google/wiki40b huggingface dataset:
Artūrs Karašausks

Klubos

2009. gada sezonā Karašausks spēlēja Olimps/RFS sastāvā, 18 spēlēs gūdams 10 vārtus, tādējādi kļūstot par LMT Virslīgas 9. rezultatīvāko vārtu guvēju. 
Tajā pašā gadā viņš saņēma balvu kā Latvijas jaunatnes labākais futbolists. 
2010. gadā Karašausks pievienojās Skonto komandai. Sezonu Karašausks iesāka ar 7 vārtiem pirmajās trīs spēlēs un tika atzīts par LMT Virslīgas aprīļa labāko spēlētāju. Turpmākajās spēlēs gan Karašauska rezultativitāte apsīka, un nākamajās deviņās spēlēs viņš guva tikai vienus vārtus. Jūlijā Karašausks devās uz nedēļu ilgu pārbaudi Ukrainas Premjerlīgas klubā FK Dnipro, bet augusta beigās Skonto vienojās ar Dnipro par Karašauska izīrēšanu līdz sezonas beigām. Neaizvadījis nevienu spēli Ukrainas Premjerlīgā, atgriezās Skonto sastāvā. 
2012. gada sezonā uz īres līguma pamata spēlēja citā Virslīgas komandā FB Gulbene, 15 spēlēs gūstot tikai 1 vārtus. 2013. gadā Skonto sastāvā kļuva par Virslīgas rezultatīvāko futbolistu, gūstot 16 vārtus un dalot šo godu ar Andreju Kovaļovu. 2014. gada sākumā tika izīrēts Krievijas Premjerlīgas klubam Rubin. Pēc īres beigām atkal atgriezās Skonto.
2016. gada februārī tika izīrēts Polijas Ekstraklasa klubam Glivices "Piast". Tomēr Polijas čempionātā izgāja laukumā tikai divās spēlēs. Vēlāk tā paša gada augustā parakstīja trīs gadu līgumu ar Šveices otrās spēcīgākās līgas klubu FC Wil.
2017. gada februārī pirms Virslīgas sezonas sākuma pievienojās Latvijas klubam FK Liepāja, ko trenēja Tamazs Pertija, kurš Karašausku trenēja Skonto FC komandā.
2017. gada 18.oktobrī ar komandu FK Liepāja/MOGO izcīnija Latvijas kausu, gūstot divus vārtus fināla mačā.

Izlasē

2010. gada 5. jūnijā 18 gadu vecumā viņš debitēja Latvijas izlasē spēlē pret Ganas izlasi, nomainot Rudņevu. Tādējādi Karašausks kļuva par pirmo 1990. gados un pirmo pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas dzimušo futbolistu, kas spēlējis Latvijas izlasē. Pirmos vārtus izlases labā guva 2018. gada 13. oktobrī 2018.—2019. gada UEFA Nāciju līgas spēlē pret Kazahstānu.

Personīgā dzīve

Viņa tēvs Jurijs Karašausks arī bija profesionāls futbolists, aizvadījis 6 spēles Latvijas izlasē.
Sieva - Nikola Karašauska, Olega Znaroka radiniece
12. aprīlis

12. aprīlis ir gada 102. diena pēc Gregora kalendāra (103. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 263 dienas.
Portugāles Pirmā Republika

