google/wiki40b huggingface dataset:
Caurspīdīgums (datorgrafika)

Malu ierobežojumi caurspīdīgiem pikseļiem

Pikseļu caurspīdīgumā simbolu un citu attēlu malām nevajadzētu būt ar toņu pārejām starp fonu un attēlu. Šīs pārejas uzlabo simbolu izskatu pret, piemēram, balta fona gadījumā pelēkas pārejas uzlabo simbolu kvalitāti, taču ja šo pašu attēlu pārliktu pret sarkanu fonu tad pārejas toņiem būtu jābūt tumši sarkanā krāsā. Pelēkā krāsa pārejā radītu nesmuku un neskaidru rezultātu. Nav iespējams izmantot vienu krāsu pārejai un iegūt labu rezultātu uz visām fona krāsām.

Daļējs caurspīdīgums izmantojot alfa kanālus

PNG un TIFF atļauj izmantot arī daļēju caurspīdīgumu, kas atrisina malu ierobežojumus, kuri bija caurspīdīgiem pikseļiem. Taču daudzas programmas neatbalsta daļēju caurspīdīgumu arī šiem formātiem. Internet Explorer pirms 7. versijas neatbalstīja caurspīdīgumu PNG formātam. Tāpat ļoti maz aplikāciju pareizi apstrādā TIFF formāta failus ar alfa kanāliem.
Nozīmīgs daļējās caurspīdības pielietojums (bet ne vienīgais) ir izveidot grafikās "mīkstas robežas", lai attēli saplūstu ar fonu.
Daļēji caurspīdīgas krāsa apvienošana ar fona krāsu bieži ir nenoteikts process un rezultāti dažādos gadījumos var atšķirties. Piemēram, gadījumos kad tiek veikta krāsu labošana, vai krāsa būtu jāapvieno pirms vai pēc krāsu labošanas?

Caurspīdīgums ar izgriezuma ceļiem (Clipping path)

Alternatīva iespēja pilnīga caurspīdīguma iegūšanai ir izmantojot izgriezuma ceļus (clipping path). Izgriezuma ceļš ir kontūra, kura tie izmantota kopā ar citām grafikām. Viss kontūra iekšpusē ir redzams, viss ārpus tās ir caurspīdīgs. Izgriezuma ceļi pārsvarā tiek izmantoti PostScript failos.

Caurspīdīgums PDF failos

Sākot ar PDF standarta 1.4 versiju ((Adobe Acrobat versija 5), caurspīdīgums tiek atbalstīts. Caurspīdīgums PDF failos ļauj sasniegt dažādus efektus, ieskaitot, ēnas pievienošanu objektiem, puscaurspīdīgu objektu izveidošana un objektu sapludināšana vienam ar otru vai ar tekstu. PDF atbalsta dažādas sapludināšanas metodes un noteikumi pēc kuriem objekti tiek sapludināti piedāvā izvēles iespējas, piemēram, vai sapludināt visus objektu kopā, pirms sapludināšanas ar fonu, vai arī sapludināt katru objektu ar fonu atsevišķi.
PDF caurspīdīgums ir ļoti komplekss modelis, oriģinālā specifikācija, kuru izveidoja Adobe ir vairāk kā 100 lapas gara. Liela problēma ir tas ka sapludinot objektus ar dažādām krāsu telpām (color spaces) var būt sarežģīti un radīt problēmas. Caurspīdīgums PDF tika izstrādāts tā, lai tas neradītu kļūdas, PDF redaktori kuri neatbalsta caurspīdīgumu vienkārši attēlotu visus elementus kā necaurspīdīgus. Taču šis risinājums rada problēmu, kur vecāki redaktori un printeri atgrieztu ko pilnīgi citādu no oriģinālā dizaina.
Arika

