google/wiki40b huggingface dataset:
Fraternitas Metropolitana

Devīze

Fraternitas Metropolitana devīze ir: Vienotiem spēkiem par godu, draugu, tēvzemi.

Krāsas

Fraternitas Metropolitana krāsas ir: zelts, violets, zaļš. Zelts — Latvijas saule, violets — latvju tautas ilgas, zaļš — Latvijas krāšņā daba.

Deķelis

Fraternitas Metropolitana galvas sega ir parasta studentu cepure (deķelis) ar dzeltenu virsmu, kas simbolizē zeltu, un 1 cm platām svītrām violetā un zaļā krāsā gar apakšējo malu. Zeltainā lauka centrā ar zelta auklu izšūta divpadsmitstaru zvaigzne.

Vapenis

Fraternitas Metropolitana vapenis (ģerbonis) sastāv no: ozollapu bruņu segas, vairoga, menzūru ķiveres un vairoga lentes. Vairogs sadalīts trīs daļās: augšējā laukā 12 staru saule zeltā un senču pils violetā ziedā. Apakšējā labā pusē sidraba cirķelis VCFM / Vivat, Crescat, Floreat Fraternitas Metropolitana uz violeta lauka. Apakšējā kreisā laukā, kas ir zaļš, novietota sidraba grāmata ar dibināšanas skaitļiem 1896—1924. Vairoga lentē iegriezta devīze: Vienotiem spēkiem par godu, draugu, tēvzemi.

Dibināšana un vēsture

Fraternitas Metropolitana ir tiešs korporācijas Fraternitas Petropoliensis, vēlāk — Fraternitas Petropolitana turpinājums, kuru nodibināja Pēterburgas latviešu studenti 1896. gada 18. decembrī.
Dibināšanas protokolā ierakstīts, ka sabiedrība nodibināta pēc principiem, pēc kādiem darbojas Lettonia Tērbatā un Selonija Rīgā. Fraternitas Petropolitanai nebija iespējams izveidot oficiālas attiecības ar citām Pēterburgas korporācijām, jo tām bija tāds pat stāvoklis kā Fraternitas Petropolitana. Vienīgi vācu korporācijai Nevania bija izdevies iegūt iestāžu atļauju krāsu atsegšanai. Toties Fraternitas Petropolitana uzturēja draudzīgas attiecības ar Lettoniu, apsveicot to 25 gadu krāsu atsegšanas jubilejā un Seloniju 20 gadu jubilejā Rīgā. Nodibinoties Talavijai, tās pirmais eksternais viesis bijis Fraternitas Petropolitana oldermanis.
Revolūcijai sākoties, Fraternitas Petropolitana darbība pārtrūka, un tās locekļi izklīda. Daudzi krita kaujas laukos, citi aizgāja bojā Krievijas jukās. Kad 1922. gada 9. septembri petropolitāni sapulcējās Rīgā, atklājās, ka ir palikuši tikai 17 petropolitāņi, visi studijas beiguši, neviena studenta. Sanāksmē vienojās nodibināt filistru biedrību Fraternitas Metropolitana ar mērķi pulcināt dzimtenē atgriezušos petropolitāņus un aktīvās dzīves atsākšanai uzņemt studentus, pasīvus biedrus, aktīva konventa atjaunošanai. 1924. gada 6. oktobrī 11 Latvijas Universitātes studenti uzsāka aktīvu konventa dzīvi kā LU studentu korporācija Fraternitas Metropolitana, paturot tās pamatos savas tiešās priekšteces krāsas — zelts-violets-zaļš, devīzi — Vienotiem spēkiem par godu, draugu, tēvzemi — tradīcijas un komānu.
Franko Foda

Futbolista karjera

Spēlējis SV Weisenau un 1. FSV Mainz 05 jauniešu komandās. Profesionālo karjeru sāka 1983. gadā 1. FC Kaiserslautern. Vēlāk pārstāvēja citus Vācijas klubus Arminia Bielefeld, 1. FC Saarbrücken, Leverkūzenes "Bayer" un VfB Stuttgart. Divas reizes kļuvis par Vācijas kausa ieguvēju: 1990. gadā ar Kaiserslautern un  1993. gadā ar Bayer Leverkusen. 1997. gadā pārstāvēja Šveices klubu FC Basel. Karjeru noslēdza Austrijā Grācas "Sturm" sastāvā.
1987. gada decembrī nospelēja divas spēles VFR futbola izlasē — draudzības spēles pret Brazīliju un Argentīnu.

