google/wiki40b huggingface dataset:
Visvaldis Lāms

Biogrāfija

Dzimis 1923. gada jūlijā. Vecāki bijuši ostas strādnieki. 1928. gadā māte ar piecgadīgo Visvaldi pārceļas uz Carnikavu, no 1930. gada līdz 1932. gadam mācās Carnikavas pirmās pakāpes skolā, par to Lāms raksta "Carnikavē es sakopoju zināmu daudzumu aizgājušo dienu drumstalu - tās liekas krāsainas un atšķautņaini griežas atziņu nervā". 1937. gadā pabeidza Rīgas 9. pamatskolu. Pēc tam uzsāka strādnieka gaitas. 1942. gadā iestājies Gaujienas vidusskolā. Līdz ar Latviešu leģiona izveidošanu mobilizēts (1943). 1946. gadā atgriezies no filtrācijas nometnes. Strādājis dažādus darbus, piemēram, bijis laborants, mūrnieks, krāsotājs, atslēdznieks. Pašmācības ceļā V. Lāms ieguvis plašas zināšanas, īpaši vēsturē, filozofijā un valodās.

Literārais darbs

1953. gadā top viņa pirmā publikācija. Tas ir stāsts «Ceļā», kuru publicē žurnālā «Zvaigzne». 1956. gadā uzņemts Rakstnieku savienībā. Par romānu «Kāvu blāzmā», kurā attēloti Otrā pasaules kara notikumi Latvijā, saņem ļoti smagu kritiku, kas viņam ilgāku laiku radīja problēmas ar publicēšanos. 1992. gadā miris, apglabāts Raiņa kapos. Prozā pievērsās skarbajai dzīves īstenībai, tautas liktenim laikmetu griežos, jaunatnes traģēdijai kara laikā. Patiesumu viņa veikumam sniedz paša pieredzētais. Arī pēckara dzīvi ir tēlojis reālistiski. Par to saņem kritiku no kolēģu puses un ilgāku laiku nevar publicēties. Līdz 1968. gadam izmanto pseidonīmu Visvaldis Eglons, bet vēlāk publicējies ar īsto vārdu.
Pasaules jaunatne debatē

Konkurss

2015./2016. mācību gadā konkursā piedalījās 2302 skolēni 157 skolās. Šajās skolās projekts tiek integrēts mācību stundās. Speciāli sagatavoti skolotāji māca skolēnus debatēt, kā arī organizē debates klasēs. Skolēni sacenšas vispirms savas skolas un skolu apvienību līmenī, tad labākie debatē savas valsts pusfinālā un finālā, un visbeidzot – Starptautiskajā finālā, kuram kvalificējas katras dalībvalsts konkursa pirmās un otrās vietas ieguvēji. Kopš IV Starptautiskā fināla Berlīnē 2010. gadā Vācijas konkursa Jugend debattiert uzvarētāji starptautiskajā konkursā darbojas kā dalībnieku mentori.

Debašu norise un vērtēšana

Par katru jautājumu debatē četri cilvēki; divi izsakās „par”, divi – „pret”. Debates notiek par aktuāliem, politiski strīdīgiem jautājumiem (piemēram, „Vai Turcija būtu jāuzņem Eiropas Savienībā?”). Debates ilgst 24 minūtes vācu valodā. Laiks tiek precīzi limitēts. Vispirms katram runātājam tiek dotas divas minūtes viedokļa izklāstam. Šajā laikā viņu nedrīkst pārtraukt. Pēc tam seko divpadsmit minūšu gara diskusija – „strīdus fāze”, kuras laikā katrs var brīvi izteikties. Noslēgumā katram dalībniekam tiek dota minūte laika, lai viņš, ņemot vērā debatēs izskanējušos argumentus, varētu teikt galavārdu. Speciāla „debašu vadītāja” nav. Skolu konkursos notiek debates par skolas dzīvi, nākamajās konkursa kārtās runātāji pievēršas tādiem tematiem kā politika, pamattiesības un cilvēktiesības, vēsture un Eiropa.
Debates vērtē žūrija trīs līdz piecu locekļu sastāvā. Vērtēšana notiek, piešķirot punktus. Dalībnieku sniegums tiek vērtēts pēc četriem kritērijiem: kompetence, spēja izteikties, spēja pārliecināt un spēja uzturēt sarunu. Debatētāju vācu valodas zināšanas vērtējumā netiek iekļautas.
Alfrēds Kalniņš (virsnieks)

