google/wiki40b huggingface dataset:
Mihails Zemļinskis

Biogrāfija

Dzimis 1969. gadā Rīgā, bērnību pavadīja Imantas mikrorajonā. Izglītību apguva Rīgas 76. vidusskolā (tagad — Rīgas Vilhelma Ostvalda vidusskola), kuru pabeidza 1989. gadā, kopā ar slaveno hokejistu Sergeju Žoltoku.

Spēlētāja karjera

Trenēties futbolā M. Zemļinskis uzsāka Rīgas "Dinamo" bērnu komandā. 1989. gadā klubs tika reorganizēts un sākumā pārdēvēts par FK "Forums", vēlāk par Forums-Skonto. 1991. gadā klubs pirmo un pēdējo reizi kļuva par Latvijas PSR čempionvienību.
1992. gadā, vienlaikus ar Latvijas Republikas izveidošanos, parādījās arī komanda ar nosaukumu Skonto FC. Tās sastāvā M. Zemļinskis kļuva par trīspadsmitkārtējo Latvijas čempionu līdz 2005. gada septembrim, kad draudzības spēlē starp Latvijas un Japānas futbola izlasēm, kura noslēdzās neizšķirti 2:2, viņš oficiāli atvadījās no profesionālā sporta.
Divas reizes mēģinājis uzsākt spēlētāja karjeru ārzemēs (devies uz Izraēlu un Ungāriju), bet pēc dažu dienu treniņiem, abas reizes atgriezās Latvijā un turpināja spēlēt Skonto.

Trenera karjera

2005. gadā, beidzot spēlētāja karjeru, M. Zemļinskis kļuva par vienu no Rīgas "Olimpa" treneriem. 2007. gada novembrī viņš kļuva par Daugavpils "Daugavas" galveno treneri. Savā pirmajā sezonā kā galvenajam trenerim viņš ar "Daugavu" ieguva Latvijas kausu. Tomēr jau 2008. gada 18. augustā tika paziņots, ka M. Zemļinski amatā nomainīs iepriekšējais galvenais treneris Igors Gamula. Trenera nomaiņa tika pamatota ar nelielo pieredzi un M. Zemļinskis palika kluba struktūrā.
2009. gada 31. augustā viņš tika apstiprināts par Latvijas U21 izlases galveno treneri, aizstājot mirušo Genādiju Šitiku. 2011. gada oktobrī atkāpās no šī amata.
2016. gadā M. Zemļinskis ieņēma Pirmās līgas kluba FK Ogre trenera amatu.

Politiskā darbība

2006. gadā iestājās politiskajā apvienībā "Saskaņas Centrs". 2009. gada jūlijā kļuvis par 9. Saeimas deputātu. Bijis ievēlēts arī nākamajos parlamenta sasaukumos no partijas "Saskaņa".
Pētnieciskās žurnālistikas centra Re:Baltica veiktajā pētījumā par 12. Saeimas deputātu uzstāšanos tribīnē un ziņojumu gatavošanu kopā ar 12 citiem, tostarp 7 no "Saskaņas" ievēlētajiem deputātiem, atzīts par "nerunīgo deputātu", jo 12. Saeimā 44 pavadītajos mēnešos Zemļinskis ne reizi nav runājis no tribīnes un tikai četras reizes gatavojis ziņojumu par kādu likumprojektu. 2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts.
Olaines pagasts

Daba

Atrodas Viduslatvijas zemienes Tīreļu līdzenumā. Augstākā vieta pagastā - pāri par 20 m vjl. pagasta dienvidaustrumu daļā.

