google/wiki40b huggingface dataset:
Disepšena

Vēsture

Salu, domājams, pirmais atklāja Edvards Brensfīlds 1820. gada 29. janvārī, kurš aprakstīja to kā «salu biezā miglā». Atkārtoti salu apsekoja Natenjels Pālmers 1820. gada 15. novembrī un nosauca to aprakstoši pēc tās maldinošās formas, kas slēpj sevī plašo iekšējo līci. 1821. gada 25. janvārī salu atkārtoti atklāja Krievijas Antarktiskā ekspedīcija Fabiāna Belinshauzena vadībā un nosauca to par Teila salu (остров Тейля) par godu Napoleona karu laika Krievijas armijas ģenerālim holandietim baronam Dīderikam Jakobam van Teilam van Seroskerkenam (Diederik Jacob van Tuyll van Serooskerken).
1906. gadā norvēģu-čīliešu vaļu mednieku kompānija Adolfusa Andresena vadībā sāka izmantot nelielo Vaļu mednieku līci pie ieejas Fostera ostā kā bāzes vietu vaļu pārstrādes kuģim Gobernador Bories. 1909. gadā salā tika izveidots Lielbritānijas maģistrāts. 1912. gada decembrī salā tika ierīkota Norvēģijas kompānijas Hvalfangerselskabet Hektor A/S vaļu mednieku bāze. 1914. gadā līcī bāzējās jau 13 vaļu pārstrādes kuģi, bet krasta bāzē tika uzstādīti speciāli katli, kuros no vaļu ķermeņiem vārīja taukus papildus tam, ko ieguva uz pārstrādes kuģiem. Stacija darbojās polārajās vasarās līdz 1931. gadam, kad Lielās depresijas rezultātā kritās pieprasījums pēc vaļu taukiem un to ieguve Antarktikā kļuva nerentabla. Kapsētā pie vaļu mednieku bāzes apglabāti 35 cilvēki, bet kapsēta pati apbērta ar pelniem 1969. gada izvirdumā.
1944. gada 3. februārī bijušās vaļu mednieku bāzes ēkās operācijas Tabarin gaitā tika ierīkota Lielbritānijas militārā Bāze B, kas bija pirmā cilvēku cauru gadu apdzīvotā vieta Antarktikā. Bāze tika ierīkota Disepšenas salas enkurvietu aizsardzībai, bet pēc kara tā tika nodota Folklenda Salu dienestam un darbojās kā zinātniskā polārstacija. 1948. gadā Fostera ostas rietumu krastā tika izveidota Argentīnas polārstacija Desepsjona, bet 1955. gadā Penduluma līcī Čīle ierīkoja Serdas polārstaciju. 1967. gada 4. decembrī sākās vulkāna izvirdums, kas iznīcināja Serdas staciju un piespieda evakuēt britu un argentīniešu stacijas. Vulkāniskās aktivitātes turpinājās līdz 1969. gadam, kad tika stipri bojāta arī britu stacija un to nācās slēgt. 1990. gadā salā tika ierīkota Spānijas polārstacija Gabrjela de Kastilja.

Ģeogrāfija

Disepšenas sala ir darbīgs kalderas tipa vulkāns, kura virsūdens daļa ir 12—14 km diametrā. Iekšējais līcis Fostera osta ar jūru ir savienots ar 550 m platu šaurumu. Pašai salai pakavveida forma; tās platums no 1,6 km rietumu daļā līdz 5 km austrumos. Rietumu daļa ir lēzenāka un zemāka, austrumu — kalnaina un lielākoties klāta ar ledu. Salas austrumos atrodas tās augstākā virsotne Ponda kalns (542 m).
Senākās vulkāniskās aktivitātes pēc pelnu analīzes datētas pirm 8700 gadiem. Pēdējais apstiprinātais izvirdums novērots 1970. gada augustā. Gar Fostera ostas krastu vairāki māri, daudz fumarolu.
11 vietas salā un līcī ir noteiktas kā speciāli aizsargājamas teritorijas (Nr. 140 un Nr. 145), bet Beilija rags salas austrumos ir pasludināts par putniem nozīmīgu vietu.
Turcijas ģenerālštābs

