google/wiki40b huggingface dataset:
Sakramenta maize

Sakramenta maize jeb hostija (latīņu: hostia — 'upuris') ir kristiešu Svētajā Vakarēdienā Kristus miesas simbols. Dažādās kristīgās baznīcas konfesijās pastāv dažādas tradīcijas saistībā gan ar Sv. Vakarēdiena teoloģiju, gan izdalīšanas veidu.
Maizes izmantošanu Sv. Vakarēdienā tiek pamatota ar to, ka jūdu Pashā svētkos (Pesahs) tika izmantota neraudzēta maize, arī Neraudzētās maizes svētkos, kas bija uzreiz pēc Pashā (2.Moz.12:11) . Gan Rietumu, gan Austrumu Baznīcā ir kopīgs ieskats, ka maizei, ko lieto Sv. Vakarēdienā, jābūt gatavotai no kviešu miltiem. Pastāv dažādi ieskati par to, vai drīkst izmantot kādas papildu piedevas- garšvielas, saldinātājus utml.

Austrumu pareizticīgo un Austrumu katoļu baznīcas

Sv. Vakarēdienā izmanto raudzētu maizi, kas ir kā simbols augšāmceltajam Kristum. Austrumu Baznīcā maize, kas tiek izmantota Sv. Vakarēdienā, tiek saukta par prosforu. (no grieķu valodas: prosfora - pienešana, pienestā maize). Prosfora tiek pagatavota no četrām izejvielām: kviešu miltiem, tīra ūdens, rauga un sāls. Dažkārt mīklai tiek pievienots arī nedaudz svētītā ūdens (mīklas mīcīšanas procesā).
Eiharistijai paredzēto maizi drīkst gatavot savu ticību praktizējošs pareizticīgs kristietis, kas lūdz un gavē, un neilgi pirms prosforas gatavošanas bijis uz grēksūdzi.
Pirms cepšanas katram klaipam tiek izveidota forma, saspiežot starp diviem speciāliem šķīvjiem, kas virspusē iespiež atbilstošu, liturģisku simbolu. Bieži (grieķu baznīcā) Eiharistijas svinībām ticīgie pienes vairākas prosforas, no kurām konsekrēšanai priesteris izvēlas labāko. Cits nosaukums konsekrējamai maizei ir arī Jērs, simbolizējot Jēzu Kristu kā Dieva Jēru, kas nes pasaules grēkus. (Jņ.1:29) Pārējās pienestās prosforas, kas netiek konsekrētas Sv. Vakarēdiena sakramentam, tiek svētītas un pēc Dievišķās liturģijas tiek piedāvātas ticīgajiem; šī maize tiek saukta par antidoronu (grieķiski: αντίδωρον, antídōron), kas tiek tulkots kā atgrieztā dāvana.

