google/wiki40b huggingface dataset:
Emils Garipovs

Spēlētāja karjera

Debiju Kazaņas "Ak Bars" sastāvā Garipovs piedzīvoja jau 2007.—08. gada sezonā, tās rindās aizvadot vienu spēli. No 2006. līdz 2009. gadam jaunais vārtsargs pamatā spēlēja "Ak Bars" otrajā sastāvā Krievijas Pirmajā līgā, taču 2008.—09. gada sezonā sāka spēlēt arī Krievijas Augstākās līgas kluba Aļmetjevskas "Neftyanik" sastāvā. "Neftyanik" rindās Garipovs spēlēja līdz pat 2010.—11. gada sezonas izskaņai.
2011.—12. gada sezonā Garipovs aizvadīja 14 spēles KHL, būdams "Ak Bars" otrais vārtsargs aiz Petri Vehanena. Nākamajās divās sezonās komandas pamatvārtsargs bija Konstantīns Baruļins, savukārt Garipovs, aizvadot 20 spēles, 2013.—14. gada sezonu noslēdza ar visas līgas labāko atvairīto metienu īpatsvaru un vismazāk vidēji spēlē ielaistajiem vārtiem.
1935. gada Latvijas čempionāts šahā

1935. gada Latvijas šaha čempionāts - 2. Latvijas šaha čempionāts.

Turnīra gaita

2. Latvijas šaha čempionāts notika Rīgā tradicionālajā Ziemassvētku brīvdienu laikā no 22. līdz 31. decembrim 1935. gadā. Gaidītā sīvā cīņa par čempiona nosaukumu starp Vladimiru Petrovu un Frici Apšenieku izpalika, jo Apšenieks cieta vairākus zaudējumus un palika tikai 4. vietā. Arī citi konkurenti nespēja apturēt Petrova uzvaras gājienu, un viņš pārliecinoši izcīnīja Latvijas čempiona titulu.
Edgars Krūmiņš (šahists)

Dzīves gājums

Dzimis Rīgā. 1926. gadā beidzis Rīgas pilsētas 2. ģimnāziju. No 1929. līdz 1935. gadam studējis Latvijas Universitātes Matemātikas fakultātē. 1936./37. mācību gadā bijis Cesvaines vidusskolas matemātikas skolotājs.
ANO vispārējā konvencija par klimata pārmaiņām

ANO vispārējā konvencija par klimata pārmaiņām ir Apvienoto Nāciju Organizācijas izveidots daudzpusējs starpvalstu līgums ar mērķi globāli koordinēt un organizēt klimata pārmaiņu izraisošo izmešu samazināšanu un dalībvalstu spēju pielāgoties esošam un nākotnes klimata pārmaiņām. Līgums tika parakstīts 1992. gadā Rio Zemes samitā. Konvencija uzstāda vispārējos mērķus un uzdevumus, bet konkrētas darbības, plāni un atskaites punkti tiek pieņemti regulārās dalībvalstu sanāksmēs. Šos dokumentus sauc par protokoliem. 1997. gadā pieņemto Kioto protokolu ratificējušajām 35 rūpnieciski attīstītajām valstīm un Eiropas Kopienai līdz 2012. gadam bija jāsamazina oglekļa dioksīda emisija par 6% salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni, ko neizdevās īstenot. 2009. gadā Kopenhāgenā valstu pārstāvjiem neizdevās pieņemt saistošus mērķus, kas aizstātu Kioto protokolu. 2015. gada decembrī Parīzē 21. dalībvalstu konferencē panākta vienošanās, ka dalībvalstis līdz 2050. gadam  samazinās siltumnīcefekta gāzu izmešu daudzumu, lai nepieļautu globālo sasilšanu, kas pārsniegtu divus grādus pēc Celsija salīdzinājumā ar pirmsindustriālo laikmetu. Vienošanās daļēji ir tiesiski saistoša, bet daļēji brīvprātīga.
Ģitārists

Ģitārists ir mūziķis, kas spēlē ģitāru. Ģitāristi var spēlēt dažādus instrumentus, piemēram, klasisko ģitāru, akustisko ģitāru, elektrisko ģitāru un basģitāru. Daži mūziķi reizēm dzied un spēlē ģitāru vienlaicīgi. Ģitāristi vienmēr ir bijuši populāri mākslinieki.

