google/wiki40b huggingface dataset:
Ģenealoģija

Ģenealoģija (grieķu: γενεαλογία, genealogia — 'raduraksti') ir vēstures palīgdisciplīna, kas pēta radurakstus, dzimtu, ģimeņu un atsevišķu personu izcelšanos, radniecības saites. Ir cieši saistīta ar heraldiku, diplomātiju un citām vēstures palīgdisciplīnām. Ģenealoģija atrod biogrāfisku informāciju, palīdz noskaidrot īpašuma, sociālās un politiskās attiecības. Bioloģijā par ģenealoģiju dēvē datus par pētījamā indivīda vai indivīdu grupas izcelsmi.

Vēsture

Valdnieku, ievērojamu personu un mītisko varoņu radu rakstus veidoja jau senie ēģiptieši, ebreji, grieķi un romieši, taču tiem bija drīzāk reliģiska jēga. Kā klasiski senās ģenealoģijas piemēri var kalpot Hēsioda poēma Teogonija un jūdu/kristiešu svētie raksti "Bībele", kur īpaša vērtība tiek pievērsta personāžu izcelsmei un radu rakstiem. Īpašu nozīmi ģenealoģija ieguva viduslaiku Eiropā un Japānā, kad visas sabiedriskās attiecības bija saistītas ar izcelsmi, radu rakstiem, klana piederību, mantošanas tiesībām utt.
Sākumā ģenealoģija bija visai lietišķa nozare ar utilitāriem mērķiem — tika veidoti radu raksti kā ģenealoģiskie koki vai tabulas. Tādējādi uzkrājās visai ievērojams ģenealoģisko materiālu klāsts, kura izvērtēšanai gan nepieciešama visai kritiska attieksme (visai apšaubāmi avoti, bieži sastopamie ciltskoku viltošanas gadījumi).
Teorētiska interese par ģenealoģiju un tās pārveidošanās par vēstures palīgdisciplīnu sākās aptuveni 17.—18. gs. — A.Dušēns (Duchene), P.Anselms (Anselme), Ozjē (Hozier) u.c. Francijā, Dž. Dagteils (Dugdale) Anglijā, H.Riteršauzens (Ritterschausen), K.M.Špēners (Spener), J.V.Imhofs (Imhof), I.Gaterers (Gatterer) un I.Hibners (Hubner) Vācijā u.c.
18. gadsimta beigās vairākās Eiropas valstīs ģenealoģiju apstiprina kā mācību priekšmetu mācību iestādēs. Tiek izdoti aristokrātu dzimtu ciltskoku krājumi un ģenealoģijas rokasgrāmatas (viena no visaptverošākajām kopš 1763.g. ir t.s. "Gotu alamanahs" — Gothaischer kalender, Alamanach de Gotha, kas iznāca līdz 1943. gadam piecos laidienos; tā turpinājums Vācijā no 1951. gada — Genealogisches Handbuch des Adels). Vēlāk, 19. gadsimtā, parādījās arī turīgo tirgotāju un rūpnieku ciltskoki (piemēram, Vācijā — 
Genealogisches Handbuch burgerlicher Familien, 1889.—1911.).
Drotningholmas pils

Drotningholmas pils (zviedru: Drottningholms slott) ir Zviedrijas karaliskās ģimenes privātā rezidence. Tā atrodas uz Lovön salas, desmit kilometru no Stokholmas centra. Tās pirmā celtne celta 16. gadsimta beigās, bet 17. gadsimta vidū pārbūvēta franču baroka stilā. 1744. gadā pili kā dāvanu saņēma no Prūsijas jaunieprecējusies kroņprincese Lovisa Ulrika.
Pie pils atradās teātris, kas nodega 1762. gadā, kad Lovisa Ulrika bija karaliene. Viņa deva rīkojumu, ka vecajā vietā ceļams jauns teātris. To atklāja 1766. gadā. Mūsdienās tas ir pasaulē vienīgais 18. gadsimta teātris, kurš joprojām darbojas, un kura ēka, skatuve, tās iekārta, dekorācijas un skatītāju telpas saglabātas oriģinālveidā.
Raganošana