Trenera karjera

Trenera karjeru sāka Grācas "Sturm" kluba sistēmā. 2002. gadā kļuva par komandas galveno treneri. No 2003. līdz 2006. gadam vadīja Sturm dublieru komandu, pēc tam atgriezās galvenās komandas vadībā. 2010. gadā izcīnīja Austrijas kausu, bet 2010.—2011. gada sezonā uzvarēja Austrijas Bundeslīgā.
2012. gadā kļuva par Vācijas kluba 1. FC Kaiserslautern galveno treneri 2. Bundeslīgā. 2013. gadā tika atbrīvots no amata un atgriezās Grācas "Sturm". 2017. gada oktobrī tika iecelts Austrijas izlases galvenā trenera amatā, sākot ar 2018. gada 1. janvāri.
Dagestāna

Vēsture

No 3. līdz 7. gadsimtam Dagestānas teritorija atradās Sasanīdu impērijas pakļautībā, pēc tam to iekaroja arābi, kas piespieda vairākumu no vietējiem iedzīvotājiem pieņemt islāmu, pēc tam Dagestānu pārmaiņus iekaroja alani, hazāri, pēc tam 13. gadsimtā Zelta Orda, 14. gadsimtā Tamerlans. 16. - 17. gadsimtā Dagestānas hani saglabāja patstāvību, vēlāk tā pārmaiņus atradās Osmaņu impērijas un Persijas ietekmes zonā.
Pēc Krievu-persiešu kara (1804 -1813) noslēgtā Gulistānas miera līguma Krievijas impērija ieguva gan Dagestānas, gan arī Azerbaidžānas un Austrumgruzijas zemes.  
Tomēr pilnīgu kontroli pār Dagestānu Krievijas impērija ieguva tikai pēc Kaukāza kara beigām. Pēc 1860. gada teritoriālās reformas mūsdienu Dagestānas dienvidu daļa atradās Dagestānas apgabalā, bet ziemeļu daļa Terekas apgabalā. Krievijas imperators kopš 19. gadsimta otrās puses tika titulāri dēvēts arī par Čerkešu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku (krievu: Черкасских и Горских Князей и иных Наследный Государь и Обладатель). 
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada maijā Ziemeļkaukāza teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika, 1918. gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika, 1919. gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts.  
1921. gada 20. janvārī pasludināja Dagestānas APSR dibināšanu, kurai 1922. gadā pievienoja Terekas apgabala daļas ziemeļos.
1991. gada 24. maijā tā tika pārdēvēta par Dagestānas PSR, bet 1993. gada 25. decembrī par Dagestānas Republiku.
Flashback

Sižets

Režisors Hercs Franks 1999. gadā vēlējās atskatīties uz filmas "Vecāks par desmit minūtēm" galveno varoni un viņa dzīvi 20 gadus pēc filmas iznākšanas, tomēr beigās gan Franks, gan operators Viktors Gribermans pavērsa kameras "uz otru pusi" un atskatījās uz viņu dzīvēm šajā laika posmā no "Vecāks par desmit minūtēm" iznākšanas līdz 1999. gadam.
1994. gada NHL drafts

1994. gada NHL drafts bija 32. NHL drafts, kurš notika 1994. gada 28. un 29. jūnijā Hartfordā. Kopā tika draftēti 286 spēlētāji vienpadsmit kārtās.
Saldūdens eleotrisu dzimta

Latvijā

Lai arī Latvijas zivju faunā nav vietējo šīs dzimtas zivju, Latvijā sastopama viena, bet sarakstā ietvertas divas sugas no Amūras baseina: eleotriss (Micropercops swinhonis) un rotans (Percottus glehni). Eleotriss Latvijā pagaidām nav konstatēts, bet sastopams Lietuvā un citās Austrumeiropas valstīs.