Daudzpusība

Ģitāra ir ļoti daudzpusīgs mūzikas instruments. Lietojot dažādas spēles tehnikas, ģitārists var iegūt skaņu, kas ir tuva cilvēka balsij. Ģitāru var spēlēt dažādos veidos, piemēram, ar mediatoriem, ar nagiem un/vai ar pirkstiem.
Muzicējot ansamblī, ģitārists var būt kā vadošais, tā fona mūziķis. Tāpat ir iespēja reizē ar ģitārspēli spēlēt citus mūzikas instrumentus, piemēram, mutes harmonikas (Bobs Dilans, Neils Jangs).

Ievērojami ģitāristi

Ir pieejami ļoti daudzi un dažādi interneta resursi un žurnāli, kas cenšas noskaidrot labākos ģitāristus, piemēram, The 100 Greatest Guitarists of All Time (žurnāls Rolling Stone), 100 Greatest Guitarists of All time (žurnāls Guitar World).

Guitar World

Guitar World, ģitāristu žurnāls, kas iznāk reizi mēnesī, arī publicēja savu labāko 100 ģitāristu sarakstu, izdodot grāmatu Guitar World Presents the 100 Greatest Guitarists of All Time from the Pages of Guitar World Magazine. Atšķirībā no Rolling Stone, Guitar World sadalīja ģitāristus žanros, piemēram, „Lords of Hard Rock” vai „Jazzmen”. Šis saraksts tika kritizēts dēļ tā, ka tajā netika iekļauta neviena sieviešu kārtas pārstāve.

Citi

Pēc mūziķa Lesa Paula nāves TIME mājaslapā tika publicēts 10 labāko elektrisko ģitāristu saraksts. Tāpat kā Rolling Stone sarakstā, Džimijs Hendrikss tika novērtēts kā labākais, nākamajās vietās atstājot Seulu Hadsonu, B. B. Kingu, Keitu Ričardsu, Ēriku Kleptonu un Džimiju Peidžu. Gigwise.com, interneta mūzikas laikraksts, arī titulēja Džimiju Hendriksu, nākamajās pozīcijās ierindojot Džimiju Peidžu, B. B. Kingu, Keitu Ričardsu un Kērku Hammetu.
Kataloniešu atklātne

Vēsture

Atklātnes nosaukuma izcelsme saistīta ar 1929. gada Katalonijas lielākā pilsētā Barselonā notikušo turnīru, kurā pirmoreiz atklātni lietoja franču lielmeistars Tartakovers. Atklātne ātri kļuva populāra. To savā atklātņu repertuārā bija iekļāvuši Kapablanka un Aļehins, Botviņņiks un Keress, Reševskis un Flors. Vēlāk to izmantoja gandrīz visu šaha elite, ieskaitot lielāko daļu no pasaules čempioniem. Atklātnes teorijas pilnveidošanā daudz darījuši Karpovs, Kasparovs, Kramņiks, Korčnojs, Gelfands, Razuvajevs, Sosonko, Tkačevs un citi.

Stratēģiskā ideja

Baltie cīnās par pārsvaru centrā. Šeit aktīvu lomu spēlē laidnis uz "g2",  tas kavē melno dāmas spārna attīstību, izdara spiedienu uz centra lauciņiem, dažos variantos piedalās gājiena e2-e4 sagatavošanā. Melnie noskaņoti uz pretspēli centrā un dāmas spārnā.

Atklātais variants

Variants izveidojas pēc gājieniem: 3. … d7-d5 4. Lf1-g2 d5xc4.
Tagad baltiem jāizšķiras par bandinieka atgūšanu 5. Dd1-a4+ Lc8-d7 6. Da4xc4 Ld7-c6 vai tālāku attīstību ar 5. Zg1-f3.

Slēgtais variants

Variants izveidojas pēc gājieniem: 3. … d7-d5 4. Lf1-g2 Lf8-e7 5. Zg1-f3 0-0.
Šeit melnie uzreiz nesit uz c4, bet vispirms attīsta savu karaļa spārnu.

