Atgāzene

Vēsture

Atgāzenes apkaime Rīgas teritorijai tika pievienota 1924. gadā. 20. gadsimta 30. gados daudzus vietvārdus, kuru izskaņā bija "muiža" nomainīja vai atmeta muižas vārdu. Arī Atgāzenes apkaimes nosaukums cēlies no šeit kādreiz atradušās muižas. Muiža tika celta 17. gadsimtā pie vienas no svarīgākajām satiksmes maģistrālēm — Jelgavas (ziemas) ceļa 3,5 verstis (aptuveni 3,9 km) no Rīgas, un tā bija Lielās ģildes eltermaņa Tomasa Fēgezaka īpašums.
Ielu tīkls Atgāzenē pamatā ir veidojies 19. un 20. gadsimta mijā. Vēl 1884. gada Rīgas un tās apkārtnes plānā ir iezīmētas tikai dažas no tām ielām, kuras redzamas 1924. gada Rīgas plānā. Šeit atradušās tādas ielas kā Upesmuižas, Bērzmuižas, Bārbeļu, Koplavas, Brikstu, Briņķu, Benes, Adulienes, Dzelzceļu, Dīķa, Atgāzenes, kā arī apkaimei cauri ejošās Brambergas un Ģimnastikas iela. Mazās šķērsieliņas abās pusēs noslēdza milzīgas satiksmes artērijas: Rīgas—Jelgavas dzelzceļš, kurš tika izbūvēts 1868. gadā, bet no otras puses Jelgavas šoseja, kas šodien tiek saukta par Vienības gatvi. Ceļš uz Jelgavu šeit vedis jau izsenis, par šoseju tas nodēvēts vien 19. gadsimta 60. gados.
Jau kopš viduslaikiem Pārdaugavā pilsētnieki bija iecienījuši veidot muižiņas, kas kalpoja kā vasaras atpūtas vietas, kad radās vēlēšanās izrauties no piesmakušajiem pilsētas mūriem. Atšķirībā no pilsētas saspiestības un pārblīvētības, Pārdaugavā bija daudz labvēlīgāki dziednieciskie apstākļi, kā rezultātā pakāpeniski sāka veidoties visai pilsētai nozīmīgas ārstniecības iestādes. Maksis Šēnfelds Atgāzenes muižā 1897. gadā izveidoja "Šēnfelda nervu klīniku" un sanatoriju "Atgāzene", kas bija viena no pirmajām šāda tipa medicīnas iestādēm Pārdaugavā. Savam laikam šī ārstniecības iestāde bija moderni celta un labiekārtota, tanī bija paredzētas vietas 60 pacientiem. Tagad šīs ēkas adrese ir Vienības gatve 87/89. Blakus zemes gabalā Atgāzenes ielā 24a 20. gadsimta 20. un 30. gados darbojās Dr. L. Šēnfelda, vēlāk E. Šēnfeldes, nervu klīnika un sanatorija, kas bija dibināta 1917. gadā. Abi zemes gabali līdz 1930. gadu beigām bija M. Šēnfelda mantinieku īpašumā, bet pēc Otrā pasaules kara šeit izveidoja Baltijas kara apgabala kara hospitāļa rehabilitācijas nodaļu. Atgāzenes muižas teritorijā tagad ir ierīkoti dažādi biroji.

Ielas

Lielākā daļa 20. gadsimta sākuma ielu savu nosaukumu Atgāzenē ir saglabājušas, dažas ir izzudušas pavisam, citas nākušas klāt. Piemēram, Atgāzeni ziemeļos ieslēdzošā Kārļa Ulmaņa gatve izveidota tikai 1981. gadā (toreizējā Ernsta Tēlmaņa iela). Mainoties pilsētas apbūvei, kādreizējā Briņķu (tagad Briņģu) iela nu ir sadalīta divās daļās.
Viena no centrālajām apkaimes ielām ir Dīķa iela. Šīs ielas 11. numurā 1920. gados (1922—1926) gados ir dzīvojis Rainis un Aspazija.
Atgāzenes ielas nosaukums pirmo reizi sastopams 1897. gada plānā, kas pievienots Atgāzenes muižas īpašnieka T. Hakena lūgumam sakarā ar ielu iekārtošanu Atgāzenes muižas teritorijā. Iela minēta 1898./1899. gada Rīgas adrešu grāmatā. 1902. gada Rīgas pilsētas oficiālajā kartē nosaukums ir ierakstīts sarkanā krāsā — privāta iela. Iela ir izveidojusies uz Atgāzenes muižas zemes. Sākotnēji tas saukts par Atgāzenes ceļu (Atgasenscher Weg), pēc tam Atgāzenes ielu (Atgasensche Straße, Atgazenskaja ul.). 1930. gados Atgāzenes ielā Nr. 2 atradies veikals, kā arī vieglo automobiļu izīrēšanas punkts. Atgāzenes ielā Nr. 26 atrodas skolas ēka, kas celta 1934. gadā, tās arhitekts bija A. Grīnbergs. Līdz 1945. gadam tur darbojās latviešu 45. pamatskola. 1980. gados tur tika ierīkota Ļeņina Tautas izglītības nodaļa un skolēnu darba apmācības un profesionālās mācību un ražošanas starpskolu kombināts. Šī ēka ir atzīta par vietējas nozīmes kultūras pieminekli. Tagad ēkā darbojas Rīgas Igauņu pamatskola, Latvijas Igauņu biedrība, agrāk tur atradās Rīgas Angļu ģimnāzijas filiāle. Atgāzenes apkaimes dienvidu daļā atrodas biznesa augstskola "Turība".
Uz Rīgas pilsētas un Mārupes novada robežas atrodas Ābolu iela. Mūsdienās ielas nepāra numuru pusē ir Rīgas pilsētas numerācija, pāru numuru pusē — Mārupes novada dotas adreses gan ar māju vārdiem, gan numuriem. Iela tika izveidota 20. gadsimta sākumā ar nosaukumu Bērzumuižas iela (Bershoefsche Str./Bersgofskaja ul.), bet kopš 1924. gada 7. augusta tā tiek saukta par Ābolu ielu.

Fēgezaka muižiņa

Broces zīmējumos var redzēt, kāda muižiņa ir izskatījusies 18. gadsimta beigās — tā bija visai necila vienstāva koka ēka, ko ieskāva žogs un koki. Ir ziņas, ka Atgāzenes muižā zviedru laikos ir apstrādātas 7 ¾ mucvietas (1 mucvieta — 0,4936 ha) tīruma. 1677. gadā muižiņai piederēja 47 desetīnas (51,23 ha) zemes, un 1683. gadā šeit tika izvietotas 13 zemnieku mājas. Taču tā kā augsne bija visai neauglīga, zemnieki varēja iekopt tikai niecīgus dārzus. Atgāzenes muižā esot bijis ierīkots arī krogs, kas pie lielceļa novietotajai muižiņai bijis labs papildus ienākumu avots.