google/wiki40b huggingface dataset:
Pamede (zeme)

Pamede (latīņu: terra Pomesania, vācu: Pomesanien) jeb Pomezānija bija baltu prūšu zeme tagadējās Polijas Pomožes vojevodistes teritorijā. Pamede atradās starp Vislas un Ilfingas (tagad Elblongas) upēm un robežojās ar Baltijas jūru ziemeļos, Pomereliju rietumos, Kulmas zemi dienvidos un Pagudes zemi austrumos.

Vēsture

Pamedieši pirmo reizi pieminēti Duisburgas Pētera hronikā kā viena no prūšu ciltīm. Šīs zemes vārda izcelsmi saista ar prūšu valodas vārdiem pa (pie) un mede (meža) no kā cēlies zemes Duisburgas Pētera minētais latīniskais nosaukums terra Pamesania. Prūsijas krusta kara sākumā Vācu ordenis 1232. gadā ieņēma Pamedi un Kvidinas pilskalnā uzcēla Marienverderas pili (Marienwerder). Pēc Pamedes zemes pakļaušanas un kristianizēšanas to sadalīja starp Vācu ordeni un Pamedes bīskapiju Rīgas arhibīskapijas pakļautībā. Marienverderas pils 1254. gadā kļuva par Pomezānijas bīskapu rezidences vietu.
Lielās prūšu sacelšanās laikā 1260. gadā pamedieši bija vienīgā prūšu cilts, kas nesacēlās pret krustnešiem.
1309. gadā Vācu ordeņa mītnes vieta tika pārcelta no Venēcijas uz Marienburgu, līdz Grunvaldes kaujai Marienburgas pils bija Vācu ordeņa lielmestru dzīvesvieta un ordeņa valsts politiskais centrs.
Līdz 1466. gadam tā bija Vācu ordeņa valsts sastāvā, bet pēc Trīspadsmitgadu kara ziemeļu daļa ar Marienburgas pili nokļuva poļu Karaļa Prūsijas sastāvā. Dienvidu daļa palika Vācu ordeņa, no 1525. gada Prūsijas hercogistes pakļautībā, kopš 1772. gada abas daļas nokļuva Prūsijas karalistes, un kopš 1945. gada Polijas Tautas Republikas sastāvā.
Kordova (Spānija)

Vēsture

Ir uzskats, ka Kordovu dibinājuši senie feniķieši, taču pirmās ticamās liecības par šo pilsētu nāk no Romas impērijas laikiem. Šī pilsēta bija Romas kolonija un saucās Korduba. Pilsētā ir dzimuši tādi senās Romas dzejnieki un filozofi kā Seneka Vecākais, Seneka Jaunākais un Lukāns. Par vestgotu valdīšanas laiku attiecībā uz Kordovu ir maz ziņu.
711. gadā Pireneju pussalā ienāca mauru iekarotāji Tarika ben Saida vadībā. Virzoties uz Toledo, Tariks ben Saids atstāja nelielu vienību Kordovas aplenkšanai. Pilsētas komendants nolēma pretoties, taču nodevības dēļ pilsēta tika ieņemta. Apmēram piecdesmit gadus pēc pilsētas ieņemšanas Kordovu par savu rezidenci izvēlējās Abderahmans I no Umajādu dinastijas. Viņa valdīšanas laikā Kordova sāka strauji attīstīties. Šajā laikā pilsētā bija ap 500 tūkstoši iedzīvotāju (tas ir vairāk, kā jebkurā citā tā laika Eiropas pilsētā). Tika uzbūvētas daudzas mošejas, 800 skolas, 600 viesnīcas, 900 pirtis un 50 slimnīcas. 9.-10. gadsimtos Kordovā bija zinātnes un kultūras ziedu laiki. Šeit attīstījās kultūra. Arābu pasaulē un vēlāk arī Eiropā Kordova tika saukta par «otro Bagdādi», «pasaules rotu», «zinātnes mājvietu». Kordovas universitātē mācījās ap 10 tūkstoši studentu. Pilsētā bija 70 bibliotēkas, lielākā no tām Hakema II bibliotēka tika atklāta 915. gadā un tajā bija ap 400 tūkstoši grāmatu. Tikai grāmatu katalogs sastāvēja no 44 sējumiem. Neviena Eiropas bibliotēka nevarēja sacensties ar to.
756. gadā Umajādu princis Abd al Rahmans I atteicās pakļauties Abāsīdu kalifātam ar centru Damaskā un panāca Kordovas emirāta neatkarību.
929. gadā Kordovas emīrs Abd el Rahmans III pasludināja sevi par kalifu, lai nostiprinātu savu statusu attiecībā pret Abāsīdu kalifātu ar centru Bagdādē un Fatimīdu kalifātu ar centru mūsdienu Tunisijā. 11. gadsimtā berberu iebrukuma un savstarpējo nesaskaņu rezultātā kalifāts izira. 
Rekonkistas laikā, 1236. gadā Kordovu atkaroja kastīlieši Ferdinanda III vadībā.