Blakus varianti

Kataloniešu atklātnē spēle bieži pāriet citu atklātņu (Jaunindiešu aizsardzība, Taraša aizsardzība, Benoni aizsardzība) variantos.
Vēršu cilts

Evolūcija

Vēršu cilts tuvākie radinieki ir dižantilopju cilts (Strepsicerotini). Kopīgais priekštecis visām vēršu dzimtas sugām dzīvoja pirms 5—8 miljoniem gadu. Pirmie no kopējās saimes nodalījās bifeļi (Bubalus) un Āfrikas bifeļi (Syncerus), tad sekoja vēršu ģints (Bos).

Izskats

Vēršu cilts dzīvniekiem ir raksturīgs izteikts dzimumu dimorfisms. Tie ir lieli, masīvi un smagi dzīvnieki. Gaurs (Bos gaurus) ir ne tikai lielākais vēršu ciltī, bet tas ir lielākais dobradžu dzimtas dzīvnieks. Tas var svērt vairāk kā 1 tonnu, un tā augstums skaustā sasniedz 2,2 metri. Vēršu cilts visām sugām abiem dzimumiem ir ragi, bet tēviņu ragi ir lielāki un masīvāki.
Astronoms (glezna)

Īpašnieki

Gleznas "Astronoms" īpašnieki noskaidroti līdz pat 1713. gada 27. aprīlim, kad to Roterdamas izsolē pārdeva nezināms kolekcionārs (iespējams, roterdamietis Adriāns Pātss vai viņa tēvs) kopā ar "Ģeogrāfu". Pircējs bijis Hendriks Sorgs, kura īpašuma izpārdošana 1720. gada 28. martā iekļāva abas gleznas, kuras bija aprakstītas kā ‘Een Astrologist: door Vermeer van Delft, extra puyk’ (Astrologs no Delftas Vermēra, augstākā kvalitāte) un ‘Een weerga, van ditto, niet minder’ (Līdzīgs no tā paša, ne mazāk).
Starp 1881. un 1888. gadu Parīzes mākslas tirgonis Leons Gošē gleznu pārdeva baņķierim un mākslas kolekcionāram Alfonsam Džeimsam de Rotšildam, pēc kura nāves to mantoja viņa dēls, Eduārs Alfonss Džeimss de Rotšilds. 1940. gadā pēc Vācijas iebrukuma Francijā to no viņa viesnīcas konfiscēja nacistu organizācija Einsatzstab Reichsleiter Rosenberg für die Besetzten Gebiete. Gleznas aizmugurē tika uzspiests neliels melns zīmogs svastikas formā. Pēc kara gleznu atdeva Rotšildu ģimenei un to 1983. gadā ieguva Francijas valsts, pieņemot to kā mantojuma nodokļu maksājumu. Kopš 1983. gada tā atrodas Luvras ekspozīcijā.
Trīskārtējā pārbaude

Sižets

1943. gads. Lielais Tēvijas karš. Ļeņingradas frontē padomju oficieris Kļimovs esot bezsamaņā nonāk gūstā. Viņš piekrīt mācībām vācu izlūku skolā un panāk nosūtīšanu uz padomju frontes līniju.
Ludvigs Neiburgs

Dzīvesgājums

Dzimis 1871. gada 20. februārī Valgundes pagastā. Mācījās Rīgas Vācu amatniecības skolā. Strādāja Rīgā par mūrniekmeistaru, vēlāk nodibināja savu būvfirmu. Miris 1948. gada 21. martā savā lauku mājā Valgundes pagastā.