Portugāles Pirmā Republika (portugāļu: Primeira República), oficiāli Portugāles Republika (República Portuguesa), bija politiski un ekonomiski haotisks periods Portugāles vēsturē starp Portugāles karalistes konstitucionālās monarhijas gāšanu 1910. gada 5. oktobrī un militāro valsts apvērsumu 1926. gada 28. maijā, kas aizsāka Nacionālās diktatūras periodu. 16 gadu laikā Portugālē bija deviņi prezidenti un 44 valdības.
1911. gada konstitūcija noteica, ka Portugāle ir parlamentāra republika ar Valsts Prezidentu un divkameru Kongresu, ko veidoja Senāts un Deputātu palāta. Konstitūcija garantēja pilsoniskās brīvības un sekulāru valsti, tāpēc ļoti ierobežoja katoļu baznīcas aktivitātes. Portugāle arī ieguva jaunu himnu un jaunu valsts karogu.
1910. gada revolūcijas vadošais spēks bija Portugāļu Republikāņu partija, kas bija agresīvi antiklerikāla. Tikai piecas dienas pēc revolūcijas jaunā valdība pavēlēja slēgt katoļu klosterus un izglītības iestādes. Skolās tika aizliegta ticības mācība. Jezuītiem tika atņemta Portugāles pilsonība.
Republikas valdība aktīvi iesaistījās Pirmajā Pasaules karā, taču tas vēl vairāk saasināja politisko nestabilitāti, un noveda pie divām diktatūrām 1915. gadā un 1917.-1918. gadā. Pēc diktatūras gāšanas 1918. gada 14. decembrī, valstī iesākās pilsoņu karš starp republikāņiem un monarhistiem, kurā jau pēc dažiem mēnešiem uzvarēja republikāņi. Tika īstenoti mēģinājumi republikānisko režīmu padarīt mērenāku, taču politiskās nesaskaņas tikai saasinājās un kā vienīgais risinājums stabilitātei valstī bija armijas īstenots valsts apvērsums 1926. gada 28. maijā.
Djuāra benzols

Īpašības

Djuāra benzols ir šķidra viela, kas pamazām pārvēršas par parasto benzolu (Djuāra benzola pussadalīšanās periods ir apmēram divas dienas). Karsējot līdz 90°C temperatūrai, pārvēršanās benzolā notiek praktiski pilnīgi pusstundas laikā.
Hidrējot Djuāra benzolu ar diimīdu, var iegūt piesātinātu ciklisko ogļūdeņradi — bicikloheksānu.
Kontaktdakša

Kontaktdakša jeb spraudkontakts ir izjaucamā elektrokontaktu savienojuma daļa, ko pievieno elektrības kabelim vai vadam, lai to varētu iespraust kontaktligzdā. Sarunvalodā kontaktdakšu dažkārt dēvē par štepseli (vācu: der Stöpsel - korķis).

Vēsture

Pirmo kontaktdakšu izgudroja amerikāņu zinātnieks Hārvijs Habels. Savu izgudrojumu viņš patentēja 1804. gadā.

Uzbūve

Kontaktdakša sastāv no vismaz diviem (tādēļ to sauc par "dakšu") metāla stienīšiem, kam ir spailes elektrības vadu pieslēgšanai, un no izolējoša plastmasas korpusa. Biežāk stienīšu ir trīs, jo trešo izmanto sazemēšanai, bet trīsfāzu kontaktdakšām - četri vai pieci (piekto izmanto neitrāles vada pievienošanai). Kontaktdakšas var būt izjaucamas un neizjaucamas.
Gabro

Gabro (no itāļu: gabbro) ir magmatisks intruzīvs iezis. Sastāv no bāziskajiem plagioklaziem (labradors, bitovnīts) un monoklīnajiem piroksēniem; piemaisījumā titanīts, apatīts, magnetīts, ilmenīts, titanomagnetīts. Gabro ir melns, retāk pelēks, rupjgraudains, masīvs. Latvijā gabro un gabronīti kopā ar anortozītiem veido daudzus prekembrija masīvus kristāliskajā pamatklintājā Kurzemes dienvidos, kā arī laukakmeņus. Gabro reizēm satur rūdu minerālus un var tikt izmantotas kā vara, niķeļa un titāna rūdas. Bieži izmanto būvniecība, lielākoties kā pulētu apdares materiālu vai šķembu ražošanai. Tāpat gabro bieži izmanto kapa pieminekļu izgatavošanai. Nosaukums cēlies no Gabro ciema Toskānā.
Alsungas novads

Daba

Alsungas novada teritorijā Rietumkursas augstienes reljefs pāriet Piejūras zemienē; uz rietumiem no Alsungas — jūras senkrasta kāple. Pusi teritorijas klāj meži. Augstākais punkts ir uz robežas ar Ēdoles pagastu — 87,2 m.

