēc Krimas aneksijas, zaudējot finansiālo atbalstu un iespējas turpināt spēlēt Ukrainas līgā, tika paziņots par kluba likvidāciju, laužot līgumus ar visiem spēlētājiem.
2015. gada janvārī parakstīja līgumu ar Polijas Ekstraklasa klubu Kelces "Korona". Komandā nospēlēja pusotru sezonu, laukumā izejot 47 līgas spēlēs. Pēc 2015.–2016. gada sezonas, beidzoties līgumam, sadarbība netika turpināta, un Fertovs kļuva par brīvo aģentu.
2016. gada 18. oktobrī pievienojās Latvijas Virslīgas klubam FK RFS.

Izlasē

2009. gada 15. novembrī viņš debitēja Latvijas izlasē, nākot uz maiņu spēlē pret Hondurasu, nomainot Genādiju Soloņicinu.
Aigars Pētersons

Dzīvesgājums

Dzimis 1959. gada 28. jūlijā Rīgā. Mācījās Rīgas 6. vidusskolā (1974-1977), studēja Rīgas Medicīnas institūtā (1977-1983), pēc tā beigšanas turpināja izglītību bērnu ķirurģijas klīniskajā ordinatūrā (1983-1984). Aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju (1991) un habilitētā medicīnas doktora disertāciju (1996).
Latvijas Medicīnas akadēmijas Bērnu ķirurģijas katedras vadītājs (1998-2014), profesors (1999). 2001. gadā papildinājās Čikāgas un Klīvlendas universitāšu bērnu ķirurģijas centros. Rīgas Stradiņa universitātes (RSU) Doktorantūras nodaļas dekāns (2008), Baltijas Bērnu ķirurgu asociācijas prezidents (2010).
2016. gadā Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs kopā ar Latvijas Zinātņu akadēmiju un RSU A. Pētersonam piešķīra Paula Stradiņa balvu.
2017. gada novembrī Rīgas Stradiņa universitātes Satversmes sapulce A. Pētersonu ievēlēja par RSU rektoru, amatu viņš sāka pildīt 2018. gada 1. janvārī.

Politiskā darbība

2002. gadā A. Pētersons tika ievēlēts 8. Saeimā no partijas "Jaunais laiks". Bijis Baltijas Asamblejas Latvijas delegācijas vadītājs (2002-2006). Kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās 2006. gadā, taču netika ievēlēts. 2009. gadā varēja ieņemt atbrīvojušos vietu Saeimā, taču atteicāas no tās, kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no partijas "Vienotība" saraksta un tika ievēlēts par Rīgas domes deputātu. Ievēlēts arī nākamā sasaukuma Rīgas domē 2013. gadā, savukārt 2017. gada Rīgas domes vēlēšanās neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu, lai kļūtu par deputātu.
Mosula

