google/wiki40b huggingface dataset:
Sultāne Nurbana

Teorijas par izcelsmi

Ir vairākas teorijas par Nurbanas etnisko piederību, bet neviena no tām nav vispāratzīta.
Turku vēsturnieki, t.sk. Ahmets Refiks ticēja, ka Nurbana ir ebrejiete.
20. gadsimtā Emilio Spagni apgalvoja, ka Nurbana ir venēciete vārdā Sesīlija Veniera-Baffo, Nikolo Veniera un Violantas Baffo meita, sagūstīta Parosā, kad to aizturēja Hairedins Barbossa trešajā Osmaņu-Venēciešu karā. Pati sultāne bieži teica, ka ir venēciete, bet savu ģimeni nenosauca.
1922. gadā Arbels apstrīdēja teoriju, ka Nurbana ir venēciete. Viņa teorijā Nurbana visticamāk bija grieķiete vārdā Kale Kartanou.

Haseki Sultāne

Nurbana kļuva par Selima II mīļāko konsorti un Murada III māti.
Kad Selims vēl bija princis, Nurbana bija viņa harēma galva Manisā, bet kad Selims kāpa tronī, viņa nevaldīja harēmu Topkapi, jo šo vietu aizņēma Selima vecākā māsa, sultāne Mihrimaha.
Pat pēc tam, kad Selimam parādijās arī citas favorītes, Nurbana palika viņa mīļākā dēļ viņas skaistuma un prāta. Kā troņmantinieka māte, viņa bija sultāna padomdevēja. Lai gan tam laikam, tas bija ļoti neparasti, Selims bieži jautāja Nurbanas padomus dažādās lietās, jo cienīja viņas viedokli.
Selima valdīšanas beigās, Nurbana saņēma 1100 akčes dienā, kamēr Selima citas favorītes, kuras arī bija dzemdējušas dēlus, saņēma tikai 40 akčes dienā.
Osmaņu Impērijā cīņas par troni bija ierastas. Tomēr Nurbana bija apņēmusies, ka laikā, kad viņas dēls kāps tronī, neviens tam netraucēs.

Sultāne Māte

Murads bija nozīmēts par Manisas pārvaldnieku, kur viņš arī atradās 1574. gadā, kad nomira viņa tēvs Selims II. Ar mirušu sultānu un troņmantinieku tālu no galvasspilsētas — tā būtu ideāla iespēja kādam sagrābt varu. Nurbana to zināja labāk par citiem un nekavējoties rīkojās. Ārpus harēma un neviens nezināja, ka Selims II ir miris. Nurbana nevienam nepaziņoja un, saglabājusi iesaldētu vīra ķermeni, nekavējoties aizsūtīja pēc Murada. Nevienam nebija ne jausmas, ka Sultāns ir nomiris līdz to nepaziņoja 12 dienas vēlak, kad Murads ieradās galvaspilsētā.
Murads kļuva par sultānu, bet Nurbana par sultāni māti. Viņa kļuva par tik spēcīgu figūru ar lielu ietekmi, ka efektīvi valdīja impēriju kopā ar lielvezīru Sokollu Mehmedu Pašā. Atšķirībā no sultānes Hirremas Nurbana pārdzīvoja savu vīru un izbaudīja absolūtu varu no 1574. gada līdz 1583. gadam.

Ārpolitika

Nurbana ar Sokollu Mehmedu Pašā praktiski valdīja Osmaņu Impēriju. Viņa sarakstījās ar Francijas karalieni Katrīnu Mediči. Venēciešu ziņojumi apraksta Nurbanu kā sievieti, kas nekad neaizmirsa savu venēciešu izcelsmi.
Valdot kā sultānei mātei (1574—1583), Nurbanas politika bija tik stipri pro-venēciešu, ka Dženovas Republika viņu ienīda. Ir pat uzskats, ka viņu noindēja dženoviešu aģents.