Reljefa formas

Anužrēde, Bumbas kalns, Dižgabalkalns, Krievkalns, Redeļkalns, Skudriņu rēde, Smilšu rēde, Svelmes rēde, Sviķu rēde, Tiesas kalns, Todaižu pilskalns, Vitkupleja, Ziedleja.

Upes

Balandes valks, Bērzkalnvalks, Dižandrejupīte, Dravniekvalks, Dusmvalks, Kauliņas upe, Mazreģvalks, Mārgava, Pāžupīte, Reģvalks, Stirnupe, Tiemene, Užava, Vanka, Vīriņvalks

Ūdenstilpes

Alsungas dzirnavezers, Dēlene, Kukšu ezers, Kunduru dīķis, Pilsezers, Putrsezers, Trušu dīķis, Zvirgzdu ezers.

Purvi

Dižais Tīrlauks, Kukšu I purvs, Kukšu purvs, Lielais pūlis, Mazais pūlis, Mazais Tīrlauks, Melnais purvs, Posums, Putnu leja, Sidrabenes, Šķetrpors, Tīrlauks

Vēsture

Alsungas apkārtne kā kiligunda (Aliswangis) vēstures dokumentos pirmo reizi minēta 1230. gadā pāvesta līgumā ar kuršiem. 1341. gadā pirmo reizi minēta Alsungas pils (Alschwangen).
Mūsdienu Alsungas novada teritorijā vēsturiski atradās Almāles muiža (Gut Almahlen, Almāle), Alsungas muiža (Gut Alschwangen), Blintenes muiža (Gut Blinten), Grāveru muiža (Gut Grawern), Reģes muiža (Gut Reggen, Reģi).
1935. gadā Aizputes apriņķa Alšvangas pagasta platība bija 240 km² un tajā dzīvoja 3365 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Alšvangas, Bērzkalnu, Grāveru un Kraumaņu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gada 21. februārī Alsungas ciemam piešķīra strādnieku ciemata (no 1961. gada pilsētciemata) tiesības. 1961. gadā Alsungai pievienoja likvidētos Grāveru un Kraumaņu ciemus, izveidojot Alsungas lauku teritoriju. 1977. gadā tai pievienoja daļu Jūrkalnes ciema teritorijas, bet daļu teritorijas pievienojas Gudenieku ciemam. 1991. gada 14. novembrī Alsunga zaudēja pilsētciemata statusu un kopā ar lauku teritoriju tika reorganizēta par Alsungas pagastu. 2009. gadā pagasts tika reorganizēts par Alsungas novadu.
Atslēgas kadrs

Atslēgas kadru izmantošana kā līdzeklis, lai mainītu parametrus

Programmatūras pakotnēs, kuras atbalsta animācijas, it īpaši 3D grafika, ir daudz parametru, kurus var mainīt jebkādam objektam. Piemēram, objekts ir gaisma (3D grafikā, gaismas funkcija ir līdzīga kā reālā dzīvē. Tā izraisa apgaismojumu, met ēnu un veido spoguļveida izgaismojumu). Gaismām ir daudz parametru, ieskaitot gaismas intensitāti, stara izmēru, gaismas krāsu un tekstūru, kas radīta no gaismas. Pieņemot, ka animators grib, lai gaismas stara izmērs gludi mainītos no vienas vērtības uz otru noteiktā laika periodā, tas var būt panākts izmantojot atslēgas kadrus. Animācijas sākumā stara izmēra vērtība ir uzstādīta. Vēl viena vērtība ir uzstādīta animācijas beigās. Programma automātiski savieno abas vērtības, aizpildot pārējos kadrus, tādā veidā tiek radīta gluda pāreja starp kadriem.

Video rediģēšana

Nelineārā digitālā video rediģēšanā, tāpat kā video montāžas programmatūrā atslēgas kadrs ir kadrs, kas nosaka izmaiņas starp sākumu un beigām signālam, kas tiek piešķirts. Piemēram, atslēgas kadru ir iespējams uzstādīt tā, lai noteiktu punktu, kurā audio izgaisīs noteiktā līmenī.