Rietumu Baznīcas tradīcijā

Sv. Vakarēdienam paredzētā maize tiek saukta par hostiju, visbiežāk tā ir plāna, apaļas formas, neraudzēta maize (līdzīga vafelei). Dažādās protestantiskajās denominācijās un konfesijās pastāv dažāda prakse saistībā ar to, kāda Eiharistijas maize tiek lietota. Ir novirzieni, kur tiek lietota raudzēti maizes klaipi. Luteriskajās baznīcās pārsvarā tiek lietotas neraudzētas vafeles veida maizes, tāpat kā tas ir Romas katoļu Baznīcā.
Instrukcijas Romas Misālē ieska Eiharistijas maizi gatavot tā, lai konsekrējamo maizi var lauzt vairākos gabalos, ko pēc tam izdalīt daļai ticīgo, jo maize, kas tiek lauzta, ir viens veselums, un tāpat visi, kas to ēd, tiek savienoti vienā kopībā. 1995.gadā kardināls Jozefs Racingers (Benedikts XVI) savā vēstulē Bīskapu konferencei aicināja paplašināt kanoniskos likumus, kas saistīti ar Eiharistijas sakramentu, norādot, ka maize ar zemu lipekļa sastāvu atzīstama kā derīga Eiharistijas svinībām. Kopš 2000. gada tiek gatavota un izmantota maize cilvēkiem, kas slimo ar celiakiju.
Pavels Francouzs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Francouzs uzsāka 2008.—09. gada sezonā, aizvadot 15 spēles Čehijas Ekstralīgas kluba HK Pilzene sastāvā. Čehijas Ekstralīgā Francouzs gan nostiprinājās tikai 2012.—13. gada sezonā, kad bija HC Litvínov pamatvārtsargs. Komandas rindās 2013. un 2015. gadā tika atzīts par līgas labāko vārtsargu, 2015. gadā kopā ar komandu izcīnot arī līgas čempiona titulu. Francouzs tika atzīts par izslēgšanas kārtas vērtīgāko spēlētāju.
2015. gada vasarā Francouzs noslēdza trīs gadu līgumu ar Kontinentālās hokeja līgas klubu Čeļabinskas "Traktor". 2016.—17. gada sezonu Francouzs noslēdza ar visas līgas labāko atvairīto metienu procentu, kā arī piedalījās KHL Zvaigžņu spēlē. "Traktor" rindās spēlēja līdz 2018. gada maijam, kad noslēdza viena gada līgumu ar NHL vienību Kolorādo "Avalanche".
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējos četros Pasaules čempionātos.
8. trolejbusu maršruts (Rīga)

Vēsture

Trolejbusu satiksme 8. maršrutā tika atklāta 1960. gadā, nodrošinot iedzīvotājiem iespēju ar trolejbusu nokļūt līdz Rīgas pilsētas robežai Atgāzenes apkaimē. Sākotnēji trolejbusi kursēja no Brīvības pieminekļa apkārtnes caur Vecrīgu līdz Ābolu ielai. Dažus gadus vēlāk, 1964. gadā, tika atklāts 12. trolejbusu maršruts, kurš dublēja lielu daļu 8. maršruta (no pilsētas centra līdz Ģimnastikas ielai).
1980. gados, pārtraucot trolejbusu kustību cauri Vecrīgai, maršruts tika saīsināts līdz Latviešu strēlnieku laukumam (tagadējais Rātslaukums). Pēc maršruta saīsināšanas trolejbusi vairs nebrauca pa Kaļķu ielu līdz Brīvības piemineklim.
2009. gada 1. septembrī, uzlabojot satiksmes drošību 11. novembra krastmalā, trolejbusu galapunkts Rātslaukumā tika likvidēts, līdz ar to 8. maršrutu pagarināja līdz autobusu galapunktam "Stacijas laukums" 13. janvāra ielā. Trolejbusi bezkontakttīkla posmā Rīgas centrā, no pieturas "11. novembra krastmala" virzienā uz Stacijas laukumu līdz pieturai "Akmeņu iela" virzienā uz Ābolu ielu brauca, izmantojot iebūvēto dīzeļģeneratoru. Kontakttīkla posms uz Akmens tilta un tā nobrauktuves uz Mūkusalas ielu ārpilsētas virzienā netika izmantots.
Tā kā jaunais galapunkts "Stacijas laukums" sakrita ar 8. autobusu maršruta galapunktu, tika pieņemts lēmums pārnumurēt 8. trolejbusu līniju. 2009. gada 1. oktobrī 8. trolejbusu maršrutu pārnumurēja par 27. trolejbusu maršrutu.
Zīmogs

Zīmogs ir nospiedums, ko uzspiež, vai pievieno, vai uzdrukā uz kāda dokumenta tā autentifikācijai, kopā ar parakstu vai tā vietā. Dažādas ierīces tā veidošanai, piemēram zīmoggredzenus, dēvē par spiedogiem.
Zīmogs — noteiktas noslēgtas ģeometriskas formas spiedogs ar tajā atveidotu pilnu organizācijas nosaukumu un — likumos un citos tiesību aktos noteiktajos gadījumos — Latvijas Republikas ģerboņa vai organizācijas emblēmas, firmas zīmes vai preču zīmes attēlu. (Ministru kabineta noteikumi Nr. 154 "Dokumentu izstrādāšanas un noformēšanas noteikumi" Rīgā 1996.gada 23.aprīlī (prot. Nr.23 27.§)).
Jūlijs Neps