Nāve

Nurbana nomira 1583. gada 7. decembrī, sava dēla Murada III valdīšanas laikā. Viņa tika apglabāta Selima II mouzolejā, Sv. Sofijā, kļūstot par pirmo sultāna sievu, kas tikusi apglabāta tieši blakus vīram.
Aleksandrs Galkins

Spēlētāja karjera

Spēlētāja karjeru Galkins sāka 2005.—06. gada sezonā, kad spēlēja Latvijas čempionāta vienībā HK Liepājas Metalurgs. Turpmākās divas sezonas Galkins aizvadīja Latvijas U-18 čempionātā, taču tad divus gadus spēlēja Baltkrievijas 1. līgā. 2009.—10. gada sezonā aizvadīja 18 spēles Baltkrievijas Ekstralīgas komandā HK Bresta.
No 2010. līdz 2012. gadam Galkins spēlēja Krievijas Jaunatnes hokeja līgā, tostarp daļu 2010.—11. gada sezonas aizvadot HK Rīga rindās. 2012.—13. gada sezonā spēlēja HK Zemgale sastāvā Latvijas čempionātā, taču tad devās uz Franciju, no 2013. līdz 2015. gadam spēlējot Francijas 1. līgas komandā HC Mulhouse.
2016.—17. gada sezonu uzsāka Francijas hokeja līgas vienībā HC Chamonix-Morzine, taču decembra sākumā pievienojās HK Kurbads rindām, kopā ar komandu kļūstot par 2017. un 2018. gada Latvijas čempionu. 2018.—19. gada sezonu aizvadīja Polijas un Francijas līgās, taču tad atgriezās HK Kurbads sastāvā.
2016. gada 3. novembrī Galkins aizvadīja savu debijas spēli Latvijas hokeja izlases sastāvā. 2008. gadā junioru izlases sastāvā spēlējis Pasaules U-18 čempionātā.
Balta (pilsēta)

Vēsture

16. gadsimta pirmajā pusē Kodimas labajā krastā tika uzbūvēts turku cietoksnis Balta, kura nosaukums, domājams, cēlies no turku sekiras paveida «barta». Pēc 1699. gada Bučačas miera līguma robeža starp Poliju un Osmaņu Impēriju gāja pa Kodimas upi. Tajā pat 1699. gadā kņazs Juzefs Ļubomirskis pavēlēja uzbūvēt cietoksni Kodimas kreisajā krastā, ko nosauca par Juzefgrodu (poļu: Józefgród). 1776. gadā Juzefgrodai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. Pēc krievu-turku kara, kad abi miesti nonāca Krievijas Impērijas sastāvā, tur sāka apmesties vecticībnieki un ebreji. 1797. gadā abi miesti tika apvienoti un piešķirts apriņķa pilsētas statuss. No 1924. līdz 1928. gada Balta bija Moldāvijas APSR galvaspilsēta. 
1941. gada 5. augustā Baltu okupēja rumāņu un vācu karaspēks, kas palika pilsētā līdz 1944. gada 29. martam. 1950. gados, pēc padomju režīma atjaunošanas, tika uzbūvētas jaunas celtnes: rūpniecības uzņēmumi, veikali, skolas, tika uzcelta rajona slimnīcas jauna ēka. To uzņēmumu vidū, kuri ieguva savu produktu popularitāti visā PSRS, bija piena un konservu rūpnīca, kas 1980. gadā izveidota ar ASV palīdzību.
Neatkarīgajā Ukrainā tika aktīvi attīstīti mazie un vidējie uzņēmumi, atklāti klubi, nacionālās un sabiedriskās organizācijas. 2014. gada 24. februārī pilsētas centrālajā laukumā no pjedestāla tika noņemts Ļeņina piemineklis un viņa vietā tika uzstādīts piemineklis ukraiņu dzejniekam Tarasam Ševčenko.
Maglia nera