Video saspiešana

Video saspiešanā atslēgas kadrs ir zināms arī kā "Intra-frame", kas ir kadrs, kurā attēls ir saglabāts datu plūsmā. Video saspiešanā parādās izmaiņas no viena kadra līdz nākamajam, kas tiek glabāti datu plūsmā, lai ievērojami samazinātu informācijas daudzumu, kas ir jāsaglabā. Šī tehnika balstās uz faktu, ka lielākā daļa video avotu (piemēram, tipiskā filma) ir tikai nelielas izmaiņas attēlā no viena kadra līdz nākamajam. Tad, kad krasas izmaiņas tiek veiktas attēlam, kas parādās, piemēram, kad pārslēdzas no vienas kameras uzņemtās bildes uz citu, šādā situācijā nepieciešams izveidot atslēgas kadru. Visu attēlu noteiktam kadram vajag izvadīt, kad vizuālā atsķirība starp diviem kadriem ir tik liela, ka pārstāvot jauno attēlu pakāpeniski no iepriekšējā kadra būtu vēl sarežģītāks un tam būtu nepieciešams vēl vairāk bitu kā atveidojot visu attēlu.
Video saspiešana glabā tikai inkrementāli izmaiņas starp kadriem (izņemot atslēgas kadrus), tāpēc nav iespējams pārtīt uz jebkādu patvaļīgu vietu video plūsmā. Tas ir tāpēc, ka dati dotajam kadram pārstāv tikai to, kā tas kadrs ir savādāks no iepriekšējā. Šī iemesla dēļ, izdevīgi ir iekļaut atslēgas kadrus patvaļīgā intervālā, kamēr šifrē video. Piemēram, atslēgas kadrs var būt izvadīts vienreiz katras 10 sekundes iekš video, lai gan vizuāli video attēls nemainās pietiekami, lai garantētu automātisku atslēgas kadru izveidi. Tas ļautu veikt meklēšanu iekš video plūsmā kā minimums 10 sekunžu intervālos. Sliktais aspekts ir, ka iegūtai video plūsmai būs lielāks izmērs, jo daudzi atslēgas kadri ir pievienoti, kad tie nav nepieciešami kadru vizuālajam attēlojumam. Šis trūkums neveido nozīmīgu saspiešanas zaudējumu, kad bitu ātrums jau ir uzstādīts uz augstākās vērtības labākai kvalitātei (kā DVD mpeg2 formāts).
Ekumeniskais koncils

Ekumeniskie koncili bija pirmie septiņi vispārējie kristīgās baznīcas koncili–bīskapu sapulces. Par “ekumeniskiem” tos sauc pēc grieķu vārda οἰκουμένη (oikūmenē) — “apdzīvotā pasaule”, ar ko šajā laikā saprata Romas impēriju. Koncilos noformulēja daudzas ticības pamatnostādnes un priekšstatus. Ap 50. gadu notika Jeruzālemes koncils, taču to nepieskaita pie ekumeniskajiem konciliem, bet sauc par “Apustuļu koncilu” vai “Jeruzālemes koncilu”. Pirmo ekumenisko koncilu sasauca Romas imperators Konstantīns I 325. gadā Nīkajā, lai atrisinātu strīdu starp Trīsvienības un ariānisma piekritējiem. Līdz Lielajai shizmai 11. gadsimtā notika astoņi ekumeniskie koncili, taču Ceturtā Konstantinopoles koncila laikā 869. gadā Rietumu un Austrumu baznīcu delegāti vairs nespēja vienoties par daudziem jautājumiem, koncilā nepieņēma visaptverošus, ekumeniskus lēmumus, un baznīca faktiski sāka sadalīties Rietumu un Austrumu strāvojumos. Šo koncilu par ekumenisku atzīst tikai Romas Katoļu baznīca.
Miķeļbāka

Vēsture

Pirmā torņa būve pabeigta 1884. gadā. Tā bija cilindrisks 55 m augsts ķieģeļu mūra tornis, tobrīd tā bija augstākā bāka Latvijas teritorijā. Bākā uzstādīja elektrisku gaismas avotu, kam strāvu piegādāja blakus ēkā esošā spēkstacija. Tornis 20. gadsimta sākumā sāka plaisāt.