Vēsturiskais centrs

1984. gadā UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā tika iekļauta Kordovas mošeja–katedrāle. Desmit gadus vēlāk, 1994. gadā, Pasaules mantojuma sarakstā tika iekļauts viss Kordovas vēsturiskais centrs, kurā ietilpst arī Kordovas mošeja–katedrāle.
Citrusaugu zaļēšanas slimība

Citrusaugu zaļēšanas slimība (angļu: citrus greening disease, vai ķīniešu: 黃龍病 jeb huanglongbing, kas nozīmē 'dzeltenā drakona slimība' arī HLB) ir citrusaugu slimība, kuru izraisa Candidatus Liberibacter ģints baktērijas (tajā skaitā Liberibacter asiaticus, Liberibacter africanus, Liberibacter americanus), kas tiek izplatītas pateicoties Diaphorina citri lablusiņām un Trioza erytreae ozolu augutīm. Taču baktērijas var izplatīties no augu daļu implantācijas.
Lizard

Skaņdarbu saraksts

Visus skaņdarbus sarakstījis Roberts Frips un Pīters Sinfīlds.
Ivars Silārs

Dzīvesgājums

I. Silāra tēvs ticis politiski represēts, izsūtīts katorgas darbos.
Ģimenes biogrāfijas dēļ nevarējis studēt tieslietas. 1962. gadā absolvējis Rīgas Medicīnas institūta Vispārējās ārstniecības fakultāti. Pēc tam sācis strādāt par ārstu Aizputes rajona slimnīcā (strādājis līdz 1964. gadam), no 1964. līdz 1992. gadam strādājis Rīgā, Jūrmalā, Priekulē.

Politiskā darbība

1988. gadā piedalījies LNNK Jūrmalas nodaļas dibināšanā, nodaļu arī vadījis. 1990. gadā tika ievēlēts Latvijas Republikas Augstākajā Padomē, balsojis par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.
1992. gadā izstājies no LNNK. 1993. gadā ievēlēts 5. Saeimā no "Latvijas Ceļa" saraksta (ir starp apvienības dibinātājiem, bet 2000. gadā izstājās no tās). Saeimā vadījis Aizsardzības un iekšlietu komisiju, Nacionālās drošības padomes loceklis. Noziedzības novēršanas nacionālās padomes un Kriminoloģijas pētniecības izveidošanas veicinātājs. I. Silārs arī ierosināja un panāca bijušajo VDK darbinieku un aģentu ievēlēšanas Saeimā aizliegumu. 1995. gadā nolicis deputāta mandātu.
No 1995. līdz 2000. gadam bija Latvijas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Izraēlā.
2000. gadā saņēmis III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, ticis apbalvots ar 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.
2013. gada Eiropas čempionāta basketbolā kvalifikācijas turnīrs

2013. gada Eiropas čempionāta basketbolā kvalifikācijas turnīrs norisinājās no 2012. gada 15. augusta līdz 11. septembrim.

