google/wiki40b huggingface dataset:
Ropi

fon der Ropi (vācu: von der Ropp, latīņu: de Raupena, burtiski - no Straupes), ir sena vācbaltu dzimta, kuras priekšteči Livonijas konfederācijā izsekojami līdz 13. gadsimta sākumam.
1620. gadā fon der Ropi tika imatrikulēti Kurzemes bruņniecības sarakstos. Pēc Krievijas impērijas senāta 1853. un 1862. gada lēmumiem dzimtas locekļi ieguva tiesības lietot mantojamu baronu titulu. Fon der Ropi bija uzņemti arī Novgorodas un Pēterburgas muižnieku dzimtu sarakstos.

Vēsture

Fon der Ropu dzimta par savu priekšteci uzskata Livonijas bīskapa Alberta fon Bukshēvdena vecāko brāli Teoderihu, kas pirmo reizi pieminēts Indriķa hronikas tekstā 1203. gadā. Livonijas krusta karu laikā viņš piedalījās daudzos karagājienos pret igauņiem. No hronikas zināms, ka 1212. gada Autines sacelšanās laikā viņš bija Idumejas fogts, kura sieva bija Pleskavas kņaza Vladimira meita. 1217. gadā pēc Otepē kaujas viņš nokļuva krievu gūstā. 
1221. gadā Teoderihs pirmo reizi nosaukts par bīskapa Alberta vasali Theodoricus de Raupena (Teoderihu no Straupes).  
1224. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi pie sava jaunākā pusbrāļa Johana uz Otepē, bet vēl 1259. gadā tika dēvēts par Straupes kungu (Dominus Theodoricus de Ropa).
Nav ziņu par Teoderiha no Straupes pēctečiem, tomēr valda uzskats, ka fon der Ropu dzimtas locekļi ir Teoderiha de Rope vai de Raupena pēcnācēji.
Kā nākamie ar līdzīgu uzvārdu 1291. gada dokumentā pieminēts Straupes kungs Johaness (dominus Johannes de Ropa) un 1329. gada kaujā pret lietuviešiem kritušais Nikolajs de Ropa. 1366. gadā un vēlāk pieminēts Tērbatas bīskapa vasalis Frederiks van der Rope, bet no 1391. līdz 1419. gadam Frederik de Rope bija Tērbatas draudzes prāvests. 1442. gadā cits Frederik de Rope bija Tērbatas bīskapa vasalis. 1493. gadā Dītrihs fon der Rope (Diderick von der Rope) bija Tērbatas bīskapa sūtnis pie Maskavijas lielkņaza Joana III. Biežo karu dēļ viņu īpašumi tika izpostīti un pēdējais Tērbatas Ropu dzimtas pārstāvis Otmārs fon der Rope (Othmar von der Rope) 1557. gadā pārdeva savu īpašumu un vēlāk krita Livonijas kara laikā.
Tomēr jau 1516. gadā Livonijas ordeņa mestrs Volters fon Pletenbergs izlēņoja Veselim fon der Ropam (Wessel von der Ropp) zemi un muižu pie Mēmeles upes (Memelhof - Vecmēmeles muižu), kas dzimtas īpašumā bija līdz 1760. gadam. Ropu dzimtas atzariem līdz 1735. gadam piederēja arī Zalves muiža (Salwen) un Susējas muiža (Sussei).
18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā fon der Ropu dzimta iegādājās vairākas muižas Zemgalē (Autzenbach, Planen, Birten, Neu-Autz), Kurzemē (Fischröden, Sernaten, Pormsahten, Paplacken) un Lietuvā.
Poststrukturālisms

