google/wiki40b huggingface dataset:
Vārteja

Vārteja (angļu: Gateway) ir maršrutizēšanas iekārta, vai programmnodrošinājums, kas nodrošina datortīklu savienošanu izmantojot dažādus protokolus (piemēram lokālos un globālos). Vārtejā pārveido viena tipa fiziskās vides protokolus par otras vides (tīkla) protokoliem. Piemēram, pie lokālā datora savienojuma ar interneta tīklu tiek izmantota tīkla vārteja. Maršrutētājs ir viens no vārtejas iekārtas piemēriem.

Tīkla vārteja

Tīkla vārtejas darbojas uz visām zināmajām operētājsistēmām. Galvenā tīkla vārtejas funkcija ir pārveidot protokolus starp tīkliem, lai tie būtu saprotami visiem tīkliem. Maršrutētājs pēc savas būtības saņem un nosūta paketes tikai starp tīkliem, kuri izmanto vienādus protokolus, savukārt tīkla vārteja var saņemt paketes, kas ir noformatētas pēc viena standarta (piemēram Apple Talk) un pārveidot par cita veida protokola paketēm (piemēram TCP/IP) pirms pārsūtīšanas citā tīklā. Tīkla vārtejas var būt aparatūras risinājums, programmatūras risinājums, vai abi divi vienlaicīgi, bet visbiežāk tas ir programmatūras nodrošinājums, kas ir uzstādīts uz maršrutētāja vai datora. Tīkla vārtejai ir jāsaprot visi protokoli, kurus izmanto maršrutētājs, un parasti tie strādā lēnāk nekā maršrutētāji vai komutatori. Tīkla vārteja ir tas tīkla punkts, kur notiek pāreja no viena tīkla uz citu.
Lielos tīklos serveris, kas darbojas kā tīkla vārteja, parasti veic arī starpniekservera (angļu: proxy server) un ugunsmūra funkcijas.
Windows operētājsistēmu datori parasti izmanto iebūvēto tīkla pieslēgumu pārvaldnieku, kurš pēc norādītajiem parametriem pats veic savienojuma izveidi ar lokālo vai globālo tīklu. Šādas sistēmas var arī izmantot DHCP (Dynamic Host Configuration Protocol) protokolu. DHCP ir protokols, kas parasti tiek izmantots tīkla iekārtās, lai saņemtu dažādus datus, kas nepieciešami pieslēgtās iekārtas darbam ar IP protokoliem. Izmantojot šādu protokolu jaunu ierīču un tīklu pieslēgšana kļūst vienkārša un faktiski viss notiek automātiski.

Interneta vārteja

Interneta vārteja kā likums ir programmnodrošinājums, kas organizē piekļuvi interneta tīklam no lokālā tīklā. Šī programma ir sistēmas administratora darba rīks, kas ļauj administratoram kontrolēt datu plūsmu un darbinieku darbības. Parasti Interneta vārteja ļauj sadalīt piekļuves tiesības starp lietotājiem, veikt noslodzes uzskaiti, ierobežot atsevišķu lietotāju vai lietotāju grupu piekļuvi interneta resursiem. Interneta vārteja var saturēt starpniekserveri, ugunsmūri, pasta serveri, ierobežotāju, pretvīrusu un citas tīkla utilītprogrammas. Interneta vārteja var darboties gan uz viena no tīklā ieslēgtajiem datoriem, gan arī uz atsevišķa servera. Vārteja tiek uzstādīta kā programmnodrošinājums uz iekārtas operētājsistēmu (piemēram, Kerio winroute firewall uz Windows), vai arī uz tukša datora ar iegulto operētājsistēmu (piemēram, Ideco ICS ar iebūvētu Linux).
Dāvids Beika