Vēsture

Olianes mūsdienu teritorijā vēsturiski atradās Pētera muiža (Peterhof, Pēternieki)
Olaines pagasts kā pašvaldība dibināts pēc zemnieku brīvlaišanas Vidzemē 1819. gadā. 1871. gadā uzcelts Olaines pagastnams, sagrautās ēkas vietā 1932. gadā pēc arhitekta Eižena Adama projekta uzcelts jauns pagastnams, viens no pirmajiem Latvijas Republikā, nodedzis 1978. gadā. 1909. gadā Rīgas apriņķī izveidoja Bieriņu pagastu, ko apvienoja ar Olaines pagastu, bet 1920. gadā Bieriņu pagastu atkal atdalīja no Olaines pagasta. 
1935. gadā Olaines pagasta platība bija 154 km² un tajā dzīvoja 1035 iedzīvotāji, no tiem 509 vīrieši un 526 sievietes. 1945. gadā pagastā izveidoja Olaines un Baložu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Rīgas rajona Olaines ciemam 1951. gadā pievienoja likvidēto Baložu ciemu. 1963. gadā Olaines ciemam pievienoja Dalbes ciema padomju saimniecības «Olaine» teritoriju, bet Olaines ciema kolhoza «Daugava» teritoriju un daļa valsts meža fonda zemju pievienoja Katlakalna ciemam. 1965. gadā tiek izveidots Olaines pilsētciemats, bet pārējo Olaines pagasta teritoriju pievieno Dalbes ciemam. 1990. gadā Dalbes ciems reorganizēts par pagastu un pārdēvēts par Olaines pagastu. 2009. gadā Olaines pagasts apvienojās ar Olaines pilsētu izveidojot Olaines novadu.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Jaunolaine (pagasta centrs), Pārolaine (Cukurciems), Stūnīši, Medemciems, Pēternieki.
Jēkabs (patriarhs)

Jēkabs (ivritā: יַעֲקֹב‎‎, Yaʿakov; arābu: يَعْقُوب‎, Yaʿqūb), arī Israēls (ivritā: יִשְׂרָאֵל, Yisraʾel), ir ebreju trešais patriarhs, Ābrama mazdēls un Īzāka un Rebekas dēls. Tradicionāli Jēkabs tiek uzskatīts par izraēliešu tautas ciltstēvu. Bībelē stāsti par Jēkabu sākas Radīšanas grāmatas 25. nodaļā 19. pantā.
Saskaņā ar Veco Derību, Jēkabs ir jaunākais no dvīņubrāļiem. Otrs brālis ir Ēsavs, kas bija Edomas un edomiešu ciltstēvs. Abi ir pārstāvji no dažādām sociālām grupām — Jēkabs ir lopkopis, bet Ēsavs ir nomadu mednieks.
Zaļenieku pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Auce, Dorupīte, Eglone, Svēte, Tērvete.

Vēsture

Mūsdienu Zaļenieku pagasta teritorijā atradās Abgunstes muiža (Abgunst, Abgunste), Abgunstes-Grīnfeldes muiža (Abgunst-Grünfeldt), Doktern muiža, Ūziņu muiža (Usingen, Ūziņi), Zaļā muiža (Grünhof).
1866. gada pagastu pašvaldību reformas laikā 1867. gadā Zaļenieku (Grünhof) muižas pagasta teritorijā izveidoja Zaļo pagastu, kam vēlāk pievienoja Abgunstes un Ūziņu muižu pagastus.
Pēc 1920. gada zemes reformas Zaļo muižu ar pusmuižām atsavināja un sadalīja 70 jaunsaimniecībās, bet muižas pilī iekārtoja vidusskolu un vēlāk – mājturības skolu. 
1935. gadā Jelgavas apriņķa Zaļenieku pagasta platība bija 114,9 km² un tajā dzīvoja 2565 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Abgunstes, Deģu un Zaļenieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Zaļenieku ciems ietilpis Elejas (1949-1956), Jelgavas (1956-1962, pēc 1967. gada) un Dobeles (1962-1967) rajonos. 1956. gadā Zaļenieku ciema Raiņa kolhoza teritoriju pievienoja Abgunstes ciemam, 1962. gadā Zaļenieku ciemam pievienoja likvidēto Abgunstes ciemu, 1965. gadā — daļu likvidētā Deģu ciema. 1967. gadā Ļeņina kolhoza teritoriju pievienoja Bites ciemam. 1974. gadā pievienoja daļu Glūdas ciema kolhoza «Zaļenieki» teritorijas, bet daļu kolhoza «Pavasaris» teritorijas pievienoja Ausmas ciemam, bet kolhoza «Straume» u.c. teritorijas — Svētes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Zaļenieku pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jelgavas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Zaļenieki (pagasta centrs), Spurģi, Ūziņi, Abgunste.
Alberts Riera