Raganošana jeb buršana ir prakse, kurai piedēvē maģiskas spējas un kuru veic indivīds vai sociāla grupa, izmantojot ezotēriskas vai okultas zināšanas. Raganošanas koncepts pasaules vēsturē ir pastāvējis daudzu atšķirīgu pasaules tautu kultūrās, tomēr katrā no tām tam piedēvē savādākas iezīmes.
Raganošana nereti ir sasaistīta ar reliģiju, pareģošanu un medicīnu. Tai lielākā nozīme ir kultūrās un grupās, kur dominē maģiski pasaules uzskati. Mūsdienās raganošanu pēta antropologi, sociologi un folkloristi.
Neiroglija

Neiroglija jeb vienkārši glija ir nervu audu struktūrelements, kas aptver neironus un nespēj dot nervu impulsus. Neiroglija piešķir smadzenēm formu un blīvumu, tai ir saistaudu nozīme. Tā izpilda dažas funkcijas, kuras veicina neironu normālu darbību. Neiroglijā izšķir makrogliju, mikrogliju un oligodendrogliju
Makroglijā ietilpst astroglija, oligodendroglija un ependīma. Astroglija sastāv no zvaigžņveidīgām šūnām - astrocītiem, kuri izpilda trofisko un balsta funkcijas. To izaugumi veido tīklu, kuru mezglos atrodas neironi.
Dažās nervu sistēmas daļās neiroglijas šūnu ir gandrīz 10 reizes vairāk, nekā neironu.
Ada Neretniece

Biogrāfija

Ada Neretniece, īstajā vārdā Armīda Neretniece, dzimusi 1924. gada 2. jūnijā Ļeņingradā. Adas tēvs bija kara komisārs, bijušais latviešu strēlnieks. Strādāja dažādos administratīvajos amatos, represēts 1937. gadā. Māte bija grāmatvede.
Lielā Tēvijas kara laikā Ada Neretniece strādāja Kirovas pilsētas kara hospitālī. 1942. gadā beigusi Ļeņingradas 24.vidusskolu. 1949. gadā beidza Vissavienības valsts kinematogrāfijas institūta režisoru fakultāti.
Kopš 1949. gada strādāja Rīgas Kinostudijā, līdz 1954. gadam darbojās kā kinožurnālu un dokumentālo filmu režisore, bet vēlāk sāka veidot arī spēlfilmas. Adas Neretnieces pirmā spēlfilma "Rita", kas uzņemta 1957. gadā pēc Fjodora Knores scenārija, tika apbalvota Vissavienības kinofestivālā Kijevā 1959. gadā.
Spēlējusi nelielas lomas dažās no savām filmām. Ieguvusi dažādas godalgas un apbalvojumus ("Lielais Kristaps" (1988)), kā arī citus apbalvojumus.
Apbedīta Rīgas Meža kapos.
ENIAC

ENIAC (angļu: Electronic Numerical Integrator And Computer — "Elektroniskais ciparu integrators un dators") bija pirmais elektroniskais vispārējas nozīmes dators. To varēja pārprogrammēt dažādu veidu uzdevumiem. Izgatavots Pensilvānijas Universitātē ASV Armijas vajadzībām 1945. gadā un darbojās līdz 1955. gadam.