Formāts

Kvalifikācijā startēja 31 komanda, kas tika sadalītas piecās grupās pa piecām komandām katrā un vienā grupā — sešas komandas. Katras grupas pirmās divas komandas, kā arī četras labākās no trešo vietu ieguvušajām komandām kvalificējās finālturnīram.
Tenzins Gjaco

Viesošanās Latvijā

Tenzins Gjaco ir vienīgais dalailama, kurš viesojies Latvijā. Pirmo reizi Tenzins Gjaco Latvijā viesojās 1991. gadā, otro reizi 2001. gada jūnijā, trešo reizi 2013. gada septembrī, nolasot publisku lekciju "Līdzcietības kultūra" Arēnā Rīga, ceturto reizi 2016. gada oktobrī, piekto reizi 2018. gada jūnijā, vadot mācības Skonto hallē.
Olustvere (stacija)

Stacijas ēka

Olustveres stacijas ēka celta 1900. gadā pēc tipveida dzelzceļa projekta un nodota ekspluatācijā 1901. gadā. Tā ir divstāvu koka celtne ar vienstāva piebūvi un divslīpes jumtu. Analogas staciju ēkas šajā peridā tika uzceltas arī Lellē, Keru, Keavā un Kohilā.
Alojas draudzes novads

Alojas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Allendorf) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa (līdz 1783. gadam — Rīgas apriņķa) draudzes novadiem.

Vēsture

Draudzes novads izveidojās 1534. gadā Rīgas arhibīskapijas Līvu galā, 1582. gadā iekļauts Pārdaugavas hercogistes Pērnavas vaivadijas sastāvā, vēlāk Rīgas apriņķa sastāvā. Zviedru Vidzemes laikā 1695. gadā celta Alojas luterāņu baznīca, kas nodega 1768. gadā. Tagadējā mūra baznīca uzcelta 1776. gadā. Baltijas rusifikācijas laikā 1895. gadā uzcelta Alojas Kristus piedzimšanas pareizticīgo baznīca.
Svjatoslavs Igorevičs

Vārda cilme

Svjatoslava vārds ir viņa varjagu vārda "Svens" vārda apvienojums ar slāvu vārdu "slava", kas nozīmē "Svens slavenais". Pēc cita uzskata Svjatoslava vārds ir viņa priekšteču vārdu Helgi ("Svētais") un Rūriks ("slava") jaundarinājums

Dzīvesgājums

Svjatoslavs bija Kijevas rūsu kņaza (kagana) Ingvara (Igora) un viņa sievas Helgas (Olgas) dēls. Nestora hronikas tekstā viņa vārds pirmo reizi pieminēts sakarā ar viņa piedzimšanu 942. gadā. Pēc tēva nāves līdz viņa pilngadības sasniegšanai Kijevā valdīja viņa māte Olga. Hronikā tālāk minēts, ka 946. gadā viņa māte Olga kopā ar Svjatoslavu vadījusi karagājienu pret drevļaniem, kas bija nogalinājuši Kijevas kaganu Ingvaru, pie kam četrgadīgais dēls pirmais metis šķēpu uz ienaidniekiem. Ar jaunā valdnieka audzināšanu nodarbojās varjagu karavadoņi Svengelds (Свенгелдъ) un Asmuds (Асмудъ). Pēc kāda 949. gada ieraksta Bizantijas imperatora Konstantīna VII hronikā var secināt, ka šajā laikā Svjatoslavs jau valdījis Nemogārdā (Novgorodā). Šajā hronikā Svjatoslavs bez valdnieka titula pieminēts sakarā ar 957. gadā notikušo kņazienes Helgas (Olgas) viesošanos Konstantinopoles galmā.
Pēc pilngadības sasniegšanas Svjatoslavs tika iecelts par Kijevas kaganu un esot liedzies 962. gadā pieņemt kristīgo ticību sarunās ar Svētās Romas impērijas ķeizara Otona I sūtņiem. 964. gadā viņš devās karagājienā pret vjatičiem, 965. gadā lejup gar Volgas upi pret hazāriem, tad uz Donas lejteci uz Sarkelu un Tmutarkaņu, kuras iedzīvotāji arī atzina Kijevas kagana varu.
967. gadā Bizantijas imperators Nikifors Foka nosūtījis uz Kijevu sūtņus ar lielu daudzumu zelta, lai pierunātu Svjatoslavu doties karagājienā pret Donavas bulgāriem, kas bija sākuši karu ar Bizantiju. 968. gadā Svjatoslava karaspēks ieņēma Bulgārijas galvaspilsētu Preslavu (Nestora hronikā: Пєрєӕславец) un esot gatavojies šeit dibināt savu rezidenci, bet jau nākamajā gadā viņš bija spiests atgriezties Kijevā sakarā ar pečeņegu uzbrukumu. 969. gada jūlijā nomira viņa māte Olga un Svjatoslavs pirms došanās jaunā karagājienā uz Donavas lejteci, kur Bizantijas imperators Nikifors bija ievedis savu karaspēku, viņš sadalīja savus valdījumus starp trīs dēliem - Jaropolku, Helgi (Oļegu) un Valdemāru (Vladimiru). 970. gada pavasarī Svjatoslavs kopā ar bulgāriem, pečeņegiem un maģāriem uzbruka Bizantijas grieķiem Trāķijas teritorijā.
Šoreiz Svjatoslava vadītais karaspēks tika sakauts un 971. gada jūlijā viņš Donavas labā krasta cietoksnī Silistrā (hronikā: Дерьстр) pēc trīs mēnešu aplenkuma bija spiests noslēgt miera līgumu ar jauniecelto imperatoru Jāni Cimiski, atsakoties no saviem iekarojumiem Bulgārijā un Melnās jūras ziemeļu krastā. Nestora hronikā rakstīts, ka mājupceļā uz Kijevu pie Dņepras krācēm Svjatoslava karaspēku sakāva pečeņegi, viņš tika nogalināts un pečeņegu hans Kurja esot licis no viņa galvaskausa izgatavot dzeramo kausu.
Romas līgums

