google/wiki40b huggingface dataset:
Oh Uganda, Land of Beauty

Oh Uganda, Land of Beauty (Ak Uganda, Skaistuma Zeme) ir Ugandas valsts himna, kura oficiāli pieņemta 1962. gadā. Mūzikas un teksta autors - Džordžs Vilberfors Kakoma (George Wilberforce Kakoma).
Arkādijs Naidičs

Personīgā dzīve

2014. gada oktobrī apprecējies ar Izraēlas šahisti Jūliju Švaigeri.
Idumeja

Iedzīvotāji

Livonijas Indriķis idumiešus nodala kā no līviem, tā arī no latgaļiem. Spriežot pēc arheoloģiskajiem pieminekļiem, 12./13.gs. ap Braslas upi iedzīvotāju sastāvs ir etniski jaukts, ar lībiešu un latgaļu kultūras iezīmēm. 
Vēl 1413. gadā Žilbērs de Lanuā pieminēja, ka ceļā no Rīgas caur Siguldu uz Cēsīm un tālāk uz Narvu starp līviem (les Lives) un letiem (les Loches) dzīvojuši arī zemgaļi (les Tzamegaelz): "Un ir no Rīgas līdz Narvai 80 jūdzes ceļa; šai ceļā atrodami četrējādu valodu ļaudis, proti, līvi, zemgaļi, leti un igauņi (les Eestes)."

Nosaukums

Idumejas novadu attiecinot uz apvidu ziemeļaustrumos no Rīgas, mēģināja skaidrot tā īpatnējo lībisko nosaukumu (Idu - “ziemeļaustrumi”, maa - “zeme”). “Idumeja” ir pēc Vecās Derības (= edomītu zeme) latinizēta līvu vietvārds Idu-maa forma. No šī vārda reizēm tiek atvasināts vēlākais Vidzemes nosaukums (A.Bīlenšteins, R.Ērglis u.c.), uzskatot, ka no viena novada šis apzīmējums varēja tikt attiecināts uz plašāku teritoriju (Ancītis, Jansons 1963).

Teritorija

Idumieši (līdz ar vendiem pieminēti pāvesta Innocenta III 1208.gada 31.janvāra bullā) dzīvoja Gaujas labajā krastā ap Braslas upi. Pamatojoties uz kopējām ekonomiskām un sociālām interesēm, iedzīvotāji te, par spīti etniskajām atšķirībām, bija tā saliedējušies, ka veidoja atsevišķu novadu (Tõnisson 1966, 206), kas sākotnēji aptvēra tikai Straupes draudzes novadu, mūsdienu Pārgaujas novadu (Raiskuma, Stalbes un Straupes pagasti).
Pēc Idumejas pakļaušanās Livonijas bīskapam Albertam par Idumejas fogtu kļuva viņa vecākais brālis Teoderihs. 1213. un 1224. gadā, kad notika Līvzemes un Tālavas dalīšanas, bijušais Idumejas fogts Teoderihs no Straupes (Dominus Theodoricus de Ropa) un Imeras priesteris Indriķis (dominus Hinricus plebanus de Papendorpe) noslēdza vienošanos ar Zobenbrāļu ordeņa Cēsu komturu Rūdolfu par viņu īpašumu robežām.      
Pēc Latviešu Indriķa 1259. gada liecības Straupes kunga Teoderiha īpašumi sniedzās līdz Burtnieku ezeram un Salacai. Kad 1224. gadā Straupes kungs Teoderihs pārcēlās uz Otepē, bet viņa Idumejas īpašumus ieguva Rozeni.