Aizsardzības iekārta

Turcijas bruņoto spēku iekārtu, pārstāvību un darbību nosaka Turcijas konstitūcija. Saskaņā ar konstitūciju, bruņoto spēku virspavēlnieks pārstāv Lielās nacionālās asamblejas morāles principus. Par bruņoto spēku komandieri valsts prezidents ieceļ ģenerālštāba komandieri un tas savā darbībā ir pakļauts premjeram. Ministru kabinets ir atbildīgs Lielajai nacionālajai asamblejai par valsts drošību un valsts bruņoto spēku gatavību aizstāvēt valsti. Tiesības pasludināt karu un nosūtīt karaspēku militāros uzdevumos ārpus valsts robežām ir tikai Lielajai nacionālajai asamblejai.
Ģenerālštāba komandieris ir pakļauts premjeram un ir atbildīgs par visu bruņoto spēku vadību un kontroli. Viņš ir atbildīgs arī par militāro operāciju veiksmīgu izpildi, kā arī par bruņoto spēku sagatavotību.
Trīs galveno nozaru (sauszemes, jūras un gaisa spēki) komandieri ir pakļauti ģenerālštāba komandierim. Ģenerālštāba komandieris kopā ar Aizsardzības ministriju kopā koordinē un izpilda valsts aizsardzības uzdevumus. Žandarmērijas un Krasta apsardzes štābi ir pakļauti Iekšlietu ministrijai miera laikā, bet kara laikā tie attiecīgi ir pakļauti sauszemes spēku un jūras spēku komandieriem.
Dziedzeris

Dziedzeris (latīņu: glandula) ir orgāns, kas izstrādā un izdala (sekretē) dažādas īpašas vielas. Dziedzerus iedala iekšējās sekrēcijas jeb endokrīnajos dziedzeros un ārējās sekrēcijas jeb eksokrīnajos dziedzeros. Iekšējās sekrēcijas dziedzeri galvenokārt izstrādā hormonus un dažādus fermentus, bet ārējās sekrēcijas dziedzeri — dažādas vielas, kas tiek izvadītas uz āru. Dziedzerus veido dziedzerepitēlijs, tas veic sekretoro funkciju un ir speciāls epitēlijaudu paveids. Dziedzerpitēlijs sastāv no īpašām šūnām glan­dulocītiem.

Pēc sekrēcijas vietas

Ja sekrēts nokļūst uz ķermeņa ārējās virsmas vai kāda orgāna dobumā, to sauc par ārējo sekrēciju. Turpretī, ja sekrēts nokļūst iekšējā vidē (asinīs, limfā, smadzeņu šķidrumā), tad tā ir iekšējā jeb endokrīnā sekrēcija. Iekšējās sekrēcijas jeb endokrīnos daudzšūnu dziedzerus veido šūnu grupas, starp kurām zarojas asins kapilāri. To sekrēts jeb inkrēts izdalās no šūnām tieši asinīs. Inkrēta darbīgo daļu sauc par hormonu. Hormoni izplatās ar asinīm un iedarbojas uz īpašām mērķšūnām, kuru plazmatiskajā membrānā ir attiecīgā hormona receptori. Hormoni ietekmē organisma augšanu, attīstību, vielmaiņu, asinsrites sistēmas orgānus, nervu sistēmas, dzimumorgānu un citu sistēmu darbību.

Pēc sekrēta ķīmiskā sastāva

Eksokrīnos glandulocītus iedala serocītos un mukocītos. Attiecīgi reizēm izšķir serozus un mukozus dziedzerus, pēc tā kāds šūnu tips ir visvairāk sastopams. Serocītu sekrēts ir bagāts ar fer­mentiem. Savukārt mukocīti sintezē glikoproteīnus, kas vāji krāsojas ar histoloģiskajām preparātu krāsām — hematoksilīnu un eozīnu (visbiežāk izmantotajām krāsvielām). Tādēļ pēc krāsošanas šo šūnu apikālais pols atgādina ziepju putas. Mukocītu kodols ir saplacināts un atrodas šūnas pamatnē. Pēc izdalīšanās no mukocīta glikoproteīni, saistot ūdens molekulas, pārveidojas gļotās. Iedala arī pēc sekrēcijas ti­pa: merokrīnie, apokrīnie un holokrīnie sekrē­cijas tipi.

