google/wiki40b huggingface dataset:
Iguānveidīgie

Sistemātikas diskusijas

Sistemātiķiem joprojām nav vienprātības, kādās apakškārtās dalīt zvīņrāpuļu kārtu. Nesenā pagātnē apakškārtu dalījums ir mainījies vairākas reizes. Tradicionāli iguānveidīgie tika sistematizēti kā infrakārta ķirzaku apakškārtā (Lacertilia), tomēr šo taksonomisko vienību jaunākās sistemātikās vairs nelieto. Saskaņā ar šīm izmaiņām iguānveidīgie tiek sistematizēti kā zvīņrāpuļu apakškārta.
Otrs diskusiju temats gadiem ilgi ir bijis iguānveidīgo iedalījums dzimtās. Vairāk kā 50 gadus iguānveidīgie tika iedalīti 3 dzimtās. 1988. gadā pēc padziļinātiem morfoloģiskajiem pētījumiem iguānu dzimtai tika izdalītas 8 pasugas. Jau 1989. gadā tika ierosināts pasugas izdalīt kā atsevišķas sugas. Mūsdienās informācijas avotos var redzēt abus sistemātiku veidus - gan sistemātiku, kurā iguānu dzimta tiek iedalīta 8 pasugās, gan šīs pasugas tiek sistematizētas kā sugas. Tomēr pēdējos gados veiktie ģenētiskie pētījumi neatbalsta pasugu izdalīšanu atsevišķās sugās un kopš 2003. gada zinātnieki uzskata, ka sistemātika, kurā iguānu dzimta tiek dalīta 8 pasugās, ir pareizāka, salīdzinot ar 1989. gada sistemātiku.
11. septembris

11. septembris ir gada 254. diena pēc Gregora kalendāra (255. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 111 dienas.
Saimons Jeitss

Karjera

2013. gadā viņš kļuva par Pasaules čempionu trekā punktu sacensībā, bet 2014. gadā pievērsās šosejas riteņbraukšanai. 
Pēc četru mēnešu diskvalifikācijas par dopinga pārkāpumiem, kas neļāva viņam startēt 2016. gada Tour de France, viņš uzvarēja jauno braucēju klasifikācijā 2017. gada Tour de France. 
Jeitss uzvarēja 2018. gada Vuelta a España kopvērtējumā un kombinācijas klasifikācijā. Jeitss uzvarēja arī 2018. gada UCI Pasaules tūres sezonas kopvērtējumā.
2019. gada Tour de France Jeitss uzvarēja sacensību 12. posmā, gūstot savu pirmo uzvaru tūrē. Jeitss uzvarēja arī tūres 15. posmā.
Vērtspapīrs

Vērtspapīrs ir privāttiesību dokuments, kas apliecina tā īpašnieka saistības un izsaka mantiskās tiesības. Parasti vērtspapīrs apliecina kapitāla ieguldīšanu vai naudas aizdošanu un līdz ar to tiesības uz regulāriem ieņēmumiem dividenžu vai procentu veidā. Vērtspapīrs var tikt pirkts un pārdots (kļūt par publiskās apgrozības objektu), nemainoties tajā izteikto tiesību daudzumam. Ir dažādi vērtspapīru veidi: akcija, obligācija, vekselis, akreditīvs, kravaszīme, ķīlas zīme u. c.

Ārējas saites

Likums par vērtspapīriem
Maksims Truņovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Truņovs uzsāka 2007.—08. gada sezonā, kad aizvadīja savu debijas spēli Krievijas Superlīgas kluba Čerepovecas "Severstal" rindās. Jau nākamajā sezonā Truņovs "Severstal" rindās aizvadīja 32 spēles, turpmākajās sezonās viņa spēles laikam vienīgi augot.
2012. gada vasarā hokejists pievienojās Jaroslavļas "Lokomotiv" sastāvām. 2013.—14. gada sezonu iesāka Vladivostokas "Admiral" rindās, tad uz divām spēlēm atgriezās Jaroslavļā, bet pēcāk pievienojās Ņižņekamskas "Neftekhimik" sastāvam. 2014.—15. gada sezonas vidū pārcēlās uz Čerepovecas "Severstal".
Krievijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010. gada Pasaules čempionātā junioriem.
Salpa līnija