Poststrukturālisms ir ASV akadēmiskās vides dots apzīmējums Eiropas filozofu un kritiskās teorijas pārstāvju darbiem, kas nonāca starptautiskā atpazīstamībā 1960. un 1970. gados.
Postrstrukturālismam ir saikne ar strukturālismu, kas Eiropā pastāvēja 20. gadsimta 1. pusē, kā arī eksistenciālo fenomenoloģiju. Poststrukturālisma autori dažādi kritizē strukturālisma idejas, bet pamatā tie noraida strukturālisma stingrās uzskatu pozīcijas, uzsver subjektivitātes nozīmi, kā arī struktūru mainīgo un neviennozīmīgo iedabu.
Poststrukturālismu piedēvē tādiem autoriem kā Žaks Lakāns, Žaks Deridā, Mišels Fuko, Žils Delēzs, Žans Bodrijārs un citiem.
Kvīnsa

Kvīnsa (angļu: Queens) no pieciem Ņujorkas rajoniem ir lielākais pēc platības (280 km²) un otrs lielākais pēc iedzīvotāju skaita. Kvīnsa atrodas uz Longailendas salas, to apskalo Atlantijas okeāns. Kvīnsa ir Ņujorkas pilsētas daļa, kurā ir visneviendabīgākais etniskais sastāvs.
Kvīnsā atrodas Džona Kenedija vārdā nosauktā starptautiskā lidosta.
Mārtiņa iela (Rīga)

Vēsture

Iela nosaukumu guvusi no netālās Sv. Mārtiņa luterāņu baznīcas. Sākotnēji saukta par Baznīcas ielu, 1882. gadā piešķirts nosaukums Mārtiņa iela. Ielas pagarinājums līdz Baložu ielai izveidots 1897. gadā, pēc tam pagarināta līdz Margrietas ielai. Vēlāk šis ielas posms zudis: tālākā daļa pievienota Valentīna ielai, bet daļa apbūvēta, izveidojot Āgenskalna Priežu dzīvojamo namu rajonu.
Dzelzceļa stacija

Dzelzceļa stacija ir dzelzceļa sadales punkts ar ceļu izvērsi, kur notiek ne tikai vilcienu izmaiņa un apdzīšana, bet arī kravu iekraušana un izkraušana, pasažieru operācijas; lielākās stacijās — arī vilcienu sastāvu formēšana un sagatavošana nosūtīšanai. Stacijas ir galvenās dzelzceļa ražojošās un saimnieciskās vienības uz līnijām. Stacijās notiek arī vilcienu apskate, vagonu padošana uz kraušanas punktiem un kravas un pārvadājumu dokumentu (SMGS) izsniegšana saņēmējiem, ritošā sastāva remonts un tehniskā apkope.
Neprofesionālā saziņā par stacijām mēdz dēvēt arī pasažieru pieturas punktus (pieturas), kur nav ceļu izvērses.

Kravas stacijas

Kravas stacijas jeb preču stacijas galvenokārt paredzētas kravu operācijām — kravu pieņemšanai, nosūtīšanai, iekraušanai, izkraušanai, šķirošanai, izsniegšanai saņēmējiem. Tajās notiek kravu sastāvu formēšana un izformēšana. Kravas stacijās ir kravu operācijām atbilstošs sliežu ceļu izveidojums un nepieciešamais aprīkojums — noliktavas, kravu platformas, iekraušanas un izkraušanas laukumi un mehānismi, vagonu svari. Ir specializētas kravas stacijas, kas paredzētas noteiktu kravu (piemēram, akmeņogļu vai kokmateriālu) apkalpošanai. Pie kravas stacijām pieder arī ostu stacijas, ko ierīko ostu tuvumā, ja ir liela kravu plūsma no dzelzceļa uz ūdens transportu vai otrādi.

Iecirkņa stacijas

Iecirkņa stacijas ir sadales punkti, kas paredzēti tranzītvilcienu (kravas un pasažieru) apstrādāšanai, pievedceļu apkalpošanai, manevru operāciju veikšanai. Iecirkņa stacijās notiek lokomotīvju un vilcienu brigāžu nomaiņa.