Pēc izvadiem

Ārējās sekrēcijas daudzšūnu dziedzeriem ir izvads un sekrēcijas daļa. Ja dziedzera sekretorā daļa (acīns), kas sastāv no glandulocītiem, ir tālu no orgāna virsmas, to savie­no ar segepitēliju vai nu nezaroti (vienkāršie dzie­dzeri), vai zaroti izvadi (saliktie dziedzeri). Ja viens izvads kalpo vairākām sekre­torām daļām, tādu dziedzeri sauc arī par zarotu.

Pēc formas

Sekretorās daļas formu tad arī izmanto ekstra­epiteliālā dziedzera aprakstam. Ja sekretorās daļas forma ir līdzīga ieapaļam maisiņam, dziedzeri raksturo kā alveolāro dziedzeri. Par tubulāriem sauc dziedzerus, kuru sekretorā daļa atgādina aklu caurulīti. Jaukts jeb tuboalveolārs ir, ja abi veidi sastopami.
Edvards Munks

Daiļrade

Edvards Munks dzimis 1863. gadā Lētenē Norvēģijā. Agri sāka interesēties par mākslu un jau no 1877. gada radījis ļoti labas gleznas. Viņu spēcīgi ietekmējušas slimības, kas skāra viņa ģimenes locekļus, nāve mākslinieka daiļradē kļūst par vienu no biežākajām tēmām.
1893. gadā top Munka slavenākais darbs "Kliedziens", kam 1894. gadā seko glezna "Satraukums".
1899. gadā Itālijā E.Munks sajūsminājies par Renesanses un Rafaēla darbiem, kas iedvesmoja viņa dekoratīvos panno "Sarkanās vīnstīgas" 1898-1900 un "Golgāta" 1900.
No 1901. līdz 1913. gadam mākslinieka darbi regulāri tika izstādīti Vīnē.
1903. gadā Munks kļūst par Parīzes neatkarīgo mākslinieku apvienības biedru un izstāda darbus viņu salonā. 1906. gadā top dekorācijas Ibsena lugu "Spoki"un "Heda Gablere"iestudējumiem. 1908.-1909. gadā Munks aizrāvies ar alkoholu un provocējis niknas ķildas. Tas māksliniekam izraisījis smagu depresiju, no kā viņš ārstējies Dānijā.
1910. gadā, pēc atgriešanās Oslo, Munks pievērsies peldēšanas ainu, dzīvnieku un dabas glezniecībai. Viņš meklē universālāku izteiksmi, ko apvieno ar sociālu refleksiju: darbi Sniega šķūrētāji (1911), Strādnieki atgriežas mājup (1912).
1922. gadā E.Munks rada sienu gleznojumus Oslo šokolādes fabrikā.
1944. gadā Edvards Munks mirst vientulībā savās mājās Ekelijā, Oslo tuvumā. Viņš atteicās kontaktēties ar vācu okupantiem un norvēģu nacistiem.
RNS interference

RNS interference (RNSi jeb arī RNAi) ir mehānisms, kurš ierobežo gēnu izpausmes translācijas posmā vai arī traucē konkrētu gēnu transkripciju. Tādā veidā var panākt, ka tiek "nomierināti" defektīvie gēni, praktiski "izslēdzot" tos. RNS interference paver plašas iespējas jaunu medikamentu izstrādē slimībām, kuru pamatā ir neadekvāta gēnu darbība. Tā izlases veidā iedarbojas uz bojātajiem gēniem.
2006. gadā divi amerikāņu zinātnieki - Endrū Fajers (Andrew Fire) un Kreigs C. Mello (Craig C. Mello) - saņēma Nobela prēmiju medicīnā un fizioloģijā par RNS interferences pētīšanu nematožu tārpiem C. elegans.
Niklass Lidstrems