Biogrāfija

Jūlijs Neps ir dzimis ap 430. gadu Romas impērijas Dalmācijas provincē, ievērojamā ģimenē. Viņa tēvs bija augstākais romas karaspēka komandieris magister militum.
Ar laulību palīdzību kļuva par Austrumromas imperatora Leo I radinieku un favorītu. Tika iecelts par Dalmācijas provinces pārvaldnieku.
474. gadā Leo I pasludināja Jūliju Nepu par Rietumromas imperatoru. Neps devās uz Ravennu un piespieda atkāpties no troņa, ģermāņu karavadoņu iecelto, imperatoru Gliceriju, kuru Konstantinopole uzskatīja par uzurpatoru.
475. gada augustā, ģermāņu karavadonis Orests veica kārtējo valsts apvērsumu un piespieda Jūliju Nepu bēgt uz Dalmāciju. Nespējot pats ķļūt par imperatoru, Orests par tādu pasludināja savu nepilngadīgo dēlu Romulu Augustu. Tomēr Austrumromas imperators Zenons joprojām par oficiālu Rietumromas imperatoru atzina Jūliju Nepu, kurš turpināja valdīt Dalmācijā.
479. gadā Neps sāka plānot sazvērestību, pret tābrīža Itālijas valdnieku, ģermāņu karavadoni Odoakru, lai atgūtu kontroli pār Itāliju. Tomēr Jūlijs Neps nepaspēja realizēt savu plānu, jo 480. gada 25. aprīlī viņu Dalmācijā nogalināja viņa paša karavīri.
Neskatoties uz neilgo valdīšanas laiku, Jūlijs Neps bija spējīgākais no 5.gs. Rietumromas imperatoriem. Ārpolitikā viņš centās konsolidēt vēl atlikušās impērijas teritorijas (Tobrīd:Itālija, Balkāni un daļa Gallijas). Tika noslēgts veiksmīgs miera līgums ar Vestgotiem, kas atgrieza Romas kontroli pār Provansas reģionu Gallijā. Tomēr līdzīgas miera sarunas ar Vandaļiem piedzīvoja neveiksmi un tie joprojām turpināja postīt Itālijas piekrasti.
Iekšpolitikā Nepam trūka atbalsta Romas senātā. Viņa ātro gāšanu veicināja apstāklis, ka Jūlijs Neps bija populārs Autrumromas imperatora galmā, bet rietumos viņam trūka līdzvērtīga atbalsta.
Hospitāļu iela (grupa)