Deju kolektīvs Idumeja

Mūsdienās Straupes jauniešu deju kolektīva nosaukums ir Idumeja.
The Pirate Bay

The Pirate Bay (bieži saīsināts kā TPB, Pirātu līcis) ir Zviedrijas tīmekļa vietne, kas indeksē BitTorrent (.torrent) failus un magnet saites (.magnet) pārsvarā uz izklaidējoša rakstura multimediju failiem. Tā pozicionē sevi kā "Pasaulē noturīgāko bittorrent vietni" un pēc Alexa Internet vērtējuma ir 324. populārākā lapa pasaulē un 135. populārākā ASV. Vietnes uzturēšanas izmaksas tiek segtas no reklāmām, kas izvietotas blakus torrentu sarakstiem. To 2003. gada novembrī izveidoja Zviedrijas autortiesību pretinieku organizācija Piratbyrån ("Pirātisma birojs"). Kopš 2004. gada oktobra vietni uztur atsevišķa organizācija. Vietni uzturēja Gotfrīds Svartholms un Fredriks Neijs (zināmi kā "anakata" un "TiAMO"). 2009. gadā abi kopā ar Peteru Sundi un Karlu Lundsremu tika notiesāti par līdzdalību autortiesību pārkāpšanā saistībā ar savu līdzdalību The Pirate Bay.
Oleīnskābe

Atrašanās dabā

Glicerīda veidā atrodama daudzos augu un dzīvnieku taukos. Piemēram, olīveļļa sastāvā ir 55—80% oleīnskābes. Sevišķi daudz oleīnskābes ir viegli kūstošos taukos.
Oleīnskābe veidojas, sākot sadalīties mirušām bitēm. Dzīvās bites, to sajūtot, instinktīvi aizvāc beigto biti no stropa. Ja dzīvai bitei uzpilina nedaudz oleīnskābes, tā, neskatoties uz pretošanos, arī tiek izmesta no stropa.

Iegūšana

Tīru oleīnskābi iegūst, pārziepojot ar sārmu oleīnskābes glicerīdu saturošus taukus. Iegūto taukskābju maisījumu pārvērš svina sāļos, kurus šķīdina ēterī (svina oleāts, atšķirībā no piesātināto taukskābju svina sāļiem, ir ēterī šķīstošs).

Īpašības

Reducējot oleīnskābes karboksilgrupu, iegūst oleilspirtu. Savukārt, reducējot dubultsaiti, var iegūt stearīnskābi. Oksidējot (ozonējot) oleīnskābe sadalās par pelargonskābi un azelaīnskābi. Pievienojot ūdeni oleīnskābes dubultsaitei, iegūst oksistearīnskābi.
Avia

Avia (Avia akciová společnost pro průmysl letecký) ir Čehijas automašīnu un aviācijas ražotāja kompānija. Kompānija dibināta 1919. gadā. 1928. gadā tā kļuva par kompānijas Škoda apakšnodaļu. 1930. gados tā kļuva par vadošo Čehoslovākijas lidmašīnu ražotāju. Otrā pasaules kara laikā tā ražoja lidmašīnas trešā Reiha gaisa spēku vajadzībām. Pēc kara kompānija tika nacionalizēta un pārprofilēta automašīnu ražošanai. Tomēr līdz 1963. gadam ražoja arī lidmašīnas. Pēc tam ražoja aviācijas motorus, bet pēc 1988. gada tikai lidmašīnu propellerus. 1992. gadā rūpniecība tika sadalīta divās nodaļās propelleru un automašīnu ražošanai. Abas nodaļas izmantoja zīmolu "Avia".
Elīza fon der Reke