Dzīvesgājums

Dzimis 1897. gadā Slampes pagastā. Pirmā pasaules kara laikā dienēja 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulkā, no 1918. gada Sarkanās armijas sastāvā piedalījās Krievijas pilsoņu karā.
Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā darbojās Ģenerālštāba akadēmijā Maskavā, no 1944. gada aprīļa komandēja 182. strēlnieku divīziju, no 7. jūlija 43. gvardes latviešu strēlnieku divīziju. 1944. gada 13. septembrī paaugstināts par ģenerālmajoru. Pēc kara A. Kalniņš no 1946. līdz 1951. gadam bija Latvijas PSR kara komisārs.
Miris 1967. gada 26. septembrī Rīgā.
Neredzamais (filma)

Sižets

Nikolass ir vidusskolnieks, ar sapni kļūt par rakstnieku. Pēc tēva nāves Nikolasam radušies sarežģījumi ar māti, tomēr, skolā viņš ir visu mīlulis. Pilnīgs pretstats - Annija, meitene, kura pārtiek no zagšanas. Ģimenē tēvs viņu ignorē, vienīgais, kurš pauž atbalstu Annijai ir mazais brālītis Viktors. Viss mainās, kad Annija tiek nosūdzēta policijai, un vaina tiek novelta uz Nikolasu. Dusmu uzplūdā jaunā meitene izdara šausmīgāko - līdz nemaņai sasit Nikolasu. Tomēr, vai viņa spēs sadzīvot ar izdarīto, jo kā izrādās cilvēks uz nāves robežas, nemaz nav miris, lai gan neviens to pat nenojauš. Nikolass visu redz un dzird, bet neko nevar mainīt! Redz nožēlu un pārmaiņas!
Stone Sour

Sākums

Teilora draugs, Šons Ekonomaki, pievienojās pēc neilga laika, ieņemot basģitārista vietu. Grupa spēlēja klubos un bāros ar dažādiem ģitāristiem, nereti ar jaunu ģitāristu katru uzstāšanās reizi. Pa to laiku grupa ierakstīja 2 demo kasetes, 1992. gadā un 1994. gadā. Neilgi pēc tam, 1995. gadā, Džims Rūts, kas tagad ir arī grupā Slipknot. Grupa bija izveidota un 1996. gadā viņi izdeva vēl vienu demo kaseti. Dziesmas viņi vēlāk izmantoja 2002. gadā savā pirmajā albumā Stone Sour. Grupas nosaukums radies no alkoholiska dzēriena, ko gatavo no viskija un apelsīnu sulas.
Indiāņu zemnīca

Indiāņu zemnīca ir kupolveida māja, kas pilnībā vai daļēji pārklāta ar zemi. Šāda veida zemnīcas bija plaši izplatītas Ziemeļamerikā no Lielo līdzenumu austrumiem līdz pirmskolumba kultūru maundiem tagadējos ASV austrumos.
Vēlāk šādās zemnīcās dzīvoja vietsēžu ciltis pauni, mandani, hīdatsi, arikari, kanzi, ponki, omahi un austrumu siu jeb lakoti.
Zemnīcas bija līdz 15 m platas. Katrā namā dzīvoja 20 — 30 cilvēku. Jumtu veidoja no koka spārēm, kuras noklāja ar kārkliem, zāli un velēnām. Jumta centrā bija ar klūgu rāmi pārsegts caurums, caur kuru plūda gaisma. Zemnīca tika uzskatīta par svētu, tāpēc tās būvēšanas laikā noturēja daudzas ceremonijas. Ap centrālo zemnīcas pavardu notika visa sabiedriskā dzīve un namsaimniecība. Nama dziļumā pie ieejas atradās svētnīca. Ieeja bija 3 līdz 3,5 m gara apjumta eja ar iekšējām durvīm no ādām.
Andrejs Končalovskis