Spēlētāja karjera

Detroitas klubs Lidstremu draftēja 1989. gada NHL draftā ar kopējo 53. numuru. Kluba rindās Lidstrēms debitēja 1991. gadā. Kopā ar Detroitas "Red Wings", viņš trīs reizes (1997., 1998. un 2002. gadā) izcīnījis Stenlija kausu, septiņas reizes (2001., 2002., 2003., 2006., 2007., 2008. un 2011. gadā) ieguvis Džeimsa Norisa balvu, bet 2002. gadā ieguva arī Kona Smita balvu, viņš bija pirmais eiropietis, kas izcīnījis šo balvu. Spēlējis desmit NHL visu zvaigžņu spēlēs. Viens no tikai nedaudz vairāk kā 200 spēlētājiem, kas NHL aizvadījuši vairāk par 1000 spēlēm. 
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 1988. gada Eiropas čempionātā junioriem, 1990. gada Pasaules čempionātā junioriem, 1991. gada Kanādas kausa izcīņā, Kanādas kausa izcīņā izcīnot bronzas medaļu. Piedalījies arī 1996. un 2004. gada Pasaules kausa izcīņā un trijos Pasaules čempionātos, 1991. gadā izcīnot zelta, 1994. gadā bronzas, bet 2004. gadā sudraba medaļu. Vēl viņš spēlējis arī 1998., 2002. un 2006. gada olimpiskajās spēlēs, 2006. gadā izcīnot zelta medaļu.
1985. gada Latvijas čempionāta šahā 1. līga

1985. gada Latvijas šaha čempionāta 1. līga - Latvijas PSR 42. šaha čempionāta vīriešiem 1. līga.

Turnīra gaita

Piektais 1. līgas turnīrs notika 1985. gada februārī Rīgā. Latvijas PSR čempionāta finālā sākotnēji iekļuva 1.-4. vietas ieguvēji. Otro gadu pēc kārtas uzvaru izcīnīja Oļegs Krivonosovs, kas gan šoreiz cieta trīs zaudējumus. Otro un trešo vietu dalīja Ēriks Priednieks un Tālis Vīksna, bet beidzamo ceļazīmi uz finālu ar labāku papildu koeficientu ieguva Igors Sakovičs. Vēlāk gan fināla dalībnieku sarakstā notika izmaiņas, un arī nākamie lielmeistari Aleksejs Širovs un Viesturs Meijers piedalījās Latvijas šaha čempionāta finālā. Jāatzīmē, ka treniņu nolūkā 1. līgas turnīrā piedalījās arī viena no labākajām Latvijas šahistēm - Ingūna Erneste, kura gan tikai atsevišķās partijās parādīja teicamu spēli.
Nosene

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1162. gadā

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Pār Nosenes vecpilsētu dominē liela renesanses stila pils. Uz rietumiem no pilsētas atrodas Altcellas klosteris (Kloster Altzella), Vetīnu dinastijas Meisenes markgrāfu apbedīšanas vieta no 1190. līdz 1381. gadam.
Goldman Sachs