Vēsture

Šī datora arhitektūru 1943. gadā izstrādāja Pensilvānijas Universitātes Mūra elektroinženierijas skolas zinātnieki Džons Ekerts un Džons Moklijs pēc Armijas Ballistisko pētījumu laboratorijas pasūtījuma. Tas bija paredzēts artilērijas šaušanas tabulu sastādīšanai. Ja vienu lādiņa lidojuma trajektoriju ar aritmometru varēja aprēķināt 16 dienās, tad piedāvātā elektroniskā iekārta to varētu izdarīt 5 minūtēs. 1943. gada 9. aprīlī projekts tika prezentēts Ballistisko pētījumu laboratorijai. Tā apstiprināja perspektīvo projektu, un armija piešķīra naudu. Līgums par projekta ar kodēto nosaukumu Project PX realizēšānu noslēgts 5. jūnijā.
1944. gada februārī bija gatavi rasējumi un dokumentācija, un inženieri varēja sākt izgatavot aparatūru. Dators pilnībā tika pabeigts 1945. gada rudenī. Tā kā Otrais pasaules karš bija beidzies un šaušanas tabulu nebija vairs tik aktuāli, tad armija nolēma to izmantot citiem mērķiem.
Sākotnēji ENIAC bija īpaši slepens projekts. Par to publiski paziņoja 1946. gada 14. februārī, bet nākamajā dienā parādīja preses pārstāvjiem. 2011. gadā, atzīmējot ENIAC atklāšanu, Filadelfija 15. februāri pasludinājusi par ENIAC dienu.
1946. gada 9. novembrī datoru demontēja un pārveda no Pensilvānijas Universitātes uz Ballistisko pētījumu laboratoriju Aberdīnu. Pēc uzlabošanas un atmiņas palielināšanas tas atsāka darbu 1947. gada 29. jūlijā un darbojās līdz 1955. gada 2. oktobram. Ar ENIAC veica kodoltermisko ieroču izstrādes aprēķinus, laikapstākļu prognozēšanai PSRS, lai noteiktu kodolnokrišņu krišanas virzienu kodolkara gadījumā. Ar to turpināja veikt arī artilērijas šaušanas tabulu aprēķinus, tai skaitā ar kodollādiņiem.
Datora izstrādē 1944. gada septembrī, kā zinātniskais konsultants, iesaistījās Džons fon Neimans. Pēc ENIAC nepilnību analīzes viņš ierosināja uzbūvēt pilnīgāku datoru EDVAC.
Pasaules U-19 čempionāts basketbolā sievietēm

Pasaules čempionāts basketbolā sieviešu U-19 izlasēm ir basketbola turnīrs Pasaules sieviešu basketbola izlasēm, kuru sastāvā ir 19 gadus vecas un jaunākas basketbolistes. Čempionāts notiek kopš 1985. gada un tiek organizēts ik pēc diviem gadiem, lai arī sākotnēji tas notika reizi četros gados.
Rēmeri

Rēmeri (vācu: Römer, poļu: Rejmer, Romer, Romerowie) ir vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Livonijā 16. gadsimtā un izplatījusies Kurzemes un Zemgales hercogistē, Inflantijas vaivadijā, Lietuvas dižkunigaitijā un Krievijas impērijā.

Vēsture

Dzimta cēlusies no Cvikavas sudraba raktuvju īpašniekiem Mārtiņa un Nikolaja Rēmeriem Saksijā, kas 1470. gadā tika uzņemti dižciltīgo kārtā un ieguva dzimtas ģerboni. Par dzimtas Baltijas atzara aizsācēju uzskata Rīgas tirgotāju Simonu Rēmeru (Symon Romer), kas 1561. gadā pieminēts Livonijas kara laikā.   
1670. gadā dzimtas Saksijas atzars atzina radniecību ar Lietuvas dižkunigaitijas kambarkungu pulkvedi Matīsu Rēmeru (Matthias Römer, miris 1690), Kurzemes un Zemgales hercogistes muižnieku majoru Kristapu Rēmeru, Sēlpils draudzes novada Alstiķu muižas (Halswigshof) īpašnieku, kā arī ar kapteini Heinrihu Rēmeru, Mercendorfas muižas īpašnieku. 
1841. gadā Rēmeru dzimtu imatrikulēja Kurzemes bruņniecībā. Uzņemta arī Viļņas guberņas un Pēterburgas guberņas dižciltīgo dzimtu grāmatās.
Limbiskā sistēma

