Barbe

Izplatība

Barbe mājo uz ziemeļiem no Pireneju kalniem un Alpiem, no Adūras upes (Francijā) rietumos līdz Nemūnas baseinam Lietuvā, Krievijā un Baltkrievijā, Ziemeļu un Baltijas jūras dienvidkrastu upju baseinos, kā arī Melnās jūras Donavas un Dņepras baseinos. Barbe viegli piemērojas un iedzīvojas jaunos dzīves apstākļos. Tā ir introducēta Marokā, Itālijā un Lielbritānijā.

Latvijā

Latvijā barbe novērota 1937. gadā, kad viens eksemplārs ticis atvests uz Rīgas tirgu no Liepājas reida. Vēlāk pierakstos šis gadījums attiecināts uz Bārtas lejteci pie Liepājas. 1960. gadā barbe attiecināta arī uz Daugavas un Ventas baseinu. Mūsdienās Latvijā neviena savvaļas populācijas pastāvēšana nav zināma, tomēr barbe sastopama vairākās upēs Lietuvā un Baltkrievijā. Areāla robeža ir Nemunas baseins.

Izskats

Barbe ir liela auguma saldūdens zivs. Tās garums retos izņemumos var pārsniegt 130 cm, svars sasniegt 25 kg, lai gan ļoti reti pārsniedz 7,3 kg, parasti tā ir 50—100 cm gara un sver 1—3 kg. Barbei ir vairākas morfoloģiskas iezīmes, kas raksturīgas zivīm, dzīvojošām tuvu gultnei upēs ar ātru, spēcīgu straumi: ķermenis slaids, šķērsgriezumā ieapaļš, vēders plakans (taisns) ar horizontāli stāvošām kūršu spurām, galva trīsstūrveida, ar slīpu pieri, mute vērsta uz leju.
Mugura barbei zaļganbrūna vai zaļganpelēka, sāni zaļgandzelteni, vēders bālgans vai pelēcīgs. Vēdera spuras, krūšu spuras un anālā spura sarkanīgas vai oranžas. Astes spura nesimetriska: apakšējā spuras daļa īsāka un noapaļota, augšējā garāka un smailāka. Muguras spuras pēdējais nezarotais stars ar zobiņiem. Pie mutes 4 taustekļi. Uz sānu līnijas 53—63 zvīņas. Pirms nārsta tēviņiem uz galvas un muguras izveidojas nārsta kārpiņas.

Uzvedība un barība

Barbe galvenokārt uzturas strauji plūstošās, vidēji lielās upēs ar grantainu vai akmeņainu gultni, lai gan sastopama arī lēnās upēs un iedzīvojas arī stāvošās ūdenstilpēs, piemēram, ezeros. Vislabāk jūtas tilpnēs ar ūdens temperatūru 15—22° C. Mazuļi uzturas baros, bet pieaugušie īpatņi pa vienam vai nelielos bariņos, tuvu upes gultnei. Lielākas koncentrācijas veido nārsta laikā un ziemojot. Ziemā barbe ir mazaktīva. Tai pavasarī novērota līdz 34 km tāla migrācija. Barbe barojas naktī un krēslas stundās (no rīta un vakarā), barību meklējot uz gultnes. Reizēm barošanās notiek arī dienas laikā, ja ūdens ir dziļš un tumšs. Barojas ar kukaiņu kāpuriem, vēžveidīgajiem, gliemjiem un nelielām zivtiņām, retos gadījumos ar aļģēm.

Vairošanās

Dzimumgatavība barbei iestājas 1—9 gadu vecumā, sasniedzot 9—35 cm garumu. Tēviņi dzimumgatavību parasti sasniedz 3—4 gadu vecumā, mātītes 5—8 gados. Nārsto no aprīļa līdz augustam, kad ūdens temperatūra ir 10—29 °C, smilšainās, akmeņainās un oļainās vietās. Nārsts var notikt gan seklumā, gan dziļumā, no 30 cm līdz 3 m dziļumā. Barbei raksturīgs porciju nārsts 2—3 piegājienos ar 10—20 dienu starplaiku. Parasti ar vienu mātīti nārsto vairāki tēviņi. Ir novēroti pat 130 tēviņi ap vienu mātīti. Auglība 3—155 tūkst. ikru. Ikri tiek nērsti sekli izveidotā grants bedrītē, tie nav lipīgi. To attīstība ilgst 3—20 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Mazuļi uzturas upju seklajos krastos, barojas gan dienā, gan naktī. Barbe var sasniegt 20—25 gadu vecumu.

Barbe kā pārtikas zivs

Daudzos informatīvos avotos tiek atzīmēts, ka barbes mātītes nārsta laikā un to ikri ir indīgi. Daudziem cilvēkiem to ēšana izsauc sliktu dūšu, vēdergraizes un vemšanu. Neskatoties uz saindēšanās risku, vairākām tautam ir tradīcija barbi izmantot kā pārtikas zivi, piemēram, jūdiem. To ēšanai gan iesaka izmantot ziemas mēnešos, un ieteicamais sagatavošanas veids ir vārīšana.