Salpa līnija (somu: Salpalinja) jeb Suomen Salpa ("Somijas aizslēgs") ir nocietinājumu līnija Somijā gar austrumu robežu ar Krieviju. Tā tika uzbūvēta 1940. — 1941. gadā laikā starp Ziemas karu un Turpinājuma karu, lai aizsargātos pret iespējamu PSRS iebrukumu. Tā 1200 km garumā stiepjas no Somu līča dienvidos līdz Petsamo (tagad Pečenga Krievijā) ziemeļos. Tajā nav notikušas militāras darbības. Nocietinājumi Salpa līnijā bija daudz stiprāki kā Manerheima līnijā.

Izbūve

Līnijas būve sākās pēc Ziemas kara beigām 1940. gadā. Sākumā tur strādāja brīvprātīgie, vēlāk mobilizētie, kuri nebija derīgi militārajam dienestam. Pēc Turpinājuma kara sākšanās 1942. gada 25. jūnijā darbi šajā līnijā tika pārtraukti, ieroči no bunkuru ugunspozīcijām noņemti un nosūtīti uz fronti. 1944. gada sākumā, kad konflikta gaita sāka mainīties, atsākās būvdarbi pie Salpa līnijas līdz pat Turpinājuma kara beigām 1944. gada 4. septembrī.

Nocietinājumi

Salpa līnijā tika uzceltas 728 betona būves, 315 km dzeloņstiepļu aizžogojumi, 225 km prettanku šķēršļi, 130 km prettanku tranšejas, vairāk kā 3000 zemes nocietinājumu, 254 betona kājnieku patvērumu, ierakumu un zemnīcu. Tā kā trūka artilērijas, līnijā tika izmantotas pat 19. gadsimta 11 un 9 collu krasta mortīras.
90 % betona būvju atradās starp Somu līci un Saima ezera ūdensceļu sistēmu

Mūsdienas

Nocietinājumu līnija mūsdienās netiek izmantota militāriem mērķiem un tiek atjaunota, lai kalpotu kā tūristu atrakcija.
Fluxus

Fluxus ir starptautisks mākslinieku, komponistu un dizaineru tīkls 1960. gados, kas savos darbos kombinēja dažādus mākslas medijus un disciplīnas. Fluxus pārstāvji pārsvarā izpauda sevi neodadaisma trokšņu mūzikā un vizuālajā mākslā, dažkārt arī literatūrā, vides plānošanā, arhitektūrā un dizainā. Fluxus ir bieži aprakstīts kā intermēdija, termins, ko radījis Fluxus aizsācējs Diks Higinss savā 1966. gada esejā.
Indonēzijas administratīvais iedalījums

Indonēzijas administratīvo iedalījumu veido 34 provinces (indonēziešu: provinsi), no kurām 5 provinces ir ar plašākām pārvaldes tiesībām — Ačeha, Džakarta, Jogjakarta, Papua un Rietumpapua. Provinces sīkāk iedalās 430 reģionos (indonēziešu: kabupaten) un 93 pilsētās (indonēziešu: kota). Katrai provincei ir pašai sava likumdošanas vara un gubernators. Pēc platības lielākā province ir Papua (319 036,05 km²), bet mazākā — Džakarta (664,00 km²). Pēc iedzīvotāju skaita lielākā province ir Rietumjava (46 300 543 iedzīvotāji), bet mazākā — Ziemeļkalimantāna (628 331 iedzīvotāji).
1948. gada Latvijas čempionāts šahā