Maglia Nera bija melns krekliņš, kuru piešķīra kā simbolisku apbalvojumu Giro d'Italia sacensību pēdējam finišējušajam dalībniekam. To piešķīra no 1946. līdz 1951. gadam.
Pastāvēja konkurence par šā krekliņa iegūšanu. Īpaši var izcelt cīņas starp Santi Karollo un Luidži Malabroču, kur varēja vērot, kurš varēja izšķiest vairāk laika. Abi mēģināja zaudēt vairāk laika kā otrs, slēpjoties bāros, šķūņos, aiz žogiem un pat pārdurot savas riepas. 1948. gadā balvu piešķīra toskānietim Aldo Bini, kurš, pēc dažu žurnālistu un tā laika līdzjutēju teiktā, spītīgi turpināja sacensības līdz galam, par spīti masveida kritienā lauztajai labajai rokai un ciešanām, īpaši kalnu posmos, kur viņš nokāpa no velosipēda un stūma velosipēdu kalnā. Šīs kategorijas braucēji centās finišu sasniegt tieši līdz atvēlētā laika beigām.
2011. gada Vimbldonas čempionāts

2011. gada Vimbldonas čempionāts bija 2011. gada trešais Grand Slam turnīrs. Tas norisinājās uz zāles seguma kortiem ārpus telpām. Šis bija 125. Vimbldonas čempionāts. Tas no 2011. gada 20. jūnija līdz 3. jūlijam notika Vimbldonā, Londonā.
Kaspars Dimiters

Biogrāfija un mūziķa karjera

Dzimis 1957. gadā Rīgā aktieru Vijas Artmanes un Artūra Dimitera ģimenē. Ģitārspēli sācis apgūt 13 gadu vecumā, 15 gados sācis sacerēt dziesmas.
1979. gadā ierakstījis pirmās dziesmas Latvijas Radio. Sācis rakstīt dziesmu tekstus komponistam Zigmaram Liepiņam, kā arī Uldim Stabulniekam, Gunāram Rozenbergam un Ivaram Vīgneram. 1981. gadā K. Dimitera un Sandras Ozolītes izpildītā dziesma Princesīte guva panākumus "Mikrofona dziesmu aptaujā" un viņu uzstāšanās tika iekļauta noslēguma koncertā. 1983. gadā sāka darboties Z. Liepiņa vadītajā Filharmonijas grupā Opus, kur sacerēja vārdus un iedziedāja vairākas dziesmas Rīgas Kinostudijas filmai "Vajadzīga soliste". 1985. gadā Dimiters atsāka solokarjeru un vairākas šī daiļrades posma dziesmas Latvijā ieguva lielu popularitāti.
Astoņdesmito gadu beigās K. Dimiters pievērsās kristietībai un kļuva par Krimuldas luterāņu draudzes priekšnieku un ķesteri (1988—1996). Deviņdesmito gadu beigās pārgāja pareizticībā.
Bez dziesmu sacerēšanas K. Dimiters ir sarakstījis libretus Z. Liepiņa operām "Parīzes Dievmātes katedrāle" (1997) un "No Rozes un asinīm" (2000), operetei "Sikspārnis" (2002) un muzikālajai drāmai "Vadonis" (2009). Ir mūzikas autors vairākām teātra izrādēm.

Sabiedriskās aktivitātes un publicistika

K. Dimiters regulāri publicējas lielākajos Latvijas ziņu portālos, kur pozicionējas kā homoseksuālisma propagandas pretinieks, sevišķi saistībā ar Rīgā kopš 2005. gada Lesbiešu, geju, biseksuāļu, transpersonu un viņu draugu apvienības "Mozaīka" rīkotajām "Draudzības dienām" jeb praidiem. Mūziķis arī aktīvi kritizēja Latvijas valdību par iesaistīšanos Irākas karā.

Privātā dzīve

K. Dimiters ir precējies ar performanču mākslinieci Līgu Dimiteri. Viņu laulībā dzimuši divi dēli: Jēkabs un Stefans Ezra. Mūziķa māsa Kristiāna Dimitere ir Latvijā pazīstama māksliniece.
Tampella