Limbiskā sistēma ir sarežģīta smadzeņu struktūra, kas atrodas abās pusēs talāmam, tieši zem galvas smadzeņu puslodēm. Tā netiek izšķirta kā atsevišķs orgāns, bet gan kā gala smadzeņu (telencephalon), starpsmadzeņu (diencephalon), vidussmadzeņu (mesencephalon) audu sakopojums. Pie tās pieder ožas daivas, hipokamps, amigdala, priekšējie talāma kodoli, velve, mamilārie ķermenīši, baltā starpsiena, parahipokampālā rieva, limbiskā garoza, limbiskā vidussmadzeņu daļa u.c.
Limbiskā sistēma ir saistīta ar dažādām funkcijām, piemēram, adrenalīna izdales regulāciju, emocijām, izturēšanos, motivāciju, ilglaicīgo atmiņu un ožu.
ASV Antarktikas programma

Amerikas Savienoto Valstu Antarktikas programma (angļu: United States Antarctic Program, USAP) ir Amerikas Savienoto Valstu valdības organizācija, kas nodrošina, koordinē un pārrauga valsts darbības Antarktikā. Programmu finansē un pārvalda ASV valdības aģentūra Nacionālais Zinātnes fonds (National Science Foundation). Programmā katru gadu tiek iesaistīti ap 3000 ASV pilsoņu.

Vēsture

Pirmā ASV vadības finansētā ekspedīcija Antarktīdā bija Ričarda Bērda vadītā ASV Antarktikas dienesta (United States Antarctic Service; USAS) ekspedīcija 1939.—1941. gados. Ekspedīcijai bija tiem laikiem nepieredzēti plašs mērogs — piedalījās 59 cilvēki, tika izmantoti divi kuģi, trīs lidmašīnas, 160 kamanu suņi. Tika ierīkotas divas ekspedīcijas bāzes 1700 jūdzes viena no otras: Vestbeisa uz Rosa šelfa ledāja un Īstbeisa Antarktīdas pussalas piekrastē.
Uzreiz pēc 2. Pasaules kara beigām 1946.—1947. gadā ASV Kara flote īstenoja operāciju “Highjump”, kuras laikā tika veikta plašu Antarktīdas teritoriju aerofotografēšana, kā arī ierīkota bāze Litlamerika IV uz Rosa šelfa ledāja. Organizatorisku nepilnību dēļ aerofotografēšana tika veikta ar tehnisku brāķi un 1947.—1948. gada sezonā flote organizēja operāciju “Windmill”, kuras uzdevums bija radušās nepilnības novērst.
1950. gada 10 maijā tika nodibināts Nacionālais Zinātnes fonds (NSF), kam cita starpā desmitgades otrajā pusē kopīgi ar Nacionālo Zinātņu akadēmiju tika uzticēta Starptautiskā ģeofizikas gada ASV pētījumu daļas organizēšana. SĢG programmas ietvaros 1956.—1957. gados Antarktīdas kontinentā ASV izveidoja septiņas polārstacijas, tajā skaitā staciju Dienvidpolā. 1958. gada janvārī ASV valdība pieņēma lēmumu par pētījumu programmas turpinājumu pēc SĢG beigām (US Continuing Antarctic Research Program; USCARP). 1959. gadā, uzreiz pēc SĢG programmas beigām, Antarktikas pētījumi tika nodoti NSF paspārnē un pētījumu programma pārdēvēta par ASV Antarktikas pētījumu programmu (US Antarctic Research Program; USARP).
Igors Jakovļevs