Kopīgās īpašības

Saldūdens eleotrisu dzimtas sugas ir nelielas vai vidēji lielas zivis. Ķermeņa garums, atkarībā no sugas, 3—20 cm. Lielākajai daļai sugu ķermenis drukns, cilindrveidīgs, bet dažām sugām nedaudz laterāli saspiests. Saldūdens eleotrisiem raksturīgas labi attīstītas lāpstiņas. Sānu līnijas nav. Lai arī eleotrisi ārēji līdzīgi jūrasgrunduļiem, tiem nav piesūcekņveidīgās vēdera spuras. Muguras spuras divas: pirmajai dzeloņstari (skaitā 2—8), otrajai mīksti stari.
Somijas Tautas pilnvaroto padome

Somijas Tautas pilnvaroto padome (somu: Suomen kansanvaltuuskunta) bija Sarkanās Somijas revolucionārā valdība, kura izveidota pēc valsts apvērsuma 1918. gada 28. janvārī. To veidoja galvenokārt Somijas sociāldemokrātiskās partijas kreisais spārns. Tautas pilnvaroto padome darbojās Sarkano kontrolētajā teritorijā Somijas pilsoņu kara laikā līdz 1918. gada 25. aprīlim, kad Sarkanie tika sakauti un atkāpās uz Padomju Krieviju.
1918. gada 27. janvāra vakarā Helsinkos Sarkanā gvarde sāka sacelšanos pret likumīgo Senāta valdību. Nākamajā dienā tika izveidota Somijas Tautas pilnvaroto padome ar priekšsēdētāju Kullervo Manneru. Tajā pašā dienā padome pieņēma deklarāciju "Somijas strādniekiem un pilsoņiem!", kurā tā sevi pasludināja par valsts revolucionāro valdību. Par Tautas pilnvaroto padomes izveidošanu tika paziņots 29. janvārī laikrakstā Työmies, kur arī publicēta deklarācija. Padome izvietojās ēkā, kuru pirms tam izmantoja Senāts, kura locekļiem bija izdevies aizbēgt. Tika slēgti visi laikraksti, izņemot sociāldemokrātu un Somijas kristīgo strādnieku savienības avīzes.
2. februārī Tautas pilnvaroto padome pilnvaroja Sarkano gvardi valstī uzturēt kārtību un sarkangvardiem bija jādarbojas pilnvaroto padomes pakļautībā. Realitātē padome vēlāk atzina, ka nespēj kontrolēt Sarkano gvardi un vēl mazākā mērā — iejaukties tās militārajās lietās. Visu kara laiku Tautas pilnvaroto padomes un Sarkanās gvardes attiecības bija problemātiskas, jo padome sarkangvardu darbības bieži dēvēja par patvaļu, bet savukārt daudzi sarkangvardi padomes pārstāvjus frontē uzskatīja par parazītiem.
Tautas pilnvaroto padome Helsinkos sapulcējās 89 reizes, bet Viborgā mazāk par desmit reizēm. Tā izdeva 45 lēmumus. Tautas pilnvaroto padomes lielākā daļa laika tika veltīta likumdošanas sagatavošanai.
Magnētiskās indukcijas plūsma

Plūsmas būtības paskaidrojums

Atšķirībā no stacionāra elektriskā lauka intensitātes  līnijām, kurām ir avoti - elektriskie lādiņi, magnētiskās indukcijas  līnijas vienmēr ir noslēgtas. Tas tā ir tāpēc, ka dabā nepastāv atdalīti vienas "zīmes" (polaritātes) magnētiskie lādiņi - indukcijas līniju avoti. Piemēram, patstāvīga magnēta ziemeļpolu nevar atdalīt no dienvidpola tā, lai katrs no tiem radītu savu magnētisko lauku. Indukcijas līnijas (ārpus magnēta) vienmēr izplūst no ziemeļpola un ieplūst dienvidpolā, noslēdzoties magnētā (no dienvidpola uz ziemeļpolu).

Magnētiskās indukcijas plūsmas mērvienība

Magnētiskās indukcijas plūsmas mērvienība ir vēbers (Wb).
1 Wb = 1 T × 1 m², ja virsma ir novietota perpendikulāri indukcijas līnijām.
Sentkitsa un Nevisa

Ģeogrāfija

Sentkitsa ir lielākā no abām salām. Uz tās atrodas galvaspilsēta Bastera. Salas atdala 3 kilometrus plats jūras šaurums. Abām salām — gan Sentkitsai, gan Nevisai ir vulkāniska izcelsme, un katras salas centrā slejas vulkāns. Augstākā virsotne ir Liamuigas kalns, kurš ir 1 156 metrus augsts.

Iedzīvotāji

Sentkitsā un Nevisā kādreiz dzīvojuši karību un aravaku cilšu indiāņi, bet mūsdienās - galvenokārt afrikāņu vai eiropiešu un afrikāņu pēcnācēji.