Mallorca

Riera profesionāļa karjeru uzsāka savā dzimtajā klubā - "Mallorca". Taču pirmo divu sezonu laikā viņš piedalījās tikai 11 La Liga spēlēs. 2002./2003. gada sezonā Riera iekaroja stabilu vietu komandas pamatsastāvā, palīdzot triumfēt Spānijas Karaļa kausā. Togad viņš piedalījās 35 mačos un guva četrus vārtus.

Bordeaux

2003. gada vasarā Riera pārcēlās uz Bordo "Girondins" jeb "Bordeaux". Vienībā viņš regulāri gāja pamatsastāvā, divu sezonu laikā piedaloties vairāk nekā 50 Ligue 1 spēlēs, kuru laikā četras reizes pārspēj pretinieku vārtsargus.

Espanyol

Riera atgriezās Spānijā 2005. gadā, kad parakstīja līgumu ar "Espanyol". Pirmajā sezonā viņš piedalījās tikai astoņos mačos, kas mudināja kluba vadību 2006. gada janvārī izīrēt viņu Mančestras "City" komandai, kas spēlē Anglijas Premjerlīgā. Arī šajā komandā viņš nespēja nostiprināties, vienīgos vārtus gūstot pret Ņūkāslas "United". Pirms nākamās sezonas Riera atgriezās Katalonijas klubā.
2006./2007. gada sezonā pussargs atrada vietu "Espanyol" pamatsastāvā, ar ko pat aizkļuva līdz UEFA kausa finālam, kur atzina "Sevilla" pārākumu pēcspēles 11 metru sitienu sērijā. Pēc sezonas viņš pagarināja līgumu ar klubu līdz 2011. gadam.

Liverpool

Taču Riera nepalika "Espanyol" līdz 2011. gadam, jo 2008. gada 1. septembrī viņš parakstīja četru gadu līgumu ar "Liverpool", par ko spāņu futbolista iepriekšējā vienība saņēma 8 miljonus sterliņu mārciņu. Premjerlīgā viņš debitēja 13. spetembrī, pavadot uz laukuma 72 minūtes spēlē pret Mančestras "United", ko "Liverpool" uzvarēja ar 2:1. Savus pirmos vārtus Liverpūles kluba labā Riera guva 18. oktobrī, kad liverpūlieši uzveica Viganas "Athletic" ar 3:2.
2010. gada 18. martā Riera uz nenoteiktu laiku tika izslēgts no komandas par izteikumiem spāņu presē, kuros tika nopelts komandas galvenais treneris Rafaels Benitess. Īsi pēc skandāla Riera tika izlikts transfēru tirgū un par viņu interesi izrādīja divi Maskavas klubi - "CSKA" un "Spartak". Vienīgi "Spartak" izteica konkrētu piedāvājumu, kas gan tika atteikts.

Karjera izlasē

Riera Spānijas futbola izlasē debitēja 2007. gada 13. oktobrī Eiropas čempionāta atlases ciklā mačā pret Dāniju. Tajā pat spēlē viņš arī guva pirmos vārtus, palīdzot spāņiem izcīnīt uzvaru ar 3:1. 
Nākamā reize, kad pussargu izsauca uz izlasi, bija kvalifikācijas cikla laikā 2010. gada Pasaules kausa izcīņai, jo "Sevilla" pussargs Djego Kapels guva savainojumu. Atlases cikla mačā pret Turciju Riera guva vārtus pēdējās mača minūtēs, kas ļāva izraut uzvaru ar 2:1. Viņš bija arī Spānijas izlases sastāvā 2009. gada FIFA Konfederāciju kausā.
Kārlis Zemdega