Dzīvesgājums

Dzimis 1885. gada 30. augustā Zaļenieku pagasta "Anutelēs". Strādāja par Dobeles skolotāju (1903—1905), 1903. gada iestājās LSDSP. 1905. gada revolūcijas laikā piedalījās muižu dedzināšanās, vēlāk vadīja Dobeles apriņķa mežabrāļu kustību. 1907. gadā emigrēja uz ASV, kur bija viens no Amerikas latviešu sociāldemokrātijas koporganizācijas vadītājiem (1907—1917). Pēc Oktobra revolūcijas ieradās Padomju Krievijā, Sarkanās armijas iebrukuma laikā atgriezās Latvijā, bija LSPR Rūpniecības komisārs (1919). Pēc Padomju Latvijas sakāves pārcēlās uz Maskavu, kur turpināja darboties kā Latvijas Komunistiskās partijas Centrālkomitejas loceklis (1919—1923) un Kominternes izpildkomitejas loceklis (1920—1921).
Vēlāk darbojās Vjazmas (1921—1923), Smoļenskas (1923—1926) un Arhangeļskas VK(b)P komitejās. PSRS Smagās rūpniecības Tautas komisariāta darbinieks (1932—1935).
Piedalījās Spānijas Pilsoņu karā (1936—1938), organizēja Internacionālās brigādes. Lielā terora laikā viņu 1938. gada 20. aprīlī apcietināja un apsūdzēja dalībā pretpadomju nacionālistiskā diversantu teroristu organizācijā. Pēc ilgstošām pratināšanām 1939. gada 22. aprīlī viņam piesprieda 20 gadu ieslodzījumu Gulaga nometnē. Pēc oficiālās versijas miris ieslodzījumā 1946. gada 6. februārī Komi APSR.
Jānis Graudonis

Dzīvesgājums

Jānis Graudonis ir dzimis 1913.gada 27. augustā Madonas apriņķa Lazdonas pagastā, muižas kalpu ģimenē. Mācību gaitas sācis Madonas vidusskolā, kuru absolvējis 1932.gadā. Pēc tam mācības turpinājis Rīgas skolotāju institūtā, kuru absolvējis 1937. gadā. Strādājis par vēstures skolotāju vairākās Vidzemes skolās.
Studijas turpinājis pēc otrā pasaules kara un 1949. gadā absolvē LVU Vēstures un filoloģijas fakultāti. Paralēli studijām no 1947. līdz 1949. gadam bija laborants Latvijas vēstures institūtā.
1948. gadā kļuva par vēstures skolotāju Rīgas 1. vidusskolā.
1950. gadā iestājies aspirantūrā PSRS Zinātņu akadēmijas Arheoloģijas institūtā Maskavā. 1951. gadā represēts, izslēgts no aspirantūras un atbrīvots no skolotāja darba. No 1952. līdz 1955. gadam strādājis Rīgas kartonāžas rūpnīcā.
1955. gadā Graudonim atjaunotas skolotāja tiesības un iecelts par vēstures skolotāju Rīgas 2.vidusskolā. 1958. gadā kļūst par Latvijas vēstures institūta zinātnisko līdzstrādnieku. 1963. gadā Ļeņingradas universitātē aizstāvēta zinātņu kandidāta disertācija.
Jānis Graudonis bija viens no Latvijas Dabas un pieminekļu aizsardzības biedrības dibinātājiem un vadītājiem (1959 — 1969); Latvijas Tautas Frontes I un II kongresa delegāts, I Domes loceklis; Latvijas Kultūras fonda Daugavas komisijas vadītājs (1988 — 1999); Latvijas Zinātnieku savienības dibināšanas dalībnieks, padomes un valdes loceklis; Rīgas Latviešu biedrības priekšsēdis (1992 — 1993), kā arī ieņēmis citus amatus.
Bijis Latvijas Vēstures institūta žurnāla atjaunošanas iniciators 1991. gadā.
1992. gadā Graudonis ievēlēts par Latvijas Zinātņu akadēmijas (LZA) goda locekli, 1993. gadā apbalvots ar LZA Lielo medaļu, 1994. gadā viņam piešķirta Kultūras fonda Spīdolas balva, 1996. gadā apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1997. gadā ievēlēts par Valsts emeritēto zinātnieku.
Jānis Graudonis miris 2005. gada 6. februārī.