Pilsētas

Bastera ir svarīga osta, un lielus ienākumus dod kruīza kuģu apkalpošana. Nevisas lielākā pilsēta ir Čārlstauna.

Klimats

Salas atrodas tropiskajā klimata joslā, te bieži līst. Tām ir gājušas pāri daudzas viesuļvētras, kas nodarījušas lielus postījumus.

Daba

Kaut arī lielākā teritorijas daļa tiek izmantota lauksaimniecībā, salās vēl ir lielas tropisko lietus mežu, mitrzemju un dabisko pļavu platības, kur saglabājusies daudzveidīga augu un dzīvnieku valsts.

Derīgie izrakteņi

Sentkitsā un Nevisā ir maz derīgo izrakteņu. Kurināmo, galvenokārt naftu, enerģijas ieguvei pilnībā importē - pārsvarā no Meksikas un Venecuēlas.
21. autobusu maršruts (Rēzekne)

Maršruts

Blaumaņa iela – Vipinga kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela un Meža iela.
Vipinga – Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Hagudi (stacija)

Stacijas ēka

Hagudi stacijas ēka celta 1900. gadā pēc tipveida dzelzceļa projekta. Tā ir askētiska vienstāva koka celtne ar divslīpes jumtu. 1926. — 1927. gadā stacijas ēkas pamatapjomam piebūvēts perpendikulārs vienstāva apjoms, kurā izvietoti dzīvokļi. Senākais apjoms — stacijas uzgaidāmā telpa mūsdienās netiek izmantots (2012. gadā).
1971. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1971. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika no 27. augusta līdz 5. septembrim Sofijā (Bulgārija).
VCX-Forum

Temati

1.VCX mērījumi nodrošina pieredzi, kas nav pieejama
2.VCX ir 100% Mērķtiecīgs
3.VCX ir atvērts un pārredzams
4.VCX testēšanai izmanto neatkarīgu attēlveidošanas laboratoriju
5.VCX cenšas pastāvīgi pilnveidoties

Valde

Tā sastāv no locekļiem, kuri ir iesaistīti mobilo sakaru ražotājos, mikroshēmu komplektos / moduļu piegādātājos, valdes locekļos, kuri ir ievēlēti no viņiem un koordinators. Standartus, foruma noteikumus un visus asociācijas aspektus veido dalībnieku ieguldījums un līdzdalība. Tā ir sistēma, kurā konkrēts dalībnieks nevar gūt labumu no asociācijas. Valdes tiek ievēlētas reizi divos gados.

Oficiālie locekļi

Instituto de Pesquisas Eldorado
Huawei Technologies Co., Ltd
Image Engineering GmbH & Co KG
LG Electronics Inc.
Mediatek USA Inc.
Motorola / Lenovo
Nomicam Ltd.
Guangdon OPPO Mobile Telecommunications Corp., Ltd.
Qualcomm Technologies Inc.
Samsung Electronics Co,. Ltd.
Sony Mobile Communications AB
TCL Communication Ltd.
Guandong Vivo Software Technology Co., Ltd.
Vodafone Group Services GmbH
Bejing Xiaomi Mobile Software Co., Ltd
Zhongxing Telecommunication Equipment Corporation (ZTE)

Vēsture

Deviņdesmito gadu sākumā ISO tehniskā komiteja sāka izstrādāt standartus, kā izmērīt digitālo kameru kvalitāti un veiktspēju. 1997.gadā Image Engineering, ISO komitejas loceklis, un Vodafone, viens no pašreizējiem vcx biedriem, veica digitālās kameras testus kā pirmās neatkarīgās testēšanas laboratorijas digitālajām kamerām pasaulē.
2013. gadā šī testēšanas metode ir pilnībā modernizēta, pievienojot jaunus kvalitātes parametrus, kas balstīti uz jaunākajām tehnoloģijām, pārbaudīti dažādos apgaismojuma apstākļos un dažādos lietotāju gadījumos.
Nākamajos gados šie uzņēmumi 2017. gadā izveidoja grupu, ko sauc par VCX-Forum, lai sniegtu sabiedrībai objektīvus un pārredzamus materiālus, pamatojoties uz Vodafone un Image Engineering pētījuma materiāliem, aicinot uzņēmumus piedalīties projektā. 2017. gada jūlijs.