Biogrāfija

Andrejs Končalovskis dzimis 1937. gada 20. augustā Maskavā. Viņa tēvs bija pazīstams padomju rakstnieks Sergejs Mihalkovs, māte Natālija Končalovska bija tulkotāja un dzejniece. Andreja jaunākais brālis ir Ņikita Mihalkovs. Andrejs mācījies klavierspēli mūzikas skolā. 1957. gadā iestājies Maskavas Valsts konservatorijā, mācījies tur līdz 1959. gadam, tomēr to nav pabeidzis. Iestājies Vissavienības Valsts kinematogrāfijas institūtā (ВГИК), 1964. gadā pabeidzis režisora fakultāti pie Mihaila Romma.
Lai arī dzimis ar vārdu Andrejs, savas radošās darbības sākumā Končalovskis sāka izmantot vārdu "Androns". Viņš arī pieņēma dubultuzvārdu Mihalkovs-Končalovskis. Vēlāk, 1990. gadu vidū viņš sāka atkal dažkārt saukties par Andreju Končalovski, bet no 2009. gada šādu vārdu sāka izmantot pastāvīgi, tas parādās arī viņa oficiālajā mājaslapā.
Andreja Končalovska pirmā filma bija "Pirmais skolotājs" (Первый учитель, 1965) pēc Čingiza Aitmatova stāsta motīviem. 1969. gadā pirmoreiz pievērsās krievu klasikai, uzņemot filmu "Muižnieku ligzda" pēc I. Turgeņeva tāda paša nosaukuma stāsta. Viņa nākamā filma bija A. Čehova stāsta "Tēvocis Vaņa" ekranizējums (1970). Šī bija pirmā Končalovska filma, kas tika augstu novērtēta ārpus PSRS robežām. Arī nākamās filmas — "Romance par mīlētājiem" (1974), "Sibiriāde" (1979) tika augstu vērtētas un saņēma starptautisko kinofestivālu balvas.
Kopā ar Andreju Tarkovski Končalovskis sarakstījis scenāriju Tarkovska 1966. gadā uzņemtajai filmai "Andrejs Rubļovs". A. Končalovska sadarbība ar Tarkovski bija iesākusies jau agrāk — kopā rakstot scenāriju Tarkovska īsfilmai "Veltnis un vijole" (Каток и скрипка, 1960), kā arī 1962. gadā uzņemtajā Tarkovska filmā "Ivana bērnība" Končalovskis tēloja kareivi.
1980. gadā Končalovskis pārcēlās uz ASV un sāka strādāt Holivudā. Starp tā laika pazīstamākajiem darbiem ir viņa filmas "Marijas mīļākie" (Maria's Lovers, 1984) ar Nastasju Kinsku galvenajā lomā, "Bēgošais vilciens" (Runaway Train, 1985) pēc Akira Kurosavas stāsta un asa sižeta filma "Tango un Kešs" (Tango & Cash, 1989) ar Silvestru Stalloni un Kurtu Raselu galvenajās lomās. Končalovskis uzņēmis arī Itālijas, ASV un PSRS kopražojuma filmu Ближний круг (The Inner Circle, 1991). 1990. gadu sākumā Končalovskis atgriežas Krievijā, uzņem dažas filmas, bet 1997. gadā viņš atkal strādā ASV pie TV miniseriāla The Odyssey, kas gūst plašu ievērību. Seriāls uzņemts pēc Homēra eposa motīviem, galveno lomu tēlo Armands Asante.
Pēc tam Končalovskis uzņēmis tādas filmas kā "Muļķu nams" (Дом дураков, 2002), The Lion In Winter (TV filma, 2003), Глянец (2007), "Riekstkodis 3D" (2010), Белые ночи почтальона Алексея Тряпицына (2014), Battle for Ukraine (Битва за Украину, dokumentālā filma, 2014), "Paradīze" (Рай, 2016).
Golveja