Dzīvesstāsts

Elīza fon der Reke dzimusi 1754. gada 20. maijā grāfa Johana Frīdriha fon Mēdema un viņa sievas Luīzes Dorotejas Korfas ģimenē savā dzimtas īpašumā Skaistkalnē.
1771. gada maijā viņa 17 gadu vecumā apprecējās ar Jaunpils muižas īpašnieku Georgu Pēteri fon der Reki, bet laulība bija neveiksmīga un 1776. gadā viņa ar pāris gadu veco meitiņu pārvācās dzīvot uz Jelgavu. 1777. gadā nomira viņas meita, bet 1778. gadā brālis, ar kuru kopā viņa bija pavadījusi bērnību. Pēc tuvinieku nāves viņa nonāca smagā depresijā un Johana Augusta Štarka iespaidā aizrāvās ar reliģisko misticismu. 1779. gada pavasarī, kad Jelgavā ieradās Kaljostro, viņa tika uzņemta brīvmūrnieku adopcijas ložā „Trīs kronētie zobeni“ („Loge d’Adoption des troix Epées couronnées“) Jelgavā. Pēc viņas māsas Dorotejas laulībām ar hercogu Pēteri Bīronu Elīza pārcēlās uz dzīvi Kurzemes galmā. 1780. gadā Johans Ādams Hillers Leipcigā izdeva viņas dziesmu krājumu, 1781. gadā tika šķirta viņas laulība ar G. P. fon der Reki, bet 1783. gadā iznāca viņas garīgo dzejoļu krājums. 
1784. gadā viņa kopā ar rakstnieci Sofiju Bekeri un savu ārstu devās ceļojumā uz Kēnigsbergu, kur tikās ar Johanu Georgu Hāmani un Imanuelu Kantu, tālāk uz Berlīni, kur tikās ar Mozesu Mendelsonu. Sava ceļojuma laikā viņa apmeklēja arī Johanu Volfgangu Gēti, mājās atgriezās tikai 1786. gada februārī. Uzzinājusi par Francijas karalienes Marijas Antuanetes kaklarotas skandālu, Elīza fon der Reke uzrakstīja "Ziņojumu par slavenā Kaljostro uzturēšanos Jelgavā 1779. gadā un viņa maģiskajām operācijām" (Nachricht von des berüchtigten Cagliostro Aufenthalt in Mitau im Jahre 1779 und dessen magischen Operationen), kas 1787. gadā tika publicēts Berlīnē un Pēterburgā un padarīja viņu slavenu visā Eiropā. 1788. gadā viņa publicēja arī Johana Augusta Štarka aizstāvības rakstu. Rakstniece pārmaiņus dzīvoja Jelgavā un Drēzdenē, kopā ar savu māsu hercogieni Doroteju caur Varšavu ceļoja uz Karlsbādes kūrortu, nodrošinot savas slavas pieaugumu Eiropas augstākajās aprindās. Pēc Kurzemes pievienošanas Krievijas impērijai viņa devās uz Pēterburgu, kur tikās ar Katrīnu II, kas pateicībā par Kaljostro atmaskošanu viņai piešķīra mūža pensiju un muižu, kurā Elīza fon der Reke sāka nodarboties ar filantropiskiem projektiem zemnieku stāvokļa uzlabošanai.
Pēc Katrīnas II nāves un Pāvila I nākšanas pie varas Elīza fon der Reke 1796. gadā atstāja Kurzemi un devās uz Karlsbādi, Drēzdeni, visbeidzot uz Lēbihavas pili (Löbichau) pie savas māsas Dorotejas. Pēc Kurzemes bijušā hercoga Pētera Bīrona nāves 1800. - 1806. gadā viņa kopā ar dzejnieku Kristofu Augustu Tīdgi (Christoph August Tiedge) apceļoja Itāliju un uzrakstīja "Kāda brauciena dienasgrāmatu cauri Vācijas daļai un Itālijai" (Tagebuch einer Reise durch einen Theil Deutschlands und durch Italien). Pēc tam atkal apmetās Lēbihavas pilī, no 1819. gada Drēzdenēs viesnīcā Hotel Bellevue, nodarbodamies ar rakstniecību un pieņemdama viesos ciemiņus no Kurzemes. 
Elīza fon der Reke mira 1833. gada 13. aprīlī Drēzdenē, apglabāta iekšpilsētas kapsētā Neustädter Friedhof.
Annenieku pagasts

Upes

Balžņa, Bērze, Bikstupe, Grauzdupe.

Ezeri

Annenieku ūdenskrātuve, Slagūnes ūdenskrātuve.

Vēsture

Mūsdienu Annenieku pagasta teritorijā vēsturiski atradās Annas muiža (Annenhof, Annenieki), Ausātu muiža (Auzenbach, Ausātas), Brūnu muiža (Gut Elisenhof) un Slagūnes muiža (Schlagunen, Slagūne).
Dokumentos Annasmuižas pagasts pirmo reizi minēts 1836. gadā. 1920. gadā pārdēvēts par Annenieku pagastu. 1935. gadā Tukuma apriņķa Annenieku pagasta platība bija 72,3 km² un tajā dzīvoja 1365 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Annenieku un Slagūnes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1958. gadā Dobeles rajona Annenieku ciemam pievienoja Naudītes ciema kolhoza «Vārpa» teritoriju, 1963. gadā - Bikstu ciema padomju saimniecības «Kaķenieki» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Annenieku pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dobeles novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Annenieki, Ausātas, Bērzupe, Kaķenieki (pagasta centrs), Ļukas, Slagūne.
Arturs Konans Doils