VCX Score

Tas balstās uz attēliem, kas uzņemti kontrolētā vidē, un aprēķiniem, ko veicis dators, lai novērtētu tos pašus nosacījumus, un tajā nav ietverts vizuāls novērtējums vai citi subjektīvi faktori. Vienīgais subjektīvais komponents ir svars, kas nosaka to, kurš reitings ir svarīgāks vispārējam sniegumam salīdzinājumā ar citiem rādītājiem. Šo svaru ir pārredzami noteikuši visi VCX foruma locekļi, Ekspertu grupa attēla kvalitātes nozarē, un vienādi piemēro visām ierīcēm ar kontroles mainīgo testu.
Znamjanka

Vēsture

1730. gadā apvidū starp Inhulas un Inhulecas upēm vecticībnieki no Krievijas vidienes nodibināja Znamjankas ciemu (mūsdienās — pilsētciemats Znamjanka Druha). 1869. gadā uz jaunuzbūvētā Odesas—Harkovas dzelzceļa 3 km no Znamjankas tika ierīkota stacija, kas ieguva ciema nosaukumu. 1870. gados caur Znamjankas staciju izbūvēja vēl divas dzelzceļa līnijas un tā kļuva par nozīmīgu satiksmes mezglu. Pie stacijas izveidojās Osipoves (Осипове) ciems, kas nosaukts pēc vietējā muižnieka vārda. 19. un 20. gadsimtu mijā Znamjanka izveidojās par vienu no Dienvidkrievijas lielākajām darbaspēka biržām. 1930. gadā Znamjanka kļuva par pilsētciematu, 1932. gadā — par rajona centru, bet 1938. gadā ieguva pilsētas tiesības.
Kazubrenči

Ciema rašanās

Pirmo reizi Kazubrenči kā no ciema izcēlusies viensēta "Kazu Brenci" rakstos minētas 1885. gadā. Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā "застенок Козубренчь" sēta ar trijām mājām piederējusi dzelzceļa meistaram Nikolajam Renertam, kurš ar ģimeni un kalpu ģimeni dzīvojis vienā mājā, rentnieka Reiņa Krūmiņa 9 cilvēku ģimene otrajā, bet trešajā mājā dzīvojuši cilvēki, kas pārtikuši no pastorāta pensijas. 1906. gadā Kozubrenču zemes platība bijusi 52 desetīnas ar trijām sētām, kurās dzīvojuši 8 vīrieši un 11 sievietes. Vācu izcelsmes Nikolajs Renerts bija bagātākais apkārtnes saimnieks, 1933. gadā par sasniegumiem lopkopībā Krustpils pagasta lauksaimniecības izstādē saņēmis II pakapes godalgu, bet pirms Otrā Pasaules kara sākuma emigrējis uz Vāciju. Padomju varas gados Renerta īpašumā saimniekoja kolhozs, pārbūvējot ēkas, to starp arī bijušo galdnieku darbnīcu un pirti par dzīvojamām mājām, tajās izmitinot kolhoza ļaudis.
2009. gadā Kazubrenčos dzīvojuši 14 iedzīvotāji un bija 5 mājas: Avenes, Kazubrenči 1, Kazubrenči 3, Kazubrenči 4, Kazubrenči 5.
Talsu 2. vidusskola

Vēsture

Talsu 2. viduskola dibināta 1975. gadā. Līdz 1991.—1992. mācību gadam skolēni mācījās latviešu un krievu plūsmā.
Meitiņ' sēdēj' aiz ūdeņa

Meitiņ' sēdēj' aiz ūdeņa ir kora dziesma Dāvida Cimzes apdarē, kas izdota dziesmu krājumā "Dziesmu rota".
Pēc dziesmusvētku pētnieka Valentīna Bērzkalna domām jauktajam korim veidotais D. Cimzes harmonizējums "Meitiņ' sēdēj' aiz ūdeņa" citu viņa darbu vidū ir viens no bālākajiem. Tomēr sentimentālā satura un vienkāršās apdares dēļ šī jaunāku laiku ziņģe ātri ieviesās tautā.