Pirmais pasaules karš

1915. gadā Pirmā pasaules kara laikā gaismas aparātu un spēkstacijas iekārtu aizveda uz Krieviju. Vācijas okupācijas iestādes uzstādīja acetilēna gaismas aparātu. Pirmā pasaules kara laikā bāka tika apšaudīta.

Latvijas laiks

1932. gada jūlijā tika uzcelts pagaidu koka tornis. Jaunā torņa būvi (gandrīz tikpat augstu) pabeidza un gaismu iededza 1934. gada septembrī. Bākā uzstādīja jau agrāk vācu izmantoto optisko ierīci - 1,76 m augstu, nekustīgu joslu lēcu. Bākā bija zviedru AGA firmas gaismas ierīce (acetilēna kvēlgaismas ar gāzes spiediena darbinātu aparātu, kas gaismu regulāri samazināja līdz minimālajai). Bākā ir sektoru uguns, kas redzama zaļa vai balta atkarībā no atrašanās vietas jūrā.

Padomju laiks

1941. gadā Sarkanā armija atkāpjoties bāku uzspridzināja.
1946. gadā uzbūvēts apmēram 30 m augsts koka pagaidu tornis. Tornis atjaunots 1957. gadā.

Bāka mūsdienās

Pašreizējais bākas tornis ir 62 m augsts. Uguns augstums - 59 m vjl. Uguns redzama 14 jūdžu tālumā. 
Uguns raksturojums: Zb(2)B.6s 01.0+(01.0)+01.0+(03.0)
Kuldīgas komturi

Kuldīgas komturi (vācu: Komtur von Goldingen) bija Livonijas ordeņa Kuldīgas pils pārvaldnieki un savu Kurzemes vasaļu karavadoņi (komturs - "komandieris") ordeņa karagājienos pret žemaišiem, lietuviešiem, zemgaļiem, Rīgas pilsētu, Rīgas arhibīskapu un krieviem. Ziņas par pirmajiem Kuldīgas komturiem ir ļoti epizodiskas.
Komturs bija pārvaldnieks svarīgākajās ordeņa pilīs un tām pakļautajās komturejās. 16. gadsimtā Latvijas teritorijā Livonijas ordenim bija deviņi komturu sēdekļi: Rīgā, Daugavgrīvā, Ventspilī, Kuldīgā, Jelgavā, Dobelē, Cēsīs, Alūksnē un Daugavpilī. No Livonijas komturejām vissvarīgākās bija Kuldīga un Alūksne, jo komturi tajās bija Livonijas ordeņa mestra padomes locekļi. Kā valdības loceklis Kuldīgas komturs piedalījās mestru vēlēšanās un arī pats varēja tikt ievēlēts par mestru. Viņš bija galvenā tiesas persona apgabalā, un viņam bija arī tiesības piespriest nāvessodu.
Kuldīgas komturejā ietilpa Aizputes, Alsungas, Durbes, Kuldīgas un Saldus draudzes novadi. Komturejas aizsardzībai pret Lietuvas dižkunigaitijas karaspēka uzbrukumiem 14. gadsimta beigās uzcēla Skrundas pili un Saldus pili.
Chrysolina hyperici

Izplatīšanās

Nominatīvā pasuga (C. hyperici hyperici) ir izplatīta Eiropā, Ziemeļāfrikā, Rietumkaukāzā, Anatolijā, Centrālāzijā (Uzbekistāna) un Kazahstānā, ka arī introducēta un iedzīvojas Ziemeļamerikā, Austrālijā un Jaunzēlandē. C. hyperici daghestanica pasuga ir sastopama Austrumkaukāza un Irānā.