Dzīve

Arturs Konans Doils dzimis Edinburgā. 9 gadu vecumā viņš ticis nosūtīts uz jezuītu skolu Stonijhērstā, ko pabeidza 1875. gadā, kad arī atteicās no kristietības un kļuva par agnostiķi. No 1876. līdz 1881. gadam viņš studēja medicīnu Edinburgas Universitātē. Pēc universitātes viņš neilgu laiku bija kuģa ārsts braucienā uz Rietumāfrikas piekrasti, 1882. gadā viņš atvēra privātpraksi Portsmutā. 1885. gadā viņš ieguva doktora grādu. Tomēr viņa ārsta prakse nebija pārāk veiksmīga, un brīvajā laikā viņš sāka rakstīt stāstus.
Viņa pirmais nozīmīgākais darbs bija detektīvstāsts "Etīde purpura toņos" (A Study in Scarlet, 1887), kurā pirmo reizi parādījās Šerloks Holmss, kura prototips dzīvē bija Doila bijušais universitātes pasniedzējs Džozefs Bells.
1885. gadā viņš apprecējās ar Luīzi Houkinsu, kas bija slima ar tuberkulozi un nomira 1906. gadā. 1907. gadā viņš apprecējās ar Džīnu Lekiju, kurā bija iemīlējies jau kopš 1897. gada, taču pirmās sievas dzīves laikā nekādas attiecības ar viņu nebija uzsācis. Doilam bija pieci bērni - divi ar pirmo sievu, trīs - ar otro.
Pēc studijām Vīnē 1890. gadā Doils 1891. gadā Londonā atvēra acu ārsta praksi, taču, kā viņš rakstījis savā autobiogrāfijā, viņu neesot apmeklējis neviens pats pacients. Toties viņam atlicis daudz vairāk laika literārajai darbībai.
1891. gada 23. novembrī vēstulē mātei Doils rakstījis, ka vēlas "atbrīvoties" no Šerloka Holmsa, kas traucējot pievērsties labākiem darbiem. Šerloks Holms tiek nogalināts viņa 1893. gadā stāstā "Pēdējā problēma" (The Final Problem). Tas izsauca lielu sašutumu lasītāju vidū, un Doilam tika pieprasīts Holmsu "atdzīvināt". Doils pakļāvās lasītāju spiedienam un turpināja rakstīt darbus par Šerloku Holmsu. Kopumā Šerloka Holmsa tēls parādās 56 stāstos un 4 romānos.
1912. gadā Arturs Konans Doils publicēja romānu "Zudusī pasaule" (The Lost World), kas bija viņa pirmais zinātniskās fantastikas romāns un kurā pirmo reizi parādījās profesora Čelendžera tēls.
20. gadsimta 20. gados Doils aizrāvies ar spirituālismu (reliģiska kustība, kas radniecīga spiritismam), kas atspoguļojas vēl vienā romānā par profesoru Čelendžeru - "Miglas zeme" (The Land of Mist, 1926). 1926. gadā viņš arī izdeva darbu "Spirituālisma vēsture" (The History of Spiritualism).
Arturs Konans Doils nomira 1930. gada 7. jūlijā 71 gada vecumā; nāves cēlonis - infarkts.
2000. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona

Latvijas futbola Virslīgas 2000. gada sezona bija 26. Virslīgas sezona, kas sākās 2000. gada 8. aprīlī, bet noslēdzās 4. novembrī. Par Latvijas čempioniem devīto reizi pēc kārtas kļuva "Skonto", kas tuvākos sekotājus "Ventspili" apsteidza par 10 punktiem. Par čempionāta rezultatīvāko spēlētāju ar 17 gūtajiem vārtiem kļuva Vladimirs Koļesņičenko no "Skonto".
Jupitera gredzeni