Vēsture

Skolotājs Dāvids Cimze palīdzēja savam brālim Jānim Cimzem sastādīt un izdot krājumu „Dziesmu rota”, kura divas burtnīcas iznāca neilgi pirms Dāvida Cimzes nāves. 
Dziesmu "Meitiņ' sēdēj' aiz ūdeņa" dziedāja apvienotais koris Trešo Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku koncertā.
Mašpī vampanoagu indiāņu muzejs

Muzeja ēka

Muzeja ēka celta 18. gadsimta beigās vai 19. gadsimta sākumā un ir viena vecākām pilsētas būvēm, kas saglabājusies līdz mūsdienām. Šajā laikā Mašpī eiropiešu izcelsmes iedzīvotāju skaits bija salīdzinoši neliels. 1863. gadā ēku ieguva vampanoags Timotijs Poknets, kurš panāca štata valdības garantētu cilts autonomiju. Pagājušā gadsimta 60. gados un 70. gadu sākumā cilts pārstāvji māju atjaunoja un 1973. gadā atklāja muzeju.
Blakus muzejam plūst nelielā Mašpī upe, uz kuras uzstādīts muzejam piederošais zivju ceļš.

Ekspozīcija

Muzejs aplūko vampanoagu vēsturi daudzu gadsimteņu garumā kopš vissenākajiem laikiem līdz mūsdienām. Ekspozīcijā redzami dažādi darbarīki, grozi, medību un zvejas piederumi, no koka grebti trauki, brīvdabas vigvams, saskaņā ar senām tradīcijām austi priekšmeti un podniecības izstrādājumi, no dzīvnieku ādām darinātas apģērba sastāvdaļas. Kultūras centru bagātīgi papildina ilustrācijas, gleznas, fotogrāfijas, kartes un citi dokumentāri materiāli.
Tautiešam roku devu

Tautiešam roku devu ir latviešu tautasdziesma Jurjānu Andreja apdarē, kas pirmo reizi atskaņota 1910. gada Piektajos vispārējos latviešu dziesmu svētkos.
Tautasdziesma harmonizēta 1909. gadā, gatavojoties dziesmu svētkiem. Tā ir vienkāršs, bet gaumīgs strofveida sabalsojums.
Karagājiens uz Izborsku un Pleskavu (1240)

1240. gada karagājiens uz Izborsku un Pleskavu notika 1240. gada rudenī Tērbatas bīskapa Hermaņa vadībā, kas ilgstoši naidojās ar Novgorodai pakļauto Pleskavas valsti par meslu ievākšanu no Ugaunijas iedzīvotājiem. Bruņoto konfliktu veicināja Romas pāvestu vēlme ieviest katoļu ticību mongoļiem nepakļautajā Krievzemes daļā. Tā kā Baltazars Rusovs savā hronikā kļūdaini rakstīja, ka karagājienu vadījis pirmais Livonijas ordeņa mestrs Hermans Balke, tad agrāk tika pieņemts, ka tas noticis 1238. gadā.
Karagājienā piedalījās Tērbatas bīskapa karaspēks, kas sastāvēja galvenokārt no ugauņu kājniekiem un jātnieku karaspēks, ko veidoja Livonijas ordenis un Dānijas karaļa Rēveles, Harijas un Virijas vasaļi. Sākumā viņi viegli ieņēma Izborskas pili un sakāva Pleskavas karaspēku, kas devās pretuzbrukumā, nogalinot ap 800 karavīru. Tad iebrucēji forsēja Mudas upi un aplenca Pleskavu, kuras kņazs nolēma padoties un noslēdza miera līgumu, kurā Pleskavas zeme piekrita kļūt par Livonijas ordeņa vasali, atdodot daļu no savām pilīm un zemēm. Livonijas ordenis atstāja cietoksnī nelielu garnizonu, kuru drīz vien padzina Novgorodas karaspēks Aleksandra Ņevska vadībā.
Aivens (viesuļvētra)

Attīstības hronoloģija

Aivens izraisīja katastrofālus postījumus Grenādā, kuru viņš sasniedza kā 3. kategorijas viesuļvētra. Nopietni postījumi tika izraisīti arī Jamaikā, Lielajās Kaimanu salās kā arī Kubas rietumu daļā. Pēc tam viesuļvētra turpināja savu ceļu ziemeļ—ziemeļrietumu virzienā un šķērsojot Meksikas līci kā 3. kategorijas viesuļvētra triecās pret ASV krastiem netālu no Gulfšoras (Gulf Shores) pilsētiņas Alabamas štatā izraisot ļoti smagus postījumus. Aivens pavadīja ļoti spēcīgs lietus pār visu ASV dienvidaustrumu daļu. Tad viesuļvētra mainīja virzienu, šķērsojot Floridu un atkārtoti nedaudz uzņemot spēku virs Meksikas līča sasniedza Teksasas un Luiziānas štatus izraisot nenozīmīgus postījumus. Viesuļvētra Aivens izraisīja 13 miljoni ASV dolāru lielus zaudējumus un kļuva par piekto visdārgāko viesuļvētru ASV vēsturē.
Pūniešu kari