Introdukcija

Chrysolina hyperici ir introducēta Ziemeļamerikā un Austrālijā 1930. gadā pēc asinszāļu bioloģiskās kontroles programmas, lai kontrolētu asinszāļu augšanas un izplatīšanas šajās teritorijās, un samazināt fitopatogēnas sēnītes Colletotrichum gloeosporioides izplatīšanos. Drīz pēc veiksmīgas introdukcijas Austrālijā, šī suga tiek introducēta Jaunzēlandē (1943. gadā), pēc tādas pašas programmas, lai mazināt šīs nezāles skaitli. Kāpuri, noēdot saknes, apstādina auga augšanu, kas noved līdz auga nāves. Noēdot ziedpumpurus, imago arī smagi kaitē augiem.

Pieaugušo īpatņu apraksts

Pieaugušas vaboles (imago) ķermeņa garums ir 5 — 7 mm. Ķermenis no apakšdaļas ir zaļš ar metālisku spīdumu vai tumši zils. No augšas ķermenis ir zaļš ar bronzas nokrāsu ar tumši violetiem punktiem uz segspārniem; retāk augšdaļa ir tumši zila vai melna.

Preimaginalo stadiju apraksts

Olas ir izstieptas un sarkanīgas.
Kāpuri ir resni un ar C veidīgu ķermeni. Ķermeņa nokrāsa ir pelēki rozīga. Šīs sugas kāpuri ir ļoti līdzīgas Chrysolina quadrigemina sugas kāpuriem.

Attīstīšanās

Mātīte dēj simtiem olu uz asinszāļu lapām pa vienam vai nelielās grupās. Kāpuri parādās pēc 6 — 7 dienām. Parādoties jaunie kāpuri sāk baroties ar lapu pumpuriem. Dažreiz kāpuri var pilnīgi noēst auga lapas un pāriet uz blakus esoša. Pirms kūniņošanas ceturtās, pēdējas stadijas kāpuri norāpo uz augsni, kur vēlīnā pavasarī kūniņojas. Kūniņas stadijā attīstās vidēji 12 dienas.
Imago, kas tikko parādās no kūniņas, tie sāk baroties ar ziedpumpuriem. Barojas nākamo dažu nedēļu laikā. Pēc tām atgriežas uz augsni, kur tie iegrimst obligātā vasaras anabiozē. Rudenī, kad sākas lietus laiki, vaboles pamodās un uzsāk partnera meklēšanu. Pārošanas notiek sausajā laikā, kad nav lietu. Olu dēšana notiek arī sausajā laikā. Ziemot var visi, izņemot kūniņas.

Ekoloģija

Chrysolina hyperici ir monofāga fitofāga suga, jo imago un kāpuri barojas tikai ar asinszāļu ģints pārstāvjiem, galvenokārt ar divšķautņu asinszāli, bet arī ar Hypericum gramineum, Hypericum perfoliatum. Imago barojas ar asinszāles ziedpumpuriem, bet kāpuri ar asinszāļu lapu pumpuriem un saknēm. Sastopama sausās un mitrās vidēs, neatzīst ēnainas, akmeņainas un atvērtas vides.
Slāpekļskābe

Atrašanās dabā

Slāpekļskābe ir nozīmīga skābā lietus sastāvdaļa.
Voleru iela (Rīga)

Sabiedriskais transports

Pa Voleru ielu kursē 54. maršruta autobusi.
Krēta

Ģeogrāfija

Krēta ir Grieķijas lielākā sala un piektā lielākā sala Vidusjūrā. Sala atrodas Egejas jūras dienvidu daļā un ir 260 kilometrus gara rietumu — austrumu virzienā, ir 60 km platākajā vietā un sašaurinās līdz ne vairāk kā 12 km (Ierapetras zemes šaurums). Krēta ir 8336 km² liela, un tās krasta līnija ir 1046 km gara. Tā atrodas aptuveni 160 kilometru attālumā no Grieķijas sauszemes un tiek apskalota ar Krētas jūru ziemeļos, Lībijas jūru dienvidos, Karpatas jūru austrumos un Mirtejas jūru rietumos.