Jupitera gredzeni ir planētu gredzeni, kas ir ap Jupiteru. Tā ir trešā atklātā planētu gredzenu sistēma pēc Saturna un Urāna gredzenu sistēmas atklāšanas. Tos pirmo reizi 1979. gadā novēroja starpplanētu zonde Voyager 1, un tos 1990. gadā vēl vairāk izpētīja zonde Galileo. Tie pēdējo 25 gadu laikā ir novēroti arī no Habla kosmiskā teleskopa un arī no Zemes. No Zemes tos var novērot tikai ar lielajiem teleskopiem.
Freirs

Freirs (sennorvēģu: Frøyr - 'kungs') senskandināvu mitoloģijā ir auglības dievs (Freirs ir falliska dievība). Viņš valda pār lietu, sauli un lauku auglību. Viņš ir gan miera dievs, gan arī prasmīgs karotājs. Freirs ir vānu dievs. Viņš tiek uzskatīts par skaistāko no ānu dieviem un dēvēts arī par "pasaules dievu". Freiru piesauca auglīgai laulībai.
Ragnarokā Freiru nogalinās uguns milzis Surts (Freirs tajā cīnīsies bez zobena, jo to atdevis Skirniram).
Freira pielūgsmes centrs bija Upsala.

Izcelsme un attiecības ar citiem dieviem

Freirs ir Njorda un Skadi dēls un Freijas brālis. Sākotnēji Freirs varētu būt bijis saules dievs, savukārt Freija — mēness dieviete.
Freira sieva ir milze Gerdura (saistāma ar zemes iemiesojumu Gerdu), kuru Freirs pamana, apsēdies Hlidskjalvā. Lai viņu iegūtu, Freiram Skirniram jāatdod savs burvju zobens, kurš cīnās pats, "ja prātīgs tas, kurš to cilā". Pēc tam Freirs pieveic milzi Beli ar ragu.
Heimskringlā minēts, ka Freiram un Gerdurai bija arī dēls — Fjelnirs (zviedru karalis; netika dievišķots).
Ozolnieki

Vēsture

Ozolnieki veidojušies uz Ozolmuižas (Eckhofen) zemes, kas Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā bija hercogu īpašumā. 1649. gadā Ozolmuižu kā laulības dāvanu saņēma hercoga Jēkaba sieva Luīze Šarlote. Pēc hercogistes likvidācijas 1795. gadā muiža pārgāja Krievijas impērijas ķeizara Pāvila I īpašumā, kas to uzdāvināja Kurzemes gubernatoram Kārlim Vilhelmam Drīzenam, kas to pārdēvēta par Paulsgnādi (Paulsgnade — "Paula žēlastība"). 1920. gada zemes reformas laikā agrāk Rekes dzimtai piederošo Ozolmuižu sadalīja 252 vienībās 1299 ha kopplatībā.  
1846. gadā uzcēla Ozolmuižas skolu, kas, vairākkārt pārbūvēta, ir pamats mūsdienu Ozolnieku vidusskolai (no 1987), bet 1939. gadā ciematā atklāja jauno pagasta valdes namu. 
Pēc Otrā pasaules kara ciematu skāra vairākas administratīvi teritoriālas reformas: 1949. gadā Ozolnieku pagastu likvidēja un Ozolnieku ciems nonāca Jelgavas rajona pakļautībā, 1954. gadā tas nonāca Valgundes ciema, bet vēlāk - Cenu ciema sastāvā, līdz 1979. gadā Ozolniekus pārveidoja par pilsētciematu. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas Ozolnieku pilsētciematu pārdēvēja par Ozolnieku pagastu, nemainot tā teritoriju.
No 1950. gada, kad Ozolniekos izvietoja Jelgavas meliorācijas mašīnu staciju, ciemats sāka veidoties un augt kā melioratoru ciemats. Uzņēmuma vadībā tika ievērojami paplašināts Ozolnieku dzīvojamais fonds un infrastruktūra, uzceltas vairākas ražotnes.
No 2003. gada, kad Ozolnieku pagasts apvienojās ar Cenu pagastu, Ozolnieki kļuva par jaunizveidotā Ozolnieku novada administratīvo centru.
Kazimirvāles muiža

Kazimirvāles muižas (vācu: Kasimirswahl, Casimirswahl) kungu māja atrodas Kazimirvāles ezera krastā Ilūkstes novada Eglaines pagasta Kazimirvālē, divus kilometrus no Subates. Līdz 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja Lizanderu (Lysander) dzimtai. Tagad atjaunotā muižas ēkā izveidots viesu māja "Kazimirvāle" ar trīs dzīvokļiem, ēdamistabu un dzīvojamo istabu.