Zinātniskā darbība

Jāņa Graudoņa galvenais pētījumu virziens bija Agro metālu laikmets Latvijas teritorijā (1500. g. p.m.ē.- 0.g. m.ē.).
Publicējis ap 400 zinātnisku un populārzinātnisku rakstu, trīs monogrāfiju autors.
Vadījis arheoloģiskos izrakumus: Mūkukalna, Vīnakalna un Ķivutkalna pilskalnos, Ērgļu Jaunāķēnu, Ikšķiles Zariņu un Rumuļu, Doles Ķivutkalna, Pildas Nukšu, Jaunsvirlaukas Kakužēnu u. c. kapulaukos, Altenes pilsdrupās, Ikšķiles viduslaiku pieminekļu kompleksā un pēdējos 25 dzīves gadus, Jāņa Graudoņa galvenā interese bija Turaidas pils kompleksa arheoloģiskā izpēte un restaurācija.
Maiks Bibijs

Karjera

1998. gada NBA draftā viņu Vankūveras "Grizzlies" izraudzījās ar kopējo 2. kārtas numuru. Pirms tam pārstāvēja Arizonas universitātes basketbola komandu NCAA čempionātā, kā sastāvā 1997. gadā kļuva par NCAA čempionu.
Debijas sezonā NBA viņš tika iekļauts līgas simboliskajā debitantu pirmajā izlasē. Lielāko karjeras daļu (2001–2008) aizvadījis Sakramento "Kings" vienībā. 2001.—2002. gada sezonā viņi sasniedza konferences finālu, kurā zaudēja tobrīdējiem NBA čempioniem Losandželosas "Lakers". Individuālās statistikas ziņā viņam veiksmīga bija 2003.—2004. gada sezona, kad vidēji spēlē guva 18,4 punktus, tā palīdzot komandai sasniegt izslēgšanas spēles.
2008. gada februārī M. Bibijs pārgāja uz Atlantas "Hawks". Viņš 2007.—2008. gada sezonā komandai palīdzēja sasniegt izslēgšanas spēles pirmoreiz pēdējo desmit sezonu laikā. 2011. gada februārī M. Bibijs parakstīja līgumu ar Vašingtonas "Wizards", taču komandas sastāvā aizvadīja tikai divas spēles, pēc tam pārejot uz Maiami "Heat". "Heat" sastāvā sasniedza 2011. gada finālsēriju. 2011. gada decembrī viņš parakstīja līgumu ar Ņujorkas "Knicks".
Šūnu receptors

Šūnu receptors ir molekula (parasti vienkāršā olbaltumviela vai glikoproteīns) uz šūnas virsmas, šūnu organoīdu virsmas vai izšķīdināta citoplazmā. Specifiski reaģē uz noteiktu vielu piesaistīšanos, kas sūta ārējo regulatoru signālu, mainot savu telpisko konfigurāciju. Šī viela savukārt nodod šo signālu šūnas vai šūnu organoīdu iekšienē, nereti ar sekundāro signālsavienojumu vai transmembrānu jonu plūsmu palīdzību.
Ligandu saistīšanās ir ķīmiskā līdzsvara process. To saistīšanās ar receptoru un atvienošanās no tā notiek saskaņā ar darbīgo masu likumu.
Džons Ouens

Biogrāfija

Piedzimis Mārčingtonas ciemā Stefordšīras grāfistē. 1851. gadā ordinēts par mācītāju. No 1862. gada līdz 1900. gadam Češīras grāfistē kalpojis kā vikārs.
Bijis labs šahists un piedalījies daudzos šaha turnīros. 1857. gadā Birmingemā dalījis 3.—4. vietu 2. Britu šaha asociācijas kongresā. 1860. gadā Mančestrā nospēlējis neizšķirti maču ar Ignacu Kolišu — 4:4 (+4, =0, -4). 1862. gadā Londonā ieņēmis augsto 3. vietu 1. Britu šaha federācijas kongresā aiz Ādolfa Andersena un Lūisa Paulsena. 1878. gadā zaudējis maču Johannesam Cukertortam ar 1½:9½ (+0, =3, -8).
Plaši pazīstams kā netradicionālas atklātnes izgudrotājs, kas nosaukta viņa vārdā par Ouena aizsardzību: 1. e4 b6. Savā atklātnē spējis uzvarēt arī tādu izcilu tā laika šahistu kā Pols Morfijs.
Bagdāde