Grupas vēsture

1997. gadā grupas līderis un dibinātājs Edgars Šubrovskis nolēma izveidot projektu, kurā realizēt savas dziesmas. Tad uz brīdi projekts apstājās.
1999. gadā nerealizēto dziesmu bija pārāk daudz, lai tās vienkārši atstātu atvilktnē, tāpēc Limbažu alternatīvās mūzikas entuziasts Ivars Muste piedāvāja veikt 4 celiņu ierakstu. Piepalīdzot grupas "Blissful" bundziniekam Artūram Ābramam un ģitāristam Ivaram Mustem, Šubrovskis iedziedāja 12 dziesmas. Tika pieaicināta arī vijolniece Dina Skreitule un dziedātāja Arta Deniņa no meiteņu rokgrupas "Granātābolu namiņš". Ierakstu ar nosaukumu "Ir maiga nakts" (nosaukums tika aizgūts no F. S. Fidžeralda romāna) nosūtīja uz festivālu "Sinepes un medus", kur tas tika cauri atlasei.
Pēc šī ieraksta grupas sastāvs tika vairākkārt mainījies un pieredzētas arī muzikālās pauzes, bet par spīti tam visam, gandrīz divus gadus Ingus Baušķenieka studijā tika rakstīts albums "Pilnmēness", ko 2004. gadā izdeva Raibā taureņa ieraksti. Gada lielākais "Hospitāļu ielas" sasniegums — uzvara mūzikas festivālā Liepājas dzintars.
Grupas dalībnieku vecuma amplitūda — 18—28 gadi.
2005. gada 10. jūnijā Mākslas darbinieku namā Vecrīgā grupa prezentēja savu otro albumu "Nav centrs" un pirmo videoklipu singlam "Kaķis". Visu dziesmu mūzikas un gandrīz visu vārdu autors (izņemot vienu dziesmu — "Hospitāļu iela", kuras teksta autors ir dzejnieks Klāvs Elsbergs, dziesmā "Elizabete" izmantots arī fragments no grupas The Doors dziesmas Light My Fire).
2005. gada nogalē grupai pievienojās jauna vokāliste Anna Lebedoka, kura spēlēja arī perkusijas un melodiku.
2007. gada 5. jūnijā grupa prezentēja jau savu trešo albumu, kuram tika dots nosaukums "Pūķis".
2010. gadā grupa izbeidza savu darbību. Pēdējā grupas uzstāšanās bija 2011. gada 4. maijā neatkarīgās mūzikas albuma ar Raiņa dzeju "Strāvoklis" prezentācijā.
2. Baltijas Šaha savienības kongress

2. Baltijas Šaha savienības kongress notika no 1901. gada 1. (14.) aprīļa līdz 8. (21.) aprīlim Tērbatā.

Atklāšana

Kongresa atklāja 1. aprīlī pulksten 12. Uz atklāšanu Sv. Marijas ģildes telpās pulcējās turnīra dalībnieki, tiesneši, reģionālo organizāciju delegāti un viesi. Kongresu atklāja vietējās šaha savienības sekretārs Arnolds Hasselblats īsā ievadrunā sveicot atbraukušos viesus. Turpinājumā tika izlemti daži ar turnīra gaitu saistīti jautājumi, ievēlēta tiesnešu kolēģija, noteikti laika limiti. Pēc tam sākās Baltijas šaha savienībā ietilpstošo organizāciju delegātu konference. Uz to bez vietējiem bija ieradušies delegāti no Rīgas, Rēveles, Liepājas un Pērnavas šaha organizācijām. Konferences delegāti izteica pateicību Baltijas šaha savienības sekretāram F. Amelungam par paveikto darbu, "Rigaer Tageblatt" izdevējam V. Šefferam un "Nordlivländische Zeitung" redaktorei E. Mattīsenai par regulāro šaha dzīves atspoguļošanu savos laikrakstos. Rīkot nākamo Baltijas šaha kongresu vēlējās Liepājas un Rēveles šahisti. Vairākums delegātu nobalsoja par Rēveli.

Blakusturnīra rezultāti

1. vieta - A.Ots (Tērbata) - 3 punkti (no 4),

2.- 4. vieta - E. Finks (Rīga), A. Gīldenštube un V. Johansons (abi Tērbata) - pa 2 punkti,

5. vieta - Anonīms spēlētājs - 1 punkts.

Noslēgums

Turnīru noslēdzot četriem pamatturnīra uzvarētājiem bija vienāds punktu skaits. Turnīram paredzētais laika termiņš nedeva iespēju sarīkot papildus turnīru uzvarētāja noskaidrošanai. Tāpēc uzvarētāji Maskavā dzīvojošais liepājnieks Kārlis Rozenkrancs, pērnavietis Vilhelms Zons, rīdzinieki Kārlis Bētiņš un Vilhelms fon Štamms katrs saņēma visu četru godalgu (150 + 100 + 70 + 50 rbļ.) summas ceturto daļu un sudraba žetonu. Speciālgodalgu par skaistāko partiju saņēma Teodors Germans par uzvaru pret S. Lurjē. Blakusturnīra uzvarētājs Ādolfs Ots (Tērbata) saņēma pirmo godalgu (35 rbļ.) un sudraba žetonu. Otro, trešo un ceturto godalgu (25+15+10 rbļ.) savstarpēji sadalīja E. Finks (Rīga), A. Gīldenštube un V. Johansons (abi Tērbata).
Mihails Judovičs