Vēsture

Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka apvidus bijis apdzīvots jau 10 000 gadu senā pagātnē. Spāņi Lukasa Martinesa de Bogaso vadībā izkāpa šeit krastā 1541. gadā, un jau 1545. gadā te tika izvesta lielākā daļa no Bolīvijā iegūtā sudraba, un tā kļuva par vienu no svarīgākajām Spānijas Impērijas ostām. 1570. gadā pilsētai oficiāli tika piešķirts nosaukums Izcilā un karaliskā pilsēta Sanmarkosa de Arika (La Muy Ilustre y Real Ciudad San Marcos de Arica). Leģendāro bagātību dēļ Arika bieži kļuva par pirātu uzbrukuma mērķi.
Pēc Spānijas valdīšanas beigām 1821. gadā Arika kļuva par nesen neatkarību ieguvušās Peru Republikas daļu. 1855. gadā tika atklāts Arikas—Taknas dzelzceļš (viens no pirmajiem Dienvidamerikā), kas funkcionē joprojām. 1868. gadā Ariku satricināja 8,0—9,0 balles stipra zemestrīce, nopostot pilsētu un nogalinot 25 000—70 000 iedzīvotāju.
Klusā okeāna kara (1879-1883) rezultātā 1883. gadā Arika nonāca Čīles sastāvā. Mūsdienās industriāla pilsēta ar attīstītu rūpniecību (automobiļu ražošana).
Dundagas draudzes novads

Dundagas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Dondangen) bija administratīva vienība Piltenes apgabalā, pēc 1818. gada Kurzemes guberņas Ventspils pilskunga iecirknī, vēlāk Ventspils apriņķī. Draudzes novada pārvaldes centrs bija Dundagas pils un Dundagas luterāņu baznīca. Mūsdienās Dundagas draudzes novada teritorija pamatā iekļauta Dundagas novadā un daļēji arī Rojas novadā.
Panamerikas spēles

Panamerikas spēles ir starptautiskas daudzu sporta veidu sacensības, kas notiek ik pēc četriem gadiem un kurās piedalās sportisti no Amerikas valstīm. Mūsdienās tās organizē Panamerikas sporta organizācija (PASO). Pirmās Panamerikas spēles notika 1951. gadā Buenosairesā, Argentīnā. 1990. gadā vienīgo reizi notika arī Ziemas Panamerikas spēles.
Malonskābe

Vēsture

Malonskābi pirmo reizi ieguva Desenjē 1858. gadā, sadalot ābolskābi oksidētāju klātienē. No tā arī cēlies malonskābes nosaukums (latīņu: malum - ābols).

Atrašanās dabā

Dabā malonskābe atrodama, piemēram, biešu sulā.

Iegūšana

Malonskābi visvieglāk iegūt no etiķskābes, kuru vispirms hlorē līdz monohloretiķskābei CH₂Cl–СOOH. Monohloretiķskābe ar kālija cianīdu KCN dod ciānetiķskābi NC–CH₂–СOOH, kas sārmainā vidē hidrolizējas līdz malonskābei:
CH₂CN–СOOH + 2 H₂O → CH₂–(СOOH)₂ + NH₃.

Svarīgākās īpašības

Karsējot malonskābe zaudē oglekļa dioksīdu un veido etiķskābi.
CH₂(COOH)₂ → CO₂ + CH₃–COOH
Ja malonskābi karsē vakuumā ūdensatņēmēju vielu (P₂O₅) klātienē, rodas oglekļa suboksīds C₃O₂, ko dažreiz nekorekti dēvē par malonskābes anhidrīdu.
Malonskābes vidējā metilēngrupa ir ļoti aktīva, jo atrodas starp divām elektronegatīvām karboksilgrupām. Tādēļ malonskābe viegli iesaistās kondensācijas reakcijās ar aldehīdiem un ketoniem, bet malonskābes esteros metilēngrupas ūdeņraža atomi var pat aizvietoties ar sārmu metālu atomiem.
Malonskābe iesaistās kondensācijas reakcijā ar urīnvielu, veidojot barbitūrskābi. Barbitūrskābes atvasinājumus (luminālu, veronālu) lieto medicīnā kā miega līdzekļus.
Kristāls

Kristāls (no grieķu valodas (κρύσταλλος), sākotnēji vārds apzīmēja — ledu, vēlāk — kalnu kristālu) ķīmijā un mineraloģijā ir cietviela, kuru veidojošie atomi, molekulas vai joni ir izkārtoti noteiktā, regulārā kārtībā, šai kārtībai cikliski atkārtojoties visās trīs telpiskajās dimensijās. Ar kristālu pētīšanu nodarbojas kristalogrāfija.