Dzīvesgājums

1948. gadā absolvējis Rīgas 22. vidusskolu un iestājies Latvijas Valsts universitātes Mehānikas fakultātē; studijas pametis pēc trim semestriem. 1950. gadā absolvējis Jāzepa Mediņa Rīgas 1. mūzikas skolas saksofona klasi. No 1950. līdz 1955. gadam studējis mūzikas teoriju Latvijas Valsts konservatorijā.
No 1955. līdz 1962. gadam strādājis Latvijas Televīzijā par skaņu režisoru. Šajā laikā dibinājis estrādes ansambli. No 1953. līdz 1955. gadam Jāzepa Mediņa mūzikas skolā pasniedzis mūzikas literatūru. No 1955. līdz 1957. gadam pasniedzis mūzikas teoriju Emīla Dārziņa mūzikas skolā, bet no 1961. līdz 1962. gadam šo priekšmetu pasniedzis Latvijas Valsts konservatorijā.
No 1962. līdz 1995. gadam strādājis par skaņu režisoru Rīgas kinostudijā. Šajā laikā strādājis pie vairākām mākslas, dokumentālajām, leļļu un animācijas filmām, tajā skaitā "Edgars un Kristīne", "Velna kalpi velna dzirnavās", "Tarāns", "Robina Huda bultas", "Tobago maina kursu", "Nāve zem buras" un "Teātris". Tāpat sarakstījis dziesmas koriem, prelūdijas, variācijas un ekspromtus klavierēm, veidojis bērnu dziesmu, instrumentālu skaņdarbu un tautas dziesmu apdares un sacerējis mūziku Rīgas Leļļu teātra un Latvijas nacionālās operas izrādēm, kā arī dokumentālajām un multiplikācijas filmām. 1976. gadā VEF Kultūras un tehnikas pilī nodibināja vokāli instrumentālo ansambli "Rondino", kuru vadīja līdz 1988. gadam. "Rondino" bija pirmais ansamblis republikā, kura dalībnieki bija skolēni. Pēc 1995. gada vadījis Rīgas pārtikas rūpniecības tehnikuma vokāli instrumentālo ansambli, kā arī bijis tehnikuma deju ansambļa koncertmeistars.
1980., 1984., 1986. un 1988. gadā ieguvis Lielā Kristapa balvu nominācijā "Labākais skaņu režisors".
Mumbaja

Vēsture

Kaut arī uz septiņām salām kur mūsdienās atrodas Mumbaja, cilvēki dzīvojuši jau no Akmens laikmeta (Ptolemajs tās sauca par Heptanesia), Mumbajas kā pilsētas vēsture sākās tikai 1668.gadā, kad Britu Austrumindijas kompānija sāka nomāt salas no Lielbritānijas karaļa Čārlza II. Austrumindijas kompānija ātri saprata vietas lielisko novietojumu un 1867. gadā no Sūratas uz Bombeju pārcēla kompānijas galveno biroju.
Amerikas pilsoņu kara (1861—1865) laikā Bombeja kļuva par kokvilnas tirdzniecības centru, bet pēc Suecas kanāla atklāšanas — par ievērojamu ostu tirdzniecībai ar Eiropu.
Bombejā 1885. gadā radās Indijas Nacionālais Kongress.
Pilsēta strauji attīstījās un 1906.gadā tajā bija miljons iedzīvotāju, un tā bija otrā lielākā (aiz Kolkatas) pilsēta Indijā. Bombeja kļuva par Indijas neatkarības kustības centru. 1942. gada 9. augustā Mahātma Gandijs ar saukli Quit India pieprasīja pilnīgu Indijas neatkarību. 1948.gada 28.februārī pēdējie britu kareivji ceremoniāli izgāja caur Indijas vārtiem Bombejā un pameta Indiju.
1960.gadā Bombeja kļuva par Mahārāštras štata galvaspilsētu.
1992.gada decembrī un 1993.gada janvārī pilsētā izcēlās reliģiskas sadursmes starp hinduistiem un musulmaņiem pēc tam, kad hinduistu reliģiskie radikāļi nopostīja Babri mošeju. Bojā gāja 1788 cilvēku, lielākoties musulmaņi. Iespējams kā atbilde grautiņiem, 1993.gada 12.martā Bombejā notika sprādzienu sērija. Gandrīz vienlaicīgi notika 13 sprādzieni pie viesnīcām, biržas, veikaliem. Bojā gāja 257 cilvēki un 1400 tika ievainoti.
1995.gadā štata nacionālistu valdība Bombeju pārsauca par Mumbaju, atsakoties no koloniālā mantojuma.
Pelču pagasts

Daba

Rietumu daļa atrodas Rietumkursas augstienes Kurmāles paugurainē. Pagasta austrumu mala atroda Kursas zemienes Pieventas līdzenumā. Augstākā vieta nedaudz pārsniedz 100 m vjl.