Vēsture

1861. gadā apvienojās divas fabrikas (linu austuve un metāla lietuve), kas atradās Tamperē Tammerkoski rajonā, izveidojot uzņēmumu Tammerfors Linne- & Jern-Manufaktur AB. Uzņēmums sākumā darbojās slikti, līdz tā īpašnieki bankrotēja. Uzņēmums izdzīvoja, pateicoties valdes priekšsēdētājam Alfredam Kīlmanam (Alfred Kihlman). Uzņēmums sākotnēji ražoja kuģus, koka smalcināšanas iekārtas un ūdens turbīnas; no 1900. gada sāka ražot tvaika lokomotīves. 1870. gados kompānija sāka ražot celulozi un papīru.
1930. gados uzņēmums sāka ražot mortīras. 1934. gadā sākta audumu ražošana. 1938. gadā Tammerfors Linne- & Jern-Manufaktur AB tika pārdēvēts par Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Oy.
1950. gadu sākumā kompānija sāka ražot papīra ražošanas un kalnrūpniecības iekārtas. 1960. gadā uzņēmums tika pārdēvēts par Oy Tampella Ab.
1980. gadu vidū Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankki (SKOP) banka un ar to saistītie uzņēmumi sāka uzpirkt Tampella akcijas. Tampella senais finansētājs Suomen Yhdyspankki (SYP) banka sāka sacensties ar SKOP, un arī sāka pirkt Tampella akcijas. Tajā pašā laikā abas bankas plānoja sadalīt uzņēmumu un tā daļas pārdot, līdz SKOP iegādājās SYP akcijas.
1990. gadu sākumā Tampella un SKOP izjuta nopietnas finansiālas grūtības. 1991. gada 19. septembrī Somijas banka pārņēma SKOP banku, līdz ar to Somijas banka kļuva par Tampella īpašnieci. Tampella tika sadalīta atsevišķos uzņēmumos.
1991. gadā Tampella militāro risinājumu nodaļa tika apvienota ar Aizsardzības ministrijas Vammaskosken rūpnīcu, izveidojot uzņēmumu Vammas Oy, kas vēlāk kļuva par Patria Oy daļu. Tampella paturēja 22,3 % Vammas akciju, bet 1997. gadā tās visas pārdeva Patria.
1991. gadā koksnes izstrādājumu meitas uzņēmums Tampella Forest Oy un iepakojuma materiālu uzņēmums Tambox Europe Oy tika pārdots Enso-Gutzeit Oy. Papīra iekārtu ražošanas apakšuzņēmums Tampella Papertech Oy 1992. gadā tika pardots Valmet.
1996. gadā Norvēģijas uzņēmumam Kvaerner tika pārdots ūdens turbīnu ražotājs Oy Tamturbine Ab, ka arī apkures katlu un elektrostaciju ražotājs Tampella Power Oy. Tamturbine 1999. gadā pārpirka ASV uzņēmums General Electric. Tampella Power tika iekļauts Kvaerner Pulping & Power nodaļā, līdz 2006. gadā visu nodaļu nopirka Somijas uzņēmums Metso Oyj.
1997. gadā Zviedrijas Sandvik nopirka Tampella pēdējo lielāko sastāvdaļu kalnrūpniecības iekārtu ražotāju Tampella Tamrock Oy. Tā nosaukums tika mainīts uz Tamrock Oy un vēlāk uz Sandvik Tamrock Oy; 2006. gadā uzņēmums tika pārsaukts par Sandvik Mining and Construction Oy.
Džins (dzēriens)

Džins ir no kadiķogu un graudu spirta maisījuma (Anglijā, Skotijā, ASV) vai kadiķogu un iesala spirta maisījuma (Nīderlandē) iegūts stiprais spirtotais dzēriens, ko, atkarībā no džina šķirnes, papildina ar dažādu garšvielu (piemēram, apelsīnu mizu vai lielās zirdzenes sakņu) uzlējumiem. Pēc pārtvaices džinu atšķaida līdz pieņemamajam dzeršanas stiprumam, kas parasti ir 38—45 etilspirta tilpumprocenti.
TU2