Pasažieru stacijas

Pasažieru staciju pamatuzdevums ir pasažieru pārvadājumu apkalpošana un tās būvē lielās pilsētās. Pasažieru stacijās tiek pārdotas biļetes, tajās notiek pasažieru iekāpšana un izkāpšana, bagāžas un pasta sūtījumu apkalpošana, lielākās stacijās — pasažieru vilcienu formēšana un ekipēšana (pasažieru tehniskās stacijas jeb vagonu parki) un lokomotīvju padošana. Pasažieru stacijās ir pasažieru stacijas ēka ar uzgaidāmajām telpām un pasažieru peroni vai platformas. Piepilsētas iecirkņos mēdz būt zonu stacijas, kur ir piepilsētas pasažieru vilcienu maršrutu galapunkti (piemēram, Dubultu stacija). Tajās ir pieņemšanas un nosūtīšanas atgriešanas ceļi vai strupceļi.

Starpstacijas

Starpstacijas paredzētas pasažieru, kravu un tehniskajām operācijām nelielos apmēros. To galvenais uzdevums ir laikus nodrošināt drošu vilcienu kustību iecirknī. Pie starpstacijām mēdz pieskaitīt arī izmaiņas un apdzīšanas punktus, kuros tiek veiktas vai būtu iespējams veikt šīs nelielās kravu operācijas.

Mezgla stacijas

Mezgla stacijas ir stacijas, kurām piekļaujas vismaz trīs virzienu dzelzceļa līnijas.

Saskares stacijas

Saskares stacijas ir sadales punkti, kas savieno dzelzceļa līnijas ar atšķirīgu tehnisko specifikāciju (piemēram: līnijas ar dažādiem vilces veidiem (līdzstrāva, maiņstrāva, dīzeļa vilce); atšķirīgs sliežu platums). Latvijā tipiska saskares stacija ir Gulbenes stacija, kur savienojas Pļaviņu—Gulbenes platsliežu līnija un Gulbenes—Alūksnes šaursliežu līnija.
Interešu izglītība

Interešu izglītība ir bērna vai jaunieša iespēja attīstīt savu radošo potenciālu, lietderīgi pavadīt brīvo laiku, gūt jaunu pieredzi un iemaņas.
Latvijas Izglītības likumā noteikts, ka interešu izglītība ir "personas individuālo izglītības vajadzību un vēlmju īstenošana neatkarīgi no vecuma un iepriekš iegūtās izglītības".

Interešu izglītības īstenotāji

Interešu izglītības programmu īstenošanu galvenokārt veic interešu izglītības iestādes un vispārizglītojošās skolas.

Interešu izglītības iestādēs, atšķirībā no vispārizglītojošām skolām, parasti intensīvs darbs noris arī vasaras mēnešos, piedāvājot savādākas šī darba organizācijas formas, piemēram, dažādas nometnes, radošās darbnīcas, spēļu istabas.

Darbības formas

Interešu izglītībā izmantotās darbības formas var būt ļoti dažādas: piemēram, pulciņu un kolektīvu nodarbības, individuālais darbs, dažādu interešu klubi, nometnes, pasākumi, konkursi un viktorīnas, sacensības, iesaistīšanās dažādos projektos u.c.
2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — AFC zona

2018. gada FIFA Pasaules kausa AFC zonas kvalifikācija bija atlases sacensības Āzijas Futbola konfederācijas (AFC) izlasēm FIFA Pasaules kausa finālturnīram, kas 2018. gadā notiks Krievijā. Kvalifikācija notika no 2015. gada 12. marta līdz 2017. gada 10. oktobrim. Tajā tika noskaidrotas četras izlases, kas pa tiešo kvalificējās finālturnīram, kā arī vēl viena izlase, kas starpkonfederāciju izslēgšanas spēlēs 2017. gada novembrī sacentās ar Ziemeļamerikas, Centrālamerikas un Karību reģiona zonas (CONCACAF) 4. vietas ieguvējiem.

Otrais posms

Otrā posma izloze notika 2015. gada 14. aprīlī Kualalumpurā, Malaizijā. Tajā komandas tika salozētas astoņās grupās pa piecām komandām katrā. Katras grupas uzvarētāji un četras labākās otro vietu ieguvušās komandas kvalificējās trešajam posmam. Šī posma sacensības bija vienlaikus arī kvalifikācija 2019. gada Āzijas kausam.