Sabiedriskā darbība

Ludvigs Neiburgs bija viens no savienības "Bezpartejiskais Nacionālais centrs" dibinātājiem un neoficiāliem līderiem, partijas Nacionālais Centrs Valdes (1921-1931) un Padomes dalībnieks (1921-1933). Viņš bija arī Hipotēku bankas padomes priekšsēdētājs un Sporta biedrības Padomes dalībnieks.
Volferts Gerhards fon Rādens

Biogrāfija

Dzimis 1893. gada 15.(27.) maijā Asaros, barona Aleksandra fon Rādena un viņa sievas Elizabetes (dzim. Knigge) ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, pēc tam Lignicas karaskolā Vācijā. No 1911. gada Vācijas impērijas karadienestā, Prūsijas ķeizariskajā Aleksandra gvardes grenadieru pulkā. Piedalījās Pirmajā pasaules karā, no 1914. gada maija leitnants, izlūku bataljona komandieris. Trīs reizes ievainots, apbalvots ar I un II pakāpes Dzelzs krustiem un Hohencolernu krustu ar zobeniem (Hohenzollern-Hausord. m. Schwertern), demobilizējās 1918. gada rudenī kā virsleitnants.
Brīvības cīņu laikā 1918. gadā Jelgavā noorganizēja pašaizsardzības rotu cīņai pret lieliniekiem, tā kā 1. rota tika iekļauta 3. Vācbaltiešu kaujas bataljonā Latvijas zemessardzes rindās. 1919. gada februārī paaugstināts par ritmeistaru. No 1919. gada 12. jūlija majors, Latvijas zemessardzes virsštāba priekšnieks (Chef d. Oberstabs d. Balt. Landeswehr). Cīnījās pret lieliniekiem Latgales frontē. 1920. gadā paaugstināts par pulkvežleitnantu. No 1920. gada 1. aprīļa līdz pat atvaļināšanai 1921. gada martā bija 13. Tukuma kājnieku pulka komandieris. 1922. gadā viņam anulēja pulkvežleitnanta pakāpi un degradēja par kapteini.
Pēc tēva nāves un atvaļināšanas no armijas nodarbojās ar lauksaimniecību mantotajā Meijas muižā (Maihof) pie Jelgavas. 1923. gadā salaulājās ar baronesi Elizabeti fon Štrombergu (Stromberg). No 1934. gada Baltijas landesvēra un 13. Tukuma kājnieku pulka bijušo karavīru biedrības priekšsēdētājs, Vācbaltiešu tautas kopas Latvijā (Deutsch-Baltisches Volksgemeinschaft in Lettland) valdes loceklis. 1939. gadā kā vācbaltietis pameta Latviju.
Otrā pasaules kara laikā no 1939. gada bija virsleitnants Vērmahtā, no 1943. gada 18. jūnija pulka komandieris, kapteinis (Hauptmann d.R. z.V.). Pazudis bez vēsts 1943. gada 1. oktobrī kaujās pie Kijevas.
Borijs

Izotopi

Mākslīgi ir iegūti borija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 260 līdz 275. Stabilākais izotops ir ²⁷⁰Bh, kura pussabrukšanas periods ir 61 sekunde, lai gan pēc neapstiprinātas informācijas izotopa ²⁷⁸Bh pussabrukšanas periods varētu būt lielāks.

Vēsture

Par 107. elementa iegūšanu pirmo reizi ziņoja Dubnas Apvienotā kodolpētījumu centra fiziķi 1976. gadā, tomēr vairāki viņu secinājumi izrādījās kļūdaini. Starptautiskā teorētiskās un praktiskās ķīmijas savienība (IUPAC) atzina par ticamiem 1981. gadā Vācijas Smago jonu institūta veiktos pētījumus. Vācu zinātnieki pētīja to pašu bismuta-209 un hroma-54 kodolu saplūšanas reakciju, ko padomju fiziķi, un reģistrēja piecus 107. elementa atomus.
1992. gada septembrī vācu zinātnieki ierosināja ķīmisko elementu nosaukt par nīlsboriju (simbols: Ns). Krievu zinātnieki piedāvāja šo nosaukumu piešķirt 105. elementam (mūsdienās zināms kā dubnijs). Starptautiskā ķīmijas savienība (IUPAC) 107. elementu sauca par unnilseptiju (simbols: Uns). 1994. gadā IUPAC ieteica elementu saukt par boriju, nevis par nīlsboriju, jo līdz tam netika piekopta prakse ķīmiskos elementus nosaukt pilnos zinātnieku vārdos. Nosaukums borijs galīgi tika apstiprināts 1997. gadā.
Oklūzijas fronte