Romas līgums, ar kuru tika dibināta Eiropas Ekonomiskā kopiena, tika parakstīts 1957. gadā un stājās spēkā 1958. gadā vienlaikus ar Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu. Romas līguma deklarētais nolūks bija izstrādāt mehānismus, ar kuru palīdzību stiprināt mieru, demokrātiju un labklājību Eiropā. 
Līgums vairākkārt grozīts.
Levulīnskābe

Iegūšana

Levulīnskābe veidojas, karsējot ogļhidrātus (fruktozi, glikozi, galaktozi) kopā ar koncentrētu sālsskābi (reakciju atklājis Tollenss). Šī reakcija ir tik raksturīga heksozēm, ka var kalpot to pierādīšanai. Kā starpprodukts veidojas oksimetilfurfurols, kas hidrolizējas par levulīnskābi un skudrskābi.

Īpašības

Atšķirībā no β-ketokarbonskābēm, γ-ketokarbonskābes, tai skaitā levulīnskābe, ir stabili savienojumi, kas neatšķeļ CO₂. Ilgstoši karsējot, levulīnskābe zaudē ūdens molekulu, veidojot iekšējo anhidrīdu (enollaktonu).
Zilzīlīte

Izplatība

Sastopama gandrīz visā Eiropā, izņemot tās pašus ziemeļus un austrumus, kā arī izplatīta Mazāzijā un vietām citur Tuvajos Austrumos, arī Aizkaukāzā. Ziemo ligzdošanas areālā, tomēr daļa putnu rudenī klejo uz dienvidiem.

Latvijā

Zilzīlīte Latvijā ir parasta ligzdotāja un nometniece. Sastopama mežos, krūmājos, arī apdzīvotās vietās, bieži novērojama niedrājos. Tā dzīvo pat parkos pašā Rīgas centrā. Nometnieku suga, tomēr daļa putnu rudenī klejo uz dienvidiem, periodiski novērojamas invāzijas. Bijuši arī 4 Pleskes zīlītes (zilzīlītes un gaišzilās zīlītes (C. caeruleus x C. cyanus) hibrīda) novērojumi (visi Papē).
To ir vieglāk sadzirdēt nekā ieraudzīt, par tās klātbūtni jau no ziemas beigām vēsta skanīgie, vibrējošie, lejupejošie svilpieni. Latvijā sastopamas nominālās pasugas (C. c. caeruleus) zilzīlītes.