Pūniešu kari bija triju karu sērija starp Romas republiku un Kartāgu laika posmā no 264. gada p.m.ē. līdz 146. gadam p.m.ē. Termins "pūnieši" ir radies no latīņu vārda Punicus (vai Poenicus), ar kuru romieši apzīmēja kartāgiešus, kas bija cēlušies no feniķiešiem. Galvenais karu iemesls bija interešu konflikts starp jau pastāvošo Kartāgas impēriju un Romas republiku, kas kļuva arvien spēcīgāka un varenāka.
Timišoara

Vēsture

Pirmoreiz rakstos Timišoaru 1019. gadā pieminējis Bizantijas imperators Vasīlijs II (ne visi vēsturnieki piekrīt šim uzskatam). 1154. gada rakstos Sicīliešu arābu ceļotājs Muhameds al-Idrisi pieminējis pilsētu.
1474. gadā Timišoara pirmoreiz pieminēta kā pilsēta. 1552. gadā pilsētu ieņēma osmaņi. 1716. gadā to iekaroja Hābsburgu karavadonis Savojas Eižens. 1849. gadā Timišoara kļuva par Hābsburgu provices Serbijas un Timišas Banāta vojevodistes (Woiwodschaft Serbien und Temescher Banat) galvaspilsētu, bet 1860. gadā, nodibinoties Austroungārijai, to iekļāva impērijas Ungārijas daļā.
1910. gadā lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju bija vācieši (43,6%, ungāri — 39,2%), rumāņu bija 10,4%. Pēc Pirmā pasaules kara Timišoara nokļuva Rumānijas sastāvā.
Sociālistiskās Rumānijas laikā pilsētas iedzīvotāju skaits strauji pieauga un mūsdienās iedzīvotāju absolūtais vairākums ir rumāņi.
1989. gada 16. decembrī Timišoarā izcēlās masu nemieri, kuri noveda pie 1989. gada Rumānijas revolūcijas un Nikolajes Čaušesku režīma gāšanas.
Otto Ūdentiņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1892. gada 19. decembrī Liezēres pagastā. Latvijas armijā no 1930. gada strādāja Latvijas bruņoto spēku štābā. 1940. gada 16. jūnijā viņu pēc PSRS ultimāta saņemšanas Latvijas valdība nosūtīja uz sarunām ar Sarkanās armijas pārstāvi ģenerālpulkvedi D. Pavlovu okupētās Lietuvas Jonišķu dzelzceļa stacijā. Pēc četru stundu sarunām 17. jūnijā plkst. 13.00 viņš parakstīja Latvijas armijas kapitulācijas aktu — tā nepretosies ienākošajām Sarkanās armijas daļām, paliekot savās mītnēs.
Latvijas armijas kapteinis A. Krimuldēns savās atmiņās pieminējis, ka "Latvijas armijas štāba operatīvās daļas priekšnieks pulkvedis leitnants Ūdentiņš Jonišķu stacijas restorānā sarīkotajā neoficiālajā maltītē jautājis Pavlovam: “Kas ar mums būs?”, bet tas atbildējis: “Mēs būsim sabiedrotie karā pret Vāciju. Tā ir mūsu kopējais ienaidnieks. Mēs iesim uz Berlīni”."
Pēc Latvijas okupācijas ģenerālmajors O. Ūdentiņš bija 24. teritoriālā (latviešu) strēlnieku korpusa štāba priekšnieks. Vācu okupācijas laikā no 1941. līdz 1946. gadam bija docents Sarkanās armijas Ģenerālštāba akadēmijā. No 1946. līdz 1956. gadam — LVU kara katedras vadītājs. 1956. gada kļuva par PSRS personālo pensionāru. Miris 1988. gada 22. janvārī Rīgā.
Pustomiti

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1410. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara Pustomiti tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Pustomitus ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Pustomitus ieņēma vācu karaspēks.
Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Līdz 1991. gadam Pustomiti atradās Ukrainas PSR sastāvā.
1904. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1904. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika 23. maijā Vīnē (Austroungārija). Tas bija pirmais pasaules čempionāts cīņas sportā. Čempionātā piedalījās 26 cīkstoņi.