Vēsture

1869. gadā Markuss Goldmans Ņujorkā nodibināja Goldman Sachs.
1999. gadā Goldman Sachs uzsāka vienu no lielākajām finanšu institūcijām sākotnējo publisko piedāvājumu (IPO) ASV vēsturē. 1999. Gada Maijā kompānija tika kotēta Ņujorkas Fondu Biržā (New York Stock Exchange).Goldman caur sākotnējo publisko piedāvājumu paugstināja savu kapitālu par 3.6 miljardiem ASV dolāriem. Īsi pēc sākotnējā publiskā piedāvājuma Henrijs Paulsons Juniors tika iecelts par Goldman Sachs izpilddirektoru (CEO).
1999. gadā Goldman Sachs ieguva Hull Trading Company par 531 miljoniem ASV dolāriem un 2000. gadā iegādājās Spear,Leeds, & Kellog par 6.3 miljards dolāriem tādejādi paplašinot savas operācijas.
2006. gada 30.maijā ASV prezidents Džordžs V. Bušs nominēja Henriju Paulsonu par ASV valsts kases vadītāju (U. S. Secretary of the Treasury), tādējādi Henrijs Paulsons pameta Goldman Sachs un nominēja Loijdu Blankfeinu par savu pēcteci kā Goldman Sachs izpilddirektoru.
2007. gada augsta riska hipotekārā kredīta krīzes (subprime mortgage crisis) laikā Goldman Sachs izglābās no lieliem zaudējumiem pārdodot augsta riska hipotekārās ķīlas zīmes īsās pozīcijās.
Goldman Sachs un Baltais Nams
Liels daudzums Goldman Sachs darbinieku ir pārgājuši strādāt no Goldman Sachs uz Balto Namu. Šis trends bija ļoti manāms Džordža V. Buša administrācijas laikā un joprojām redzams Baraka Obamas administrācijā. Amerikas tauta ļoti asi uz šo situāciju reaģēja jo viņu prāt bijušajiem Goldman Sachs darbiniekiem pirmajā vietā nav tautas interese bet gan Goldman Sachs un citu finanšu institūciju labklājība.
Bizness
Goldman Sachs ir bijis galvenais riska parakstītājs sākotnējam publiskajam piedāvājumam tādām kompānijām kā Alibaba, Twitter, un YAHOO!.
Izmeklēšanas
Goldman Sachs banka ir bijusi iesaistīta vairākās izmklēšanās sakarā ar naftas cenu manipulāciju, valūtu un preču cenu manipulāciju, iekšējo tirdzniecībā, saistībā ar 2008. — 2009. gada krīzi un dažādos citos gadījumos.
Ādams Mickēvičs

Biogrāfija

Ādams Mickēvičs dzimis poļu šļahtiču ģimenē, Lietuvas dižkunigaitijas senās galvaspilsētas Novogrudokas (tagad Baltkrievijā) apkaimē trīs gadus pēc tam, kad pilsēta Polijas dalīšanas rezultātā bija nokļuvusi Krievijas sastāvā. Visus savus dzīves gadus Mickēvičs sevi uzskatīja par Lietuvas patriotu XIX gs. izpratnē — Lietuva kā bijušās Žečpospoļitas austrumdaļa, respektīvi, mūsdienu Lietuva un Baltkrievija ar poļu kā kultūras valodu.
Mickēvičs studēja Viļņas Universitātē, kur iesaistījās nelegālajā filomātu biedrībā, kā arī publicēja savus pirmos dzejoļus. No 1819. gada līdz 1823. gadam strādāja par skolotāju Kauņā.
1823. gadā Mickēviču apcietināja, un par sodu izsūtīja uz valsts galvaspilsētu — Pēterburgu. Šeit viņš tika labi uzņemts tālaika literārajās aprindās savas izglītības un poētisko improvizāciju spēju dēļ. Pēc pieciem gadiem Mickēvičam atkal atļāva ceļot, un viņš slepus pieņēma lēmumu nekad neatgriezties Krievijā vai Polijā, kamēr tā ir Krievijas sastāvā.
Vispirms viņš devās uz Veimāru, kur tikās ar Gēti, pēc tam ceļoja pa Vāciju, Itāliju un apmetās uz dzīvi Romā, kur tapa viens no ievērojamākajiem Mickēviča darbiem — poēma "Pans Tadeušs" (Pan Tadeusz).
1832. gadā Mickēvičs pārcēlās uz dzīvi Parīzē, jo pēc Polijas Novembra sacelšanās apspiešanas šī pilsēta kļuva par poļu emigrācijas centru. Sākumā Mickēvičs dzīvoja diezgan lielā trūkumā, tomēr 1840. gadā atrada darbu kā slāvu literatūras pasniedzējs Parīzē un Lozannā. Šajā dzīves periodā Mickēvičs pamazām pievērsās misticismam.
1853. gadā, sākoties Krimas karam, Mickēvičs devās uz Stambulu, lai organizētu poļu karaspēka daļas, kas cīnītos pret krievu karaspēku, tomēr 1855. gadā viņš saslima ar holēru un 26. novembrī mira. Mickēvičs tika apglabāts Francijā, bet 1900. gadā viņu pārapbedīja Krakovā Vāvela katedrālē poļu karaļu kapenēs.
Danskeja