Dzīves gājums

Dzimis Cīravas pagasta „Gaiļos” lauksaimnieku Jāņa un Annas Baumaņu ģimenē, vienpadsmitais no četrpadsmit bērniem. Skolas gaitas sāk Cīravas pagastskolā, tad mācījās Dunalkas pamatskolā. Mācību laikā radusies nopietna interese par zīmēšanu. Beidzis Aizputes pilsētas skolu. Bērnībā saslima ar kaulu tuberkulozi, pēc ārstēšanas Kēnigsbergā kļūst par invalīdu.
Zemdega mācījās Blūma zīmēšanas skolā Rīgā, pēc tam — Mākslas akadēmijā (gan tēlniecību, gan glezniecību). 1927. gadā viņš ar darbu „Jēkaba cīņa ar eņģeli” beidza Tēlniecības meistardarbnīcu Konstantīna Rončevska vadībā. Paralēli laikā no 1921. līdz 1935. gadam studēja filosofiju Latvijas Universitātē. Tā kā viņa ģimene pārdzīvoja ilgstošu materiālo grūtību laiku, Kārlim bija pašam jāpelna nauda studijām, strādājot par ierēdni un zīmēšanas skolotāju. Strādājis par pedagogu Mākslas akadēmijā — Tēlniecības meistardarbnīcas vadītājs (1940—1941), profesors (1947—1962) un paralēli strādājis pie pasūtījumiem.
Zemdega veidojis Raiņa kapa pieminekli, Raiņa kapos, Rīgā (1935), Raiņa pieminekļa Rīgā, Esplanādē, meta autors (materiālā īstenojuši tēlnieki Laimonis Blumbergs un Aivars Gulbis 1965. gadā), vairākus piemiņas monumentus Pirmajā pasaules karā kritušajiem un Brīvības cīņu upuriem — piemēram, Raunas Brīvības piemineklis „Koklētāja” (1933), „Tālavas taurētājs” Rūjienā (1937), Dobeles Atbrīvošanas piemineklis (1939), „Koklētājs” Talsos (pēc Kārļa Zemdegas ieceres veidojis Vilnis Titāns 1996. gadā). Piemineklis „Sējējs” Rūjienā veltīts kādreizējam Latvijas Ministru prezidentam Arturam Alberingam (1876—1934). Viņš pārsvarā darinājis monumentālus darbus, bet viņa daiļradē ir arī vairāki nozīmīgi portreti un figurāli darbi.
Kārlim Zemdegam ir dēls Klāvs un meita Māra Zemdega (1935), aktrise.
Cīravas pagastā bijušo „Gaiļu” mājvietā, kur tēlnieks dzimis, uzstādīts piemiņas akmens.
Bobs Kouzijs

Karjera

Pirmoreiz savas basketbolista spējas viņš nodemonstrēja vidusskolas 11. klasē. Pēc tam spēlēja NCAA turnīrā, kur pārstāvēja Holy Cross universitātes basketbola komandu. Tajā viņš aizvadīja veiksmīgu karjeru, trīs sezonas tika iekļauts NCAA All-American simboliskajā izlasē. 1950. gada NBA draftā viņu izvēlējās Trīssitijas "Blackhawks" ar kopējo 3. kārtas numuru, taču tika aizmainīts uz Bostonas "Celtics", kurā spēlēja līdz pat 1963. gadam. "Celtics" sastāvā viņš ieguva 6 NBA čempiontitulus, 13 reizes tika iekļauts NBA All star spēles sastāvā, 1957. gadā viņš tika atzīts par sezonas vērtīgāko spēlētāju (MVP).
Pirmajās 11 sezonās B. Kouzijs bija līgas līderis veiktajās rezultatīvajās piespēlēs astoņas sezonas pēc kārtas. Starp spēlēšanu "Celtics" un "Royals" komandu sastāvā viņš bija Bostonas universitātes basketbola komandas treneris. Pēc basketbolista karjeras beigām viņš bija Sinsinati "Royals" galvenais treneris, šajā amatā pavadot četrus gadus. 41 gada vecumā viņš pat atgriezās "Royals" spēlētāju sastāvā uz neilgu brīdi. Pēc tam bija "Celtics" spēļu diktors. 1971. gadā B. Kouzijs tika uzņemts basketbola slavas zālē. Tāpat "Celtics" iemūžināja numuru "14", ar kuru spēlēja B. Kouzijs. Basketbolists tika iekļauts NBA 25 gadu (1971), NBA 35 gadu (1981), kā arī 1996. gada NBA 50 gadu jubilejas izlasē, viņš ir tikai viens no četriem spēlētājiem, kurš ticis iekļauts visās trijās izlasēs.
Rolanda dziesma