Kristālu izplatība un īpatnības

Kristāliskā struktūra sastopama visu veidu materiālos ar visu veidu ķīmiskajām saitēm. Praktiski visi metāli eksistē polikristāliskā veidā - lai radītu amorfu vai vienkristālisku metālu, tas jādara mākslīgā veidā sarežģītos apstākļos. Kristāli ar jonu saitēm veidojas sacietējot sāļiem. Ļoti izplatīti ir kristāli ar kovalentām saitēm - te jāpiemin dimants, kvarcs, grafīts. Polimēros materiālos ir vairāk kristalizēti apvidi, taču kopumā lielie molekulu izmēri neļauj notikt pilnīgai kristalizācijai. Arī vājie van der Vāla spēki piedalās kristāliskās struktūras veidošanā - tie, piemēram, satur kopā grafīta plāksnītes.
Lielākajai daļai kristālu piemīt kristalogrāfiskie defekti. Šo defektu tipiem un struktūrai var būt ļoti liela ietekme uz minerālu īpašībām.
Daudziem kristāliskas formas materiāliem raksturīgas specifiskas elektriskās īpašības - feroelektriskais efekts un pjezoelektriskais efekts. Arī gaisma, ejot cauri kristālam, var iegūt specifiskas īpašības, piemēram, košas krāsas. Šos gaismas efektus pēta kristāloptika.

Termins "kristāls" sarunvalodā

Terminam "kristāls" ir precīzi noteikta nozīme materiālu zinātnē un cietvielu fizikā, taču sarunvalodā vārdu "kristāls" attiecina uz cietvielām, kam ir labi izteikta un skaista ģeometriska forma. Arī šādas nozīmes kristāli dabā ir bieži sastopami. Sadzīvē pazīstami kristāli ir sniegpārsliņas, dimanti un parastā vārāmā sāls. Terminu "kristāls" attiecina arī uz materiāliem, kam šķautnaina forma piešķirta ar atliešanu formās, slīpēšanu un pulēšanu - stikla traukiem, piekariņiem.
Kristāla formu nedrīkst jaukt ar skaldnības plakņu piešķirtajām formām.
Kristāliem dažādās mitoloģijās nereti piedēvē ārstnieciskas īpašības un citas īpašas spējas.
Ilze Viņķele

Biogrāfija

I. Viņķele dzimusi Rēzeknē nacionāli un patriotiski noskaņotu latviešu ģimenē. Viņas vectēvs Juris Vidiņš bija izsūtījumā Sibīrijā, tēvs ārsts Juris Galerijs Vidiņš bija disidents, darbojās organizācijā "Helsinki-86", pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas aktīvi iesaistījās valsts politikā un bija divu Saeimu deputāts.
1989. gadā I. Viņķele beidza Rēzeknes 5. vidusskolu, pēc tam studēja augstskolā "Attīstība", iegūstot sociālā darbinieka izglītību, studijas turpināja Rīgas Stradiņa universitātē, iegūstot maģistra grādu sabiedrības veselībā. Kopš 2009. gada studē doktorantūrā politikas zinātni.
Precējusies ar ārstu un politiķi Juri Viņķeli (bijis arī veselības ministrs un Rīgas domes deputāts). Ģimene dzīvo Rīgā, audzina trīs dēlus.