Vēsture

Mūsdienu Pelču pagasta teritorijā vēsturiski atradās Pelču muiža (Gut Pelzen).
1945. gadā Kuldīgas apriņķa Kurmāles pagastā izveidoja Ievukalnu ciema padomi. Kuldīgas rajona Ievukalnu ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Kuldīgas ciemu, bet 1977. gadā daļu teritorijas pievienoja Kuldīgas pilsētai. 1991. gadā ciemu reorganizēja par pagastu un pārdēvēja par Pelču pagastu. 2009. gadā Pelču pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kuldīgas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Pelči (pagasta centrs), Kaltiķi, Raidstacija.
Lielvārdes lidlauks

Vēsture

Aukstā kara laikā 1970. gados PSRS bruņotie spēki ziemeļos no Lielvārdes, Rembates ciema teritorijā tuvumā sāka būvēt militāro lidlauku un Lielvārdes ziemeļu daļā uzcēla daudzdzīvokļu māju kvartālu padomju kara lidotāju ģimenēm un lidlauka personālam.
Sākotnēji Lielvārdes lidlauks kalpoja kā no Rumbulas lidostas pārdislocētā 899. Oršas iznīcinātāju bumbvedēju aviācijas pulka (krievu: 899-й авиационный полк Оршанский Краснознаменный ордена Суворова истребителей бомбардировщиков им. Ф.Э.Дзержинского, 899-й АПИБ) bāze Latvijas centrālajā daļā, kurā bija stacionēti padomju iznīcinātāji Su-24, bet vēlāk MiG-23.
1993. gada 1. jūlijā Krievijas bruņoto spēku izvešanas laikā 899. Oršas aviācijas pulku pārdislocēja uz Buturļinovkas gaisa kara bāzi Voroņežas apgabalā Krievijā.
Lidlauku nodeva Latvijas Nacionālo Bruņoto spēku rīcībā, kas šeit ierīkoja NBS Gaisa spēku helikopteru bāzi. Helikopterus izmantoja ne tikai militāriem mērķiem, bet arī meklēšanas un glābšanas darbiem, ievainoto un smagi slimo pacientu transportēšanai.

Gaisa spēku aviācijas bāzes izveide

Pēc Latvijas iestāšanās NATO 2005. gadā Latvijas valdība pieņēma lēmumu par Lielvārdes lidlauka attīstību. No 2007. līdz 2013. gadam notika lidlauka skrejceļa un lidostas modernizēšanas darbi, izbūvēja manevrēšanas ceļus, gaisa kuģu stāvvietas un dažādu funkciju lidaparātu laukumus. 2009. gadā atvēra jaunu pārvaldes ēku. 2013. gadā pabeidza apbruņojuma noliktavas, lidaparātu apkopes angāra ar remontdarbnīcām un smērvielu noliktavas izbūvi. Līdz 2013. gadam lidlauka projekta attīstībā bija ieguldīti apmēram 27 miljoni eiro NATO līdzekļu un apmēram 55,4 miljoni eiro nacionālā finansējuma.
2014. gada Krimas krīzes laikā Lielvārdes lidlauku apmeklēja Latvijas aizsardzības ministrs Raimonds Vējonis, kas kopā ar Nacionālo bruņoto spēku komandieri un gaisa spēku štāba priekšnieku pārrunāja gaisa spēku aviācijas bāzes uzdevumus, turpmākās attīstības plānus, Baltijas gaisa telpas novērošanas tīkla BALTNET iespējas, kā arī Krievijas gaisa spēku paaugstināto aktivitāti pierobežā un NATO patrulēšanu gaisa telpā virs Baltijas valstīm. 2014. gada septembrī Lielvārdes lidlaukā notika starptautiskas mācības Steadfast Javelin II, kur nakts laikā vizuālās nosēšanās režīmā nolaidās stratēģiskās transporta lidmašīnas, kas atveda uz Latviju bruņumašīnas.
Marfa

Vēsture

Marfa dibināta ap1880. gadu kā dzelzceļa pietura. Pilsētas nosaukums aizņemts no personāža Dostojevska romānā "Brāļi Karamazovi".  Otrā pasaules kara laikā Marfas apkaimē apmācīja tūkstošiem lidotājus, (tā skaitā kino aktieru Robertu Stērlingu), kā arī daudzus ASV armijas mīnmetēju bataljonus. 1956. gadā Warner Bros. Marfā uzņēma filmu Gigants ar aktieriem Elizabete Teilore un Džeimss Dīns. Mūsdienās Marfā apmetušies mākslinieki un attīstījies savdabīgs mākslas tūrisms.