1948. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 5. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 2. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 5. šaha čempionāts vīriešiem notika no 2. līdz 30. oktobrim 1948. gadā Mākslas darbinieku klubā Rīgā.
Tāpat kā pagājušajā gadā par galveno pretendentu uz uzvaru tika uzskatīts PSRS sporta meistars šahā un Latvijas PSR trīskārtējais čempions Aleksandrs Koblencs, taču viņam nācās čempionāta nobeigumā samierināties ar dalītu 4.-6. vietu. Pirmo vietu savā starpā sadalīja Augusts Strautmanis un Igors Ždanovs, atstājot 3. vietā Teodoru Bergu. Pēc reglamenta abiem uzvarētājiem bija jāsacenšās 6 partiju papildus mačā par čempiona nosaukumu. Mačs noritēja no 7. līdz 17. decembrim Durbes sanatorijā Tukuma rajonā, bet arī tas nenoskaidroja uzvarētāju - 3:3. Turklāt 6. partijā Ždanovam čempiona nosaukuma iegūšanai pietika ar puspunktu, bet viņš labākā pozīcijā divas reizes atteicās no pretinieka piedāvātā neizšķirta, taču drīz pēc tam rupji kļūdījās un zaudēja. Tad mačs bija jāturpina līdz pirmajai uzvarai, un 7. partija jau notika nākamā gada 18. janvārī Rīgā. Abpusēji asā cīņā Ždanovs nepaguva izdarīt pēdējo kontroles gājienu, pārtērēja apdomas laiku, un viņam tika ieskaitīts zaudējums. Tā veiksmīgāks izrādījās Strautmanis, kurš kļuva par Latvijas PSR 1948. gada čempionu šahā.
Vienlaicīgi ar vīriešu čempionātu notika ar Latvijas PSR 2. šaha čempionāts sievietēm, kurš bija pirmais pēckara čempionāts sievietēm. Tajā viss izšķīrās pēdējā kārtā, kurā Milda Lauberte uzvarēja savu sīvāko konkurenti Emīliju Šmiti, un nodrošināja savu pirmo Latvijas PSR čempiones titulu.
Jiri Arraks

Biogrāfija

Dzimis 1936. gada 26. oktobrī Tallinā kalpotāju ģimenē.
1955. gadā viņš beidzis Tallinas kalnu tehnikumu (Tallina Mäetehnikum), strādājis Ļeņingradā kā taksometra vadītājs.
1966. gadā absolvējis Igaunijas Mākslas akadēmiju (Eesti Kunstiakadeemia) kā metālmākslinieks un no 1968. līdz 1969. gadam strādājis kā metālmākslinieks un mākslinieks inscenētājs Tallinas kinostudijā.
Kopš 1969. gada bija Igaunijas PSR mākslinieku savienības biedrs. 1988. gadā viņam piešķirts Igaunijas Tautas mākslinieka tituls.
Jiri Arraks no 1972. līdz 1973. gadam bija Igaunijas PSR Mākslinieku savienības grafikas nodaļas priekšsēdētājs, no 1982. līdz 1987. gadam — glezniecības nodaļas priekšsēdētājs.
No 1996. līdz 1997. gadam viņš strādāja par Tartu Universitātes viesprofesoru. Kopš 2003. gada ir Eiropas Zinātņu un mākslas akadēmijas loceklis.

Daiļrade

Mākslinieka darbam raksturīga pievēršanās reliģiskās filozofijass tēmām (glezna "Pravietis" (Prohvet), altārglezna "Kristus" Hallistes Svētās Annas baznīcā). Viņš ilustrējis Igaunijas nacionālo eposu "Kalevipoegs".
Viņa darbi eksponēti Kumu mākslas muzejā Tallinā, Modernās mākslas muzejā Ņujorkā, Krakovas Nacionālajā muzejā, Tretjakova galerijā Maskavā, Ludviga muzejā Ķelnē, Randersas muzejā Dānijā, Narvas muzejā un daudzos citos muzejos, bijuši apskatāmi arī Rīgā.
Sarīkojis 90 personālizstādes. 2011. gadā Pērnavā viņa darbus varēja aplūkot izstādē  "Garīgais ceļš" (Vaimne tee).
Abenakijīts-(Ce)