Vēsture

Muižas nosaukums radies no muižas īpašnieka Kazimirsvāla (Casimirswahl), kas 1816. gadā nopirka šo Prodes muižas pusmuižu par 14 tūkstošiem sudraba rubļu. 1830. gadā Kazimirvāles muižu ieguvis Pēteris Lizanders. Viņam bija divi dēli Žanno un Gothards, muižu mantojumā saņēma viņa dēls Žanno. Pēdējais Kazimirvāles īpašnieks no 1906. gada bija Makss fon Lizanders. Padomju laikos ēkās atradās mežniecība. 1970. gadā Baltkrievijas kinostudija Kazimirvālē uzņēma filmu "Muižnieka Čertophanova dzīve un nāve" pēc I. Turgeņeva darbiem "Čertophanovs un Ņedopjuskins" un "Čertophanova gals" (Чертопханов и Недопюскин, Конец Чертопханова).
Kristians Ērhofs

Spēlētāja karjera

2001. gada NHL draftā viņu Sanhosē "Sharks" izvēlējās ar kopējo 106. kārtas numuru.
Pirms karjeras NHL viņš spēlēja vairāku Vācijas līgu klubos, tai skaitā DEL līgas Krēfeldes "Pinguine" kluba sastāvā. 2003. gadā K. Ērhofs kļuva par Vācijas čempionu kluba sastāvā. 2003.—2004. gada sezonā viņš pārcēlās uz Ziemeļameriku. Pirmo pusotru sezonu viņš aizvadīja AHL līgas Klīvlendas "Barons" kluba sastāvā, 2005.—2006. gada sezonā viņš pievienojās "Sharks" klubam. 2009. gada augustā vācu hokejists tika aizmainīts uz Vankūveras "Canucks", taču 2011. gada vasarā pievienojās Bufalo "Sabres" sastāvam.
2012.—2013. gada NHL lokauta laikā Ērhofs spēlēja Krēfeldes "Pinguine" rindās. 2014. gada vasarā pievienojās Pitsburgas "Penguins", taču gadu vēlāk noslēdza viena gada līgumu ar Losandželosas "Kings". 2015.—16. gada sezonas gaitā tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks". Oktobrī uz pārbaudes laiku pievienojās Bostonas "Bruins", taču līgums ar Ērhofu netika noslēgts un viņš atgriezās Vācijas hokeja līgā, pievienojoties Ķelnes "Haie". "Haie" rindās aizvadīja divas sezonas, līdz 2018. gada martā paziņoja par karjeras beigšanu.
Vācijas izlases sastāvā ir spēlējis trijās Olimpiskajās spēlēs (2002, 2006, 2010), piecos Pasaules čempionātos (2002, 2003, 2005, 2010, 2017), kā arī 2004. gada Pasaules kausā.
Ieva Rupenheite