Klimats

Krētā ir mērens Vidusjūras klimats, kas būtiski atšķiras starp piekrastes zonu un kalnainiem apvidiem. Laikapstākļi Krētā tiek raksturoti ar maigām, lietainām ziemām un sausām, karstām vasarām. Vidējā temperatūra vasarā svārstās no 25 līdz 30 grādiem pēc Celsija, maksimāli sasniedzot 40 un vairāk grādu atzīmi. Vidējais nokrišņu daudzums jūlijā ir 0mm un 3mm augustā. Lietus sezona sākas oktobra beigās un ilgst līdz pat martam vai aprīlim. Snieg gan tikai kalnainos apvidos laika periodā no novembra līdz maijam, taču pa retam uzsnieg arī piekrastes zonās. Lai arī sniega klātās kalnu galotnes paliek baltas gandrīz visu ziemu, piejūras zonās tas uz zemes saglabājas vien no dažām minūtēm līdz pāris stundām. Vidējā gaisa temperatūra ziemā svārstās no 10 līdz 14 grādiem pēc Celsija.

Teritoriālais iedalījums

Krēta ar tās tuvumā esošajām salām veido Krētas perifēriju, kas ir viens no trīspadsmit Grieķijas administratīvajiem reģioniem, kas tika reģistrēti 1987.gada administratīvajā reformā. Perifērija ir iedalīta četrās prefektūrās: Iraklija, Hanija, Retimno un Lasiti.
Inese Šlesere

Izglītība, dalība skaistumkonkursos un profesionālā darbība

1991. gadā Inese Šlesere bija Latvijas pārstāve konkursā "Mis Pasaule". 1991. gadā viņa ieguva titulu "Mis Latvija", bet 1999. gadā piedalījās konkursā "Misis Pasaule", kur ieguva otro vietu. 
No 2001. līdz 2002. gadam viņa bija tieslietu ministres Ingrīdas Labuckas ārštata padomniece adopcijas jautājumos. Līdz 2002. gadam bija LR Tieslietu ministrijas bāriņtiesu un pagasttiesu metodiskās vadības departamenta direktore. 
2002. gadā Inese Šlesere Latvijas Universitātē ieguva maģistra grādu angļu filoloģijā.

Politiskā darbība

2002. gadā Šlesere iesaistījās politikā. Piedalījās 8. Saeimas vēlēšanās un tika ievēlēta no Latvijas Pirmās partijas saraksta. Darbojās Publisko izdevumu un revīzijas komisijā. 2004. gadā Šlesere uz diviem mēnešiem bija viena no Latvijas pārstāvēm Eiroparlamentā, no brīža, kad Latvija iestājās Eiropas Savienībā, līdz brīdim, kad darbu uzsāka jaunais parlamenta sasaukums. Saeimas deputātes mandātu nolikusi neilgi pirms nākamajām vēlēšanām.
2006. gadā piedalījās 9. Saeimas vēlēšanās un tika ievēlēta no Latvijas Pirmās partijas un partijas "Latvijas Ceļš" vēlēšanu apvienības saraksta. Drīz pēc tam nolika mandātu, lai dotos bērna kopšanas atvaļinājumā. Šajā laikā viņu aizvietoja Vjačeslavs Stepaņenko. Šlesere Saeimā atgriezās 2008. gada augustā. Pēc atgriešanās (2008. gadā) darbojās Juridiskajā komisijā, kā arī Pilsonības likuma izpildes komisijā.
2010. gadā Šlesere piedalījās 10. Saeimas vēlēšanās, tika ievēlēta Saeimā no Rīgas vēlēšanu apgabala, no apvienības "Par Labu Latviju" saraksta. Darbojās Juridiskajā komisijā, kā arī Pilsonības likuma izpildes komisijā. 2011. gada 14. aprīlī uz laiku nolika mandātu sakarā ar bērna kopšanas atvaļinājumu. Šajā laikā viņas vietu Saeimā ieņem Andris Bērziņš.

Privātā dzīve

Inese Šlesere ir dzimusi 1972. gada 2. augustā Rīgā. Viņa ir precējusies ar uzņēmēju, politiķi un partijas biedru Aināru Šleseru, kurš 1992. gadā pieņēma sievas uzvārdu. Pārim ir četri dēli un viena meita — Edvards, Ričards, Gerhards Daniels, Marks Leonards un Elizabete.
Cekulzīlītes

Latvijā

Latvijā sastopama viena cekulzīlīšu ģints suga — cekulzīlīte (Lophophanes cristatus).