Atradnes

Līdz šim atrasts viens 1 x 2 mm liels kristāls, atradne: Kanāda, Kvebeka, Rūvilas (Rouville) grāfiste, Mon Senhilēra, Pudretas (Poudrette) karjers.
La belle ferronnière

Autora noteikšana

Lai gan gleznas "La Belle Ferronniere" modele vēl aizvien ir noslēpums, vēsturiskajā izstādē "Leonardo da Vinči: gleznotājs Milānas galmā" (Londonas Nacionālā galerija, 2011. gada 9. novembris — 2012. gada 5. februāris) portreta aprakstā norādīts, ka, iespējams, tajā attēlota Beatriče d'Este, Ludoviko Sforcas sieva. Tas apstrīd portreta agrāku attiecināšanu uz Ludoviko mīļāko Lukrēciju Krivelli.
Bernards Berensons šo portretu piedēvē Bernardīno de' Konti. Herberts Kuks apgalvoja, ka autors ir Džovanni Antonio Boltrafio, tomēr 1904. gadā viņš savu viedokli mainīja par labu Leonardo.

Kopijas

Gleznas vēlāka versija, kas gleznota uz audekla, tika piedāvāta Kanzasas pilsētas mākslas institūtam kā oriģināls, bet tika uzskatīta par kopiju, pamatojoties uz mākslas tirgoņa Džozefa Duvīna fotogrāfiju, kurš 1920. gadā atļāva savas piezīmes publicēt laikrakstā New York World. Gleznas īpašniece Andrē Lardū Hāna apsūdzēja Duvīnu par neslavas celšanu, un tiesas process kļuva par ievērojamu sabiedrisku notikumu, kurā bija iesaistīti vairāki ievērojami tā laika mākslas speciālisti, kuri pētīja abas gleznas klātienē Luvrā; lietu galu galā izskatīja Ņujorkā, izvēloties tiesnešus, kas nepārzināja Leonardo devumu vai Džovanni Morelli izstrādātās metodes mākslas darbu analīzē. Tiesa lēma par 60 000 dolāru kompensāciju un tiesas izdevumu segšanu, kas veidoja ievērojamu summu. Gleznas īpašnieces vīra Harija Hāna sarakstīto grāmatu The Rape of La Belle (1946) uzskata par klasisku aprakstu, kā sazvērestības teorija pielietota mākslas pasaulē. Pēc vairākām desmitgadēm Omahas glabātuvē 2010. gada 28. janvārī Hānas La Belle tika pārdota Sotheby's izsolē, kā autoru minot "Leonardo sekotāju, visticamāk pirms 1750. gada"; to pārdeva par 1,5 miljoniem dolāru, trīs reizes pārsniedzot Sotheby's pirmspārdošanas novērtējumu. Pircējs bija anonīms amerikāņu kolekcionārs.
Gleznas 19. gadsimta kopija ir saglabāta Šamberī mākslas muzejā. Pirms revolūcijas veiktā uzskaite liecina, ka Luvrā esošā glezna ietilpusi Francijas karaliskajā kolekcijā.
Bolt