"Rolanda dziesma" (franču: La Chanson de Roland) ir franču viduslaiku eposs. Eposa pamatā ir 778. gada Ronsevalas kauja, kurā Kārļa Lielā karavadonis Rolands un viņa karaspēks cieta sagrāvi cīņā ar baskiem. Rolands tajā apdziedāts kā franču tautas varonis.
"Rolanda dziesma" ir vecākais lielais franču literatūras darbs. Ir saglabājušās vairākas eposa manuskripta versijas. Tiek uzskatīts, ka eposs sacerēts starp 1040. un 1115. gadu. Tā galīgā versija ir 400 rindas gara.
Eposs pirmoreiz latviski izdots 1935. gadā.
Diacetils

Atrašanās dabā

Diacetils ietilpst dažu ēterisko eļļu sastāvā (timiāna eļļa, neļķu eļļa). Bez tam diacetils atrodams sviestā un ir tā dabīgā smaržviela.

Iegūšana

Diacetilu var iegūt no metiletilketona, to nitrozējot ar amilnitrītu un iegūto izonitrozoketonu hidrolizējot ar skābi. Diacetilu iegūst arī no metilacetoetiķskābes (to apstrādājot ar slāpekļpaskābi, rodas tas pats izonitrozoketons).

Īpašības

Dod visas ketoniem raksturīgās reakcijas. Tāpat kā citi līdzīgi savienojumi, iedarbojas ar amonjaku, veidojot imidazola atvasinājumus.
Ronijs Hodels

Spēlētāja karjera

Karjeru viņš uzsāka 2000. gadā vietējā klubā FC Lucerne, bet 2005. gadā pārcēlās uz BSC Young Boys. Tur viņš pavadīja 2 gadus, līdz 2006./2007. gada sezonas beigās pārgāja uz FC Basel. Viņš tiek uzskatīts par vienu no labākajiem Šveices kreisās malas pussargiem, lai arī nacionālajā izlasē nav spēlējis. Viņš bija Šveices futbola izlases kandidātos 2006. gada Pasaules kausam, bet galīgajā sastāvā netika iekļauts, jo priekšroka tika dota viņa konkurentiem Kristofam Spiheram un Ludovikam Maņinam.
Hodels aizvadījis 4 spēles Šveices U21 izlasē.
2009. gada 18. jūnijā Bāzeles kluba jaunais treneris Torstens Finks nolēma nepagarināt ar viņu līgumu. Drīz pēc tam viņš pievienojās FK Ventspils, kuri bija kvalificējušies UEFA Eiropas līgai.
2010. gada februārī viņš pameta Ventspils klubu, cerot parakstīt līgumu ar Servette FC, tomēr medicīniskajās pārbaudēs atklājās nopietnas problēmas ar ceļgalu un spēlētājam nācās beigt karjeru.
Juris Lujāns

Biogrāfija

Vidējo izglītību ir ieguvis Kandavas vidusskola, vēlāk mācības turpināja Bulduru sovhoztehnikums, kurā iegūst tehniķa—tehnologa izglītību. Pēc tam turpinājis izglītību Banku augstskola kā banku darbinieks, studējis Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolā profesionālās izglītības mārketinga psiholoģiju. Latvijas Universitātē ieguvis maģistra grādu psiholoģijā.
No 1997. līdz 2002. gadam VAS Latvijas Hipotēku un zemes bankas valdes priekšsēdētāja vietnieks. No 2002. līdz 2004. gadam divreiz ieņēma Latvijas Ekonomikas ministra posteni. No 2003. līdz 2004. gadam ir Privatizācijas aģentūras padomes loceklis. 2005. gadā kļūst par Rīgas domes priekšsēdētāja vietnieku, 2005. gada augustā atkāpjas no amata un noliek deputāta mandātu.
No 2003.gada jūlija darbojās LPP valdē. 2004. gadā piedalās Eiroparlamenta vēlēšanās un startē no LPP saraksta, bet netiek ievēlēts. 2004. gada decembrī ievēlēts par partijas valdes priekšsēdētāju. 2005. gada janvārī LPP 4. kongresā ievēlēts par partijas priekšsēdētāju. 2005. gadā piedalās pašvaldību vēlēšanās un tiek ievēlēts Rīgas domē no LPP saraksta. 2006. gada 27. maijā LPP 5. kongresā atkāpjas no partijas priekšsēdētāja posteņa;
Vilces pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Ķīve, Platone, Rukūze, Sidrabe, Svēte, Vilce.