Trešais posms

Trešā posma izloze notika 2016. gada 12. aprīlī Kualalumpurā, Malaizijā. Tajā komandas tika salozētas divās grupās pa 6 komandām katrā. Katras grupas divas labākās komadas kvalificējās FIFA Pasaules kausa finālturnīram, bet trešo vietu ieguvēji turpināja kvalifikāciju ceturtajā posmā.
Briežuciema pagasts

Upes

Griušļova, Krakupe, Supenka.

Vēsture

1945. gadā Abrenes apriņķa Baltinavas pagastā nodibināja Kvašņevas ciemu. Kvašņevas ciema padome ietilpusi Viļakas apriņķī (1945-1949), Abrenes (1949-1959), Kārsavas (1959-1962) un Balvu (pēc 1962. g.) rajonos. Kvašņevas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Bukstu ciemu, 1960. gadā padomju saimniecības «Baltinava» teritoriju pievienoja Baltinavas ciemam. 1968. gadā Kvašņevas ciemu pārdēvēja par Briežuciema ciemu. 1971. gadā Briežuciema ciemam pievienoja Lazdulejas ciema padomju saimniecības «Briežuciems» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Briežuciema pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Balvu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Briežuciems (pagasta centrs), Abriņas, Augstasils, Ausala, Bēliņi, Brieksīne, Cērpene, Dambergi, Dukuļeva, Kroni, Ostrolīdumi, Pūšļeva, Stouberova, Štikunova.
BP

Vēsture

Kompānijas sākums saistās ar britu uzņēmēja Viljama Noksa Dersija (William Knox D'Arcy) vārdu, kurš 1901. gadā no Irānas šaha ieguva naftas koncesiju. 1908. gadā tika atklāta pirmās naftas atradnes Tuvajos Austrumos un tās ieguvei tika nodibināta Anglo-Persian Oil Company, kura 1935. gadā tika pārdēvēta par Anglo-Iranian Oil Company.
1951. gadā toreizējā Irānas valdība Muhameda Mosadika vadībā nacionalizēja Anglo-Iranian Oil Company, un tas bija viens no galvenajiem iemesliem, kāpēc Lielbritānija un ASV 1953. gada 19. augustā noorganizēja apvērsumu un nodibināja šaha Muhameda Rezas Pahlavī režīmu Irānā. Kompānija tika atgūta, to nosauca par British Petroleum Company, tomēr daļa no kompānijas tika piešķirta citām rietumu naftas kompānijām. Pēc 1979. gada Islāma revolūcijas kompānija atkal tika nacionalizēta, tomēr, tā kā British Petroleum Company tolaik bija bizness arī Ziemeļjūrā un Aļaskā, tā spēja saglabāt savu ietekmi tirgū.
XX gasimta astoņdesmitajos gados, kad Liebritānijā premjerministre bija Mārgarete Tečere British Petroleum Company tika privatizēta. 1998. gadā British Petroleum sastāvā iekļāvās ASV kompānija Amoco un tā līdz 2000. gadam saucās BPAmoco, līdz ieguva mūsdienu nosaukumu. No 2003. gada BP pieder 50% no Krievijas kompānijas TNK-BP.
Džeks Džonsons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Džonsons uzsāka 2006.—07. gada sezonas izskaņā, kad debitēja NHL kluba Losandželosas "Kings" sastāvā. Lai gan spēlētāju draftēja Karolīnas "Hurricanes", jau 2006. gadā viņa tiesības bija aizmainītas uz "Kings" vienību. 2007.—08. gada sezona bija pirmā pilnā Džonsona sezona NHL. 2008.—09. gada sezonā Džonsons izlaida 41 spēli traumas dēļ.
2011. gada ievadā Džonsons pagarināja savu līgumu ar Losandželosas "Kings" uz nākamajiem septiņiem gadiem, taču gadu vēlāk, 2011.—12. gada sezonas vidū, tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets" vienību. 2018. gada vasarā noslēdza piecu gadu līgumu ar Pitsburgas "Penguins".
ASV hokeja izlases sastāvā Džonsons izcīnījis 2010. gada olimpisko spēļu sudraba medaļu, sākot ar 2007. gadu spēlējis arī piecos  Pasaules čempionātos, divreiz pildot arī valstsvienības kapteiņa funkcijas.
Centrālāfrikas Republikas administratīvais iedalījums