Vēsture

2013. gadā 19 gadu vecs igauņu students Markuss Villigs (Markus Villig) izveidoja programmatūras platformu mTakso, kas no mobilās lietotnes ļautu izsaukt taksometrus vai privātus vedējus. Viņš sākumā personīgi pierunāja pirmos 50 autovadītājus reģistrēties viņa platformā. Viņš kopā ar brāli Martinu un Oliveru Leisalu dibināja jaunuzņēmumu. Uzņēmums ar nosaukumu mTakso OÜ tika dibināts 2013. gada 7. februārī. Pakalpojums tika palaists 2013. gada augustā. 2014. gadā pakalpojumam izdomāts jauns nosaukums taxify; uzņēmums pārdēvēts par Taxify OÜ 2014. gada 24. janvārī. 2014. gadā taxify sāka izmantot ārpus Igaunijas: Rīgā un Viļņā.
2017. gadā Taxify sāka piedāvāt pakalpojumus Londonā, iegādājoties vietējo taksometru uzņēmumu, bet drīz pārtrauca pakalpojumu pašvaldības institūcijas Transport for London pretdarbības dēļ. 2017. gadā Taxify sāka darboties Parīzē un Lisabonā.
2017. gadā Ķīnas taksometru iznomāšanas uzņēmums Didi Chuxing veica investīciju, kas mērāma astoņu ciparu ASV dolāru summā. 2018. maijā investoru grupa Vācijas autobūvētāja Daimler vadībā par 151 miljonu eiro iegādājās daļu Taxify kapitāldaļu.
2018. gada maijā Taxify klientu skaits sasniedza 10 miljonus.
2018. gada septembrī Taxify Parīzē sāka piedāvāt elektrisko skūteru iznomāšanas pakalpojumus ar zīmolu Bolt.
2019. gada 7. martā tika paziņots, ka Taxify zīmola nosaukums tiek mainīts uz Bolt.
2019. gada jūnijā Bolt atjaunoja darbību Londonā ar 20 000 reģistrētiem vadītājiem.
2019. gada 12. jūlijā Taxify OÜ tika pārdēvēts par Bolt Technology OÜ.
2019. gada 21. augustā Bolt Tallinā sāka ēdienu piegādes pakalpojumu Bolt Food. Tuvākajos mēnešos plānots šo pakalpojumu piedāvāt arī Latvijā, Lietuvā un Dienvidāfrikā.
Motorola Solutions

Vēsture

Uzņēmuma vēsture aizsniedzas līdz 1928. gadam, kad Čikāgā dibināts uzņēmums Galvin Manufacturing Corporation, kur sāka ražot bateriju atdalītājus radiouztvērējiem.
Vēlāk tika ražoti radiouztvērēji automašīnām un cita radioaparatūra, atskaņošanas, televīzijas un sakaru ierīces.
1947. gadā uzņēmums Galvin Manufacturing Corporation pārdēvēts par Motorola, Inc..
1976. gadā Motorola galveno biroju pārvietoja uz Čikāgas piepilsētu Šaumburgu.
2008. gadā Motorola direktoru padome nolēma uzņēmumu sadalīt divos publiski kotējamos uzņēmumos. Restrukturizācijai būtu jānotiek 2009. gadā, bet sarežģītās ekonomiskās situācijas dēļ tas aizkavējās.
2010. gada 19 jūlijā Nokia Siemens Networks paziņoja, ka par 1,2 miljardiem USD iegādāsies Motorola bezvadu tīklu iekārtu nodaļu.
2011. gada 4. janvārī Motorola tika sadalīta divos neatkarīgos uzņēmumus: Motorola Solutions, Inc. un Motorola Mobility, Inc.. Motorola Solutions bija tiešs Motorola pēctecis, bet mobilo telefonu ražošana kā Motorola Mobility tika atdalīta, un to 2012. gadā nopirka Google. 
Bezvadu tīklu iekārtu nodaļas pārdošana Nokia Siemens Networks pabeigta 2011. gada 29. aprīlī.
2012. gada 1. oktobrī par 200 miljoniem USD nopirkts rokā turamo specializēto datoru ražotājs Psion.
2014. gada 2. janvārī Motorola Solutions nopirka uzņēmumu Twisted Pair Solutions, kurs izstrādā programmatūru push-to-talk pusduplekso sakaru risinājumiem. 15. aprīlī paziņots, ka Zebra Technologies pirks Motorola Solutions uzņēmumu risinājumu biznesu (mobilās datu iegūšanas, apstrādes, sakaru un citas ierīces un pakalpojumi), par 3,45 miljardiem USD. Darījumu plānots nolslēgt līdz gada beigām. Motorola Solutions turpmāk koncentrēsies uz balss un datu pārraides risinajumiem valsts un sabiedriskajam sektoram.
Jānis Reiniks