Politiskā darbība

2000. gadā Ilze Viņķele kļuva par Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministra Vladimira Makarova padomnieci un preses sekretāri. Iesaistījās partijā "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", no kuras saraksta 2001. gadā nesekmīgi kandidēja Rīgas domes vēlēšanās. 2003. gadā kļuva par Eiropas Parlamenta deputāta Roberta Zīles palīdzi.
2006. gadā kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, netika ievēlēta, bet kļuva par īpašu uzdevumu ministra Eiropas Savienības līdzekļu apguves lietās parlamentāro sekretāri. 2008. gadā izstājās no "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", bija "Pilsoniskās savienības" veidotāju skaitā un darbojās kā partijas Saeimas frakcijas konsultante.
10. Saeimas vēlēšanās 2010. gada rudenī ievēlēta Saeimā no apvienības "Vienotība" saraksta, kļuva par Finanšu ministrijas parlamentāro sekretāri. 2011. gada Saeimas ārkārtas vēlēšanās ievēlēta arī 11. Saeimā. 2011. gada 25. oktobrī viņa kļuva par labklājības ministri Valda Dombrovska valdībā.
12. Saeimas vēlēšanās 2014. gada rudenī ievēlēta Saeimā. 2017. gada jūlijā izstājās no partijas "Vienotība" un kopā ar bijušajiem "Vienotības" biedriem Lolitu Čigāni, Andreju Judinu, Alekseju Loskutovu un Intu Dālderi 2017. gada 26. augustā nodibināja partiju "Kustība Par!". Septembrī nolika Saeimas deputātes mandātu, lai papildinātos Arizonas Universitātes Makeina institūtā ASV.
2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, taču netika ievēlēta Saeimā. 2019. gada janvārī viņa kļuva par Latvijas Republikas veselības ministri Krišjāņa Kariņa valdībā.
Vīlandes ģimnāzija

Vīlandes ģimnāzija (vācu: Livländisches Landesgymnasium zu Fellin) bija privāta Vidzemes bruņniecības uzturēta ģimnāzija, kas ar pārtraukumu darbojās no 1875. gada līdz Pirmajam Pasaules karam, kad to pārveidoja par igauņu reālģimnāziju. No 2012. gada Vīlandes pilsētas centra skola.

Vēsture

1844. gadā agrākais Bērzaines ģimnāzijas skolotājs Gustavs Makss Šmits pārcēlās uz Vīlandi, kur nodibināja savu privāto skolu. Pēc viņa nāves 1875. gadā Šmita skolu pārņēma Vidzemes bruņniecība un ierīkoja tajā vienu no Vidzemes guberņas ģimnāzijām. 1877. gadā atklāja pēc Rīgas arhitekta R. Heisermaņa celto ģimnāzijas jauno ēku.  
Baltijas rusifikācijas laikā 1892. gadā ģimnāziju slēdza, pēc 1905. gada revolūcijas reformām 1906. gadā atkal atjaunoja kā izglītības iestādi ar vācu mācību valodu (Deutsche Schule zu Fellin).  
Pirmā pasaules kara laikā to 1917. gadā pārveidoja par igauņu reālģimnāziju, 1924. gadā par Vīlandes apriņķa ģimnāziju, 1944. gadā par Vīlandes 2. vidusskolu, 1995. gadā atjaunoja Vīlandes valsts ģimnāziju, ko 2012. gadā pārdēvēja par Vīlandes pilsētas centra skolu (Viljandi Kesklinna Kool).

Audzēkņi un skolotāji

Alberts Bērs (1878–1882), Frīdrihs Gustavs Bīnemanis (1877–1879), Pīrss Bols, Astafs fon Tranzē-Rozeneks (1879-1884), Reinholds fon Bergmanis (virsskolotāja vietnieks, 1875-1876), Jēkabs Osis (virsskolotājs 1884-1888), Ernests Zerafims  (skolotājs 1886-1892).
Katrīna Jagailiete