Vēsture

Pilsētas vēsture ir vismaz 8000 gadus veca. Mūsdienu Mosulas priekšpilsēta Ninīve no 8. līdz 7. gadsimtam p.m.ē. bija Asīrijas valsts galvaspilsēta.
Kopš 6. gadsimta p.m.ē. Ninīves priekšpilsēta Mosula bija ievērojams tirdzniecības centrs. Tā ietilpa Seleikīdu impērijā, vālāk Partiešu valstī. Īsu brīdi to kontrolēja romiešu imperators Trajāns.
Mosulā atrodas Vecās Derības praviešu Jonas un Nahuma (Nauma) kapenes un tā ir nestoriānisma sens centrs.
637. gadā Mosulu ieņēma musulmaņu otrais kalifs Omārs. VIII gadsimtā Omeijādu dinastijas laikā Mosula kļuva par Mezopotāmijas galvaspilsētu. No 1127. gada tā bija Zengīdu dinastijas varas centru. 13. gadsimtā Mosulu ieņēma un nopostīja mongoļi un tā vairs neatguva iepriekšējo ietekmi.
No 16. gadsimta līdz 1918. gadam Mosula bija Osmaņu impērijas sastāvā un bija Musulas vilājeta centrs. 1918. gada oktobrī pilsētu ieņēma britu karaspēks un tā iekļāvās Irākā, kas tika apstiprināts ar 1926. gada Lozannas līgumu. 1920. gados pilsētas apkārtnē sāka iegūt naftu un tas veicināja Mosulas izaugsmi.
Sadama Huseina laikā Mosula tika pakļauta sistemātiskai "arabizācijai". 
Līdz 2014. gadam Mosulā bija lielākā kristiešu (dažādu Austrumu pareizticīgo baznīcu pārstāvju) proporcija Irākā, kā arī tā bija jazīdu reliģijas galvenais centrs.
Irākas pilsoņu kara laikā 2014. gada jūnijā Mosulu ieņēma teroristu organizācija Islāma valsts. 2016. gada oktobrī Irākas armija kopā ar kurdu karaspēka vienībām un ASV un Francijas gaisa spēku atbalstu uzsāka kaujas operāciju Mosulas atgūšanai, kas turpinājās līdz 2017. gada jūlijam, kad Irākas valdība paziņoja par pilnīgu pilsētas atbrīvošanu.
Viesītes luterāņu baznīca

Vēsture

No 1874. gada Sunākstes baznīcas mācītāji Stenderi sāka noturēt Āžu miesta iedzīvotājiem dievkalpojumus, arī kristības, laulības, turienes pagastskolas lūgšanu telpā.
1933. gadā Viesītes pagasta pašvaldība un „Kobuču” saimnieks P. Silenieks dievnama būvei Valeskalniņā uzdāvināja 10 ha lielu gruntsgabalu. Jau no 1932. gada jaunas baznīcas būvei Viesītē savāca aptuveni 15 tūkstošus latu, bet kopumā baznīcas būvdarbi izmaksāja 35 tūkstošus latu. Arhitekts LU profesors Pauls Kundziņš izstrādāja ēkas projektu, kura izdevumus sedza LU profesors Pauls Stradiņš.
1937. gada 15. augustā ielika baznīcas pamatakmeni, bet 1939. gada 3. decembrī LELB arhibīskaps Teodors Grīnbergs iesvētīja jaunbūvi. Pirmais dievkalpojums Viesītes Brīvības baznīcā ar dievgaldu un jaunā zvana iesvētīšanu notika 1939. gada 17. decembrī.
Pēc Otrā pasaules kara 1962. — 1963. gadā padomju vara gribēja baznīcu atsavināt, bet 1964. gadā tā tika izdemolēta. Latviešu tautas atmodas laikā 1988. gada 18. novembrī baznīcā notika dievkalpojums un Tautas frontes organizēta dievnama sakopšanas talka. 1994. gadā tika sakārtota baznīcas āriene un veikta iekštelpu atjaunošana, māksliniece Ligita Caune baznīcai dāvināja jaunu altārgleznu.

Baznīcas apraksts

Viesītes Brīvības baznīca ir viena no pēdējām pēc arhitekta Paula Kundziņa projekta celtajām ēkām. Tā ir ķieģeļu celtne, kuras torņa smaile vainago masīvu kvadrātveida torni, kas netradicionāli novietots celtnes sānos. Lakoniski veidots arī baznīcas interjers. Griestu velvi it kā balsta regulāri starp logiem novietotie pilastri, kurus vainago volūtas.
Vilanova de Foškoa

Vēsture

Dibināta Portugāles sestā karaļa Dionīsija I (jeb Denisa I, portugāļu: D. Dinis I) valdīšanas laikā 1299. gadā. 1980. gadu beigās, hidroelektrostacijas būvdarbu laikā, netālu no Vilanovas ciemata tika atklāti seni klinšu zīmējumi, kuru saglabāšana izraisīja plašas debates. 1995. gadā būvdarbi tika apturēti un ierīkots Koa ielejas arheoloģiskais parks (Sítios de arte rupestre do Vale do Côa). Pilsētas tiesības tai tika piešķirtas 1997. gadā, vēl pēc gada UNESCO to pasludināja par Pasaules mantojuma objektu.
Pa baltā furgona pēdām