Vēsture

1961. gadā salas rietumu krastā Kobefjordā dāņu vaļu mednieki izveidoja pastāvīgu apmetni, kas eksistēja līdz 1658. gada. 1630. gados salas ziemeļos pie Virgohamnas līča tika izveidota vēl viena apmetne. No Virgohamnas 1897. gadā startēja neveiksmīgā Salomona Andrē ekspedīcija ar gaisa balonu uz Ziemeļpolu. 1906.—1909. gadā Virgohamnas krastā Ziemeļpola ekspedīcijai paredzētu dirižabļa angāru uzbūvēja amerikāņu aeronauts Valters Velmens, bet visi trīs viņa mēģinājumi sasniegt polu bija neveiksmīgi.
Komandekonomika

Komandekonomika, plānveida ekonomika jeb plānveida saimniecība ir saimniecība, kurā galvenos lēmumus pieņem valsts un resursus sadala ar valsts budžeta palīdzību. Zeme un kapitāls ir sabiedriskais īpašums. Valsts plāno resursu piešķiršanu, ienākumu un resursu pārdali, sabiedrisko labumu un negatīvo ārējo efektu novēršanas nodrošināšanu. Šāds saimniekošanas paveids kādreiz ir novērots Padomju Savienībā, Vācijas Demokrātiskā Republikā un citās valstīs. Mūsdienās tā ir sastopama Kubā, Ziemeļkorejā, Saūda Arābijā un citās valstīs.
Lai arī ārēji padomju saimniecību raksturoja stingra valsts plānošana, ikdienā lietas bieži notika diezgan haotiski. Piemēram, dzīvokļu ēkas cēla ne tikai republikas pilsētu vadība, bet arī vissavienības ministrijas, republikas un savienības līmeņa uzņēmumi, kā arī minimāli kontrolētā Aizsardzības ministrija. Vidēji, pilsētu izpildkomitejas kontrolēja ap 40% no pilsētā veiktās celtniecības. Ļeņingradā tas sasniedza 87% un Kijevā 77%, bet tikai 14% Vorošilovgradā. Lielās rūpnīcas bieži veidoja no pilsētas autonomu infrastruktūru, ar savām ēkām, ūdensvadiem, apkuri un pat sabiedriskā transporta tīklu.
No otras puses, centralizētā plānošana bieži ierobežoja vietējo uzņēmumu veiksmīgu darbību. Izejvielas no viena savienības galu nosūtīja uz rūpnīcu citā savienības galā un gala produktu atkal nosūtīja uz tālu reģionu, lai arī bieži vien izejvielas un potenciālais patērētājs atradās rūpnīcas tuvumā. Viss tas nevajadzīgi sadārdzināja ražošanu un vairoja zaudējumus. Lai panāktu jauna ūdensvada izbūvēšanu Voroņežā, vietējai partijas izpildkomitejai bija jāpanāk 12 ministriju piekrišana.
Leļļinieks no Lodzas