Vēsture

Golvejas cietoksni 1124. gadā dibināja Konahtas karalis Tardelbahs Mak Ruaidri Va Konhobairs (Tairrdelbach mac Ruaidri Ua Conchobair/Turlough O'Connor) un tā kļuva par Konahtas karaļu jūras bāzi. 1232. gadā to ieņema normāņu karotājs Ričards Mors de Burgs (Richard Mor de Burgh).
1484. gadā apmetne ieguva pilsētas tiesības. Pilsētas iedzīvotāji bija normāņu izcelsmes, bet vara pilsētā bija četrpadsmit valdošo tirgotāju ģimeņu rokās. Apkārtējiem īru iedzīvotājiem bez atļaujas bija aizliegts uzturēties pilsētā. Viduslaikos Golveja bija galvenā Īrijas osta tirdzniecībai ar Spāniju un Franciju.
1641. gada īru sacelšanās laikā Golvejas pilsēta nostājās katoļu nemiernieku pusē, tāpēc 1652. gadā to pēc deviņu mēnešu aplenkuma ieņēma Olivera Kromvela karaspēks. Viljamītu kara (Williamite war in Ireland) laikā Golveja nostājās jakobītu pusē, un pēc netālu zaudētās Augrimas kaujas 1691. gada 12. jūlijā bez cīņas padevās uzvarētājiem. Līdz ar šiem zaudējumiem Golveja panīka līdz pat XVIII gadsimta beigām.
Īrijas Neatkarības un Pilsoņu kara laikā Golvejā lielas cīņas nenotika. 1974. gadā ugunsgrākā nodega daļa no pilsētas centra.
Rīgas bērnu dzelzceļš

Rīgas bērnu dzelzceļš Mežaparkā tika atklāts 1956. gadā, slēgts 1997. gadā. Šaursliežu dzelzceļš sākās pie Meža prospekta un beidzās mežā netālu no Jaunmīlgrāvja rajona. Tam bija divas galastacijas: Komjauniešu stacija pie Meža prospekta un Skolas stacija, kā arī Pionieru pietura līnijas vidū. Pionieru stacijas ēka nodega 1960. gadā, bet vilcieni vēl ilgi pieturēja pie tās perona. Līnijai bija divi atzari: viens uz lokomotīvju apkopes un remonta vietu, otrs savienojās ar platsliežu pievedceļu no Sarkandaugavas stacijas. 1981. gadā līnija nosaukta Latviešu sarkano strēlnieku vārdā. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Komjauniešu stacija tika pārdēvēta par Jauniešu staciju, bet Skolas stacija — par Alejas staciju. Pēc līnijas slēgšanas tās ritošo sastāvu nodeva Dzelzceļa muzejam un Gulbenes—Alūksnes bānītim. Divi vagoni tika atstāti ar domu ierīkot tajos kafejnīcu, bet tika izdemolēti un nodoti metāllūžņos. Arī staciju ēkas tika izdemolētas un vēlāk nodedzinātas. Jauniešu stacijas ēkas krāsmatas stāvēja vēl 2009. gadā, kamēr 2010. gadā zem sniega smaguma sabruka pavisam. 2014. gada rudenī Jauniešu stacijas gruveši pilnībā novākti.
Dreiliņu iela (Rīga)

Sabiedriskais transports

Dreiliņu ielas posmā no Āgenskalna ielas līdz Kalnciema ielai kursē 56. maršruta autobusi.
Hromosfēra

Hromosfēra (no sengr. χρομα — krāsa; σφαίρα — sfēra) ir relatīvi plāns slānis (10 000 km) virs fotosfēras. Hromosfēra ir visai viegli novērojama pilna Saules aptumsuma laikā kā sārta josla ap aptumšoto Saules disku. Hromosfērā notiek t.s. Saules uzliesmojumi — pēkšņi, visai īslaicīgi procesi, kuru laikā pastiprināti intensīvi tiek izstarots rentgenstarojums, ultravioletais starojums, radiostarojums un dažreiz pat redzamā gaisma. Hromosfērā atrodas arī protuberanču pamatnes.