Biogrāfija

Rupenheite mācījusies Rīgas 25. vidusskolā (1978-1980), beigusi Rīgas 49. vidusskolu (1988). Studējusi Latvijas Mākslas akadēmijas Pedagoģijas nodaļā, ieguvusi bakalaura grādu mākslā (1994). No 1993. līdz 2002. gadam strādājusi laikrakstā "Diena" par kultūras žurnālisti. Kopš 2002. gada Rupenheite ir Ventspils muzeja Publisko projektu nodaļas vadītāja.
Pirmā literārā publikācija 1987. gadā. Kopā ar Mārtiņu Tīrumu un vēlāko mākslas kuratoru Kasparu Vanagu 1990. gadā Rupenheite publicē dzejoļus nelielā kopkrājumā "Maniskas". Viņas pirmā patstāvīgā grāmata "Vajadzīgo pasvītrot" ar Jāņa Bula foto ilustrācijām gan iznāk vairāk nekā pēc desmit gadiem, tajā apkopoti laika posmā no 1989. līdz 1999. gadam sarakstītie dzejoļi. Grāmata gūst pozitīvas atsauksmes kritikā. Otrais Rupenheites krājums "Melnas krelles" ar grafiķa Guntara Sietiņa ilustrācijām iekļauj arī sadaļu "Mammu dzejoļi", kurā atspoguļotas norises ģimenē. Krājums tiek nominēts "Literatūras gada balvai 2007" kategorijā "Labākais dzejas krājums", tas apbalvots grāmatu mākslas konkursā "Zelta ābele" kā gada skaistākā dzejas grāmata. Trešais krājums "Nepāriet" ar grafiķa Pauļa Liepas ilustrācijām izdots 2014. gadā, tā centrā ir sievietes izjūtu pasaule un ģimenes dzīve. Krājums izpelnās vairākas recenzijas un dažādus vērtējumus. Tas nominēts Literatūras gada balvai nominācijā "Labākais dzejoļu krājums".
Rupenheite veidojusi vairāku izdevumu dizainu — literārā žurnāla "Auru Laiks" (1992) noformējumu, kā arī ilustrācijas grāmatām: Ievas Rozes "Reabilitācija. Zaļie sapņi" (1994), Noras Ikstenas "Nieki un izpriecas" (1995), Eduarda Aivara "Jā" (1996) un "Sāras mīlestība" (2008), Ainas Zemdegas "Septiņjūdžu zābakos" (2007) un citām. Viņas dzejoļus komponējuši Orests Silabriedis un Mārtiņš Tauriņš. Viņa sarakstījusi tekstu ceļvedim "Ventspils" (2004) un fotoalbumam "Ventspils 700+20" (2010). 2018. gada 18. janvārī Ventspilī atklāta pirmā I. Rupenheites personālizstāde "Viens un tas pats" ar eļļas, akvareļa un eļļas krītiņu tehnikā veidotām ainavām.
Kā viņa mani mīl

"Kā viņa mani mīl" ir popmūzikas un eirodeju grupas 100. Debija ceturtais studijas albums, kas izdots 1998. gada 5. oktobrī.
Alternatīvais tūrisms

Alternatīvais tūrisms ir tūrisma veids, kas tiek definēts kā pretstats ierastajam masu tūrismam. Tas ir kopējs apzīmējums jaunām tūrisma formām, kas tiek attīstītas un veicinātas masu tūrisma vietā – parasti skaita ziņā ierobežotām tūristu grupām vai individuāliem ceļotājiem, videi saudzīgas, bieži arī specifiskas intereses un hobijus ietverošas. Ne Pasaules Tūrisma organizācija, ne citi oficiāli avoti nav snieguši precīzu alternatīva tūrisma definīciju, tādēļ profesionālajā vidē var sastapt dažādas interpretācijas.

Alternatīvā tūrisma kategorijas

Visbiežāk alternatīvajā tūrismā iedala sekojošās kategorijas: zaļais jeb ekotūrisms, atbildīgais un ilgtspējīgais tūrisms, piedzīvojumu un aktīvais tūrisms (velobraukšana, jāšana, niršana, alpīnisms, nūjošana, u.c.), dabas tūrisms (putnu vērošana, dzīvnieku izpētes un saglabāšanas programmas), sakrālais tūrisms, interešu tūrisms (gastronomiskais, vīnu testēšanas, rokdarbu, mūzikas u.c.), brīvprātīgā darba tūrisms, medicīnas un Spa tūrisms.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Pļaviņu novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Pļaviņu novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Morgans Rīlijs