Izskats

Zilzīlīte ir maza auguma zīlīte ar lielu, apaļu galvu un smalku, īsu knābi. Mazāka nekā lielā zīlīte. Ķermeņa garums 10,5—12 сm, spārnu plētums apmēram 18 cm, svars 7,5—14,7 g. 
No citu sugu zīlītēm atšķirama pēc spilgti zilās galvas augšdaļas, kas kontrastē ar zīlītēm raksturīgajiem baltajiem vaigiem. Arī sejas zīmējumu veido nevis melnas spalvas kā parastajai lielajai zīlītei, bet tumši zilas. Spārni, aste un pakausis zilgani, mugura olīvzaļa, skausts bāls, pazodē mazs, melns raibumiņš. Vēders dzeltens un tā lejasdaļā šaura, tumša svītra. Uz spārniem balta svītra. Knābis melns, kājas pelēkas. Zilzīlītes baltos vaigus šķērssvītro tumši zila josla, apslēpjot tumši brūnās acis.

Uzvedība

Uzturas lapu (galvenokārt ozolu un bērzu) un jauktu koku mežos (ar daudz lapu kokiem), parkos, dārzos, kapsētās un dažādos apstādījumos. Rudenī un ziemā arī niedrājos un krūmos pie ūdeņiem. Pavasaros dzīvo pa pāriem. Visu ligzdošanas sezonas laiku ir aktīva dziedātāja. Rudenī un ziemā klejo uz dienvidiem, veidojot lielus barus. Novērojamas periodiskas invāzijas.

Barība

Galvenokārt barojas ar kukaiņiem un zirnekļiem, kā arī ar sēklām, augļiem, nektāru un ziedputekšņiem. Barības krājumus neveido kā daudzas citas zīlītes.

Ligzdošana

Zilzīlītes ligzdošanas sezona ilgst no aprīļa līdz jūnija beigām. Ligzdo koku dobumos vai būrīšos. Reizēm dobumu izkaļ pati zilzīlīte. Ligzdu būvē mātīte, tā veidota no smalkas, sausas zāles, sūnām, mizas stērbelītēm, dzīvnieku vilnas un dažām spalvām. 
Bieži perē divas reizes gadā. Dējumā 6–13 baltas olas ar brūniem raibumiņiem. Olas līdzīgas lielās zīlītes olām, tikai mazākas. Inkubācijas periods ilgst 12—15 dienas, perē tikai mātīte. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni ligzdu atstāj 19—20 dienu vecumā.
Dīns Buzanis

Klubu karjera

2007. gada janvārī Buzanis trīs nedēļas pavadīja ar "Liverpool" galveno komandu. Pēc šā pārbaudes laika viņam piedāvāja trīs gadu līgumu. Toreiz komandas galvenais treneris Rafaels Benitess un vārtsargu treneris apgalvoja, ka Buzanis ir pasaules labākais vārtsargs savā vecuma grupā.
Viņš tika izīrēts A-Līgas klubam "Sydney" un tika pieteikts 2007. gada AFC Čempionu līgai. Taču šajā turnīrā vārtsargs tā arī neizgāja laukumā. Tika prognozēts, ka 2008. gada janvārī viņa īres termiņš tiks pagarināts, taču "Liverpool" gribēja paturēt tuvākā redzes lokā. "Viņi vēlas, lai es progresēju straujāk. To es varu izdarīt ar rezervistu komandu. Taču, kas svarīgāk, pirmssezonas posmā trenēšos kopā ar pieaugušo vienību," - tā Buzanis.
Pēc atgriešanās Lielbritānijā pirmo maču vārtsargs aizvadīja 2007. gada 8. septembrī "Liverpool" U-18 komandā pret "Nottingham Forest" jauniešiem, nostāvot "sausā" - 3:0. Tā paša gada 4. decembrī Buzanis debitēja rezervistu komandā, nosargājot vārtus neskartus pret "Everton".
Nacionālās Konferences futbola līgas (piektā pēc spēka Anglijā) klubs "Wrexham" cerēja viņu iegūt 2009. gada jūlijā, taču tas nenotika. 26. novembrī viņš pievienojās "Accrington Stanley" komandai, kas spēlē pēc spēka ceturtajā līgā. Komanda viņu izīrēja līdz 2009./2010. gada sezonas beigām.
Akūta sirds mazspēja