Konstrukcija

Lokomotīves virsbūve uzstādīta uz diviem divasu ratiņiem, kuriem visas asis velkošās. Lokomotīves priekšā un aizmugurē uzstādītas vadības kabīnes, vidusdaļā izvietots mašīnu nodalījums. Kabīnēs izvietoti lokomotīves vadības agregāti un mērinstrumenti, kas nodrošina dīzeļģeneratora, kā arī atsevišķu palīgmašīnu kontroli. Mašīnu nodalījumā izvietota dīzeļģeneratora iekārta (sastāvoša no dīzeļdzinēja 1D12 un ar to caur elastīgo vai pirksta-ieliktņu sajūgu savienota līdzstrāvas ģeneratora), kompresors E400, dzesēšanas ietaise ar ventilatoru un ūdens un eļļas radiatoru, augstsprieguma kamera, katls-sildītājs un palīgģenerators.
Juris Laizāns

Spēlētāja karjera

Savu futbolista karjeru Laizāns iesāka z/s "Beikas", "Daugava-Juniors" un "FK Tukums" sastāvā, bet viņa pirmā profesionālā komanda bija Skonto FC. Karjeras sākumā Laizāns bija malējais aizsargs, šajā postenī arī debitējot Latvijas izlasē 19 gadu vecumā spēlē pret Gruzijas izlasi. 1999. gadā Laizāns jau nostiprinājās Latvijas izlases pamatsastāvā, kā arī kļuva par vienu no Skonto FC līderiem.
2000. gadā Skonto galvenais treneris Aleksandrs Starkovs Laizānu pārkvalificēja par centra pussargu. Laizāns nospēlēja tik labu sezonu, ka 2001. gada sākumā Laizānu par 3,9 miljoniem dolāru no Skonto FC nopirka viens no Krievijas spēcīgākajiem klubiem Maskavas CSKA. 2002. gadā Laizāns CSKA sastāvā kļuva par Krievijas vicečempionu un Krievijas kausa ieguvēju. Arī Latvijas izlasē Laizāns kļuva par vienu no līderiem. Pēc 2003. gadā izcīnītā Krievijas čempiona titula izcīnīšanas, CSKA nopietni pastiprināja savu sastāvu, līdz ar to Laizānam kļuva aizvien grūtāk iekļūt pamatsastāvā.
2005. gadā Laizāns kļuva par pirmo Latvijas futbolistu, kas ieguvis kādu no Eiropas klubu turnīru kausiem, kopā ar CSKA triumfējot UEFA kausa izcīņā. 2005. gada vidū Laizānu izīrēja uz citu Krievijas Premjerlīgas klubu Maskavas "Torpedo", bet 2006. gadā uz FC Rostov.
2007. gada janvārī Juris Laizāns nonāca Premjerlīgas jaunpienācējas Krasnodaras "Kubaņ" sastāvā, bet 2008. gada sezonā Laizāns spēlēja Jaroslavļas "Šiņņik" komandā.
2008. gada sezonā pievienojās Olimps/RFS komandai, bet vasarā devās nesekmīgos jauna kluba meklējumos, līdz pievienojās FK Ventspils, kuri bija iekļuvuši UEFA Eiropas Līgas grupu turnīrā.
2010. gada martā Laizāns pievienojās Skonto FC, kurā pavadīja sezonas pirmo pusi. Jūlija beigās viņš atgriezās Krievijā, kad pievienojās 1. līgas klubam Belgorodas "Saļut".
Arī 2011. gada sezonu Laizāns uzsāka Skonto FC. Jūlija beigās viņš pievienojās Krievijas 1. līgas tabulas lejasgala klubam Voroņežas "Fakel". Pēc vienas sezonas Voroņežā Laizāns atkal atgriezās Skonto sastāvā, kur aizvadīja savas pēdējās divas sezonas karjerā. 2014. gada aprīlī Laizāns paziņoja par karjeras beigām, uzsākot spēlētāju selekcijas darbu Krievijas Premjerlīgas klubā "Krasnodar".
Sarkanās armijas frakcija