Vēsture

Pilsētu ap 762. gadu dibinājis Abasīdu dinastijas kalifs Al-Mansurs, kurš lika Tigras upes labajā krastā izbūvēt jaunu galvaspilsētu. Kā vietu izvēlējās Bagdādi — neievērojamu persiešu ciematiņu, kurā atradās arī kristiešu (nestoriāņu) klosteris. Jaunās galvaspilsētas nosaukums Medinatasselama (nosacīti, "pasaules pilsēta" jeb "ideālā pilsēta") neiegājās apritē, kaut arī to lietoja uz tajā kaltajām monētām. Pilsēta tika uzbūvēta pēc strikta plāna: ideāls 2,5 km aplis ar 4 vārtiem, strikti orientētiem uz debespusēm, ap vārtiem sardzes kazarmas, centrālās ielas no visiem vārtiem sastapās pulsētas centrālajā laukumā, kur atradās kalifa pils, galvenā mečete un septiņi divani: lielā zīmoga divans (t. i. kanceleja), sūtņu papīru divans, gvardes divans, armijas divans, kroņa ienākumu divans, kroņa izdevumu divans, uzkrājumu divans, kā arī kroņa kase, arsenāls un kopējā ēdnīca. Centrālo laukumu ieskāva mūris, uz kura vārtiem veda mūru ieskautās ielas no pilsētas vārtiem. Tirgus laukumi bija izvietoti ārpus mūriem, priekšpilsētās. Pēc izmēriem pilsēta ievērojami pārsniedza Damasku, taču vismaz sākotnēji nebija tik liela, kā citu tā laika lielvalstu galvaspilsētas. Tiek uzskatīts, ka ap 935. gadam Bagdāde bijusi lielākā pilsēta pasaulē, un tā bija ievērojams zinātnes un mākslas centrs. Daudzu 1001. nakts pasaku darbība norisinās tā laika Bagdādē.
1258. gada 10. februārī mongoļi hana Hulagu vadībā ieņēma un gandrīz pilnībā nopostīja pilsētu, nogalinot ap 800 000 iedzīvotāju un Bagdāde zaudēja arābu pasaules galvenā centra statusu. Pēc iekļaušanas Juaņu jeb mongoļu impērijā to atkal sāka dēvēt par Bagdādi. Pilsēta kopš šī laika bija Ilhanāta provinces centrs, līdz 1401. gadā Timurs pilsētu ieņēma un izpostīja. Turpmāk Bagdāde atradās Džalajirīdu (1411—1469), Melno Aitu Turkomānu (1469—1508) un Safavīdu (1508—1534) impērijās.
1534. gadā Bagdādi ieņēma osmaņi, un tā bija Osmaņu impērijas sastāvā līdz Pirmajam pasaules karam, kad 1917. gadā to ieņēma briti, un 1921. gadā pēc Osmaņu impērijas sabrukuma tika nodibināta britu mandātteritorija — "Irākas valsts" (State of Iraq) un Bagdāde kļuva par tās centru. 1932. gadā formāli, bet 1946. gadā faktiski Irāka kļuva neatkarīga. 1970. gados Bagdāde piedzīvoja strauju uzplaukumu, paticoties augstajām naftas cenām pasaules tirgū. Irākas-Irānas kara laikā pilsētas izaugsme apstājās, tomēr karadarbības rezultātā tā cieta relatīvi maz.
2003. gada iebrukuma laikā Bagdādi bombardēja un 7. līdz 9. aprīlī to ieņēma ASV karaspēks. Tūlīt pēc ASV karaspēka ienākšanas pilsētā notika masveida valsts iestāžu demolēšana un vērtību zagšana. Īpaši smags zaudējumsi bija Irākas Nacionālā muzeja un bibliotēkas izdemolēšana. Arī pēc kara Bagdāde bija viena no bīstamākajām pilsētām pasaulē, jo gandrīz katru dienu pilsētā tika veikti lielāki vai mazāki terorakti.
Mirdza Zīvere

Uzņēmējdarbība

Sākot ar 1992. gadu M.Zīvere nopietni nodarbojusies ar liela mēroga pasākumu organizēšanu. Pašlaik (2010) ir aģentūras "Mūza" īpašniece.