Vēsture

Mūsdienu Vilce pagasta teritorijā vēsturiski atradās Blankenfeldes muiža (Blankenfeld), Lielberķenes muiža (Groß-Berken, Ziedkalne), Mūrmuiža (Gemauerthof, Mūrmuiža), Vellnmuiža (Wellerhof, Ziedkalne), Vilces muiža (Wilzen, Vilce), Viņķelmuiža (Winkelhof).
Pagasts izveidojies 1590. gadā celtās Vilces Mūrmuižas (Gemauerthof) teritorijā. 1705. gada 16. jūlijā Lielā Ziemeļu kara laikā Svētes upes krastos netālu no Mūrmuižas notika Mūrmuižas kauja. Zviedrijas karaspēks Ādama Lēvenhaupta vadībā uzvarēja uzbrūkošo Krievijas karaspēku Borisa Šeremetjeva vadībā. 1935. gadā Latvijas valdība Mūrmuižas kaujas vietā zviedriem atļāva izveidot pieminekli ar uzrakstu latviešu un zviedru valodā: "1705. gada 16. jūlijā šajā vietā zviedru karapulki Ādama Ludviga Lēvenhaupta vadībā uzvarēja spēcīgāku ienaidnieku". Svētes upes kreisajā krastā 1991. gadā uzstādīts piemineklis kritušo zviedru karavīru kapavietā.
Vilces muižas pagasts dibināts pēc dzimtbūšanas atcelšanas 1822. gadā. 1866. gada pagastu pašvaldību reformas laikā 1867. gadā izveidoja Vilces pagastu. 1893. gadā tam pievienoja bijušos Blankenfeldes, Mūrmuižas un Lielplatones muižu pagastus. 1935. gadā Jelgavas apriņķa Vilces pagasta platība bija 86,7 km² un tajā dzīvoja 1871 iedzīvotājs. 1945. gadā pagastā izveidoja Ausmas un Vilces ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ausmas ciems ietilpis Elejas (1949-1956), Jelgavas (1956-1962, pēc 1967. gada) un Dobeles (1962-1967) rajonos. Ausmas ciemam 1951. gadā pievienoja likvidētā Berķenes ciema kolhoza «Ziedkalne» teritoriju. 1956. gadā Ausmas ciemam pievienoja Abgunstes ciema kolhoza «Sarkanais karogs» un Vilces ciema «Zemgales komunists» teritoriju, bet kolhoza «Jaunais laiks» teritoriju pievienoja Vilces ciemam. 1963. gadā Ausmas ciemam pievienoja daļu likvidētā Vilces ciema teritorijas, 1974. gadā — Zaļenieku ciema kolhoza Pavasaris teritoriju, 1977. gadā tika veikta teritoriju apmaiņa ar Zaļenieku ciemu. 1989. gadā Ausmas ciemu pārdēvēja par Vilces ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vilces pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jelgavas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Vilce (pagasta centrs), Ziedkalne, Mūrmuiža, Bandenieki, Blankenfelde, Kalnrozes, Kapteines, Mazvilce.
Aizkuņģa dziedzera slimības

Aizkuņģa dziedzera slimības ir dažādi iedzimti vai iegūti aizkuņģa dziedzera funkcionāli traucējumi, slimības vai anomālijas. Aizkuņģa dziedzeris (latīņu: pancreas) ir svarīgs orgāns, kas veido nozīmīgus enzīmus barības vielu šķelšanai, kā arī veido insulīnu — hormonu, kurš regulē glikozes līmeni asinīs. Tāpēc aizkuņģa dziedzera slimības var novest līdz smagam organisma stāvoklim. Ar šo dziedzeri ir saistīta viena no izplatītākajām slimībām — I tipa cukura diabēts.