Vēsture

Sarkanās armijas frakcija tika izveidota 1968. gadā. Nosaukta par godu Kubas, Ķīnas un Krievijas revolucionārajām armijām. Organizēta pēc Dienvidamerikas partizānu grupu principa. Viņu taktika balstījās uz pilsētas partizānu kara principiem. Ideoloģiski uzskatīja, ka cīnās pilsētas partizānu karā pret pastāvošo varu un buržuāziju.
Organizācija bija atbildīga par 34 slepkavībām, virkni banku laupīšanām, kā arī par sprādzieniem, kas bija vērsti pret dažādām organizācijām un valsts varas iestādēm. Kopumā organizācijas vēsturē tiek izdalītas četras paaudzes. Pēdējo akciju organizācija veica 1993. gadā. 1998. gadā Sarkanās armijas frakcija oficiāli paziņoja par pašlikvidāciju.
Apvienotā Anglijas lielloža

Apvienotā Anglijas lielloža ir Anglijas un Velsas brīvmūrnieku pārvaldes institūcija. Tā ir visvecākā mūsdienu brīvmūrnieku lielloža pasaulē, kas dibināta 1717. gada 24. jūnijā Londonā. Tā tiek saukta par mātes lielložu, kas garantē citu lielložu atzīšanu atbilstoši regularitātes pamatprincipiem.

Vēsture

Ar nolūku reizi gadā svinēt sava patrona Jāņa Kristītāja dienu un apspriest kopīgās lietas 1717. gada 24. jūnijā Londonas alus sētā Goose and Gridiron sapulcējās četru Londonas ložu pārstāvji. Par pirmo lielmeistaru tika izvēlēts Antonijs Seijers (Anthony Sayer), ko pēc gada nomainīja Džordžs Peins (George Payne), bet pēc trim gadiem hercogs Džons Montagjū (John Montagu). Rakstiskas ziņas par "senajiem" un "brīvajiem" mūrniekiem Anglijā un Skotijā saglabājušās no vismaz 15. gadsimta. Īrijas un Skotijas lielložas uzskatīja Londonas lielložas jaunievedumus par senās kārtības pārkāpumiem. Seno tradīciju piekritēji 1751. gada 17. jūlijā nodibināja savu lielložu, ko nosauca par "Seno Anglijas lielložu" (Antient Grand Lodge of England). Viņi ticēja, ka piekopj senāku un tīrāku brīvmūrniecības rituālu, tāpēc 1717. gadā dibināto lielložu dēvēja par "Moderno". tikai 1809. gadā abas lielložas sāka sarunas par apvienības izveidi, kas beidzās 1813. gada 27. decembrī ar Apvienotās Anglijas lielložas izveidi ar karaļa jaunāko dēlu Saseksas hercogu princi Augustu (Prince Augustus, Duke of Sussex) kā lielmeistaru. Kombinēto rituālu nosauca par "emulācijas rituālu".
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Vecpiebalgas novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Vecpiebalgas novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
27. autobusu maršruts (Rēzekne)

Maršruts

Blaumaņa iela — Liepu iela kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Kr. Barona iela un Liepu iela.
Liepu iela — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Liepu iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.

Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas laikā

Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu ielu, ka rezultātā 27. autobusu maršruts arī tika mainīts.

Maršruts

Blaumaņa iela — Liepu iela kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Kr. Barona iela un Liepu iela.
Liepu iela — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Liepu iela, Ludzas iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Elīza Fogele