Akūta sirds mazspēja ir no jauna radušies vai būtiski pasliktinājušies sirds mazspējas simptomi, kas tipiski ietver elpas trūkumu, tūskas, nogurumu un prasa neatliekamu ārstniecību. Akūta sirds mazspēja var rasties aritmiju, išēmijas, perikarda slimību, sirds vārstuļu u.c. slimību dēļ. Tai ir raksturīgs arī asins sastrēgums mazajā asinsrites lokā, audu nepietiekama apasiņošana (hipoperfūzija) un pavājināta sirds izsviede.Visbiežāk ārstē, samazinot šķidruma daudzumu organismā ar diurētiķiem un uzlabojot sirds funkciju ar nitrātiem.
Kamasīts

Varietātes

Plesīts - kamasīta un taenīta maisījums oktaedrītā.
Dace Markus

Dzīvesgājums

Dzimusi 1950. gada 13. novembrī Alūksnes rajona Mārkalnē. Studēja Latvijas Valsts Universitātes (LVU) Filoloģijas fakultātē (1969-1974) un aspirantūrā (1974-1979), strādāja par vecāko laboratorijas asistenti (1979-1981) un LVU izdevniecības redakcijas nodaļas vadītāju (1981-1985).
1983. gadā Viļņas Universitātē aizstāvēja zinātņu kandidātes disertāciju, bija LVU vecākā lektore (1985-1987), docente un Valodu un literatūtas katedras vadītāju (1987-1990).   
Pēc doktorantūras Viļņas Universitātē (1990-1992) aizstāvēja Dr.habil.philol. grādu (1994) un strādāja par LU Latviešu valodas un literatūras mācīšanas metodoloģijas katedras profesori (1994-2004) un Baltu filoloģijas profesori (1997-2009) un katedras vadītāju (2000-2004).    
Līdztekus tam bija Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības akadēmijas (RPIVA) zinātņu prorektore (1995-2003), no 2005. līdz 2015. gadam rektore.
2016. gadā Liepājas Universitātes Satversmes sapulce viņu ievēlēja par rektori.
Jaunava Marija

Simbolika

Tradīcija attēlot Jaunavu Mariju mākslā ir ārkārtīgi sena, tāpēc ar to saistās noteikta simbolika. Starp Jaunavas Marijas atribūtiem jāmin roze (pēc senas leģendas pirms iedzimtā grēka rozēm nebija ērkšķu, un Jaunava Marija tiek dēvēta par "rozi bez ērkšķiem"; rozes simbolizē Marijas mīlestību), lilija (šķīstības simbols), jasmīns (jo parasti zied Jaunavas Marijas mēnesī maijā un tā baltā krāsa simbolizē šķīstību), narcise (simbolizē Marijas ciešanas), ciprese (jo tā aug taisni uz augšu), īriss (Marijas ciešanu simbols).
Atklāsmes grāmatā Marija aprakstīta kā "saulē tērpta sieviete un mēness zem viņas kājām, bet tai galvā divpadsmit zvaigžņu kronis" (Atklāsmes 12:1). Mēness ir sens šķīstības simbols (skat. Selēne un Artemīda).
Dažkārt uz apģērba virs Jaunavas Marijas klēpja attēlotas nelielas sirdis, kas simbolizē ieņemto Kristu.
Marijas simbols ir arī hortus conclusus, neliels dārzs, kurā aug rozes, īrisi un lilijas.
Tava laime

Sižets

Bankas finanšu inspektore Velta Roze ar sava priekšnieka atbalstu iestājas par kuģu remontrūpnīcas rekonstrukciju, kam projektu izstrādājis rūpnīcas brigadieris Juris Egle. Tomēr rūpnīcas galvenais inženieris Gunārs Liepa, kurš mīl Veltu, lūdz tai atteikties no projekta īstenošanas, lai pats varētu kāpt pa karjeras kāpnēm. Velta izšķiras ar Gunāru un satuvinās ar Juri.
Vēstnieks