Biogrāfija

Ar šahu nopietni sācis nodarboties 14 gadu vecumā. 1930. gadā dalījis 5.-9. vietu Maskavas pilsētas šaha čempionātā. Pēc gada bijis ceturtais Maskavas pilsētas šaha čempionātā, kā arī dalījis 3. vietu PSRS šaha čempionāta finālā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā viņam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 1951. gadā kļuvis arī par FIDE starptautisko arbitru.
Vēlākajos gados nopietni pievērsies korespondencšaham. Uzvarējis 7. PSRS korespondencšaha čempionātā (1965—1966). PSRS izlases sastāvā kļuvis par pieckārtējo Pasaules korespondencšaha komandu čempionāta uzvarētāju. 1961. gadā kļuvis par ICCF starptautisko meistaru (IMC), bet 1973. gadā par ICCF starptautisko lielmeistaru korespondencšahā (GMC).
Bijis pazīstams kā šaha žurnālists. No 1945. līdz 1987. gadam strādājis par PSRS šaha žurnāla Shakhmaty v SSSR galvenā redaktora vietnieku. Daudzu šaha grāmatu autors.
Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Jeļizavetas Bikovas sekundants 1953. gada mačā par pasaules čempiones titulu un 1959. gada mačā par pasaules čempiones titulu. 1958. gadā apbalvots ar Krievijas PFSR nopelniem bagātā trenera nosaukumu.
Karagājiens uz Kursu un Dzintares kauja (1261)

1261. gada karagājiens uz Kursu notika pēc tam, kad Dienvidkursas kurši bija noslēguši savienību ar žemaišiem un atteikušies no Kurzemes bīskapa un Vācu ordeņa virskundzības. Livonijas ordeņa brāļu sanāksmē tika nolemts atriebties kuršiem par zaudējumu Durbes kaujā. Kuršu pakļaušanai Livonijas ordeņa mestra pienākumu izpildītājs Jurje no Eihštates Rīgā sasauca ordeņa karaspēku, kuru uzticēja vadīt kādam bruņiniekam. Pats mestra pienākumu izpildītājs Jurje atgriezās savā ordeņa landmaršala rezidencē Siguldas pilī, lai aizsargātu Livoniju pret iespējamo lietuviešu iebrukumu.
Karagājienā piedalījās ordeņa pilsnovadu komturi ar vācu un vietējo "zemes ļaužu" (letu, līvu un igauņu) karavīriem. Ordeņa karapulks devās pa seno Kursas kara ceļu no Rīgas uz Kuldīgu, kur tos ar prieku sagaidīja pils garnizona bruņinieki ar saviem kuršu vasaļiem.
Vispirms krustneši aplenca lietuviešu (žemaišu) algotņu sargāto Dzintares pili un aizdedzināja to. Liesmās gāja bojā visi pils aizstāvji, kas nevēlējās padoties pārspēkam. Uzbrucēji nogalināja visus tās aizstāvjus, ieskaitot zēnus, kas bija vecāki par vienpadsmit gadiem un sievietes, kas nevēlējās lūgt dzīvību.
Pēc tam karapulks devās uz Aizputes pili. Nevēlēdamies piedzīvot Dzintares kuršu likteni, Aizputes kurši padevās bez kaujas. Pēc tam ordeņa karaspēks caur Kuldīgu atgriezās Rīgā.
Merlins varenais burvis