Spēlētāja karjera

Pēc vairākām Rietumu hokeja līgā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Rīlijs sāka 2012.—13. gada sezonā, kuras noslēgumā aizvadīja 14 spēles Amerikas hokeja līgas vienībā Toronto "Marlies". Nākamo sezonu aizsargs jau pilnībā aizvadīja NHL, Toronto "Maple Leafs" sastāvā. 2016. gada aprīlī pagarināja līgumu ar komandu, nākamajos sešos gados saņemot 5 miljonus ASV dolāru sezonā. Sākot ar 2016.—17. gada sezonu pilda "Maple Leafs" kapteiņa palīga funkcijas.
Kanādas hokeja izlases rindās spēlējis divos Pasaules čempionātos, 2016. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas.
Augstuma robeža

Sižets

Kādas 80. gadu klases biedri rīko ikgadējo salidojumu. Visi kopā pavada vienu nakti, kurā atcerās jaunības kaislības, cerības, kā arī apjauš panākto vai nokavēto.
Avanafils

Darbības mehānisms

Avanafils ir selektīvs inhibitors, kurš inhibē ar ciklisko guanozīnmonofosfātu saistīto fosfodiesterāzi (5. tipa fosfodiesterāzi). Seksuālās stimulācijas laikā kavernozajā ķermenī atbrīvojas slāpekļa(II) oksīds (NO), kurš savukārt stimulē enzīma guanilātciklāzes aktivitāti. Tiek izraisīts gludās muskulatūras atslābums un līdz ar to asins pieplūdums. Precīzs mehānisms, kā cikliskais guanozīnmonofosfāts nodrošina relaksāciju gludajā muskulatūrā, nav noteikts. Avanafils palielina slāpekļa oksīda ietekmi, nomāc 5. tipa fosfodiesterāzes darbību, tādējādi tiek palielināts cikliskā guanozīnmonofosfāta līmenis kavernozajā ķermenī. Avanafilam nav tiešas relaksējošas iedarbības uz kavernozo ķermeni un, lietojot ieteicamās devās, tas ir bez seksuālas stimulācijas efekta.

Metabolisms

Avanafils metabolizējas caur CYP 3A4 enzīmu sistēmu. Turklāt tam ir vāja inhibējoša iedarbība arī uz CYP2C8, 2C9, 2C19, 2D6 un 3A4 enzīmiem.

Farmakokinētika

Avanafils ir perorāli lietojamās zāles, kuras 99% apmērā saistās ar plazmas olbaltumvielām. Avanafils tiek metabolizēts aknās ar CYP P450 enzīmiem. Izdalās no organisma metabolītu veidā — aptuveni 62% parādās fēcēs un 21% urīnā. Eliminācijas pusperiods ir aptuveni 5 stundas.

Pētījumi

Pēc pētījumu apkopojuma var secināt, ka 100 mg un 200 mg avanafila devas ir efektīvas erektilās disfunkcijas ārstēšanā, pietiekami labi panesamas, ar relatīvi mazām blakusparādību izpausmēm.

Mārketings

Zālēm, kuru sastāvā ir avanafils, ir divi komercnosaukumi — Spedra un Stendra.
Avanafila zīmols Stendra tiek ražots Osakā, Japānā, to izplata firma Vivus. Šīs zāles reģistrētas Amerikā 2012. gadā. Pieejamas ovālas formas, gaiši dzeltenā krāsā, 50 mg, 100 mg un 200 mg devās, kuras ir iegravētas uz tabletes. Zāles ir recepšu medikaments, kura devas tiek pielāgotas individuāli, tam novērojamas arī blakusparādības, tāpēc jālieto tikai pēc vienošanās ar ārstu.
Stendras izplatīšana Eiropā nav atļauta. Taču Eiropā avanafils pazīstams ar zīmolu Spedra. Zāles tiek ražotas Vācijā (Menarini — Von Heyden GmbH) vai Francijā (Sanofi Winthrop Industrie). Reģistrētas Eiropā 2013. gadā, zīmola licence pieder Menarini International Operations Luxembourg S.A.
Spedra pieejama 50 mg, 100 mg un 200 mg devās, tabletes gaiši dzeltenas, ovālas formas ar attiecīgās devas apzīmējumu, blisteros pa 4, 8 vai 12 tabletēm. Zāles ir pieejamas tikai ar ārsta izrakstītu recepti.
Zāles vēl tiek uzraudzītas un pētītas, tāpēc par blakusparādībām vai neatbilstošiem efektiem jāziņo ārstam.