Siltā oklūzijas fronte

Ja aukstā gaisa masa, kas plūst frontes aizmugurē, ir siltāka, nekā pirms frontes esošā aukstā gaisa masa, oklūzijas frontei ir siltās frontes raksturs. Šādā gadījumā, aukstajai frontei panākot silto, aukstā fronte atraujas no zemes virsas un ceļas uz augšu pa sākotnējās siltās frontes virsu. Oklūzijas frontei virzoties pāri, projekcijā pret zemes virsmu šāda aukstā fronte, ko dēvē par augšējo auksto oklūzijas fronti, iet pa priekšu piezemes slānī esošajai siltajai frontei. Kopumā šādu sistēmu sauc par silto oklūzijas fronti un, tai ejot pāri, novēro sasilšanu (kas tomēr ir mazāka, nekā uznākot parastajai siltajai frontei). Siltajai oklūzijas frontei, kas nesen izveidojusies, raksturīga līdz 6—7 km bieza mākoņu masa augšējās aukstās frontes priekšā, kas dod stiprus, reizēm gāzienveida nokrišņus. Vēlāk, ejot pāri apakšējai siltajai frontei, novēro ilgstošu smidzināšanu. Oklūzijas procesam attīstoties (siltajam gaisam paceļoties arvien augstāk) mākoņu slāņa biezums samazinās, slāņu lietus mākoņu sega pakāpeniski sairst un pāriet slāņu un gubu mākoņos. Ja pāri virzās veca oklūzijas fronte, novērojami tikai augstie gubu mākoņi, kas nokrišņus vairs nedod.

Aukstā oklūzijas fronte

Šī tipa fronte veidojas, ja aukstā gaisa temperatūra aiz frontes ir zemāka par aukstā gaisa temperatūru pirms tās. Šeit rodas apakšējā aukstā oklūzijas fronte, jo panākošās aukstās frontes gaiss, būdams aukstāks un smagāks, spiežas zem sākotnējās siltās frontes aukstās gaisa masas, kas bija pirms šīs siltās frontes. Šāda apakšējā aukstā fronte ies pa priekšu, bet bijusī siltā fronte tiks izspiesta uz augšu un paliks aizmugurē. Ejot pāri aukstajai oklūzijas frontei, temperatūra pazeminās (taču mazāk nekā parastajai aukstajai frontei, jo šeit temperatūru kontrasts piezemes slānī nav tik liels). Aukstajai oklūzijas frontei mēdz būt vēl iespaidīgāka, 7—8 km bieza mākoņu sistēma ar slāņu lietus mākoņiem un negaisa mākoņiem. Abās pusēs frontei novērojami ilgstoši nokrišņi, bet tieši zem tās — lietusgāzes, vasarā var būt arī krusa. Aukstā oklūzijas fronte sairst līdzīgi siltajai.
Latvijā aukstās oklūzijas frontes biežāk mēdz būt vasarā, kad jūras gaiss, kas ieplūst Atlantijas ciklonu aizmugurē, mēdz būt vēsāks par kontinentālo gaisu. Attiecīgi siltās oklūzijas frontes novērojamas ziemā, jo jūras gaiss ziemā ir siltāks.
Karaliskā apbedījumu vieta

Karaliskā apbedījumu vieta ir kapsēta kopš 1922.gada Bernadotu dzimtas Zviedrijas karaliskās ģimenes locekļiem. Tā atrodas Stokholmas pilsētas pievārtē, ziemeļu pusē, administratīvā atrašanās vieta ir Stokholmas lēnī, Solnas komūnā Hāgas parka teritorijā Brunnsviken(zviedru valodā) līcī uz Karlsborga salas.Atvērta apskatei vasaras mēnešos ceturtdienās.
Pirmais apbedījums šajā kapsētā notika 1922. gadā,kad tika apbedīta kroņprincese Margarēta, kurai pirms tam tika rezervēta vieta Stokholmas Doma baznīcā. Angļu izcelsmes kroņprincese Margarēta bija zināma kā mākslinieciskas dabas, kurai patika nodarboties ar dārzu kopšanu un savas dzīves laikā bija izteikusi nevēlēšanos tikt apbedītai kādā baznīcā.Savukārt, Riddarholma baznīcā,kas ir Zviedrijas vēsturiskais panteons- nekropole, karaliskās ģimenes atdusas vieta, praktiski nevija vairāk vietas jaunu apbedījumu veikšanai. Tā pakāpeniski Karlsborga sala kļuva par Karalisko apbedījumu vietu.Kapsētas ieeju ar tiltu, vārtiem un krustu pakalna virsotnē ir projektējis arhitekts Ferdinands Būbergs.Kopš tā laika visi Bernadotu dzimtas vīriešu kārtas locekļi ar savām sievām tiek apbedīti Karaliskajā apbedījumu vietā.
1984. gada Tour de France