Stāsts

Merlins ir jauns burvis, kurš dodas uz Kamelotas karaļvalsti pēc tam, kad viņa māte liek viņam doties pie galma ārsta — Gaja. Viņš atklāj, ka karalis Uters Pendragons savā karaļvalstī ir aizliedzis maģiju un Vareno Pūķi viņš ir apcietinājis dziļi zem pilsētas mūriem. Pūķis viņam pasaka, ka viņam ir dota nozīmīga loma un viņam būs jāpasargā Utera dēls Arturs, kurš radīs varenu savu karaļvalsti. Kad Merlins satiek Arturu viņš domā, ka Arturs ir augstprātīgs kauslis, arī Arturs par Merlinu nedomā neko labāku. Merlinam ir jāpatur savas maģijas spējas noslēpumā, lai Uters viņam nepiespriestu nāvessodu.
Morgana ir Utera aizbilstamā. Viņai sapņos redz vīzijas un no šiem sapņiem baidās un patur tos noslēpumā. Gvenavēra, kuru viņa sauc vienkārši par Gvenu ir viņas kalpone un tuva draudzene. Pirmā sērija fokusējās uz Merlinu un viņa draudzību ar Arturu, bet otrā uz otrā plāna tēliem. Vēlākajās sērijās ir parādīti arī Morganas pūliņi savaldīt savas maģiskās spējas un nostāšanos ļaunuma pusē. Tam par iemeslu ir Utera rīcība, Artura gatavošanās kļūt par varenu karali un viņa romāns ar Gvenu. Pēc gada Morgana atgriežas tumšāka un daudz spēcīgāka, kā jebkad agrāk. Ceturtās sezonas sākumā viņa uzzina par Merlina identitāti kā Emīru (viņa nezina, ka Merlins un Emīrs ir viens un tas pats) un Merlins kļūst bezspēcīgs pret mirušo gariem, kurus kontrolē Morgana. Galu galā Arturs kļūst par karali, pēc tam, kad Uters mēģina pasargāt savu dēlu no slepkavām.
Arī citi tēli no Artura leģedām ir parādījušies seriālā. Landselots ilgi nevarēja kļūt par bruņinieku, jo bija vienkāršās tautas pārstāvis. Morderds bija parādījies kā Druīds, kurš ar Morganu bija vienojies par palīdzību (leģendā Mordreds ir viņas dēls un Artura māsasdēls), Varenais Pūķis pareģoja, ka tieši Mordreds nogalinās Arturu (leģendā tā parādījās kā Klamlanas kauja. Mordreds un reizēm arī Varenais Pūķis atgādina viņam par viņa druīdu vārdu (Emīrs, no velsiešu valodas — Ambrocijs); Ambrocijs Aureliāns bija vēsturiska figūra, ko Monmotas Džeofrijs daļēji apvienoja ar Merlinu. Ekskaliburs ir parasts zobens, kas vēlāk top svētīts ar Varenā Pūķa elpu un iemests ezerā (leģendā šo zobenu Nimehs iedeva Arturam). Tristans un Izolde arī parādījās 4. sezonas pēdējās divās sērijās pēc Morganas un Morgozas uzbrukuma Kamelotai. Šajās sērijās zobens ir iesprūdis akmenī, kur to ielicis Merlins, lai pasargātu to no mirstīgo rokām.
Artūrs Salija

Karjera

Karjeru sācis 2009.—10. gada sezonā Latvijas čempionāta vienībā SK Rīga/Profs 18. Turpmākās trīs sezonas aizvadīja MHL komandā HK Rīga, taču tad devās uz Kazahstānu. No 2013. līdz 2015. gadam spēlēja Kazahstānas čempionāta komandā Karaghandi "Berkut", vairākas spēles aizvadot arī Karaghandi "Saryarka" sastāvā.
2015.—16. gada sezonu uzsāka Latvijas čempionāta komandā Rīgas "Prizma", taču tad pievienojās Polijas hokeja līgas vienībai STS Sanok. Sezonas vidū atgriezās Latvijā, pievienojoties HK Kurbads rindām, kopā ar komandu izcīnot čempionāta sudraba medaļas.
2012. gadā debitējis Latvijas hokeja izlases sastāvā.
Bleiks Vīlers