Biogrāfija

Vācu laikrakstā "Rigasche Stadtblätter" saglabājušās ziņas, ka Elīza Johanna Kalsinga 1895. gada jūlija beigās kristīta Rīgas Doma baznīcā. 1928. gada 19. aprīlī apprecējusies ar vācbaltiešu izcelsmes kantoristu Jāni Fogeli (vācu: Johannes Georg Wolfgang Vogel) un pieņēmusi vīra uzvārdu.
1930. gados bijusi viena no Latvijas šahistēm, kas sekmīgi piedalījusies pirmajos Latvijas sieviešu šaha čempionātos un citos, tajā skaitā vīriešu šaha turnīros. 1934. gadā kā Fogele-Kalsinga atrodama vācu laikraksta "Rigasche Rundschau" šaha nodaļas šaha uzdevumu risinātāju sarakstos. 1937. gadā dalījusi 1.-2. vietu ar Mildu Lauberti 1. Latvijas sieviešu šaha čempionātā, bet bezcerīgi zaudējusi papildu mačā ar 0:4. Tā laika turnīra apskatos bieži dēvēta par Hamburgas vai Amsterdamas šaha meistari, taču trūkst dokumentālu pierādījumu, kas apliecinātu šo faktu. 1938. gada martā pārstāvējusi strādnieku arodbiedrību 100 galdiņu šaha mačā pret valsts un pašvaldību darbiniekiem, kurā pie 50. galdiņa uzvarējusi Emīliju Šmiti. 1938. gada 2. Latvijas sieviešu šaha čempionātā, nepiedaloties Mildai Laubertei, dalījusi 1.-3. vietu ar Martu Krūmiņu un Emīliju Šmiti. 1939. gadā Ķemeru - Rīgas starptautiskā šaha turnīra laikā pārliecinoši uzvarējusi papildu turnīrā un kļuvusi par Latvijas šaha meistari. 1939. gada februārī piedalījusies Latvijas Darba kameras (LDK) 3. šaha čempionāta B klases 2. grupās vīriešu turnīrā, kurā astoņu dalībnieku konkurencē izcīnījusi 4. vietu, bet pēc tam uzvarējusi LDK sieviešu turnīrā, apsteidzot 2. vietas ieguvēju Emīliju Šmiti. 1939. gada jūnijā Vācu darbinieku savienības komandas sastāvā, kuras līderis bija Georgs Hodakovskis, kļuvusi par LDK komandu turnīra uzvarētāju, turklāt pie sava 7. galdiņa dalījusi pirmo vietu vīriešu konkurencē.
1939. gada decembrī piedalījusies Latvijas Šaha savienības A klases klasifikācijas turnīra 2. grupā, kuru noslēgusi priekšpēdējā vietā (uzvarējis Jānis Krūzkops), nospēlējot 11 partijās tikai 3 neizšķirtus ar Kārli Ozolu, Jāni Frīdi un Martu Krūmiņu. Tas bija pēdējais zināmais Fogeles šaha turnīrs. 1939. gada 15. decembrī viņas vīrs Jānis Fogels sakarā ar vācu tautības Latvijas pilsoņu repatriāciju tika atlaists no Latvijas pavalstniecības. Visticamāk, ka pēc tam Fogelu ģimene 1940. gadā ir pametusi Latviju.
Otrā pasaules kara laikā 1943. gada 30. decembrī pēdējo reizi minēta presē sakarā ar tēva Roberta Kalsinga bēru sludinājumu. Par Fogeles tālāko likteni trūkst informācijas.
Galviņkāposti

Audzēšana

Kāpostiem nav obligāti nepieciešams silts klimats, toties tiem ir nepieciešama gaisma un mitrums. Kāposta kacens izaug 15–20 cm augsts, virs tā atrodas kāpostgalviņa, kuru veido lielas, sulīgas lapas. Caur lapām iztvaiko daudz ūdens, kas tiek uzņemts no augsnes. Kāpostu lapas krāsa var būt no gaiši zaļas līdz tumši zaļai. Lapas ir dzīslotas un vaskotas (ar zemu slapināšanu). Atšķirībā no citiem dārzēniem, kāposti aug lēni un ilgi, aptveni no 100 dienām agrajām šķirnēm līdz 150 un vairāk dienām vēlajām šķirnēm. Tāpēc kāpostu stādīšana parasti notiek salīdzinoši agri, bet novāc vienus no pēdējiem. Ražas apmēri daudzējādā ziņā ir atkarīga no kāpostu šķirnes, kā arī no augsnes, mēslojuma un klimatiskajiem apstākļiem.