Akūts pankreatīts

Akūts pankreatīts ir akūts aseptisks iekaisuma process, kas ir saistīts ar aizkuņģa dziedzera audu pašsagremošanu, bet smagos gadījumos ar orgāna nekrozi. Galvenais akūta pankreatīta attīstīšanās cēlonis ir ārpusaknu žultsvadu slimības. Akūtu pankreatītu var veicināt arī kuņģa-zarnu slimības, holedoholitiāze, striktūras, divpadsmitpirkstu zarnas lielās papillas iekaisums vai spazma, žultsvadu diskinēzijas.

Hronisks pankreatīts

Hroniskais pankreatīts raksturojas ar anatomisku pamatstruktūru bojājumu un dažādas pakāpes funkcionālas nepietiekamības attīstību, kas paliek un progresē pat pēc cēloņa faktora iedarbības beigšanās.

Pēcoperācijas pankreatīts

Viena no smagākajām komplikācijām, kas attīstās pēc vēdera dobuma orgānu operācijas, ir pēcoperācijas pankreatīts. Šās komplikācijas biežums variē no 0,36 līdz 17,2%, letalitāte sasniedz 50%, progresējošu formu gadījumā — līdz 60%, taču destruktīvas formas svārstās no 50 līdz 100%.

Aizkuņģa dziedzera mukoviscidoze

Aizkuņģa dziedzera cistiskā fibroze jeb mukoviscidoze. Saslimšana attīstās no aizkuņģa dziedzera sulas ķīmisma traucējumiem, saistībā ar ko tā paliek stigrāka, kas noved pie dziedzera izvadkanālu slēgšanās, cistozas pārveidošanās un acināro šūnu atrofijas. Nereti aizkuņģa dziedzera cistiskā fibroze attīstās kopā ar tādu pašu anomāliju bronhos, siekalu un sviedru dziedzeros, aknās un tā tālāk.

Traumas

No visām vēdera dobuma traumām miera laikā aizkuņģa dziedzera traumas sastāda 1—3%.

Izmeklējumi

Aizkuņģa dziedzera izmeklēšanā svarīgi ir anamnēzes vākšana un klīniskie izmeklējumi. Tie ļauj tikai dabūt aizdomas par aizkuņģa dziedzera slimībām, taču ne vienmēr nodrošina pilnu aizkuņģa dziedzera diagnostiku. Dziļais orgāna novietojums vēdera dobumā padara to grūti sasniedzamu fizikāliem izmeklējumiem. Aizkuņģa dziedzera iekaisuma gadījumā ar palpāciju (iztaustīšana) var atrast sāpju lokalizāciju: ja ir bojāta galviņa, sāpes parādās pankreatiko-holedoheālā zonā (Šofara—Rives zonā), ja ir traucēta aste, tad sāpes lokalizējas kreisajā paribē, līnijā, kas saista nabu ar ribu loku viduslīniju (Mejo—Robsona punkts).
Darbs un dziesma

Darbs un dziesma ir Alfrēda Kalniņa kantāte jauktajam korim un orķestrim ar Raiņa vārdiem, kas pirmo reizi atskaņota Sestajos latvju vispārējos dziesmu svētkos 1926. gadā. Kaut gan skaņdarbu sacensībā kantāti godalgoja, tā ieguva nelabvēlīgas kritiķu atbalsis.