Biogrāfija un profesionālā karjera

Jānis Reiniks dzimis 1960. gada 23. jūnijā Rēzeknes rajonā daudzbērnu ģimenē. Mācījies Rēzeknes internātskolā, vēlāk Višķu lauksaimniecības tehnikumā, kura mehanizācijas nodaļu beidzis 1979. gadā. 1979. — 1981. gadā dienējis Padomju armijā. Pēc dienesta Reiniks iestājies darbā milicijā: vispirms Rīgas rajona Iekšlietu pārvaldes ārpusresoru apsardzes nodaļā, vēlāk, no 1982. līdz 1988. gadam, bijis Salaspils milicijas nodaļas iecirkņa inspektors, vecākais inspektors un priekšnieka vietnieks. 1985. gadā beidzis Rīgas Speciālo milicijas skolu.
No 1989. līdz 1992. gadam viņš strādā Baložu nodaļā par priekšnieka vietnieku un vēlāk par tās priekšnieku. 1993. gadā Reiniks absolvējis Latvijas Policijas akadēmiju jurista specialitātē, tajā pat gadā iecelts par Rīgas rajona policijas pārvaldes priekšnieka vietnieku. 1995.-1996. gadā ir Ministru kabineta padomnieks iekšlietu jautājumos.
No 1995. gada līdz 1999.gadam – Iekšlietu ministrijas Drošības policijas priekšnieka vietnieks, 1.Galvenās pārvaldes priekšnieks. 1999. gada decembrī Reiniku ieceļ par Drošības policijas priekšnieku. 2003. gadā viņš iegūst policijas ģenerāļa speciālo dienesta pakāpi. 2014. gadā paziņojis, ka no 7. novembra dodas izdienas pensijā.

Apbalvojumi

2000. gadā Jānis Reiniks apbalvots ar valdības atzinības rakstu par veiksmīgi organizēto ERAB pilnvarnieku sanāksmi Rīgā. 2005. gadā apbalvots ar Iekšlietu ministrijas I pakāpes Goda zīmi un I šķiras Viestura ordeni, bet 2007.gadā ar II šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Tims Steipltons

Spēlētāja karjera

No 2002. līdz pat 2006. gadam Steipltons spēlēja NCAA čempionātā, taču tad uzsāka savu profesionāļa karjeru, pievienojoties SM līgas klubam Helsinku "Jokerit", tā rindās aizvadot nākamās divas sezonas.
2008. gada vasarā uzbrucējs pievienojās Toronto "Maple Leafs" rindām, nākamajā sezonā NHL aizvadot četras spēles, taču pārējo sezonu spēlējot AHL vienībā Toronto "Marlies". Nākamajā rudenī Steipltons noslēdza divu gadu līgumu ar Atlantas "Thrashers", 2009.—10. gada sezonā tajā aizvadot sešas, bet 2010.—11. gada sezonā — jau 45 spēles.
2011.—12. gada NHL sezonu hokejists aizvadīja Vinipegas "Jets" rindās, taču tad atgriezās Eiropā, nākamo sezonu aizvadot KHL klubā Minskas "Dinamo". 2013. gada jūnijā Steipltons pievienojās citam līgas klubam Kazaņas "Ak Bars", taču jau gadu vēlāk noslēdza līgumu ar Ņižņekamskas "Neftekhimik". Vairākas turpmākās sezonas aizvadīja Šveices, Zviedrijas un Vācijas klubos, līdz 2018. gadā noslēdza spēlētāja karjeru.
ASV hokeja izlases sastāvā spēlējis 2011., 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātos, 2013. gadā kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas.
Programmēšana pāros