Galviņkāpostu šķirnes

Galviņkāpostu šķirnes iedala agrajās un vēlajās šķirnēs, bet pēc krāsas baltajās un sarkanajās šķirnēs.
Agrie galviņkāposti aug uz neliela, irdena kacena. Agri iesējot siltā augsnē, raža gatava jau jūnija beigās. Kulinārijā tos izmanto jebkurā gatavošanas procesā, izņemot, kūpināšanu. Visbiežāk tos lieto svaigā veidā, piemēram, salātos. Tā kā agrajās kāpostu šķirnēs ir mazāk ogļhidrāti (glikoze, fruktoze un saharoze), tie sliktāk skābst. Ja tos tomēr skābē, tad noteikti ātram patēriņam, jo process notiek siltā laika periodā un pretējā gadījumā ātri sabojājas.
Vidējie un vēlie galviņkāposti veido lielas, biezas un baltas lapas. Kapostgalviņas novāc vasaras beigās vai rudens sākumā. Šos kāpostus izmanto jebkurā ēdienu gatavošanas procesā, ieskaitot kūpināšanu. Visbiežāk tos lieto svaigā veidā vai skābē. Dažās zemēs ir iecienīta kāpostu kaltēšana.
Sarkanie galviņkāposti ir vidējas vai vēlās kāpostu šķirnes, tās tiek audzētas un novāktas tāpat kā “baltās” šķirnes. Atšķiras tikai ar pielietojumu kulinārijā: sarkanos kāpostus ēd ar sieru vai marinētus “aukstā” veidā. Termiski apstrādājot, tie zaudē skaisto krāsu, iegūstot pelēku krāsu. Latvijā sarkanie galviņkāposti ir mazāk iecienīti nekā baltās šķirnes.
Sevans

Ezera pārveidošana

1910. gadā hidroinženieris Sukiass Manaserjans piedāvāja nolaist ezeru par 45 metriem, izmantojot ūdeni apūdeņošanai un enerģijas ieguvei. 1933. gadā sākās darbs pie līdzīga plāna ieviešanas, kura mērķis bija nolaist ezeru par 55 metriem un jauniegūto zemi izmantot koku stādīšanai, kamēr atlikušo ezeru (paredzamā platība — ap 299 km²) izmantot zivju audzēšanai. Tika padziļināta Hrazdanas gultne, kā arī būvēts tunelis 40 metrus zem ezera līmeņa. Darbus aizkavēja Otrais pasaules karš un tie tika pabeigti 1949. gadā, kad ezera līmenis sāka kristies par vienu metru gadā. Koku stādījumi jauniegūtajā zemē auga slikti.
1956. gadā, pēc Staļina nāves projekts tika pārskatīts, tika nodibināta īpaša Sevana komiteja, kura pasludināja pretējo — ir jācenšas atjaunot sākotnējais Sevana līmenis. 1962. gadā ezera līmenis stabilizējās 18 metrus zem sākotnējā līmeņa. Pēc diviem gadiem sākās aļģu masveida ziedēšana eitrofikācijas procesa dēļ.
Lai turpinātu celt ezera līmeni, 1981. gadā tika izbūvēts 49 km garš tunelis no Arpas upes līdz ezeram. Tas pacēla ezera līmeni tikai par 1,5 metriem. Tika uzsākta vēl viena, 22 km gara tuneļa būve no Vorotanas upes. Kad tika uzbūvēti 18 km, tad darbus pārtrauca karš ar Azerbaidžānu un tam sekojošā ekonomiskā krīze. Tunelis tika pabeigts 2003. gadā, taču ūdens pa to vēl nav sācis plūst. Ezera līmenis tagad ir nostabilizējies 20 m zem sākotnējā un lēnām ceļas.
Mūžīgais Fausts

Sižets

Filmā tiek parādīta Johana Volfganga fon Gētes "Fausta" nozīme latviešu kultūras attīstībā.
Enciklopēdiskā vārdnīca

Raksturlielumi

Izdevumā ir ap 37'000 rakstu, vairāk nekā 100 attēlu un vairāk nekā 230 karšu. Vārdnīca dod koncentrētu informāciju par visām pasaules zemēm, to dabu, iedzīvotājiem, valsts iekārtu, vēsturi, saimniecību, par ievērojamiem sabiedriskiem, valsts un militāriem darbiniekiem, zinātniekiem, māksliniekiem u.tml. Vairāk nekā 25 procenti rakstu sniedz vispusīgu informāciju par Latviju. Daudzos rakstos ietverta pirmreizēja informācija.