Dzīvesgājums

Dzimusi 1526. gada 1. novembrī Krakovā Lietuvas dižkunigaiša un Polijas karaļa Sigismunda I un viņa sievas Bonas Sforcas ģimenē, dižkunigaiša Jagaiļa mazmazmeita. 
Pēc tēva nāves 1548. gadā par Lietuvas dižkunigaiti un Polijas karali kļuva viņas vecākais brālis Sigismunds II Augusts (1520-1572), princese Katrīna kopā ar māsu Annu pārcēlās uz dzīvi Mazovijā. 1557. gada sākumā viņa kopā ar māsu Katrīnu pārcēlās uz dzīvi brāļa galmā Viļņā. Vairāki kaimiņvalstu valdnieki (Prūsijas hercogs Albrehts, Austrijas erchercogs Ferdinands II u.c.) sūtīja viņai precību piedāvājumus.
Livonijas kara laikā 1561. gadā arī Krievijas cars Ivans IV sūtīja precību piedāvājumu, taču Katrīnas brālis Sigismunds II Augusts pieprasīja viņam atteikties no Pleskavas, Smoļenskas un Novgorodas zemēm, kam Ivans IV nepiekrita.
Sigismunds II Augusts turpretī atbalstīja Katrīnas laulībām ar Somijas hercogu Juhanu, kas mēģināja atbrīvoties no sava pusbrāļa Zviedrijas karaļa Ērika XIV virsvaras un izveidot neatkarīgu Somijas valsti ar zemēm arī tagadējās Igaunijas un Latvijas teritorijā.
Laulības notika 1562. gada 4. oktobrī Viļņas pilī, hercogs Juhans pūrā saņēma astoņus pilsnovadus (Paidi, Helmi, Karksi, Tarvastu, Burtniekus, Trikātu, Ērģemi un Rūjienu) īsi pirms tam izveidotajā Livonijas Pārdaugavas hercogistē, kas bija personālūnijā ar Lietuvas dižkunigaitiju. Viņa mērķis bija pievienot šīs zemes Somijas hercogistei un izveidot neatkarīgu valsti. 
Zviedrijas karalis Ēriks XIV pieprasīja hercogam Juhanam atteikties no Vidzemes cietokšņiem. Tā kā Juhans vilcinājās šo prasību izpildīt, karalis Ēriks XIV viņu apvainoja valsts nodevībā. 1563. gadā karaļa karaspēks vairākas nedēļas aplenca Turku pili un sagūstīja hercogu Juhanu un viņa sievu. Karalis Ēriks XIV piedavāja Katrīnai šķirties un iziet par sievu pie Krievijas cara Ivana IV, kas sūtīja atkārtotu precību piedāvājumu, taču Katrīna no tā atteicās un apmēram četrus gadus kopā ar hercogu Juhanu pavadīja ieslodzījumā Gripsholmas pilī.  Šajā laikā viņiem piedzima meita Izabella (1564-1566) un dēls Sigismunds (1566-1632). 
Pēc atbrīvošanas no ieslodzījuma hercogs Juhans kopā ar savu jaunāko brāli Kārli 1568. gadā sacēlās pret karali Ēriku XIV un gāza viņu no troņa, pats kļūdams par Zviedrijas karali. Zviedrija iesaistījās Livonijas karā par Livonijas ordeņa zemju mantojumu ar Krievijas caristi.
1568. gada 30. septembrī Juhans tika ievēlēts par Zviedrijas karali, 1569. gada pavasarī arī viņa katoļticīgā sieva Katrīna tika atzīta par Zviedrijas karalieni. Drīz pēc tam, 1569. gada 1. jūlijā Lietuva un Polija apvienojās vienotā kopvalstī (Ļubļinas ūnija). Pēc karaļa Sigismunda II Augusta nāves 1572. gadā Katrīna nesekmīgi mēģināja panākt, lai par jauno karali Seims ievēlētu viņas mazgadīgo dēlu Sigismundu. 
Tā vietā par Polijas-Lietuvas līdzvaldnieci kļuva viņas vecākā māsa Anna Jagailiete, kas 1575. gada decembrī apprecējās ar Transilvānijas vaivadu Stefanu Batoriju.
Mirusi Stokholmā 1583. gada 16. septembrī, apglabāta Upsālas katedrālē.
Čerkeska