Saules hromosfēra

Šīs Saules atmosfēras daļas nosaukums ir saistīts ar tās sarkanīgo krāsu, jo tās redzamajā spektra daļā dominē sarkanā H-alfa ūdeņraža izstarotā līnija. Hromosfēras augšējai robežai nav izteikti gludas virsmas, no tās pastāvīgi nāk ārā karsti izvirdumi, ko sauc par spīkulām (tādēļ 19. gadsimta beigās itāļu astronoms Anželo Sekki, novērojot hromosfēru teleskopā, salīdzināja to ar degošu prēriju).

Zvaigžņu hromosfēra

Hromosfēra ir ne tikai Saulei, bet arī citām zvaigznēm. Taču to novērošana ir saistīta ar daudz lielākām grūtībām, nekā Saules hromosfēras novērošana.
338. mikroautobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Pļavnieki — Imanta kursē pa šādām ielām: A. Saharova ielu, A. Deglava ielu,  Tallinas ielu,  A.Čaka ielu, Marijas ielu,13. janvāra ielu, 11. novembra krastmalu, Akmens tiltu, Uzvaras bulvāri, Bāriņu ielu, Nometņu ielu, Lapu ielu, Melnsila ielu, Vīlipa ielu, Dzirciema ielu, Slokas ielu un Kurzemes prospektu.
Imanta — Pļavnieki kursē pa šādām ielām: Kurzemes prospektu, Slokas ielu, Dzirciema ielu, Vīlipa ielu, Melnsila ielu, Lapu ielu, Nometņu ielu, Bāriņu ielu, Uzvaras bulvāri, Akmens tiltu, 11. novembra krastmalu, 13. janvāra ielu,  Satekles ielu, E. Birznieka-Upīša ielu,  Lāčplēša ielu, Avotu ielu, A. Deglava ielu, A. Saharova ielu, Lubānas ielu un A. Saharova ielu.
Latvijas Universitātes Ķīmiskās fizikas institūts

Vēsture

Dibināts 1988. gadā, līdz 1997. gadam direktors bija Aleksandrs Šļugers.
2014. gadā tas kļuva par konsorcija EUROFusion dalībnieku, 2015. gadā no ĶFI atdalījās Salaspils kodolreaktora grupa.
Jokelas skolas apšaude

Norise

Aptuveni 11:44 pēc vietējā laika tika izšauts pirmais šāviens. Tūlīt pat skolas direktore Helena Kalmi pavēlēja visiem skolēniem un skolotājiem ieslēgties klasēs. Pēc tam direktore mēģināja piespiest šāvēju padoties. Vēlāk redzot kā skolas medmāsa palīdz ievainotajiem, Auvinens nošāva arī viņu. Tad slepkava turpināja staigāt pa skolas ēku, raustīdams durvju rokturus un šaujot caur durvīm. Viņš arī izkliedza aicinājumus skolēniem uz revolūciju un aicināja viņus iznīcināt skolas īpašumu. Auvinens tēmēja arī uz dažiem cilvēkiem, kurus viņš nenogalināja.
Policijas patruļa ieradās ap pulksten 11:55, kam vēlāk sekoja ap simts policistu, arī Karhuryhmä speciālo uzdevumu vienība un vairāki atvaļinātie policisti, kas aplenca skolas ēku. Kad policija mēģināja uzsākt sarunas, šāvējs pulksten 12:04 atklāja uguni arī uz policistiem, tomēr nevienu neievainojot.
Konfrontācija beidzās pēc aptuveni 40 minūtēm, kad Auvinens mēģināja izdarīt pašnāvību, tomēr neveiksmīgi un tika atrasts skolas tualetē vēl dzīvs, bet bez samaņas 13:53.
Auvinens tika aizvests uz Helsinku universitātes centrālo slimnīcu Tolo pilsētā, bet mira tajā pašā vakarā 22:15.

Slepkavības ierocis

Peka Ēriks Auvinens ieroča turēšanas atļauju ieguva trīs nedēļas pirms slaktiņa. Viņš bija arī Helsinku šaušanas kluba biedrs.
Par ieroci Auvinens izmantoja SIG Mosquito 22. kalibru. Ierocis bija iegūts legāli un reģistrēts uz Peka Ērika Auvinena vārda 19. oktobrī. Pats Auvinens gan vēlējās iegādāties jaudīgāku ieroci - 9 mm Beretta - tomēr policija šim ierocim atļauju neizsniedza, tādēļ tika izmantots iepriekš minētais 22. kalibra ierocis.