Programmēšana pāros ir spējās izstrādes paņēmiens, kurā divi programmētāji kopīgi strādā pie vienas darbstacijas. Viens, vadītājs, raksta kodu, kamēr otrs, novērotājs vai navigators, pārskata katru koda rindu, tās tapšanas brīdī. Pēc īsa laika intervāla programmētāji mainās lomām.
Koda apskates laikā novērotājs ņem vērā arī plašāku skatījumu uz kodu, piedāvājot idejas par uzlabojumiem un iespējamām nākotnes problēmām. Tas ļauj vadītājam veltīt visu uzmanību konkrētajam darba uzdevumam, izmantojot novērotāju kā drošības tīklu un ceļvedi.
Asari (stacija)

Vēsture

Asaru stacija atklāta reizē ar Jūrmalas dzelzceļa līniju, 1877. gadā. Tā sākotnēji bija pilnvērtīga dzelzceļa stacija ar pārmijām, kravas pārkraušanas rampu un lokomotīvju griezuli. Stacijas ēka gājusi bojā Pirmā pasaules kara laikā; jauna uzbūvēta 1926. gadā un pastāv arī mūsdienās. Pēc Asaru II (tagadējās Vaivaru) pieturas atklāšanas stacija pārdēvēta par Asariem I, šis nosaukums pastāvējis līdz 1938. gadam. Stacijas ēkas atklātās nojumes konstrukcijā izmantotas šaursliežu dzelzceļa sliedes. Asaru stacija izremontēta 1999. gadā un ir valsts aizsargājams kultūras piemineklis. Kravas rampa saglabājusies līdz mūsdienām, tā atrodas Tukuma virziena perona malā.
26. aprīlis

26. aprīlis ir gada 116. diena pēc Gregora kalendāra (117. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 249 dienas.
Lomu spēle

Lomu spēle (angļu: Role-playing game vai saīsinājumā RPG) ir spēle, kuras dalībnieki pieņem izdomāta tēla lomu. Dalībnieki nosaka savu personāžu darbību atkarībā no tā personalizācijas, un tas izdodas vai nesanāk atkarībā no spēles sistēmas un veiksmes. Noteikumu ietvarā, spēlētāji var improvizēt; viņu izvēles ietekmē spēles virzienu un iznākumu.
Medumu ezeraine

Ģeogrāfija

Reģionam tipisks izteikts pauguru, vaļņu un grēdu reljefs ar virsas augstumu 145-171 m vjl. Augstākie punkti: Meduma kalns, Samaņku kalns, Šķirstiņu kalns, Ziediņu kalns. Šeit bieži sastopami ledāja malas zonas reljefa veidojumi ar daudziem ieplakās esošiem ezeriem (Meduma ezers, Lielais un Mazais Ilgas ezers, Samaņkas ezers, Šķirstiņu ezers u.c.), savdabīgas dabas ainavas ar tiem veido teritorijas lielāko daļu aizņemošās lauksaimniecības zemes, starp kurām atrodas nelielas egļu audzes, kā arī jauktu mežu un gāršas nogabali. Ieplakās un ezeru palienēs izveidojušies nelieli zāļu purvi un melnalkšņu audzes.
Meduma ezera salu botāniskais dabas liegums valsts aizsardzībā atrodas kopš 1987. gada. Ezera lieguma kopplatība ir 4 ha, un tajā ietilpst 4 salas. Salu mežaudzēs pārsvarā aug liepas mistrojumā ar apsēm un bērziem. Savukārt salu piekrastē aug atsevišķi melnalkšņi un kārklu audzes.