Vēsture

Apdzīvotā vieta dibināta 1825. gadā kā Batalpašinskas (Баталпашинская) staņica Kubaņas nocietinājumu līnijas redutes vietā. Nosaukta par godu krievu karaspēka uzvarai pār turku Batalpašas vadīto armiju 1790. gadā. Viens no retajiem gadījumiem, kad apdzīvoto vietu nosauc zaudētāja vārdā. 1860. gadā Batalpašinska kļūst par apriņķa centru. 1922. gadā staņica kļūst par jaunizveidotā Karačaju-Čerkesu autonomā apgabala centru, 1926. gadā — par Čerkesu nacionālā apriņķa centru, bet no 1928. līdz 1943. gadam ir Čerkesu autonomā apgabala centrs. 1931. gadā Batalpašinskai piešķir pilsētas statusu, bet 1934. gadā pārdēvē par Suļimovu (Сулимов) par godu KPFSR Tautas komisariāta priekšsēdētājam Daņiilam Suļimovam. Pēc Suļimova nošaušanas 1937. gadā pilsētu pārdēvē par Ježovo-Čerkesku par godu iekšlietu komisāram Nikolajam Ježovam, bet pēc tā aresta 1939. gadā — tagadējā vārdā. Pēc karačaju reabilitācijas 1957. gadā Čerkeska kļūst par Karačajas-Čerkesijas autonomā apgabala centru.
Bērlingtona (Ziemeļkarolīna)

Vēsture

Pilsēta dibināta 1854. gadā kā dzelzceļa stacija un apkopes darbnīcas pie Ziemeļkarolīnas dzelzceļa ar nosaukumu Kompanišopsa (Company Shops), kur izvietojās depo un vēlāk arī dzelzceļa kompānijas ofiss. Pie stacijas ātri izauga ciemats ar 27 mājām. Pēc vairāk kā 30 gadu darba 1886. gadā depo, tāpat, kā liela daļa citas dzelzceļa struktūras, tika slēgts un kompānijas darbība tika pārcelta uz Spenseru. 1893. gadā pilsētiņas iedzīvotāji izlēma par nosaukuma maiņu. Mūsdienās pilsētā attīstīta biomedicīniskā, aviobūves, pārtikas un vieglā rūpniecība.
Gausa izslēgšanas metode

Gausa izslēgšanas metode (vienādojumu saskaitīšanas metode) ir algoritms lineāru vienādojumu sistēmas atrisināšanai. Parasti tiek veikta operāciju virkne ar attiecīgās vienādojumu sistēmas koeficientu matricu. Ar šo metodi var arī atrast matricas rangu, izrēķināt matricas determinantu. Metode ir nosaukta vācu matemātiķa Kārļa Frīdriha Gausa vārdā, tomēr tā ir bijusi pazīstama ķīniešu matemātiķiem jau mūsu ēras 179. gadā.
Lai pielietotu Gausa izslēgšanas metodi, ar matricu ir jāveic dažādi elementāri pārveidojumi, lai iegūtu augšējo trijstūrveida matricu (zem galvenās diagonāles visi elementi ir nulles). Eksistē trīs  veida pārveidojumi: 1) matricas divu rindu  apmainīšana vietām; 2) matricas rindas locekļu reizināšana ar kādu no nulles atšķirīgu skaitli; 3) matricas rindas reizināšana ar kādu no nulles atšķirīgu skaitli un pieskaitīšana citai rindai.
Sīmanis Simanovičs

Dzīvesgājums

Būdams jauns, strādāja Liepājas drāšu fabrikā, kur piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos. 1911. gadā apcietināts. Vēlāk darbojies Latvijas Komunistiskajā partijā, par ko 1932. gadā piespriesti četri gadi spaidu darbos. Bija kandidējis Liepājas domes vēlēšanās.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuvis par nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas deputātu un prezidija locekli. Bijis viens no divdesmit parlamenta delegātiem, kuri Maskavā lūdza Latvijas iekļaušanu PSRS. 1941. gadā iecelts par Liepājas apgabaltiesas pagaidu priekšsēdētāju.
Šķēdes Svētīgā Adriana Romas katoļu kapela

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Romans Grantovskis. Šķēdes draudze sākusi veidoties 1998. gadā, bet to oficiāli dibināja Kurzemes bīskapijas bīskaps Vilhelms Lapelis 2004. gada 17. decembrī. Dievkalpojumi notiek reizi mēnesī. Daudzes vecākā no tās pirmsākumiem ir Aija Zviedriņa, kura arī vada sociālo dienestu Šķēdes pagastā.
Auglenīca