Sižets

Trim draugiem ir brīnišķīgs sapnis - pūkains sanbernāra kucēns. Viņi grib nopirkt sanbernāru un doties ceļā uz Ziemeļpolu. Sapņa īstenošana prasa naudu, bet zēniem tās nav. Nejauši viņi kādā pamestā mājā atrod apslēptu mantu. Laimes brīdis ir īss, jo sākas cīniņš ar ļaunprātīgu sāncensi.
Ņencu autonomais apvidus

Vēsture

Vikingu laikos Barenca jūras piekraste un tajā ietekošo upju baseins no 9. gadsimta tika dēvēts par Bjarmaland (latīņu: Bjarmia), no kā cēlies mūsdienu Permas nosaukums. Vēlāk tā nokļuva Novgorodas valsts pārvaldē. Pēc tam, kad 1478. gadā Maskavas lielkņaziste iekaroja Novgorodu, ņencu apdzīvotā teritorija nokļuva Krievijas caristes pakļautībā. Pēc Pētera I 1708. gada administratīvās reformas ņencu teritorija ietilpa Arhangelogorodas guberņā (Архангелогородская губерния), no 1780. gada Vologdas vietniecībā, no kuras 1784. gadā atdalīja Arhangeļskas vietniecību. 1796. gadā abas vietniecības pārdēvēja par guberņām.
1929. gada 15. jūlijā PSRS valdība KPFSR Ziemeļu novadā izveidoja Samojedu (vēlāk Ņencu) nacionālo apvidu (Самоедский округ). 1977. gadā to pārdēvēja par Ņencu autonomo apvidu.
Mutter (albums)

Kompozīcija un Ieraksts

No 1999. gada septembra līdz decembrim, grupa izīrēja ēku Weimar Heiligendammā — pie Baltijas Jūras, pirmapstrādei. Skaņu ieraksti notika 2000. gada maijā un jūnijā, Studio Miraval dienvidu Francijā.
Jau uz 2000. Gada Ziemassvētkiem, Rammstein lejupielādei nodeva Links 2 3 4. 2001. gada janvārī video tika izlaists video, februārī — singls Sonne.
Higiēna

Higiēna ir pasākumu kopums, kas nodrošina cilvēka organisma normālu funkcionēšanu un veselības saglabāšanu. Pasaules veselības organizācija ir definējusi, ka higiēna ir apstākļi un ieradumi, kas uztur veselību un preventīvu darbību kopums slimību izplatīšanās novēršanai. Šaurā nozīmē ar terminu higiēna saprot tīrību, tomēr tas ietver sevī daudz vairāk — veselīgu vidi veidojošas profilaktiskas darbības, dzīvesveidu un sadzīves apstākļus.
Higiēna ir arī medicīnas nozare, kas pētī ārējo dzīves apstākļu ietekmi uz cilvēka organismu un veselību, izstrādā pasākumus un normas veselības aizsardzībai pret nelabvēlīgu ārējo faktoru iedarbību. Medicīnas higiēna ietver sevī ar veselības aizsardzību saistītas prakses, piemēram, vides tīrību, instrumentu sterilizēšanu, roku higiēnu, ūdens attīrīšanu un medicīnisko atkritumu iznīcināšanu.
Saistībā ar sabiedrības veselību tiek lietoti apzīmējumi: ķermeņa higiēna, personīgā higiēna, miega higiēna, mentālā higiēna, zobu higiēna, nodarbinātības higiēna — saistībā ar sabiedrības veselību.
Pārtikas, farmācijas un citu produktu ražošanā higiēna ir nozīmīga daļa no kvalitātes nodrošināšanas procesa, pārbaudot produkta atbilstību drošai lietošanai mikrobioloģiskā līmenī un definējot higiēnas prasības ražošanas apritē iesaistītajam personālam. Eiropas Savienība ir definējusi stingras prasības pārtikas higiēnas jautājumos, kuru galvenais mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa patērētāju aizsardzību pārtikas nekaitīguma ziņā.
Dobeles pils