Kultūra

Uz Marfu ceļo lai apskatīt saglabāto klasisko Teksasas mazpilsētas pilsētvidi un jauno mākslu. Amerikāņu minimālists Donalds Džads (Donald Judd) atjaunojis vairākas Marfas ēkas un apkārtnē izvietojis dažus savus darbus.  Marfā ir vairākas mākslas iestādes un galerijas
un apkārtnē joprojām notiek savdabīgi pasākumi.  Piemēram, trīs vācu mākslinieki nopirkuši pamesto Lobos ciemu un rīko "kino festivālus". Citviet ir uzbūvēts paviljons lai naktī novērot noslēpumainās "Marfas gaismas".  
Marfas tuvumā ceļ "Garās tagadnes pulksteni", kas arī saukts par 10000 gadu pulksteni un par pasaules lēnāko datoru.  Marfas mākslas galerijas līdzīpašnieks Vilis Inde angliski iztulkojis Raiņa lugu "Zelta zirgs". Pie Marfas ASV drošības iestādes izvietojušas dirižabli pret kontrabandistiem.
Lūcija Ločmele

Biogrāfija

Lūcija Ločmele dzimusi 1951. gada 21. augustā Cēsīs. Beigusi Rīgas lietišķās mākslas vidusskolu (1970) un Vissavienības Valsts Kinematogrāfijas institūta kino un televīzijas režijas fakultāti (1980).
Strādājusi par kostīmu mākslinieci Valsts Rīgas Operetes teātrī. Piedalījusies Roberta Ligera vadītā VEF kultūras nama pašdarbības kustību teātrī "Rīgas pantonīma" . Darbojusies Rīgas Kinostudijā. 1991. gadā aizgāja no Kinostudijas un pievērsās televīzijai.
Filmējusi īsfilmas un kinožurnālu sižetus. No 1983. gada režisēja pilnmetrāžas spēlfilmas bērnu un jauniešu auditorijai. 1986. gadā saņēmusi balvu festivālā "Lielais Kristaps" par filmu "Saulessvece" nominācijās "gada labākā filma" un "gada labākais režisors". 1990. gadā Lūcijas Ločmeles filma "Svešais" ieguva balvu par labāko skaņas režiju starptautiskajā sieviešu-kinematogrāfistu festivālā Florencē.
No 1992. līdz 1996. gadam bija televīzijas kanāla TV Kanāls 4 līdzīpašniece, režisore un raidījumu vadītāja. Darbojusies kā režisore arī IGE TV un LNT.
No 1989. gada Kinematogrāfistu savienības biedre, Latvijas kinorežisoru ģildes un Rīgas Rotari kluba locekle.
Ģertrūdes iela (Rīga)

Vēsture

Livonijas konfederācijas laikā mūsdienu Ģertrūdes ielas apvidū atradās priekšpilsētas Raunas vārti (aptuveni tagadējā Ģertrūdes un Brīvības ielu krustojuma tuvumā), aiz kuriem sākās ceļš uz Rīgas arhibīskapa Raunas pili. Vissenākās atrodamās liecības par ielas pastāvēšanu datējamas ar 1754. gadu, kā liecina arhīvu ieraksti 19. gadsimta sākumā iela saukta par Lielo Kalēju ielu (vācu: Große Schmiedestraße) saistībā ar šajā priekšpilsētas daļā, pie Tērbatas lielceļa (tagadējās Tērbatas ielas), esošajām kalēju darbnīcām.
Pēc Rīgas vaļņu nojaukšanas 1864. līdz 1866. gadā uz Lielās Kalēju ielas no jauna uzcēla Svēto Ģertrūdes baznīcu, kas jau kopš 15. gadsimta tika saukta ceļotāju aizgādnes Sv. Ģertrūdes (626-659) vārdā. Dievnama celtniecība tika pabeigta 1869. gadā.
1885. gadā labiekārtoto ielu pārdēvēja nesen uzceltās baznīcas vārdā par Ģertrūdes ielu (vācu: Gertrudstrasse, krievu: Гертрудинская улица). Pēc Padomju Savienības veiktās Latvijas okupācijas notika vairāku Rīgas ielu pārsaukšana, tā 1950. gadā Ģertrūdes ielu, par godu komunisma ideologam Kārlim Marksam, pārdēvēja par Kārļa Marksa ielu. 1990. gada pirmajā pusē tā atguva savu iepriekšējo Ģertrūdes ielas nosaukumu.