Centrālāfrikas Republikas administratīvo iedalījumu veido 14 prefektūras, 2 ekonomikas prefektūras un 1 komūna. Prefektūras sīkāk iedalās 71 apakšprefektūrā. Savukārt apakšprefektūras sīkāk iedalās komūnās
Balsīgs labiodentāls eksplozīvs slēdzenis

Atveidošana latviešu valodā

Latviešu valodā balsīgo labiodentālo eksplozīvo slēdzeni atveido ar burtu "b".
Vekholmas rūnu akmens

Vekholmas rūnu akmens (zviedru: Veckholmstenen) ir rūnu akmens, kas atrodas Vekholmā (Veckholm) Upsalas lēnes teritorijā Zviedrijas austrumos. Tas uzstādīts pēc 1050. gada m.ē. par godu vikingam Askeram (Ásgeirr), kas kritis Līvzemē un ir viens no vecākajiem rakstu avotiem, kurā pieminēta Latvijas teritorija, proti, Līvzeme - vikingu Liflandi.
Rūnu teksts ar latīņu burtiem (sākas no akmens centra un vijas uz leju):
Uzraksts uz rūnakmens:

"sufar lit : aristn * þin * afir * askir sun : sin : han * ut fai : a liflainþi i inþi * frai...."

Tulkojums latviski:

"akmens celts, pieminot Askeru, viņa dēlu. Viņš krita Līvzemē, ārzemēs Freigera (?) svītā"
Grūbeles pilskalns

Raksturojums

Grūbeles pilskalns ir ar priežu mežu apaudzis savrups, ap 30 - 35 m augsts kalns. Kalna ZR, R un DR nogāzes ir pietiekoši stāvas, bet pārējās kalna malas pastāvinātas ar trim terasēm. Pilskalnam nav ne grāvju, ne vaļņu un tā kumpais plakums ir daļēj izlīdzināts norokot zemi uz malām. Plakumā konstatēts ap 0,25 m biezs mazintensīvs kultūrslānis. Plakuma A malā zem smilts kārtas 2 m dziļumā uzrakta ogļaina zemes kārta. Kalna pakājē un nogāzēs daudz Pirmā pasaules kara ierakumu un tranšeju. Kāda tranšeja apvij pilskalnu no virsotnes līdz pat pakājei.
Pilskalnu pirmais reģistrējis (gan ar kļūdainu nosaukumu) Karls fon Lēviss of Menārs 1922. gadā. 1926. gadā savas Zemgales pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas gaitā pilskalnu aprakstījis un uzmērījis Ernests Brastiņš. 20. gadsimta nogalē pilskalnu pētījis arī Juris Urtāns, kurš 1995. gadā tajā uzgājis bezripas švīkātās keramikas lausku, kas ļoti aptuveni ļauj pilskalnu datēt ar 1. gadu tūkstoti p.m.e. un m.e. 1. gadu tūkstoša pirmo pusi. Pilskalna apkārtnē samērā daudz agrā un vidējā dzelzs laikmeta senkapu, kas varētu dot papildus iespējas tā datēšanai.
Kušānu valsts

Kušānu valsts jeb Kušānu impērija (baktriešu: Κυϸανο, sanskritā: कुषाण राजवंश Kuṣāṇ Rājavaṃśa; ap 1.—3. gadsimtu) bija lielvalsts, kas savas varenības zenītā (105—250) aptvēra mūsdienu Tadžikistānas, Afganistānas, Pakistānas un Ziemeļindijas teritoriju. Valstij bija sakari ar Romas impēriju, Indiju, Seno Persiju (Sasanīdu impēriju) un Seno Ķīnu. Kušānu valdīšanas laikā tika atvērti iepriekš partiešu bloķētie jūras un sauszemes tirdzniecības ceļi starp Romu un Āziju. Šajā laikā sāka veidoties Zīda ceļš no Ķīnas cauri kušānu teritorijai uz ziemeļiem no Hindukuša.