Auglenīca ir ziedaugu (segsēkļu) sievišķais reproduktīvais orgāns. Tā sastāv no sēklotnes (platas apakšējās daļas, kurā vēlāk attīstās sēklas), tieva irbuļa un paplašinātas drīksnas irbuļa galā (irbulis var būt reducēts, tad drīksna atrodas tieši uz sēklotnes). No sēklotnes sieniņām attīstās sēklapvalks, tādējādi auglenīca nodrošina augļa veidošanos. Auglenīca var būt vienkārša, ja veidota no vienas augļlapas, vai salikta - ja veidota no divām vai vairākām augļlapām.
Norbi bāka (priekšējā vaduguns)

Vēsture

Bāka sāka darboties 1916. gadā. Tolaik šeit bija uzbūvēts koka pagaidu tornis. 1935. gadā tika uzcelts betona tornis.

Raksturojums

Bākas augstums ir 22 m. Bāku veido apaļš betona tornis ar laternu un galeriju. Bākas tornis ir krāsots balts. Bākas gaismas elements atrodas 22 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta, (1 s deg, 1 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 12 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā. 2005. gadā Igaunijas pasts izdeva pastmarku ar bākas attēlu. attēlu.
Kuģa gars

Kuģa gars (lībiešu: kuo’ig garā), kuģa spoks (kuo’ig spūok) jeb jūras gars (mie’r garā) lībiešu mitoloģijā ir kuģu un laivu sargātājs un vadītājs, kas ar klaudzēšanu, klaudzināšanu vai dažkārt pat vaidiem, raudām un kliedzieniem brīdina par tuvojošos nelaimi, piemēram, vētru, kuģa strandēšanu vai bojāeju. Dažkārt kuģa gars šādos gadījumos jūrniekiem mēdzot dod norādījumus arī cilvēku valodā, un esot bargs pret tiem, kas viņu neklausa. No veciem un satrunējušiem kuģiem un laivām kuģa gars aizejot, un tiklīdz to ir izdarījis kuģis ejot bojā.
Areja

Areja jeb interareja ir pleckāju čaulas vāka (parasti vēdera jeb ventrālā vāka) gludā daļa, kas no abām pusēm norobežo deltīriju. Arejas virsma parasti ir plakana vai cilindiski izliekta. Tās ārējās malas var būt krasi norobežotas no pārējā čaulas vāka virsmas ar taisnām vai ieliektām šķautnēm jeb pleciņiem. Arejai parasti ir trīsstūrveida forma. Reizēm tā var būt izstiepta platumā taisnstūra veidā. Ļoti zemu areju sauc par līnijveida areju. Dažiem pleckājiem no Strophomenīdu (Mekella, Geyerella), Produktīdu (Aulosteges, Richthofenia), Spiriferīdu (Cyrtina) un Terebratulīdu (Terebrirostra) kārtām arejas var būt ļoti augstas un pat pārsniegt pārējās čaulas vāka augstumu. Dažām Strophomenīdu un Produktīdu pleckāju arejām ir novērojamas taisnas līnijas, kas nāk no virsotnes un sadala arejas abas puses divās daļās. Tādā veidā nodalītā iekšējā daļa tiek saukta par sekundāro areju. Tai ir nedaudz atšķirīgs ornamentējums (vertikāls švīkājums), nekā ārējai daļai.
Luidži Miljāni

Biogrāfija

Lielāko sava mūža daļu pavadījis Venēcijā, kur strādājis par hidraulikas inženieri. Sarakstījis zinātniskas grāmatas par Ziemeļitālijas upēm un Venēcijas lagūnu.
Bijis pazīstams arī kā šahists un šaha dzīves organizators. No 1900. līdz 1903. gadam bijis viens no šaha žurnāla Nuova Rivista degli Scacchi izdevējiem. Pirmais Itālijas šaha federācijas prezidents (no 1920. gada līdz savai nāvei 1944. gadā, ar īsu pārtraukumu 1924. gadā) un Venēcijas pirmā starptautiskā šaha turnīra organizators 1929. gadā. Piedalījies Itālijas šaha turnīros — 1906. gadā Milānā un 1. Itālijas šaha čempionātā 1921. gadā, kā arī starptautiskos šaha turnīros Triestē 1923. gadā un Merano 1924. gadā. Pārstāvējis Itāliju 1924. gada neoficiālā šaha olimpiādē.
Ringolds Kalnenieks