Infrastruktūra

Ģertrūdes iela, pateicoties tās ģeogrāfiskajam novietojumam, ir viena no samērā klusajām pilsētas centra ielām, līdz ar to kultūrvēsturiski nozīmīgo daudzstāvu īres namu pirmajos stāvos savu vietu raduši daudzi nelieli veikaliņi (pārtikas, apģērbu, sadzīves preču), kafejnīcas, bāri, naktsklubi, aptiekas. Ielā atrodas arī vairākas ar izglītības nodrošināšanu saistītas iestādes.

Sabiedriskais transports

Ielas posmā no Tērbatas ielas līdz Valmieras ielai kursē 1. maršruta trolejbusi, ar kuriem iespējams nokļūt Esplanādes, Brīvības pieminekļa un Klusā centra apkārtnē. Nokļūšanai līdz Centrālajai dzelzceļa stacijai un daļai no Rīgas mikrorajoniem uzsvars tiek likts uz ielu šķērsojošajām galvenajām ielām (Krišjāņa Valdemāra, Brīvības, Krišjāņa Barona, Aleksandra Čaka, Avotu un Valmieras ielas), kurās nodrošināta lielākās daļas pilsētas autobusu un trolejbusu maršrutu kustība, Krišjāņa Barona ielā pieejams arī tramvajs.
1946. gada Latvijas čempionāts šahā

1946. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 3. šaha čempionāts vīriešiem.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 3. šaha čempionāts vīriešiem notika no 20. februāra līdz 20. martam 1946. gadā. Uz čempiona titulu reālākais pretendents bija tolaik Latvijā vienīgais PSRS sporta meistars šahā Aleksandrs Koblencs, kas arī pārliecinoši uzvarēja čempionātā. Koblencs nezaudēja nevienā partijā un tuvāko sekotāju Augustu Strautmani apsteidza par 2 punktiem, aizstāvot savu iepriekšējā gadā izcīnīto Latvijas PSR čempiona titulu.
Tāpat kā iepriekšējā gadā visiem dalībniekiem neizdevās pabeigt turnīru. Izstājās Lācis un Nikolajs Kauķītis, un viņu rezultāti turnīra kopvērtējumā tika anulēti.
Autoceļš P64

Vēsture

2015. gada 10. februārī tika noslēgts līgums par P64 posma Ziemeļu Ivanova-Nīcgale (27,3-31,5km) seguma periodisko uzturēšanu ar CBFSIA "BINDERS" par līgumcenu 95 289 EUR.
Užavas pagasts

Upes

Užava, Vičaka.

Ezeri

Pāžezers

Vēsture

Mūsdienu Užavas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Sārnates muiža (Gut Sernaten, uz austrumiem no Sārnates), Užavas muiža (Gut Hasau, Užava).
Užavas pagastu izveidoja 1. Pasaules kara laikā, atdalot to no Ziru pagasta. 1935. gadā Užavas pagasta platība bija 138 km² un tajā dzīvoja 1947 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Užavas, Lībciema un Sārnates ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Užavas ciems ietilpis Ventspils (1949-1962), Kuldīgas (1962-1967) un atkal Ventspils (pēc 1967. g.) rajonos. 1950. gadā Užavas ciemam pievienoja Lībciema ciemu, bet 1961. gadā daļu Jūrkalnes ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Užavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Užava (pagasta centrs), Sārnate, Silmalas.