Personīgā dzīve

Jau ilgus gadus ir precējusies ar komponistu un uzņēmēju Zigmaru Liepiņu. Laulībā dzimuši divi bērni — Jānis un Zane.
Višķi

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies uz bijušās Višķu muižas zemes, iespējams, ka muižā dzimusi un bērnību pavadījusi Marta Skavronska, nākamā Krievijas impērijas ķeizariene. Līdz 1920. gada zemes reformai muiža piederēja pārpoļotajai vācbaltiešu muižnieku Mōļu (Mohl) dzimtai. Višķiem bija miesta statuss, iedzīvotāju lielākā daļa bija ebreji. 1914. gadā Višķos bija 1200 iedzīvotāji. 1921. gadā agrākajā muižas kungu mājā ierīkoja lauksaimniecības un pienotavas vadītāju kursus. 1925. gadā Višķiem piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu, bet 1926. gadā nodibināja Višķu mājturības skolu. 1931. gadā pabeidza mācību korpusa celtniecību. Šajā pašā gadā mājturības skolu pārveidoja par divgadīgo Valsts Višķu dārzkopības un mājturības skolu. 
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā nodibināja Višķu dārzkopības vidusskolu, bet 1942. gadā Vērmahts skolā ierīkoja kara hospitāli. Pēc Otrā pasaules kara beigām  dārzkopības vidusskolu pārdēvēja par Višķu dārzkopības tehnikumu, 1953. gadā par lauksaimniecības tehnikumu un uzsāka agronomu – laukkopju sagatavošanu. Višķu ciemā atradās lauksaimniecības kultūraugu šķirņu salīdzināšanas iecirknis. 
1962. gadā tika izveidots Višķu sovhoztehnikums, kurai pievienoja O. Oškalna kolhozu. Lauksaimniecībā izmantojamās zemes kopplatība bija 4499 hektāri. 1975. gadā Višķu ciema padomes centru pārcēla uz Špoģiem. 2002. gadā Višķu tehnikumu pārdēvēja par Višķu Profesionālo vidusskolu.
Nikolajs Kropotkins

Biogrāfija

Dzimis Harkovas gubernatora Dmitrija Kropotkina un viņa sievas Olgas, dzimušas Borhas, ģimenē. Tēvu 1879. gadā nogalināja teroristu organizācijas "Narodnaja Voļa" kaujinieks. Nikolajs Kropotkins Krievijas valsts dienestā no 1892. gada. 1905. gada revolūcijas laikā Nikolajs Kropotkins aktīvi aizstāvēja apkārtnes muižnieku un mācītāju intereses. No 1907. līdz 1912. gadam bija Kurzemes guberņas vicegubernators, bet no 1912. līdz 1915. gadam — Vidzemes guberņas vicegubernators.
Tēvs caur laulībām ar Olgu Borhu bija ieguvis īpašumā Siguldas muižu ar Siguldas Jauno pili. Nikolajs to mantoja 1898. gadā līdz ar mātes nāvi. Enerģiski attīstīja Siguldu kā kūrortu, reklamējot to kā "Vidzemes Šveici". Izbūvēja viesnīcu, kamaniņu trasi, pastaigu takas un citu infrastruktūru, tai skaitā izmantojot naudu no zemnieku zemju izpirkšanas.
Iskolata varas laikā 1917. gadā aizbēga uz Krieviju, tomēr 1918. gadā atgriezās Latvijā, ko tolaik bija okupējusi Vācija. 1919. gadā pieslējās Bermonta-Avalova armijai un iestājas pret Latvijas neatkarību. Agrārās reformas gaitā Kropotkina īpašumi, to skaitā pils, tika atsavināta par labu valstij.
1920. gadā atstāja Latviju. Miris Berlīnē. Izpildot viņa vēlēšanos, 2014. gada jūnijā pārapbedīts dzimtas kapos Siguldā.
1952. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula

Šī ir 1952. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula.
Pēteris II Romanovs

Biogrāfija

Dzimis Lielā Ziemeļu kara laikā 1715. gadā jaundibinātajā Pēterburgā Pētera I dēla Alekseja un viņa sievas Braunšveigas-Lineburgas princeses Šarlotes ģimenē. Viņa māte pēc dzemdībām mira, tēvs Aleksejs 1717. gadā aizbēga uz ārzemēm, bet 1718. gadā atgriezās, taču tika arestēts un pēc spīdzināšanas mira Petropavlovskas cietoksnī. Pēteris auga kopā ar vecāko māsu lielkņazieni Natāliju (1714-1728), sākumā viņu audzināšanu vectēvs cars Pēteris I uzdeva holandiešu un ungāru imigrantiem.
Pēc Pētera I nāves 1725. gadā par troņmantnieka skolotāju kļuva barons H.J.F. Ostermans (vācu: Heinrich Johann Friedrich Ostermann, krievu: Андрей Иванович Остерман). 
9 gadus vecais lielkņazs Pēteris bija pirmais kandidāts uz troni, taču 1725. gada 28. janvāra gvardes puča rezultātā tronī kāpa Pētera I otrā sieva Katrīna I. Tikai 1727. gada 6. maijā (17. maijs pēc jaunā stila), pēc Katrīnas nāves, Pēteri kronēja par Krievijas ķeizaru Pēteri II.
Tā kā Pēteris II nebija pilngadīgs, valsti pārvaldīja Pētera I iedibinātā Slepenā padome kņaza Menšikova vadībā (25. maijā Meņšikovs saderināja Pēteri II ar savu meitu Mariju).
1727. gada augustā Menšikovs no Rīgas nosūtīja uz Jelgavu nosūtīja karaspēku  ģenerāli Lasī, kurš padzina Krievijai nevēlamo  Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieka dēlu Saksijas Moricu, kuru Kurzemes landtāgs pēc hercogienes atraitnes Annas Ioanovnas uzstājīgas vēlēšanās 1726. gada 18. jūnijā Kurzemes landtāgs bija ievēlējis par hercogu. Pēteris II valsts pārvaldē praktiski neiejaucās, ir zināms tikai viens gadījums, kad Pēteris II piedalījies Slepenās padomes sēdē (21. jūlijā). Brīvo laiku jaunais ķeizars pavadīja medībās u.c. izpriecās ar savu sirdsdraugu jauno kņazu Ivanu Dolgorukovu.
8. septembrī kņazu Meņšikovu pēc Pētera II pavēles arestēja par valsts nodevību, vara nonāca kņazu Dolgorukovu rokās. 
1728. gada februāra sākumā Pēteris II ar galmu pārcēlās uz Maskavu. 1729. gada 4. aprīlī ar viņa pavēli (Преображенский приказ) likvidēja Pētera I izveidoto politisko slepenpoliciju, pārstāja ar varu rekrutēt dzimtcilvēkus armijai, neuzlika vairs papildus kara nodevas. 1729. gada 30. novembrī Pēteris II oficiāli saderinājās ar 17 gadus veco kņazieni Katrīnu Dolgorukovu (Екатерина Алексеевна Долгорукова). 
1730. gadā naktī no 18. uz 19. janvāri (30. janvāri pēc jaunā stila) Pēteris II mira no bakām.
2018. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona

Pārspēles par iekļūšanu Virslīgā

Metta/LU uzvarēja divu spēļu kopsummā ar 10-2 un saglabāja vietu Virslīgā.
Vojvodina

Vojvodina (serbu: Војводина, ungāru: Vajdaság, slovāku: Vojvodina, rumāņu: Voivodina, horvātu: Vojvodina, rusīnu: Войводина) vai arī Vojevodina (krievu: Воеводина) ir autonoma teritorija Serbijā. Tās galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Novisada. Vojvodinā dzīvo aptuveni 2 miljoni cilvēku. Tās prezidents ir Bojans Pajtičs (Pajtić). Vojvodinā ir 6 oficiālās valodas — serbu, ungāru, slovāku, rumāņu, horvātu un rusīnu valoda.