Gatavošanās noziegumam

Pēc ieroča turēšanas atļaujas saņemšanas Auvinens trenējās šaušanā. Šaušanas klubā viņš veica 1 stundas treniņsesiju, kā arī trenējās patstāvīgi.
Par saviem nodomiem Auvinens informēja, ievietojot vairākus video interneta portālā YouTube ar segvārdu Sturmgeist89, kuros viņš bija redzams turot rokā ieroci. Citā video bija redzams kā viņš trenējas šaujot pa ābolu. Vienā no saviem video viņš pat bija atklājis datumu, kurā bija ieplānojis slaktiņu, publicējot video Jokela High School Massacre 11/7/2007, kurā kā fona mūzika skanēja KMFDM dziesma "Stray Bullet".
Auvinens bija ietekmējies no līdzīga notikuma ASV - Kolumbainas vidusskolas slaktiņa.
Mr. Robot

Sižets

Seriāls ir par Eliotu Aldersonu (Rami Maleks), jaunu vīrieti Ņujorkā, kurš strādā datordrošības uzņēmumā Allsafe par drošības speciālistu. Cīnoties ar sociālo fobiju un klīnisku depresiju, Eliota domas spēcīgi ietekmē paranoja un dažādi maldi. Viņš veido attiecības ar cilvēkiem, ievācot informāciju par tiem, uzlaužot viņu e-pastus un sociālo mediju kontus. Viņu piesaista noslēpumains anarhists ar segvārdu "Mr. Robot" (Kristians Sleiters) un Eliots pievienojas viņa hakeru komandai fsociety. Viena no viņu misijām ir atcelt visus parādus, vēršoties pret vienu no pasaules lielākajām korporācijām E Corp (ko Eliots sauc par "Evil Corp"). Šis uzņēmums ir arī Allsafe lielākais klients.
Raisa Deņisova

Dzīvesgājums

Dzimusi 1930. gada 30. augustā. Beigusi Kārsavas vidusskolu un Maskavas Universitāti. No 1957. līdz 1959. gadam Latvijas ZA Vēstures institūta zinātniskā līdzstrādniece. («Антропологический состав восточных литовцев и восточных латышей». — disertācija, Maskava 1958.) No 1959. gada līdz 1962. gadam PSRS ZA Etnogrāfijas institūta darbiniece. Vēlāk atgriezusies Latvijas ZA Vēstures institūtā. («Антропология древних и современных балтов». — disertācija, Maskava 1973.) Pēc 1973. gada Latvijas ZA Vēstures institūta antropologu grupas vadītāja. Aizstāvējusi vēstures doktora disertāciju. Darba gaitas beigusi kā Latvijas Vēstures institūta Antropoloģisko pētījumu laboratorijas vadītāja. Pētījusi baltu un somu tautu etnoģenēzi, kā arī Ziemeļeiropas senāko iedzīvotāju ģenēzi. Devusi lielu ieguldījumu „baltu gēna” pētīšanā.
Envisat

Lidojuma gaita

Envisat tika palaists 2002. gada 1. martā 01:07 UTC ar nesējraķeti Ariane 5G no starta laukuma ELA-3 Gviānas kosmiskajā centrā Kurū, Franču Gviānā.
Sākotnēji bija paredzēts, ka pavadonis darbosies līdz 2007. gadam, bet pēc tam misija tika pagarināta. 2010. gadā tika pazemināta orbīta, lai pamazinātu degvielas patēriņu. Bija plānots darbs vēl vismaz līdz 2013. gadam, kad tiktu palaists pirmais no Sentinel pavadoņiem.
Sakari ar Envisat tika zaudēti 2012. gada 8. aprīlī. ESA formāli par Envisat misijas beigām paziņoja 9. maijā.
Sja dinastija