Bioloģiskā nozīme

Teritorijā mozaīkas veidā sastopami dažādi mežu tipi, kuri neveido lielus masīvus, kā arī nelieli pārejas purviņi pie ezeriem, kuros konstatēta ES direktīvas suga - lēzeļa lipare. Ezeri ir svarīga barošanās vieta vairākām retām sikspārņu sugām. Teritorijā ir daudzu retu un aizsargājamu vaskulāro augu, sūnu un ķērpju atradnes.
No aizsargājamajiem augiem te konstatējuši vizuļu grīsli (Carex brizoides), vidējo raganzālīti (Circaea intermedia), kalnu dedestiņu (Lathyrus linifolius, sin. L. montanus), ārstniecības cietsēkli (Lithospermum officinale) u. c.
Medumu ezera krastā atrodas Medumu muižas parks, kuru XX gadsimta sākumā pārkārtoja Sanktpēterburgas botāniskā dārza pārzinis Lackis. Parkā pašlaik zināma 31 reta koku un krūmu suga un simtgadīgi koki, netālu no ezera aug ap 600 gadu vecs ozols.

Vēsture

XX gadsimta sākumā Medumi bija Sanktpēterburgas un Maskavas augstāko aprindu atpūtas vieta, te ciemojās arī pazīstamais rakstnieks Kornejs Čukovskis. Pastāv nostāsts par Vācijas kanclera Bismarka ciemošanos Medumos, kur muižas īpašnieki XIX gadsimtā bija fon Etingeni. Medumu apkaimē vēl saglabājušies pirmā pasaules kara ierakumi pēc ilgstošām kaujām par Daugavpili (Dvinsku), kuru rezultātā smagi cieta arī muiža un parks.

Informatīvie objekti

Medumu parkā atrodas skolas muzejs. Pie Medumu ezera iekārtota 2 km gara parka izziņas taka.
Astūrijas karaliste

Priekšvēsture

Pēc tam, kad mauri bija sagrāvuši vestgotu karali Roderihu, to atliekas atkāpās uz Astūriju, kuras kalnos bija ērti aizsargāties pret saracēņu kavalēriju. Par jauno karali 718. gadā tika ievēlēts Pelaijo (sp. Pelayo, 690.-737.), Kantabrijas Favilas hercoga dēls, vestgotu karaļa Hindasvinta mazdēls. 718. gadā Pelaijo tika arestēts un vests uz Kordovu, taču pa ceļam izbēga, un paglābās kalnos. 722. gadā vestgoti ievilināja mauru ekspedīcijas korpusu Kovadoingas ielejā to sagrāva (kalifāts tobrīt bija aizņemts ar karu Septimanijā, un tam nebija laika domāt par dumpi Astūrijas kalnos). Kaut arī tā bija lokāla militāra uzvara, sekas bija nopietnākas - mauri atstāja ziemeļaustrumu Astūriju neskartu, un vestgotu-astūru valsts (tai laikā maza teritorija starp Eo un Ansinas upēm) guva laiku nostiprināties un pāriet pretuzbrukumā. Kopš šī brīža Astūrijas zeme no pasīvas aizsardzības pārgāja pretuzbrukumā, pakāpeniski izplešoties un iegūstot aizvien jaunas teritorijas Pireneju pussalas ziemeļos un rietumos.
Stāvlapu dzegužpirkstīte

Apraksts

Daudzgadīgs, aptuveni 20-60 cm liels lakstaugs. Gumi "pirkstaini" (gr. dactylos 'pirksts', rhiza 'sakne'), saknes īsas. Stublājs stāvs, diezgan biezs ar cauru vidu un augšup vērstām lapām. Lapas lancetiskas, zaļas, bez plankumiem. Ziedi sakārtoti blīvā ziedkopā. Pieziedlapas lancetiskas, violeti zaļas. Ziedi rožaini, violeti (vidusl. lat. incarnata 'miesas krāsas') ar tumšu rakstu. Lūpa trīsdaivaina. Latvijā zied no maija beigām līdz jūlija vidum.

Izplatība

Aug Eiropā un Āzijā.

Biotopi

Aug mitrās vai pārmitrās vietās, pļavās, retāk krūmājos. Sugu apdraud meliorācija un augsnes rekultivēšana, bet arī pļavu aizaugšana ar krūmiem un kokiem.