Raksturojums

Jēkabs Graubiņš rakstīja, ka "Darbs un dziesma" nav gluži izdevusies kompozīcija. Motīvu daudz, bet tie nekopojas, nesavijas vienā veselā plūstošā dziesmā. Skan fragmentāri, saraustīti, neattīstās un neaug ne spēkā, ne vienībā liekas, ka atskaņotāji nevar vien dziesmu iesākt un gandrīz līdz pat beigām dzied tikai it kā ievadus. Šur tur iepītais bērnu koris nekādu sevišķu efektu neradīja, jo maz atšķiras no pieaugušo balsīm. Orķestra pavadījumā labi raksturots darba skarbums, bet dziesmu vieglums un daile, kā arī darba un dziesmas apvienība vājāk. 
Jānis Cīrulis piezīmēja, ka šī kantāte pati par sevi jau nevar lepoties ar lielāku viengabalainību un mūzika nekad neatrisinās sabiedriskās un filozofiskās problēmas, tai vajadzīga īsta brīva poēzija.
Valentīns Bērzkalns rakstīja, ka recenzentu spriedumus — vismaz daļēji — varēja ietekmēt ari šā darba pavājais atskaņojums.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Gambijā

Sarakstā apkopotas tās vietas Gambijā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā ir iekļautas oficiāli 2 vietas (abi kultūras objekti), savukārt 2 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Gambija Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1987. gada 1. jūlijā.
Polyscias maraisiana

Nosaukums

Līdzīgi citiem Polyscias kokiem, suga Maurīcijā pazīstama arī ar nosaukumiem Bois boeuf ("vērša koks") un Bois papaye ("papajas koks").

Izplatība

Senāk suga bija izplatīta mežmalās un piekrastes teritorijās. Mūsdienās to kultivē kā krāšņumaugu dārzos un sabiedriskās vietās Maurīcijā, retāk — Eiropā.
Jumta likums

Sižets

Aptuveni 200 ūdensputnu pāri šoreiz perēšanai izvēlējušies nevis klusu liedagu, bet gan Rīgas Preses nama jumtu. Filmā tiek pētīta cilvēku attieksme pret šo zīriņu koloniju, kas ir lielākā Eiropā.
Teodora Celma balva filozofijā

Teodora Celma balva filozofijā tiek piešķirta par izciliem pētījumiem akadēmiskajā filozofijā. Teodora Celma balva filozofijā iedibināta ar LZA Senāta 1998. gada 22. septembra lēmumu.
Kalitriksu dzimta

Izskats

Dzimtu pārstāv Rietumu puslodes mazākie pērtiķi. Svars — 140-900 g, ķermeņa garums 13–37 cm, aste — 15–42 cm. Gara un mīksta vilna, virs ausīm dažkārt matu pušķi, parasti ir vaigubārda un citi matu rotājumi. Kažokā dominē baltie, melnie un rudie toņi. Aste ļoti pūkaina, taču netiek izmantota satveršanai. Asi nagi.

Dzīvesveids un barība

Visas sugas aktīvas diennakts gaišajā laikā. Dzīvo kokos un pārvietojas ar lēcieniem vai horizontāli skrienot pa zariem. Parasti dzīvo nelielās ģimeņu grupās, kuras sastāv no pāriem un viņu pusaugu pēcnācējiem, kas palīdz rūpēties par jaunākajiem mazuļiem. Šādu grupu areāls aptver no 1 līdz 50 ha.
Visēdāji. Uzturā lieto gan augu, gan dzīvnieku izcelsmes barību. Ēdienkartē ietilpst dažādi augļi, lapas, ziedi un to nektārs, kukaiņi, zirnekļi, vardes, ķirzakas, gliemji, putnu mazuļi un olas, reizēm arī sikspārņi.

Vairošanās

Vairāki kalitriksu vairošanās aspekti ir neparasti ne tikai starp pērtiķiem, bet arī zīdītājiem. Partneri veido attiecības no monogāmām līdz poligāmām un poliandrām (daudzvīrība), vai pat attiecībām, kad diviem vai vairāk tēviņiem ir divas vai vairāk mātītes.
Izņemot Geldi kalimiko, kuriem ir viens mazulis, kalitriksiem 80 % gadījumu dzimst dvīņi. Galvenais mazuļu aprūpētājs ir tēviņš. Viņš tos nēsā, barošanās reizēs ik pēc divām trim stundām iedodot tos mātītēm. Pēcnācēju audzināšanā parasti iesaistās visi grupas tēviņi un pārējie saimes locekļi.