Vēsture

Tautu, kas nodibināja šo valsti ķīnieši sauca par „juečži” (貴霜), bet rietumos tie kļuva pazīstami kā kušāni. Precīza kušānu etniskā izcelsme nav zināma — vien tas, ka viņi nāca no Kaukāza un, iespējams, runāja kādā no indoirāņu valodām.
Ap 135. gadu p.m.ē. kušāni ieņēma Grieķu Baktrijas valsti mūsdienu Afganistānas ziemeļos (Baktriju un Sogdiānu), bet nākamajā gadsimtā Kučulas Kadfisa vadībā tie ieņēma Gandharu (Indas baseinu) un nodibināja Kušānu valsti. Par valsts galvaspilsētām kalpoja Kapisa (pie mūsdienu Kabulas) un Pušklavati (pie mūsdienu Pešāvaras). Paši kušāni savas valodas pierakstam pieņēma grieķu alfabētu un sāka kalt grieķu parauga monētas. Vairums kušānu bija zoroastrieši, tomēr laika gaitā pamazām pieņēma budismu.

Sabrukums

Sākot no 3. gadsimta Kušānu valsts sadalījās sīkākās daļās. Kušānu valsts beigas tiek uzskatītas par hellēnisma ietekmes beigām Indijā.
Arvīds Klāvsons

Dzīvesgājums

Dzimis 1900. gada 28. janvārī Mežotnes pagasta "Juskās" (tagad Viesturu pagastā) lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Jelgavas reālskolā, Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par žurnālistu, bija "Brīvās Zemes" redakcijas loceklis un reportieris Saeimā (1926–1934).
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Vāciju, pēc tam — uz ASV. Kopš 1951. gada strādāja Ņujorkas latviešu laikraksta "Laiks" redakcijā. Miris 1964. gada 3. janvārī Ņujorkā.
Septiņpadsmit pavasara mirkļi