Vēstnieks ir oficiāls diplomāts kādā ārvalstī vai starptautiskā organizācijā, kas darbojas kā oficiāls savas valsts pārstāvis attiecīgajā ārvalstī vai organizācijā. Vēstnieks parasti strādā ārvalsts galvaspilsētā. Šī ārvalsts parasti atļauj vēstniekam kontrolēt īpašu teritoriju, sauktu par vēstniecību. Šī teritorija un darbinieki ir aizsargāti ar diplomātisko neaizskaramību un tos saista vēstniecības pārstāvētās valsts likumi.
Horhe Sampaoli

Karjera

Nodarbojās ar futbolu Newell's Old Boys jauniešu komandā, bet guva traumu 19 gadu vecumā, kas liedza kļūt par profesionālu futbolistu.
Trenera karjeru augstākajā līmenī sāka 2002. gadā. Līdz 2007. gadam strādaja ar vairākiem Peru futbola klubiem. No 2008. līdz 2009. gadam bija Čīles kluba O'Higgins galvenais treneris, vēlāk pārcēlās uz Ekvadoras klubu Emelec. 2010. gada beigās atgriezās Čīlē, pārņemot Universidad de Chile komandas vadību. 2011. gadā kā komandas galvenais treneris uzvarēja gan Apertura, gan Clausura čempionātā, pievienojot arī 2012. gada Apertura titulu. 2011. gadā aizveda komandu līdz uzvarai Dienvidamerikas otrajā nozīmīgākajā futbola klubu turnīrā Copa Sudamericana.
2012. gada decembrī tika apstiprināts Čīles futbola izlases galvenā trenera amatā. Sampaoli vadībā Čīles izlase 2014. gada FIFA Pasaules kausā aizkļuva līdz astotdaļfinālam un uzvarēja 2015. gada Copa America. 2016. gada janvārī Sampaoli amatu atstāja.
2016. gada jūnijā parakstīja divu gadu līgumu ar Spānijas La Liga klubu Sevilla. Spānijas klubā nostrādāja tikai vienu sezonu un 2017. gada 1. jūnijā stājās Argentīnas futbola izlases galvenā trenera amatā.
VX

Iedarbība

Organismā VX nonāk ieelpojot vai absorbējot caur ādu (arī caur drēbēm). Letālā deva (LD50) ir ļoti niecīga: žurkām — 7 ug uz 1 kg. Pirmie simptomi: acu zīlīšu sašaurināšanās, palēnināta sirdsdarbība, iesnas, svīšana, nelabums un grūtības paeelpot; vēlāk iestājas nosmakšana muskuļu paralīzes dēļ. Kā pretindi izmanto atropīnu, pralidoksīma hlorīdu un diazepāmu.

Vēsture

VX atklāja 1952. gadā Lielbritānijā. 1959. gada sākumā ASV armija uzsāka VX eksperimentus uz cilvēkiem, bet 1961. gadā ASV sāka VX masveida ražošanu. Irākas bruņotie spēki to izmantoja 1988. gadā gāzu uzbrukumā Halabdžai.
1993. gadā VX iekļāva Ķīmisko ieroču konvencijā. 1997. gadā pasaulē bija 19 586 tonnas šīs vielas, bet nākamo 8 gadu laikā iznīcināja vismaz 98% no tām.
2017. gadā VX izmantoja Ziemeļkorejas vadītāja pusbrāļa Kima Čen Nama slepkavībā, iepūšot viņam to sejā Kualalumpuras starptautiskajā lidostā.
MADARA Cosmetics

Vēsture

Uzņēmums ar nosaukumu SIA Skin Laboratory dibināts 2006. gada 28. jūlijā. 2008. gada 25. martā tas pārdēvēts par SIA MADARA Cosmetics.
2017. gada 11. janvārī uzņēmums reorganizēts par akciju sabiedrību ar mērķi sākt sākotnējo publisko piedāvājumu. Madara Cosmetics akciju publiskais piedāvājums tika uzsākts 16. oktobrī, un tas beidzās 3. novembrī. 2017. gada 10. novembrī sākta akciju kotēšana Nasdaq Riga biržā. Akcijas iekļautas First North Baltic sarakstā.
2018. gada decembrī Somijas uzņēmums Oy Transmeri Group Ab palielināja dalību MADARA Cosmetics līdz 23 %, iegādājoties akcijas no Kesenfeldu ģimenes uzņēmuma SIA Sustainable Investments (17,09 %).
Linux