Sižets

Luga „Leļļinieks no Lodzas” ir traģikomisks stāsts par ebreju tautības leļļu aktieri Samuēlu Finkelbaumu, kurš piedzīvojis II Pasaules kara šausmas un holokaustu - neskaitāmu savu tautas brāļu un māsu, arī sievas bojāeju, neticamā kārtā izdzīvojis, vēl piecus gadus pēc kara beigām mitinās ieslēdzies kādā pieticīgā Berlīnes īres nama bēniņu istabā, pilnībā noslēdzies no ārpasaules.
Dzīvodams savu iedomu pasaulē starp pašdarinātiem leļļu teātra personāžiem, viņš inscenē kopdzīvi ar viņa acu priekšā bojā gājušo, gaidībās esošo sievu Raheli, izspēlējot gan koncentrācijas nometnē pārdzīvoto, gan nākotnes rožainās ainas – izfantazēto pirmizrādi, kam viņi abi gatavojas un kam jāatnes viņam pasaules slavu... Tikai durvis uz ārpasauli viņš nevar atvērt un nevar noticēt ne īres mājas komandantei, kura piegādā viņam pa durvju spraugu ēdienu, ne viņas pašaizliedzīgi uzaicinātajiem lieciniekiem, ka karš tiešām beidzies...
Ēriks Kārlsons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Kārlsons uzsāka 2007.—08. gada sezonas otrajā pusē, kad debitēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Frölunda HC sastāvā. Komandas sastāvā Ēriks aizvadīja arī lielāko daļu 2008.—09. gada sezonas, taču 2009. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2009.—10. gada sezonā Kārlsonam izdevās veiksmīga debija NHL, Otavas "Senators" rindās aizvadot 60 spēles. 2011.—12. gada sezonā zviedrs piedzīvoja izrāvienu, 81 spēlē atzīmējoties ar 78 rezultativitātes punktiem un izcīnot arī Džeimsa Norisa balvu. 2012. gada jūnijā Kārlsons līgumu ar "Senators" pagarināja uz nākamajiem septiņiem gadiem. 2014.—15. gada sezonu Kārlsons uzsāka jau kā "Senators" kapteinis, sezonas noslēgumā otro reizi iegūstot Džeimsa Norisa balvu. No 2013. līdz 2016. gadam trīs sezonas pēc kārtas Kārlsons noslēdza kā visas līgas rezultatīvākais aizsargs. Vienlaicīgi viņš bija arī "Senators" rezultatīvākais spēlētājs. Kā Zviedrijas labākais hokejists 2015.—16. gadā Kārlsons ieguva Gulcpucken balvu.
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis sudraba medaļu 2014. gada Olimpiskajās spēlēs, tiekot atzīts par turnīra labāko aizsargu un iekļauts arī turnīra simboliskajā izlasē. Kārlsons spēlējis arī 2010. un 2012. gada Pasaules čempionātos, 2010. gadā kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas.
Mežāre (stacija)

Vēsture

Stacija atklāta Pirmā pasaules kara laikā, sākumā saukta "Buntiki". Tagadējais nosaukums stacijai ir kopš 1920. gada.
Augstlēkšana

Augstlēkšana ir vieglatlētikas lēkšanas disciplīna, kurā dalībniekiem pēc iespējas augstāk jāpārlec pāri latiņai. Mūsdienās populārākā augstlēkšanas tehnika ir "Fosberija flops" (Fosbury Flop), ko pirmais pielietoja amerikāņu augstlēcējs Diks Fosberijs 20. gadsimta vidū. Augstlēkšana ir viena no vīriešu desmitcīņas un sieviešu septiņcīņas disciplīnām.
Augstlēkšana ir iekļauta Olimpisko spēļu vieglatlētikas sacensību programmā. Vīrieši Olimpiskajās spēlēs sacenšas augstlēkšanā kopš 1896. gada, sievietes — kopš 1928. gada.
Pasaules rekords augstlēkšanā vīriešiem ir 2,45 m un pieder Havjeram Sotomajoram no Kubas, uzstādīts 1993. gada 27. jūlijā. Pasaules rekords augstlēkšanā sievietēm ir 2,09 m un pieder Stefkai Kostadinovai no Bulgārijas, uzstādīts 1987. gada 30. augustā.
Latvijas rekords augstlēkšanā vīriešiem ir 2,30 m un to 1992. gada 20. jūlijā uzstādīja Normunds Sietiņš. Latvijas rekords augstlēkšanā sievietēm ir 1,97 m un tas pieder Valentīnai Gotovskai, uzstādīts Viļņā 1990. gada 4. augustā.
Saules akmens