Sižets

Seriāla darbība norisinās Vācijā 1945. gada pavasarī, laika posmā no 12. februāra līdz 24. martam, neilgi pirms Vācijas kapitulācijas Otrajā pasaules karā. Galvenais varonis štandartenfīrers Makss Otto fon Štirlics strādā vācu Drošības dienesta centrālajā nodaļā. Patiesībā viņš ir padomju izlūks Maksims Isajevs, kas daudzus gadus pavadījis vācu dienestā, pildot savas valsts uzdevumus. Tagad viņš saņēmis uzdevumu noskaidrot, kurš no augstākajiem Reiha vadoņiem ved separātiskas sarunas par pamieru ar ASV un Lielbritāniju.
Štirlica darbība Drošības dienestā izraisa Ernsta Kaltenbrunnera aizdomas. Kaltenbrunners uzdod Gestapo veikt Štirlica slepenu novērošanu.
Berlīnes bombardēšanas rezultātā bumba trāpa mājai, kur dzīvo Štirlica sakarnieki — vīrs un sieva Ervins un Ketrina Kinni. Vīrs iet bojā, bet stāvoklī esošā Ketrina bezsamaņā nonāk slimnīcā, kur viņai sākas dzemdības. To laikā viņa neapzināti kliedz krieviski. Tas tiek paziņots Gestapo.
Štirlics noskaidro, ka separātiskās sarunas notiek Šveicē un to iniciators ir SS vadītājs Heinrihs Himlers. Štirlica tiešais priekšnieks Valters Šellenbergs viņu norīko sniegt atbalstu sarunu norisei. Lai nodotu iegūto informāciju Maskavai, Štirlics savervē divus vāciešus — profesoru Pleišneru, kura brālis ir viens no antinacistiskās organizācijas vadītājiem, un pastoru Šlagu, garīdznieku, kas neatbalsta nacistisko režīmu. Štirlics noorganizē viņu abu nokļūšanu Šveicē. Šlags cenšas iegūt papildus informāciju caur saviem paziņām garīdznieku un emigrantu aprindās. Profesors Pleišners, dodoties ar šifrētu ziņojumu uz konspiratīvo dzīvokli Bernē, zaudē modrību un nepamana zīmi logā. Dzīvoklī viņu sagaida Gestapo aģents. Kad Pleišners to saprot, viņš izdara pašnāvību.
Lai izjauktu Himlera separātiskās sarunas, Štirlics izlemj kontaktēties ar Martinu Bormanu, lai pavēstītu viņam par "sazvērestību pret Hitleru".
Pa to laiku Gestapo priekšnieka Millera rokās nonāk informācija, ka Štirlics varētu būt padomju izlūkdienesta rezidents. Štirlicam tomēr izdodas atrast argumentus, lai pārliecinātu Milleru. Tā kā Štirlics bija kontaktējies ar Bormanu, Millers viņu uzskata par Bormana cilvēku, kas varētu būt visai noderīgi arī pēc kara beigām.
Cenšoties glābt radisti Ketrinu, Štirlics pats viņu arestē un veic nopratināšanu. Štirlics Ketrinu iesaista it kā vāciešiem nozīmīgā plānā — pārraidīt krieviem nepatiesu izlūkošanas informāciju. Gestapo izmitina Ketrinu konspiratīvā dzīvoklī. Pēc kāda laika Ketrinai izdodas aizbēgt, un Štirlics viņai palīdz nokļūt Šveicē.
Štirlica tikšanās ar Bormanu devusi rezultātus — Himlera pārstāvis sarunās obergruppenfīrers Karls Volfs tiek atsaukts uz Berlīni, sarunas izjūk. No aresta Volfu paglābj Šellenberga sagatavotā versija, ka sarunas rīkotas ar nodomu, lai sanaidotu Staļinu ar sabiedrotajiem.
Bernē Štirlics parūpējas par Ketrinas nosūtīšanu uz dzimteni, saņem vērtīgu izlūkošanas informāciju no Šlaga, uzzina par Pleišnera pašnāvību. Štirlics atjauno sakarus ar Maskavu un uzzina, ka ir izvirzīts apbalvojumam Padomju Savienības Varonis. 1945. gada 24. martā Štirlics atgriežas Berlīnē, lai turpinātu savu darbu.
Ernesta Birznieka-Upīša iela (Rīga)

Vēsture

Pirmo reizi Rīgas ielu sarakstos tā minēta 1846. gadā ar nosaukumu Kurmanova iela, 1867. gadā minēta kā 1. Kurmanova iela. 1936. gadā ielu pārdēvēja par Jumāras ielu. Savu tagadējo nosaukumu tā ieguva 1961. gadā.
Jumāras ielā 18 atradās 28. Rīgas pilsētas pamatskola, ko 1936. gadā par par Rīgas pilsētas Jumaras pamatskolu.
Etimoloģija

Etimoloģija ir vēsturiskās valodniecības nozare. Tā pēta vārdu cilmi un attīstību, vārdu veidu un nozīmi. Radniecīgām valodām, piemēram, latviešu, lietuviešu un senprūšu valodai, svarīga metode ir salīdzināmā valodniecība. Piemēram, latviešu „zirgs”, lietuviešu „žirgas” un prūšu „sirgs” ir vienas cilmes vārdi. Piemēram, ja lietuviešu valodā vārda sākumā ir „ž”, tad latviešu valodas vārdā ir „z”, kā „zināt: žinoti”. Indoeiropiešu valodniecība salīdzina baltu valodas arī ar ģermāņu, indu u.c. valodām.
Vienkārši pops