Spēlētāja karjera

Pēc vairākām NCAA aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Vīlers sāka 2008.—09. gada sezonā, kad noslēdza līgumu ar NHL klubu Bostonas "Bruins" un izcīnīja vietu tās sastāvā. Jau 2008. gada 9. oktobrī savā debijas spēlē NHL guva arī pirmos vārtus, pārspējot Peteru Budaju. 2010.—11. gada sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers". Sezonas nogalē viņa līdzšinējais klubs, Bostonas "Bruins", izcīnīja Stenlija kausu.
2011. gada vasarā Vīlers kopā ar franšīzi pārcēlās uz Vinipegas "Jets". Tās sastāvā hokejists kļuva par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem. 2014.—15. gada sezonā sāka pildīt kapteiņa palīga funkcijas, taču divas sezonas vēlāk kļuva par komandas kapteini.
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2014. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī 2011. gada Pasaules čempionātā.
Skujkoku dižkoksngrauzis

Morfoloģija

Pieauguša skujkoku dižkoksngrauža ķermeņa krāsa ir brūna vai sarkanīgi brūna. Ķermeņa forma iegarena, pats ķermenis robusts. Pirmais krūšu segments un trešā krūšu segmenta ventrālā (vēdera) daļa ar samērā gariem, sarkanīgi brūnas krāsas matiņiem. Antenas tievas un garas. Tēviņiem antenas sniedzas līdz elitras (cietie priekšspārni jeb segspārni) gala trešdaļai, bet mātītēm – līdz vidusdaļai. Segspārni mēreni velvēti ar dažiem gareniskiem paaugstinājumiem. Kājas slaidas, garas. Kopējais ķermeņa garums variē no 16 līdz 36 mm.

Izplatība

Skujkoku dižkoksngrauzis ir holarktiska suga, ar boreālu izplatību. Tā sastopama skujkoku mežos Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Šī koksngrauža apdzīvotais biotops ir veci dabiskie skujkoku meži. Kādā pētījumā Latvijā, Slīteres nacionālajā parkā 2008. gadā tika konstatētas šīs sugas izskrejas vecās priežu kritalās bez mizas, mozaīkveida ainavā, kas sastāv no deguša priežu meža nogabaliem un apkārt esošiem mitrājiem.

Dzīves cikls

Skujkoku dižkoksngrauzis ir holometabols kukainis – tā attīstība notiek ar pilnīgo metamorfozi (ola → kāpurs → kūniņa → pieaugušais īpatnis → ola). Suga ir saproksilofāga – tā attīstība ir saistīta ar atmirstošu/atmirušu koksni. Saimniekaugi ir Pinus, Picea un Larix ģints koku kritalas. Olas tiek dētas trūdošās vai puvošās kritalās. Pētījumā Zviedrijā konstatēts, ka šī vabole kritalās parādās jau pēc trim līdz četriem gadiem, lai gan visbiežāk tā izmanto ilgāk trupējušas kritalas, kurām sāk jau atdalīties miza. Kāpuri barojas dziļi aplievā (jaunas koksnes slānis), un tajā iztaisa plašas, garas ejas, pildītas ar skaidām. Skujkoku dižkoksngrauža kāpuri šad un tad sastopami kopā ar lielā dižkoksngrauža (Ergates faber) kāpuriem. Kūniņas stadija notiek ārējā aplievā, jūnija un jūlija mēnešos. Pieaugušie parādās jūlijā, augustā. Kopējais dzīves cikls ilgst no trīs līdz četriem gadiem. Šie koksngrauži ir aktīvi naktī, tāpēc dienā tie slēpjas plaisās vai zem mizas.