Nosaukums

Vojvodinas nosaukums cēlies vārda "vaivadija" jeb "vojevodiste" (serbu: vojvodstvo), kas savukārt ir vārda "vaivads" vai "vojevoda" atvasinājums. Līdzīga cilme ir arī ungāru nosaukumam Vajdaság (ungāru: vajda - vaivads). Austroungārijas pastāvēšanas laikā tā bija divu provinču — Bačkas un Rietumbanatas sastāvā.
Vikivietne

Vikivietne jeb viki vietne ir tīmekļa vietne (vai citāda hiperteksta dokumentu kolekcija), kas ļauj lietotājiem pievienot saturu, tāpat kā Interneta forumos, kā arī labot to. Apzīmējumu "viki" izmanto arī programmatūras apzīmēšanai, kas ļauj izveidot šāda veida tīmekļa vietnes.
Vārds wiki havajiešu valodā ir darbības vārds, kas nozīmē ‘steidzināt’ vai ‘paātrināt’.
Tiešsaistes enciklopēdija Vikipēdija darbojas, izmantojot vikivietnes programmatūru MediaWiki.
Foundation Fieldbus H1

Foundation Fieldbus H1 ir lauka līmeņa interfeisa un ierīču integrācijas tehnoloģija atvērtajai, brīvajai Foundation Fieldbus rūpnieciskās automatizācijas arhitektūrai. H1 ir sadarbspējīga, divvirziena, ciparu, virknes tīkls. Tehnoloģiju izstrādā un uztur bezpeļņas organizācija FieldComm Group ar galveno biroju Ostinā, ASV. Līdz 2015. gadam standartu uzturēja Fieldbus Foundation.
FOUNDATION Fieldbus H1 specifikācija aprakstīta standartā IEC 61158 ( FOUNDATION Fieldbus H1 atbilst laukmaģistrāles 1. tipam), aizgūstot to no ISA SP50. Tam ir Eiropas standarts EN50170.
H1 ir izstrādāts, lai varētu darboties eksistējošos ierīču savienojošos vītajos pāros, turklāt elektrobarošanu un datu pārraidi nodrošinot ar vienu vadu. Iespējams izmantot arī optiskos kabeļus. H1 atbalsta dzirksteļu drošu elektrisko ķēžu risinājumus, ļaujot tīklu ierīkot ugunsnedrošās un sprādzienbīstamās zonās. Atšķirībā no citiem protokoliem, FOUNDATION H1 nodrošina precīzu (izohronu) sakaru sinhronizāciju un kontroles funkciju izpildi ar minimālu pauzes laiku un aizkaves fluktuāciju.

OSI slāņu realizācija

HART protokols īsteno 7 slāņu Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodeļa (OSI) 1., 2. un 7. slāni.

Fizikālais slānis

FOUNDATION Fieldbus H1 fizikālais slānis nodrošina mehānismu, kā pārraidīt un saņemt signālus tīklā. Kabeļiem tiek rekomendēts izmantot ekranētu vīto pāri.
Lai kopne darbotos pareizi, katram segmentam nepieciešami divi terminatori. Terminators ir virknē saslēgts 1 µF kondensators un 100 Ω rezistors. Tas nodrošina līnijas strāvas šuntēšanu un aizsargā pret elektrisko atstarošanos. Kabeli starp terminatoriem sauc par maģistrāli.
Katrā segmentā (maģistrāle un atzarojumi) ar kabeļa maksimālo garumu 1900 m var pieslēgt līdz 32 mezgliem. Atzarojumā 120 m garumā var pieslēgt līdz 12 ierīcēm. Izmantojot 4 atkārtotājus, līnijas garumu var palielināt līdz 9500 metriem.
FOUNDATION Fieldbus H1 datu pārraides ātrums ir 31,25 kbit/s. Datu kodēšanai izmanto Mančesteras II kodu. Datu pārraide notiek ar ± 9 mA modulācijas signālu
Atkarībā no ierīces konstrukcijas, tai elektrobarošanu var nodrošināt no segmenta (kopnes) vai atsevišķi. Kopnei pieslēgto ierīču darba spriegums ir 9 līdz 32 V, vidējais strāvas patēriņš ir 20 mA ierīcei.