Sižets

Tēvs Genādijs pārceļas uz dzīvi par peldošu baznīcu pārbūvētā baržā. Viņš pa upi dodas misijas braucienā uz Donas stepē atrodamajām sādžām. Peldošanās baznīcas ierašanās šajās sādžās jau kopš 1997. gada ir gada centrālais notikums daudziem cilvēkiem, kuri dzīvo pie Donas. Tā kā padomju laikos lielākā daļa no baznīcām šajā apvidū tika sagrautas, peldošā baznīca kļuva par vienīgo iespēju piedalīties dievkalpojumā. Tomēr viss mainās, kad kārtējā misijas brauciena laikā notiek negaidīts pavērsiens.
Bormaņu muiža

Bormaņu muiža vai Trapenes muiža (vācu: Treppenhof) ir muižas ēku un parka komplekss Apes novada Trapenes pagasta Trapenē. Bormaņu muižas kungu māja celta 19. gadsimtā sākumā kā Gaujienas muižas īpašnieka fon Vulfa  medību pils, tagad tajā atrodas Trapenes kultūras nams. Medību vajadzībām bijis iekārtots "Fazānu dārzs". 1810. gadā Bormaņu muižas pārvaldnieka ģimenē dzimis fiziologs, Tērbatas Universitātes profesors (1842) un rektors Frīdrihs Biders (1810-1894). 
Līdz mūsdienām saglabājies arī zirgu stallis, parks ar četriem dīķīšiem. Vienā no muižas ēkām ierīkots arī Trapenes pagasta muzejs. 
Pie ēkas piemineklis Linardam Laicenam (tēlniece G. Grundberga).

Lapegļu gatve

No Vidzemes šosejas uz Bormaņiem ved piecus kilometrus garā Trapenes lapegļu gatve, kas ir viena no garākajām lapegļu gatvēm Latvijā. Alejā aug vairāk nekā 630 lapegļu, kā arī purva bērzi un liepas. Divus kilometrus no Līzespasta iestādīti jauktie koki – bērzi un lapegles, tad vienu kilometru ir tikai liepas un beidzot trīs kilometrus līdz Bormaņu muižās kungu mājai – tikai lapegles. Stādīšanas darbus 20. gadsimta sākumā vadījis muižkungs Tušs.
Klijānu apakšdzimta

Izskats un īpašības

Klijānu apakšdzimtas sugas ir vidēji lieli un lieli plēsīgie putni ar platiem spārniem. Tiem ir lieli, spēcīgi un līki knābji, ar kuriem tiek saplosīts medījums. Un tiem ir garas, spēcīgas kājas ar asiem nagiem. Visiem klijānu apakšdzimtas putniem ir ļoti laba redze, un tie spēj saskatīt upuri no liela attāluma.
Ford Sidevalve

Ford Sidevalve ir apakšvārstu motors, kas radīts Ford Motor uzņēmumā ar britu palīdzību. Motora pirmsākumi rodami 1930. gados, kad to pirmoreiz uzmontēja Ford Model Y modelim. Tas tika ražots divos tilpumos. Agrīnie motori bija ļoti vienkārši un nebija aprīkoti ar ūdens sūkni, bet ar termosifona dzesēšanas sistēmu. 1953. g. 100E modelis tika aprīkots ar ūdens sūkni. Sidevalve motoru lietoja daudzos mazā izmēra Ford modeļos, kā arī lauksaimniecības tehnikā, sērijveida automobiļos un pat kuģniecībā laivu dzinējiem. Motoru pārstāja ražot 1962. g. Vairākiem modeļiem iekšdedzes sistēma bija aprīkota ar elektrisko ģeneratoru. Stiklu tīrītāji darbojās uz vakuuma principa.
Ford Sidevalve motors tika lietots vācu Ford automobiļos sākot ar Ford Köln 1932. g. un beidzot ar aizmugurējās piedziņas Ford Taunus 12M 1962. g.
Lielbritānijā Sidevalve tika aizstāts ar Kent motoru, bet Vācijā — ar Taunus V4 motoru.