Raksturojums

Stāvu funkcionālā risinājuma pamatā ir plānojums ar centrālo kodolu vidū un darba telpām ap to. Šāds risinājums paver lielisku skatu no iekštelpām uz Vecrīgu, Pārdaugavu un ostu. Pēc ēkas kompozicionālās uzbūves torņa daļā lietoti divi fasāžu konstruktīvie risinājumi ar uzsvērtu horizontālu dalījumu slīpā augstuma fasādes daļā - stiklojums no grīdas līdz griestiem, cilindriskā torņa daļā — stiklotās fasādes sistēma.
Ēkas apkārtnē apmēram 2 ha platībā tiek veidota visai sabiedrībai pieejama zaļā zona ar atpūtas vietām un pieeju Daugavas krastam. Ir nostiprināta Āgenskalna līča krasta līnija. Zaļās zonas teritorijā tiek veidoti atstarojošie baseini dažādos līmeņos, kuros spoguļosies fasādes stiklojums un apkārtējā vide, tādējādi sasaistot ēku ar ūdens virsmas vizējumu un atstarojot Vecrīgas panorāmu. Diennakts tumšajā laikā ēku iezīmēs fasādes apgaismojums.
Forons

Iegūšana

Iegūst no acetona aldolās kondensācijas reakcijā. Atšķirībā no mezitiloksīda, kurš rodas, kondensējoties divām acetona molekulām, forons rodas no 3 acetona molekulām.

Īpašības

Līdzīgas mezitiloksīda īpašībām.
Ja pie forona dubultsaitēm pievienojas amonjaks, rodas triacetonamīns - heterociklisks savienojums, kuru lieto dažu medicīnisku preparātu iegūšanai.
Ūdenspipars

Apraksts

Ūdenspipara vidējais garums ir no 15 līdz 70 centimetriem. Stublājs ir stāvs, sarkanīgs, kails, zarojas no pamata un galos nolīkst. 
Lapas izkārtotas pamīšus. Tās ir vienkāršas, veselas lancetiskas vai lineāri lancetiskas (garumā 3 līdz 7 cm, platumā 0,5 līdz 5 cm). Lapas ir gludas, smailu galu, bet to pamats ir ķīļveidīgs. 
Zieds ir šaurs, skrajas skaras garumā ir no 3 līdz 6 cm, sakārtotas skrajos, pārtrauktos ķekaros, kas galā nolīkst. Apziednis ir zaļganbalts vai rožaini iesārts (garumā apmēram 0,4 cm), ārpusē klāts ar punktveida dziedzeriem. 
Zied no maija vidus līdz septembrim. Augļi ir eliptisks riekstiņš. Savu nosaukumu augs ieguvis savas sīvās, kodīgās garšas dēļ. 
Latvijā sastopams visā teritorijā. Pasaulē izplatības areāls - ziemeļu apvidos Eirāzijā un Ziemeļamerikā.
Ūdenspipars tiek izmantots kulinārijā, kosmētikā un tautas dziedniecībā
Vilsona teorēma

Vilsona teorēma ir teorēma, kas ļauj noteikt vai naturāls skaitlis n ir pirmskaitlis, zinot kādu (n - 1)! dalāmības īpašību. Teorēma ir šāda: naturāls skaitlis n > 1 ir pirmskaitlis tad un tikai tad, kad (n - 1)! + 1 dalās ar n.

Vēsture

Šo teorēmu 1770. gadā publicēja Varings, kaut arī to jau zināja Leibnics. 1773. gadā to pierādīja Lagranžs.
Analfabētisms

Analfabētisms (grieķu: αναλφαβετος (analphabetos) — 'nemācīts cilvēks; tāds, kas neprot alfabētu') ir lasīt un rakstīt neprasme. Pārnestā nozīmē par analfabētismu dēvē arī pamatzināšanu trūkumu vai arī zināšanu trūkumu kādā nozarē. Analfabētisma cēloņi var būt kā sociāli (ģimenes apstākļi, izglītības sistēmas trūkumi, kultūras pakalpojumu ierobežota pieejamība), tā arī ģenētiski noteikti. Analfabētisma pretstats ir rakstpratība.
Latvija pieder pie valstīm ar zemu analfabētisma līmeni (95—100% cilvēku prot lasīt un rakstīt), taču saskaņā ar pēdējiem pētījumiem analfabētu skaits Latvijā pieaug.