Sja dinastija ir mītiska valsts un dinastija, kuru tradicionālajā Ķīnas vēsturē uzskata par pirmo Ķīnas dinastiju, kas pēc dažādiem aprēķiniem pastāvējusi 2070.-1600.g.p.m.ē. Pēc citiem aprēķiniem, tā pastāvējusi no 2205.-1766.g.p.m.ē. Dinastijā esot bijuši 17 valdnieki. Troņa mantošanā iedibināts dinastijas princips, to mantojot valdnieka dēlam vai brālim.
Atbilstoši leģendām, Sja dinastiju aizsācis Ju Lielais, kuru ķīnieši izvirzījuši par valdnieku pēc tam, kad viņš paglābis tos no plūdiem. Viņš ir pirmais kurš ieņēma troni pēc pēdējā Trīs valdnieku un Piecu imperatoru perioda valdnieka. Sja dinastija esot kritusi pēc tam, kad iedzīvotāji sacēlās pret nežēlīgo valdnieku un varu pārņēma jaunā Šanu dinastija.
No šī laika nav saglabājusies neviena rakstīta liecība, tāpēc hroniku leģendām pierādījumus var atrast tikai arheologi. Pēdējos piecdesmit gadus Ķīnas arheologi un vēsturnieki domā, ka Sja dinastijas pastāvēšanu var saistīt ar bronzas laikmeta Erlitou kultūru, kura pastāvējusi 2100. — 1800. g. p.m.ē. tajā pašā apvidū, kas vēsturiski uzskatīts par Sja pastāvēšanas apvidu Henaņas provincē.
Lai arī tradicionālās Ķīnas hronikas ataino Ķīnas senvēsturi kā skaidri definētu valdnieku un dinastiju varas secību, skaidrs, ka Sja valsts bija tikai viena no šajā laikā pastāvošajām daudzajām valstiņām. Pastāv versija, ka Sja, Šanu un Džou dinastijas valstis pastāvēja vienlaikus, Šaniem iekarojot Sja valsti un pēc tam Džou dinastijai iekarojot Šanus.
Profesionālā šaha asociācija

Profesionālā šaha asociācija (PŠA) (angļu: Professional Chess Association (PCA)) bija starptautiskajai šaha federācijai FIDE alternatīva starptautiska organizācija, kas pastāvēja no 1993. līdz 1996. gadam.

Izveidošana

1993. gadā Naidžels Šorts uzvarēja pretendentu mačos un izcīnīja tiesības spēlēt maču par Pasaules čempiona nosaukuma ar toreizējo Pasaules šaha čempionu Gariju Kasparovu. Saskaņā ar FIDE noteikumiem nākamā mača vietu vajadzēja izraudzīties trīspusējās sarunās starp FIDE, Kasparovu un Šortu. Tomēr toreizējais FIDE prezidents Florensio Kampomaness vienpusējā kārtā pieņēma lēmumu, ka mačam jānotiek Anglijas pilsētā Mančestrā, jo tā nodrošināja lielāko balvu fondu. Atbildot uz šo FIDE lēmumu, Kasparovs un Šorts vienojās, ka mačs notiks ārpus FIDE jurisdikcijas un nodibināja jaunu starptautisku šaha organizāciju - Profesionālā šaha asociācija (PŠA). Kasparova un Šorta mačs notika Londonā 1993. gada oktobrī un beidzās ar Kasparova pārliecinošu uzvaru 12½:7½.
Atbildot uz šādu rīcību, FIDE atņēma Kasparovam Pasaules šaha čempiona titulu un sarīkoja savu maču par Pasaules čempiona titulu starp Anatoliju Karpovu un Janu Timmanu, kurš noslēdzās ar Karpova pārliecinošu uzvaru ar 12½:8½. Tā pirmo reizi šaha vēsturē izveidojās divi vienlaicīgi Pasaules čempioni šahā.

1995. gada cikls

No 1993. līdz 1995. gadam Profesionālā šaha asociācija sekmīgi aizvadīja savu Pasaules čempiona nosaukuma izcīņas ciklu. Tā sarīkoja savu starpzonu turnīru Groningenā un pretendentu mačus, kuros uzvaru izcīnīja Indijas lielmeistars Višvanatans Anands. 1995. gadā Ņujorkā notika Kasparova - Ananda mačs par Pasaules čempiona nosaukumu PŠA versijā, kurā Kasparovs pārliecinoši uzvarēja ar 10½:7½.