1984. gada Tour de France bija 71. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kas notika no 1984. gada 29. jūnija līdz 22. jūlijam. Dalībniekiem bija jāveic 4020 km 23 posmos un to viņi paveica ar vidējo ātrumu 34,906 km/h. Šajā gadā velobraucienā otro reizi savā karjerā uzvarēja Lorāns Fiņons. 1984. gada sacensībā arī tika ieviests sarkanais krekliņš labākajam sprinterim.
Resnā zarna

Resnā zarna (latīņu: intestinum crassum) ir gremošanas sistēmas beigu daļa, kas lokveidā ietver tievo zarnu. Tā sākas vēdera dobuma labajā pusē un ir tievās zarnas turpinājums. Resnās zarnas sākuma daļā ir maisveida nodalījums — aklā zarna jeb apendikss. Apendiksa iekaisums ir apendicīts. Resnajai zarnai izšķir augšupejošo daļu, šķērszarnu, lejupejošo daļu, lokzarnu un taisno zarnu, kas beidzas ar anālo atveri. Resnajā zarnā dzīvo lielākā daļa no cilvēkam simbiotiskajām baktērijām, kuras pārstrādā nesagremotās un neuzsūktās barības atliekas un sintezē cilvēkam nepieciešamos vitamīnus (K un B grupas). Tās gļotādai nav bārkstiņu. Resnajā zarnā notiek ūdens un vitamīnu uzsūkšana asinīs. Ja uzsūkšana traucēta un barības masas virzās caur resno zarnu pārāk ātri, cilvēkam ir caureja. Ilgstoša caureja var būt bīstama, jo notiek organisma atūdeņošanās.
Baktēriju darbībā veidojas izkārnījumu masa. Resnajā zarnā notiek barības atlieku rūgšana un pūšana, kurā veidojas indīgas vielas (indols, fenols, skatols). Indīgās vielas uzsūcas asinīs un tiek neitralizētas aknās.
Kāmji

Izskats un īpašības

Kāmji atkarībā no sugas ir mazi vai samērā lieli grauzēji. Dažām sugām mātītes ir lielākas nekā tēviņi. Vismazākā kāmju suga ir Roborovska kāmis (Phodopus roborovskii), kura ķermeņa garums pieaugušam īpatnim ir 4,5–5 cm, svars 20–25 g. Lielākais no kāmjiem ir Eiropas kāmis (Cricetus cricetus), kura ķermeņa garums var sasniegt 35 cm, bet svars 460 g.
Kāmjiem ir raksturīga kompakta ķermeņa uzbūve, mazas apmatotas austiņas, īsas kājas, platas pēdas un īsas, druknas astītes. Kažoka matojums ir biezs un samērā garš. Visraksturīgākā kāmju pazīme ir labi attīstīti vaigu maisiņi, kuros tie savāc, īslaicīgi uzglabā un transportē uz krātuvēm barību. Tā kā vaigos nav nekādu dziedzeru, tad āda spēj spēcīgi izstiepties. Kāmjiem ir divkameru kuņģis: priekškuņģis un īstais kuņģis. Priekškuņģī uz barību iedarbojas skābe un dažādi mikroorganismi, pēc tam īstajā kuņģī barību sadala fermenti.