Kopīgās īpašības

Cekulzīlītes ir nelieli, brūnpelēki putniņi ar izslietu cekuliņu. Abas sugas apmēram vienādi lielas: pelēkcekula zīlītes lielāko īpatņu ķermeņa garums 12,5 cm, svars 14 g, cekulzīlītes lielāko īpatņu ķermeņa garums 12 cm, svars 15,8 g).
Cekulzīlītes dabā samērā viegli atpazīt, tā kā to cekuls visu laiku ir sasliets gaisā. Galvenokārt barojas ar kukaiņiem un to kāpuriem. Eiropā dzīvojošās cekulzīlītes ziemas periodā arī ar sēklām un nedaudz augļiem.
Sturmabteilung

Sturmabteilung (saīsinājums SA, no vācu: ‘triecienvienība’) bija Nacionālsociālistiskās vācu strādnieku partijas paramilitāra organizācija, kas pastāvēja 20. gadsimta 20. un 30. gados. Tās nozīme vislielākā bija 30. gadu sākumā, kad tā nodrošināja Hitlera nākšanu pie varas.
SA ir pazīstama arī ar nosaukumu "brūnkrekli", jo valkāja brūnas uniformas. Tās kalpoja arī kā atšķirība no SS, kam bija melnas uniformas. Brūno uniformu izcelsme ir saistīta ar Pirmo pasaules karu, jo šādas uniformas tika toreiz izgatavotas Vācijas armijas daļai, kas cīnījās Āfrikā.

Vēsture

SA vēsture aizsākas 1920. gadā, kad Hitlers izveidoja Ordnertruppen, paramilitāru veidojumu, kas sastāvēja no nacionālsociālistiem, muskuļotiem bijušajiem karavīriem. Tā uzdevums bija gādāt par drošību alus pagrabos, kad tur notika nacistu, arī Hitlera, uzrunas. Pēc 1921. gada 4. novembra kautiņa Minhenes krogā Hofbräuhaus, kurā tā pierādīja savas spējas, šī militārā organizācija ieguva vārdu Sturmabteilung. SA vadītājs Ernsts Rēms šo organizāciju izveidoja par ļoti nozīmīgu NSDAP daļu, kurā bija iesaistīti vairāki tūkstoši biedru. 1922. gadā tika izveidota apakšorganizācija Jugendbund, kurā varēja iesaistīties jaunieši 14 līdz 18 gadu vecumā un kas vēlāk ieguva nosaukumu Hitlerjugend. Hitlerjūgends līdz 1932. gada maijam atradās SA pakļautībā.
Laika posmā no 1924. gada aprīļa līdz 1925. gada februāra beigām, kad nacistu partija bija aizliegta, SA darbojās ar nosaukumu Frontbann. SA 20. gados bieži iesaistījās arī dažādās ielu cīņās, kurās cīnījās pret līdzīgiem sociālistu/komunistu veidotajiem spēkiem. Tādējādi SA pārkāpa savas sākotnējās funkcijas, kļūstot par ievērojamu partijas paramilitāru spēku.
Tūbainā kalanhoje

Morfoloģija

Tūbainā kalanhoje ir mūžzaļš, daudzgadīgs un lēni augošs sukulents ar rozetē izkārtotām lapām. Lapas ir biezas, garenas un tumši zaļas, taču tās iegūst pelēku nokrāsu balto matiņu dēļ. Lapu malas ir vāji robotas un brūnas. Augam nobriestot, tā stumbrs pazaudē lapas, kļūst brūns un iegūst kokam stumbram līdzīgu izskatu; tomēr par spīti ārējam izskatam, tūbainās kalanhojes stumbrs nekad nepārkoksnējas un visa auga mūža garumā paliek mīksts un sulīgs.
Tūbainajai kalanhojai ir pūkaini, zvanveida ziedi, kuri uzplaukst pavasarī vai vasarā. Telpās nezied.