Darbības beigas

Taču jau 1996. gadā Profesionālā šaha asociācija zaudēja savu galveno sponsoru kompāniju Intel sakarā ar Kasparova lēmumu spēlēt maču pret viņu konkurentu IBM radīto superdatoru «Deep Blue». Kasparovs nevarēja atrast jaunu sponsoru un tādēļ izjuka paredzētais Profesionālā šaha asociācijas Pasaules čempiona nosaukuma izcīņas cikls. 2000. gadā Kasparovs aizvadīja maču par Pasaules čempiona nosaukumu ar paša izvēlētu pretendentu Vladimiru Kramņiku, kuram zaudēja ar 6½:8½.
Vēlāk Kramņiks savu čempiona titulu nosauca par «Pasaules čempions klasiskajā šahā», lai saglabātu tradīciju, ka par Pasaules čempionu šahā tiek uzskatīts tikai tāds šahists, kas ir uzvarējis iepriekšējo Pasaules čempionu. Divi Pasaules čempionu tituli šahā pastāvēja līdz 2006. gadam, kad notika Kramņika un Topalova mačs, kas apvienoja abus titulus. Mačā uzvarēja Kramņiks ar 8½:7½ un kļuva par FIDE Pasaules čempionu šahā, izbeidzot divvaldību šaha pasaulē.
Pāvilostas ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs ir horizontāli sadalīts divās daļās. Augšējā daļā uz sarkana fona ir attēlotas trīs zelta lilijas no Lilienfeldu dzimtas ģerboņa, dzimta ir saistīta ar Pāvilostas vēsturi. Ģerboņa apakšējā daļā uz sudraba fona attēlota sarkana izliekta kāpu priede uz sarkanas laukakmeņu pamatnes, priedes un laukakmeņi ir Pāvilostas vēsturiskie simboli. Priedes auga jūras krastos, savukārt laukakmeņus no Pāvilostas pa jūru veda uz citām pilsētām, kur tos izmantoja ēku būvniecībā.
Feodosija

Vēsture

Feodosija ir viena no senākajām zināmajām pilsētām Ukrainā. Pilsētu 6. gs. p.m.ē. dibināja sengrieķu kolonisti no Milētas un tās senais nosaukums bija Teodosija (grieķu: Θεοδοσία). Mūsu ēras 4. gadsimtā to nopostīja huņņi. Līdz pat 13. gadsimtam Feodosija bija neliels ciematiņš, kurš kādu laiku bija hazāru, bet kādu laiku Bizantijas ietekmē. Līdz ar pārējo Krimu tā nokļuva kumānu varā, bet 1230. gados ieņēma mongoļi. 13. gadsimta beigās Feodosiju no Zelta ordas iegādājās Dženovas tirgotāji, nosaucot par Kafu (Caffa vai Kaffa). Tā kļuva par vienu no lielākajām ostas pilsētām Melnajā jūrā un par svarīgu vergu tirdzniecības centru. Tiek uzskatīts, ka no Kafas 1347. gadā ar dženoviešu tirgotājiem Eiropā ieviesās Melnā nāve.
1475. gadā to iekaroja Osmaņu impērijas karavadonis Džediks Ahmeds-pašā. Ar Kefes (Kefe) nosaukumu tā bija viena no svarīgākajām ostām Melnajā jūrā. 1783. gadā cietoksni un ostu pakļāva Krievijas impērija un 1802. gadā tā tika pārsaukta faktiski vecajā grieķu vārdā par Feodosiju (Феодосия). 2.pasaules kara laikā Feodosijā notika sīvas kaujas un tā tika stipri nopostīta. 1954. gadā līdz ar pārējo Krimu Feodosija tika no KPFSR iekļauta Ukrainas PSR sastāvā. 2006. gadā pilsētā notika masu protesti pret ASV karavīru ierašanos.