Dobeles pils bija Livonijas ordeņa Dobeles komturu mītne no 14. līdz 16. gadsimtam. Tās pilsdrupas atrodas Bērzes upes labajā krastā, 15 m augstajā Dobeles pilskalnā. 2018. gadā uzsāka Dobeles pilsdrupu rekonstrukciju.

Vēsture

Dobeles pils pirmoreiz dokumentos minēta 1254. gadā, kad šajā vietā pastāvēja nocietināta koka pils - zemgaļu Dobeles pilsnovada pārvaldes centrs. Livonijas krusta karu laikā Dobeles apkārtnē norisinājās sīvas kaujas ar vācu krustnešiem. Zemgaļi izrādīja milzīgu pretestību ienaidniekiem, kas tā arī nespēja pili ieņemt. Dobeles pils laika posmā no 1279. līdz 1289. gadam izturēja sešus Livonijas ordeņa aplenkumus. Kad viss apvidus bija nopostīts, zemgaļi paši savu pili 1289. gadā nodedzināja un neuzvarēti devās uz Lietuvas dižkunigaitijas teritoriju. 
No 1335. līdz 1347. gadam Livonijas ordenis nodedzinātās zemgaļu pils vietā uzcēla mūra pili, ap kuru ar laiku izveidojās amatnieku un tirgotāju apmetne. 1376.-1562. gadā pilī uzturējās ordeņa Dobeles komturi ar savu karadraudzi. Pēdējais Dobeles komturs Matīss no Rekes nonāca konfliktā ar Kurzemes hercogu Gothardu Ketleru, kas 1566. gadā pili ieņēma un piespieda komturu atteikties no tās. 
1579., 1613. un 1628. gadā Dobeles pilī noturēja Kurzemes landtāgus. 1620./1621. un 1625. gadā Dobeli ieņēma Zviedrijas karaļa Gustava II Ādolfa karaspēks. 
No 1643. līdz 1649. gadam pili apdzīvoja hercoga Frīdriha atraitne Elizabete Magdelāna ar audžudēlu princi Jēkabu (vēlāko hercogu Jēkabu). 1658. gadā hercoga Jēkaba gūsta laikā pili ieguva zviedri. Tai pašā gadā kurzemnieki kopā ar poļiem mēģināja pili atkarot, bet nenoturējās un tika no jauna padzīti. 
1660. gadā pēc Olivas miera līguma hercogs Jēkabs atguva pili un laikā tika uzcelta gara papildus ēka pie pils austrumu sienas, taču pils nocietinājumi netika atjaunoti. 1701. gadā pili atkal ieņēma zviedri un pilī 6 dienas uzturējās Zviedrijas karalis Kārlis XII. Kara laikā pilsēta un pils tika stipri izpostīta. 18.gs. pirmajā ceturksnī Dobelē un tās apkārtnē plosījās mēris, kas krietni samazināja iedzīvotāju skaitu. Pili apdzīvoja līdz 1736. gadam, kad tai iebruka jumts.
1870. gada 24. jūnijā pie Dobeles pilsdrupām notika Kurzemes latviešu dziesmu svētki — vieni no pirmajiem Latvijā, jo pirmie vispārējie dziesmu svētki notika 1873. gadā. 
1915. gadā pils pakājē karaspēka parādi pieņēma Vācijas ķeizars Vilhelms II.

Nostāsti

No pils vedušas divas apakšzemes ejas viena — uz kreiso krastu zem Bērzes upes gultnes, otra — uz Lielbērzi.