Antīkās olimpiskās spēles

Antīkās Olimpiskās spēles senajā Hellādā bija vienas no t.s. panhellēniskajām sporta spēlēm (vēl bija Pitijas spēles Delfos no 586. g., Istmas spēles Korintā no 582. g., Nemejas spēles Nemejā no 573. g.). Sengrieķu mīti vēsta, ka Olimpisko spēļu tradīciju iedibinājis mītiskais varonis Herakls, taču pirmās dokumentētās liecības attiecas uz laikaposmu 884.-828. gadi p.m.ē., kad tās nolēmuši organizēt Spartas (Σπάρτη) leģendārais valdnieks Likurgs (Λυκοΰργος) un Elidas (Ήλις vai Ήλεία) valdnieks Ipits (Ίφιτος). Antīko Olimpisko spēļu tradīcijā kā obligāts pamatnosacījums bija vispārējs pamiers, kura laikā bija kategoriski aizliegti visu veidu kari un konflikti. Lielākais ētikas pārkāpums bija saistīt Olimpiskās spēles ar politiku. Spēļu nosaukums radies no vietas, kur tās noritēja — Olimpijā (Αρχαία Ολυμπία), Peloponēsas pussalas ziemeļrietumos, kur atradās viena no lielākajām antīkās Hellādas svētvietām, Zeva templis, un tika izbūvēts spēļu stadions.

Spēļu dalībnieki

Sākotnēji atlēti bija aristokrāti, kas uztvēra sacīkstes kā savu upuri dieviem un kā spēli. To ideāls bija harmonija un slava, tādēļ parasti atlēti piedalījās uzreiz vairākās disciplīnās. Taču vēlāk, kad sacensībās sāka piedalīties arī citu sociālo slāņu pārstāvji un spēles zaudēja reliģisko saturu, atlēti pamazām pārtapa par profesionāļiem, kas specializējās kādā konkrētā disciplīnā, visu sevi veltot treniņiem un uzstājās stadionā nevis dieviem par godu vai prieka pēc, bet vienīgi naudas dēļ. Šīs pārmaiņas uzreiz atspoguļojās grieķu mākslā — ja uz agrīnās klasikas vāzēm ir attēloti proporcionāli un harmoniski attīstīti atlēti, tad uz IV gs. p.m.ē. vāzēm attēlotas jau pārspīlēti muskuļotas un robustas profesionāļu figūras. Laikabiedri (Platons, Diogens u.c.) šo procesu uztvēra kā olimpiskās idejas degradāciju un olimpiskās kustības pagrimumu.
Piedalīties Olimpiskajās spēlēs drīkstēja tikai hellēņi, kuri nebija pakļauti atimijai (τιrμία, burt. „nicinājums“ — pilsoņu tiesību atņemšana), un nebija kriminālnoziedznieki. Barbariem tika ļauts piedalīties tikai kā skatītājiem, jo bija vispārzināms, ka barbaru valstis Olimpisko pamieru (ερομηνία) neievēro, tātad neatbilst civilizētu cilvēku kritērijiem (vēlāk, jau Romas impērijas laikā organizatori bija spiesti atļaut piedalīties arī romiešiem). Sievietēm, izņemot Demētras priesterienes, bija aizliegts apmeklēt spēles pat kā skatītājām, taču sieviete varēja kļūt par Olimpisko spēļu uzvarētāju neklātienē, piemēram, atsūtot savus kaujas ratus — uzvarētājs bija nevis žokejs, bet gan pajūga īpašnieks). Katra Senās Grieķijas pilsētvalsts sūtīja uz spēlēm arī politiķu delegāciju (θεωροί), kuras uzdevums bija reprezentēt un reklamēt savu valsti, kā arī, izmantojot pamieru, risināt sarunas ar kaimiņvalstu delegācijām.

Sacensību gaita

Pašas spēles norisinājās pirmajā pilnmēnesī pēc vasaras saulgriežiem un ilga 5 dienas (līdz 472. g.p.m.ē. sacensībām bija atvēlēta 1 diena, bet atlikušās 4 dienās notika reliģiskie rituāli un dzīres, taču pēc šī gada sporta sacensības sāka norisināties 4 dienas, uzvarētāju apbalvošanai atstājot pēdējo dienu).
Sacensības uzraudzīja un uzvarētājus noteica izlozēti tiesneši „ellanodiki“ (Έλλανοδίκαι), kuru skaits dažādos vēstures periodos variēja no 2 līdz 12. Lai atšķirtos no dalībniekiem un viesiem, tie valkāja īpašas purpura mantijas un pulcējās atsevišķā tiesnešu ložā. Kārtību nodrošināja īpaša spēļu policija (άλύται).
Pirms tikt pielaistiem pie sacensībām, katram sportistam nācās zvērēt, ka vismaz mēnesi ir centīgi trenējies (προγυμνάσματα), un tad kvalificēties, pierādot, ka ir cienīgs startēt šāda līmeņa sacensībās. Arī sportistu radiniekiem un treneriem vajadzēja zvērēt, ka neveiks neko neētisku vai pretlikumīgu.
Sacensību grafiks tika uzrakstīts uz lielas tāfeles (λεύκωμα). Savukārt sportistu piedalīšanās secība tika noteikta lozējot. Pirms katras sacensības herolds (σπονδοφόροι) skaļi izziņoja dalībnieka vārdu, nopelnus un valsti, no kuras tas nāk.

Olimpiāde (kalendārs)

Sākotnēji spēles nenumurēja, bet gan dēvēja skriešanas (stadija distancē) uzvarētāja vārdā. Pirmais Olimpisko spēļu sarakstu, balstoties uz tā laika materiāliem, kā arī leģendām, mēģināja izveidot Parabalons no Elidas. V-IV gs. mijā p.m.ē. Hipijs no Elidas izveidoja precīzāku hronoloģisko sarakstu, atmetot mītiskos laikus, un IV gs. p.m.ē. visai izplatīts kļuva kalendārs, kura pamatā bija olimpiāde - 4 gadu cikls, - ar atskaites punktu no 776. g.p.m.ē.

Spēļu likvidēšana

Kristietībai kļūstot par Romas impērijas vienīgo valsts reliģiju, vispārējā pagānisma vajāšanas un iznīdēšanas vilnī 394. gadā (293. olimpiādes 1. gads) tika aizliegtas arī Olimpiskās spēles, bet Olimpijas Zeva templis 426. gadā nodedzināts.