Uzvedība

Kāmji ir vientuļnieki, kas dzīvo sarežģītā alu labirintā zem zemes. Tie ir krēslas dzīvnieki un visaktīvākie kļūst vakaros un no rītiem. Tie ir samērā aktīvi dzīvnieki un daudz kustas, diennaktī savvaļā noskrienot apmēram 20 km. Dažas kāmju sugas māk labi peldēt, piepūšot vaigu maisiņus pilnus ar gaisu. Kāmji veido krājumus ziemai, piemēram, Eiropas kāmis uzkrāj līdz 90 kg barības. Kopumā kāmji ir visēdāji, tomēr visvairāk tie patērē dažādas sēklas. Saīsinoties dienai un pazeminoties gaisa temperatūrai līdz ~10 °C, kāmji dodas gulēt. Tā nav tipiska ziemas guļa, jo kāmis ik pa laikam pamostas, apmēram vienu reizi nedēļā, lai apmeklētu savu pārtikas krājumu noliktavu un tualetes vietu. Kļūstot siltākam, gulēšanas periodi saīsinās.
Pieaugušiem tēviņiem uz sāniem ir dziedzeri ar taukainu sekrētu, kas kalpo teritorijas iezīmēšanai. Jo seksuāli uzbudinātāks ir tēviņš, jo dziedzeri aktīvāk izdala sekrētu. Mātītēm šie dziedzeri ir vāji attīstīti.

Vairošanās

Kāmji spēj ātri savairoties. Gadā tiem ir 2–4 mazuļu metieni. Grūsnības periods ilgst 15–22 dienas. Piedzimt var 1–18 kaili, akli mazuļi, bet ar griezējzobiem. Dzimumbriedumu tie sasniedz 6–8 nedēļu vecumā. Kāmji savvaļā dzīvo 1–3 gadus, nebrīvē apmēram 3 gadus. Tos medī daudzi un dažādi plēsēji, pemēram, melnā klija, sarkanā klija, dažādi klijāni, mazais ērglis, lapsa, zebiekste, āpsis un citi.
Projektu vadība

Projektu vadība (angļu: project management) ir plānošanas, motivēšanas, organizēšanas un resursu uzraudzības darbību kopums, lai sasniegtu noteiktu projekta mērķi.
Projektu vadības procesa galvenais uzdevums ir nodrošināt projekta mērķu sasniegšanu, ņemot vērā galvenos projekta ierobežojumus: termiņi, kvalitāte, budžets un projekta sfēra.
Projektu vadība ir zināšanu, iemaņu, instrumentu un metožu pielietojums, lai plānotu darbību realizāciju, uz mērķa sasniegšanu projektu prasību ietvaros. Projektu vadība ir viena no menedžmenta daļām.
Starptautisku projektu vadības sertifikāciju veic vairākas organizācijas, no tām starptautiski atzītākie sertifikāti ir Prince2 (izsniedz AXELOS), IPMA (izsniedz International Project Management Association) un PMP (izsniedz Project Management Institute).
Novgorodas pirmā hronika

Novgorodas pirmā hronika (krievu: Новгородская первая летопись) ir senākā Novgorodas hronika, kurā pierakstīti 1016.-1471. gada notikumi. Vecākā zināmā hronikas kopija ir tā saucamais Sinodes saraksts (Синодальный список), kurā ir 169 lapas, domājams, ka 136 lapas ir zudušas. Tas tiek datēts ar 13. gadsimta otro pusi un pirmo reizi ticis publicēts 1841. gadā. 14. gadsimtā Novgorodas Jura klostera mūki turpināja rakstīt hroniku. Turpmākās hronikas kopijas ir Komisijas saraksts (320 lapas, 1441./1446. gads), Akadēmiskais saraksts (241 lapa, 1445. gads), Trīsvienības saraksts (76 lapas, 1563. gads), Tolstoja saraksts (208 lapas, 1720ie gadi). Novgorodas hronika satur arī vērtīgas ziņas par tā laika notikumiem Latvijas teritorijā, īpaši pirms 1186. gada, kad sākas Livonijas hronikas notikumu pieraksts.