Biogrāfija

Kalnenieks mācījies Priekules vidusskolā, pēc tam absolvējis Latvijas Valsts fiziskā kultūras institūtu. Riteņbraukšanā trenējies pie Raimonda Andersona (sporta biedrībā "Vārpa"), Ērika Viķeļa (Rīgas ASK), Leonīda Šļešņeva un Viktora Kapitonova (PSRS izlasē). Sākotnēji Kalnenieks pārstāvēja sporta biedrību "Vārpa" un ASK (pēc iesaukšanas armijā). Ātri iekļāvies Latvijas PSR izlases komandā, pirmo lielāko uzvaru izcīnījis 19 gadu vecumā Kišiņevā, kļūstot par PSRS junioru čempionu grupas braucienā. PSRS izlasē bijis no 1966. līdz 1974. gadam, arī kā komandas kapteinis.
Četras reizes piedalījies Miera velobrauciena PSRS izlases sastāvā, 1971. gadā uzvarējis komandu ieskaitē, bijis 7. vietā individuāli. 1970. gadā iegūta 3. vieta komandām, vēl divas reizes komandām iegūta piektā vieta. 1972. gadā uzvarējis PSRS čempionātā daudzdienu riteņbraukšanā. Vairākkārt ieguvis godalgotas vietas Meksikas, Austrijas, Dienvidslāvijas velobraucienu atsevišķos posmos, klasiskajos braucienos Čehoslovākijā, Vācijā un Polijā. Vairākas reizes uzvarējis PSRS Bruņoto spēku čempionātā, uzvarējis Baltijas daudzdienu velobraucienā. Desmit reizes uzvarējis Latvijas PSR čempionātā, guvis panākumus arī treka riteņbraukšanā. Braucēja karjera ilga 16 gadus, kuru laikā piedalījies ap 60 daudzdienu velobraucienos.
1971. gadā saņēmis PSRS Nopelniem bagātā sporta meistara nosaukumu. Pēc sportista karjeras beigām strādājis par treneri sporta biedrībā "Vārpa", vēlāk par sagādnieku mēbeļu kombinātā "Zunda". Dzīvojis lauku mājās pie Baldones. Bijis iesaistīts Igo Japiņa SEB MTB maratonu rīkošanā. 
Precējies — sieva Aina, meitas Agnese un Elita.
Irānas administratīvais iedalījums

Irānas administratīvo iedalījumu veido 31 ostāni (persiešu: ستان , ostān). Ostāni sīkāk iedalās 324 šahrestānās (persiešu: شهرستان , shahrestān).
Ķivutkalna pilskalns

Ķivutkalna pilskalns ir Doles salas pilskalns ar 1,6 — 3 metrus biezu kultūrslāni, kas bijis apdzīvots bronzas laikmetā un senākajā dzelzs laikmetā (no 1.—2. gadu tūkstoša p.m.ē. mijas līdz aptuveni 750. gadam m.ē.). 1966. un 1967. gadā sakarā ar Rīgas HES celtniecību veikti arheoloģiskie izrakumi Jāņa Graudoņa vadībā, cita starpā atklāti nocietinājumi - valnis ar koka un akmens konstrukcijām.
Pilskalna iedzīvotāji apstrādāja akmeni, dzintaru, kaulu, ragu, šeit atradās bronzas apstrādes centrs. Zem pilskalna kultūrslāņa atklāja arī 2. gadu tūkstoša p.m.ē. apbedījumus, kas liecina, ka arī pirms baltu nocietinātās apmetnes te bijis liels kapulauks.