Pētīšanas metodes

Skujkoku dižkoksngrauža klātbūtni var konstatēt pēc tā raksturīgajām izskrejām. Izskreju malas, atšķirībā no lielā dižkoksngrauža (Ergates faber) izskrejām ir "nekārtīgākas", to mala ir robaina (lielā dižkoksngrauža izskrejas ir ar gludu malu). Lai pārliecinātos par šī koksngrauža esamību noteiktajās (kur atrastas kritalas ar raksturīgajām izskrējām) vietās, var izmantot mobilas gaismas lamatas. Gaismas lamatas jāuzstāda kritalu tuvumā. Ir bijuši gadījumi, kad skujkoku dižkoksngrauža fragmenti atrasti zaļās vārnas (Coracias garrulus) ligzdā. Tādā gadījumā, ja konstatēti kukaiņa fragmenti, var apskatīt un novērtēt apkārt esošos biotopus.
Zemapziņa

Zemapziņa ir psihisks process, kas noris zem apziņas sliekšņa un nav pakļauts tiešas apziņas kontrolei. Psihiskās atspoguļošanas forma, kurā īstenības tēls un subjektīvā attieksme pret šo tēlu nav īpašas refleksijas objekts. Zemapziņa izpaužas agrās bērna izziņas formās, pirmatnējā domāšanā, intuīcijā, afektos, panikā, hipnozē, sapņos, kā arī jūtās un rīcībā, kuru cēloni cilvēks neapzinās. Zemapziņa nepārtraukti uztver, pārstrādā, uzkrāj un reproducē daudz derīgas informācijas, līdz ar to nodrošinot pašreizējo un gaidāmo situāciju atspoguļošanos smadzenēs, turklāt netraucējot ar apziņu saistītos psihiskos procesus, jo tikai neliela zemapziņas informācijas daļa nonāk apziņā. Zemapziņa ar savām neizsmeļamajām informacijas un rīcības variantu rezervēm aktīvi piedalās apziņas izvirzīto problēmu risināšanā un lēmumu pieņemšanā. Daļa zemapziņas satura nonāk apziņā viegli, daļa - ar grūtībām un tikai īpašos apstākļos (piem., hipnozē), bet daļa apziņai praktiski nav pieejama. Sen aizmirsti iespaidi, domas, emocijas, zem apziņas sliekšņa vēl joprojām darbojas gan savstarpēji, gan kopā ar neseniem atmiņas faktiem, veidojot jaunas atziņas un tendences, kas pilnīgi negaidīti var palīdzēt atrisināt līdz tam neatrisināmas problēmas un uzdevumus. Zemapziņā notiekošo procesu loģika principā neatšķiras no apziņas procesu loģikas. Tas dod iespēju zemapziņas aktivitātes rezultātus auglīgi izmantot apzinātajā darbībā.
Zemapziņas koncepcija pirmo reizi formulēta G. V. Leibnica darbā "Monadoloģija" (1720). Izvērsti zemapziņas problēmai pievērstās Zigmunds Freids. Materiālistiski zemapziņas parādības pētījuši I. Sečenovs, I. Pavlovs u.c.
Mareks Židlickis

Spēlētāja karjera

Savu profesionāļa karjeru Židlickis uzsāka 1994.—95. gada sezonā Čehijas Ekstralīgas kluba HC Kladno sastāvā. Tā rindās viņš aizvadīja piecas sezonas, tad pārceļoties uz SM līgas klubu Helsinku HIFK. 2000.—01. gada sezonu Mareks noslēdza kā visas līgas rezultatīvākais aizsargs.
Vairākus gadus nespējot noslēgt līgumu ar spēlētāju, NHL klubs Ņujorkas "Rangers" 2002. gada nogalē aizmainīja viņa tiesības uz Nešvilas "Predators", pievienojoties klubam jau 2003.—04. gada sezonā. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā aizsargs spēlēja HIFK, taču tad atgriezās "Predators" sastāvā.
Pēc 2007.—08. gada sezonas noslēguma Židlickis tika aizmainīts uz Minesotas "Wild" vienību, taču 2011.—12. gada sezonas otrajā pusē - jau uz Ņūdžersijas "Devils". "Devils" sastāvā Židlickis aizvadīja nepilnas trīs sezonas, līdz 2015. gada martā tika aizmainīts uz Detroitas "Red Wings". 2015. gada septembrī noslēdza viena gada līgumu ar Ņujorkas "Islanders".
Čehijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis bronzas medaļu 2006. gada Olimpiskajās spēlēs, tāpat kļuvis par 2005. gada Pasaules čempionu hokejā.