Sinodes saraksts (169 lapas)

Teksts par notikumiem pirms 1016. gada ir pazudis.
Pirmā daļa (15-73 lpp.) ir par 1016.-1234. gada notikumiem un to pārrakstījis viens cilvēks. Otrā daļa (73-99 lpp.) ir par 1234.-1330. gada notikumiem un ir pārrakstīta ap 1330. gadu. Teksts par 1272.-1299. gada notikumiem ir pazaudēts. Tālāko tekstu (99-100 lpp.) ir pierakstījuši dažādi cilvēki par 1331.-1333. gadu, par 1337., 1345., 1352. gadu.
Remines pils

Remines pils (latīņu: castrum Remin) bija Vidzemes līvu pils, kas atradās pie sena kara lielceļa starp Sidgundas un Aizkraukles pilskalniem. Tā pieminēta Indriķa hronikā un vairākos citos 13. gadsimta dokumentos un Atskaņu hronikā. Visticamāk, ka Remines pils atradusies vai nu Plāteres, vai Vecužānu pilskalnā.

Vēsture

Remines pils pirmoreiz pieminēta Indriķa hronikas vēstījumā par 1206. gada notikumiem, kad katoļu priesteris Daniēls kristīja Daugavas līvus vispirms Lielvārdes, tad Sidgundas, Remines un Aizkraukles pilsnovados, pēc tam devās uz Turaidu un tālāk pie vendiem Cēsīs. Pēc Daugavas līvu zemju kristīšanas Remines pilsnovads nokļuva Rīgas bīskapijas teritorijā. Pēc Letijas dalīšanas līguma notikušajās zemes īpašumu pārdalēs 1211. un 1213. gadā starp bīskapu Albertu un Zobenbrāļu ordeni minēts, ka Alenes pilsnovadu bīskaps atdevis ordenim par diviem ciemiem Remines pilsnovada robežās (in terminis castri Remin).
Atskaņu hronikā aprakstīts, ka Remines (Remyn) pilī 1218. gadā pēc sirojuma uz Sāmsalu un Sakalu atpūtās ap 500 vīru liels lietuviešu karaspēks. Tur viņus sakāva ap 400 vīru liels latgaļu un līvu karaspēks 12 zobenbrāļu vadībā.

Lokalizācija

N. Bušs uzskatīja, ka Remine atradusies Daugavas līvu teritorijā apmēram starp Lielvārdi, Sidgundu un Aizkraukli. Pēc Brastiņa arheoloģisko pētījumu datiem šajā apvidū 13. gadsimtā ir atradušies pilskalni - Plāterē un pie Vecužāniem. 
Brastiņš izteica domu, ka Remines atrašanās vieta bijusi Ķentes pilskalns, tomēr pēc Indriķa hronikas Reimens novads atradies sāņus no Daugavas ceļa. Maz ticams, ka Remines nosaukums ir saistāms ar Aizkraukles pagasta "Rīmaņiem", tomēr šis vietvārds cēlies no daudz jaunākā Rīmaņu muižas (Römershof) nosaukuma. Kārlis fon Lēviss of Menārs uzskatīja, ka Remine atradusies Ķoderu pilskalnā Suntažos, tomēr tad iznāktu pretruna ar rakstīto avotu ziņām par Remines un Aizkraukles pilsnovadu robežstāvokli. Valodnieciski nav pamata Remini saistīt ar Rembates muižu (Ringmundshof). Atskaņu hronikas tulkotājs Matīss Siliņš mēģināja Remini lokalizēt ar Tulku pilskalnu, tomēr kultūrslāņa un nocietinājumu iztrūkums liek to apšaubīt.
Jūlija Maka

Biogrāfija

Divus gadus pēc kārtas uzvarējusi Grieķijas junioru šaha čempionātā U20 meiteņu vecuma grupā (2002, 2003). 2003. gadā Pasaules junioru šaha čempionātā U20 meiteņu vecuma grupā izcīnījusi sudraba medaļu.
Grieķijas sieviešu šaha čempionātos četras reizes izcīnījusi bronzas medaļas (2001, 2004, 2005, 2017), bet 2018. gadā uzvarējusi Grieķijas sieviešu šaha čempionātā.
Pārstāvējusi Grieķijas komandu Eiropas komandu šaha čempionātos, kuros piedalījusies 2 reizes (2007, 2017).
Par panākumiem turnīros FIDE 2002. gadā Jūlijai Makai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 2016. gadā kļuvusi par FIDE treneri.