Datu posma slānis

FOUNDATION Fieldbus H1 Datu posma slānis nodrošina šādas tīkla topoloģijas: punkta-punkta, kopne ar atzarojumiem, ziedlapķēde, koks vai jaukta tipa (atbalstošo topoloģiju kombinācija).
Kanāla piekļuves metode ir tokena padošana. Kļūdu noteikšanai izmanto 16 bitu CRC.

Lietojumslānis

Lietojumslānim FOUNDATION Fieldbus H1 atbilst Fieldbus piekļuves apakšslānis un Fieldbus ziņojumu specifikācijas slānis.
Aizsprosts

Aizsprostu celšanas iemesli

Aizsprostus ceļ dažādu iemeslu dēļ. Ļoti bieži aizsprosti ir izbūvēti kā daļa no hidroelektrostacijas (HES). Aizsprosts paceļ ūdens līmeni un līdz ar to tam pieaug potenciālā enerģija, kuru tālāk izmanto, lai ražotu elektroenerģiju. Lielākie šāda veida aizsprosti ir Triju aizu aizsprosts Ķīnā un Itaipu aizsprosts uz Brazīlijas un Paragvajas robežas.
Aizsprostiem ir liela nozīme ūdens plūsmas regulēšanā. Regulējot ūdens plūsmu, var izvairīties no plūdiem. Tie vienlaicīgi nodrošina arī ūdens apgādi un zemes apūdeņošanu.

Aizsprostu veidi

Pastāv dažāda veida aizsprosti. Tos iedala pēc konstrukcijas, izmēra, celtniecības materiāla, izmantošanas nolūkiem un citiem parametriem. Pēc konstrukcijas visizplatītākie ir gravitārie (gravitācijas) un arku (arkveida) aizsposti. Vēl ir šķērsaizsposti, āžkonstrukciju aizsprosti, bezpārgāznes un pārgāznes aizsprosti, kontrforsu aizsprosti un citi.
Lai arī gravitārie aizsprosti ir ekonomiski neizdevīgāki par arku aizsprostiem, tie tomēr tiek plaši celti savas izturības dēļ, lai tie izturētu plūdus un lietusgāzes. Sīkāk gravitārie aizsprosti iedalās cietajos aizsprostos un dobjajos aizspostos. Dobjie aizsprosti parasti tiek celti, lai to celtniecības izmaksas būtu mazākas.
Arku aizsprostu celtniecība ir stipri lētāka. To būvniecībā tiek izmantoti arkas elementi, un kombinējot ar gravitāro aizsprostu principiem, tiek panākta to izturība. Šādi aizsprosti tiek būvēti ielejās, aizās un kanjonos, jo to sānos ir jābūt spēcīgiem balstiem, par kuriem var kalpot sānus esošās klintis.

Aizsprostu pārrāvums

Aizsprostu pārrāvums ir ļoti bīstams un var radīt ļoti lielus postījumus. Pēc cilvēku upuru skaita lielākā šāda veida traģēdija notika 1975. gadā, kad taifūna Nina radīto lietusgāžu rezultātā tika pārrauts Baņcjao aizsprosts Ķīnā. Šajā katastrofā upuru skaits sasniedza 171 tūkstošus, savukārt aptuveni 11 miljoni cilvēku palika bez mājām. Aizsprostu pārrāvumus var radīt ne tikai lietusgāzes, bet arī zemestrīces, cilvēku un datoru kļūdas, slikta vai nepilnīga aizsprostu uzturēšana un citi iemesli.