Nosaukums

Lai arī Līnuss Tūrvaldss ir uzskatāms par Linux kodola tēvu, pašu vārdu “Linux” viņš neizdomāja. 1991. gadā jaunais Helsinku Universitātes students Līnuss Torvaldss kā tādu hobiju, uz neko daudz necerot, sāka izstrādāt savu operētājsistēmu, kas laika gaitā, pateicoties viņa un daudzu citu izstrādātāju pūlēm, ir izaudzis par vienu no populārākajiem atvērtā pirmkoda produktiem.
Sākumā Torvaldss savu projektu gribēja saukt “Freax”. Šis vārds radās apvienojot “Free” un “Freak”, kas simbolizētu šī produkta brīvo pieejamību. Savukārt “X” vārda beigās norādītu, uz tā saistību ar Unix saimes operētājsistēmām.
Šajā laikā Helsinku Universitātē strādāja arī Lemmke, kas nodarbojās ar Somijas universitāšu un izpētes tīkla (FUNET) FTP servera administrēšanu un piedāvāja Torvaldsam izvietot savu darbu uz sava FTP servera, lai ikviens interesents varētu to viegli lejupielādēt. Taču vārds “Freax” Lemmkem nepatika un viņš Torvaldsam izveidoja direktoriju “linux”, kuras nosaukums radās no Līnusa vārda un “x”, kas norādīja uz viņa produkta piederību Unix saimei.
Vaidelotis Apsītis

Dzīvesgājums

Dzimis 1921. gada 12. novembrī Rīgā agronoma Jāņa Apsīša ģimenē. Mācījās Rīgas Franču licejā un Šampoleonas licejā Francijā (1939). Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Apsīti iesauca Latviešu leģiona 19. divīzijā, kara beigas viņš sagaidīja Liepājā. 
Neraugoties uz padomju varai nepatīkamo biogrāfiju, ar tēva drauga Latvijas PSR Augstākās padomes priekšsēdētāja Augusta Kirhenšteina palīdzību viņam atļāva studēt arhitektūru Latvijas Universitātē, 1949. gadā Apsītis sāka strādāt par arhitektu. 1957. gadā viņu uzņēma LPSR Arhitektu savienībā. 
Nacionālkomunistu ietekmes laikā no 1958. līdz 1960. gadam Apsītis bija Rīgas galvenais arhitekts un RPI docents. Piedalījās Maskavas metro stacijas "Rižskaja" ("Rīgas stacija", kopā ar A. Reinfeldu, 1958) projektēšanā, Latvijas Zinātņu akadēmijas augstceltnes un tās konferenču zāles (kopā ar O. Tīlmani, 1958) projektēšanā, vadīja Rīgas ģenerālā plāna izstrādāšanu (1959). 
1960. gadā "nepiemērotās biogrāfijas dēļ" atbrīvots no Rīgas galvenā arhitekta amata, bet turpināja vadīt Rīgas pilsētas Ģenerālplāna biroju (1960 – 1964) un strādāt Latvijas PSR Ministru padomes Arhitektūras pārvaldes pilsētprojektēšanas institūtā ("Pilsētprojekts", Латгипрогорстрой). Projektēja LLU studentu kopmītnes Jelgavā, arī tirdzniecības namus Slokā, Pļaviņās, Balvos u.c. (kopā ar P. Saulīti), daudzas dzīvojamās mājas un vasarnīcas. 
Apsīša vadībā tika izstrādāta pilsētbūvniecības dokumentācija Rīgas piepilsētas zonas plānojumam, atpūtas objektu izvietojumam Rīgas līča piekrastē, kā arī Jelgavas, Rēzeknes, Daugavpils plānojumam, priekšlikumi mazstāvu dzīvojamās apbūves, vasarnīcu un atpūtas iestāžu izvietošanai Rīgas apkārtnē. Vadījis projektēšanas darbus daudziem Rīgas dzīvojamiem rajoniem (Jugla, Purvciems, Pļavnieki, Zolitūde u.c.).
Miris 2007. gada 26. maijā.