google/wiki40b huggingface dataset:
Mailīte

Izplatība

Mailīte mājo Eirāzijas Atlantijas okeāna (Ziemeļu un Baltijas jūru ieskaitot) upju baseinos, Ziemeļu Ledus un Klusā okeāna upju baseinos. Izplatības areāls rietumos sākas ar Garonnas upes baseinu Francijā un austrumu virzienā turpinās līdz Anadiras un Amūras baseiniem Krievijas austrumos, kā arī tā mājo Korejas pussalā. Lielbritānijā tā sastopama līdz 58° ziemeļu paralēlei, bet Skandināvijā un Krievijā līdz ziemeļu okeāna krastiem. Dienvidos robežbaseins Eiropā ir Rona. Sibīrijā tā sastopama Volgas augštecē un vidusdaļā, Urālu upēs, Balhaša ezerā Kazahstānā un Sirdarjas augštecē.

Latvijā

Latvijā mailīte sastopama daudzās upēs, arī strautos un meliorācijas grāvjos, vairākus kilometrus no ietekas upēs. Ezeros parasti nav sastopama, lai gan literatūrā attiecināta uz Odzes un Babītes ezeriem.

Izskats

Mailīte ir neliela zivtiņa. Tās garums ir līdz 14 cm, lai gan visbiežāk nepārsniedz 7 cm, lielākais iespējamais svars 27 g. Latvijā mailīte aug līdz 8 cm garumam, un tās svars ir 8 g. Ķermenis samērā slaids, šķērsgriezumā ieapaļš. Mute vērsta uz priekšu vai nedaudz uz leju. Mugura un sānu augšdaļa zaļganbrūna ar brūnganmelniem plankumiem. Sānu apakšdaļa zilgani, zaļgani vai dzeltenīgi sudrabaina. Vēders bālgans. Gar sānu vidu gareniska lielāku tumšu plankumu rinda. Pirms nārsta tēviņiem uz galvas izveidojas nārsta kārpiņas, daļai īpatņu uz vēdera novērojami sarkani plankumi. Nelielo mailīti var sajaukt ar lašu dzimtas zivju mazuļiem, bet mailītei nav taukspuras.

Uzvedība un barība

Mailīte ir saldūdens zivs, sastopama vēsās, ar skābekli bagātās ūdenstilpēs, sākot ar nelielām, straujām upītēm un beidzot ar lielām, plašām ziemeļu zemieņu upēm un ezeriem. Tā uzturas baros, kas peld tuvu ūdens virsmai un ir ļoti tramīgi. Tēviņi un mātītes veido atsevišķus barus, kas nārstošanas vietās ierodas atšķirīgos laikos.  Ziemā mailīte izvietojas bedrēs ar substrātu, salien alās un zem augu saknēm, vietās ar lēnu straumi. Barojas ar aļģēm, atmirušām augu daļām, planktonu, moluskiem, vēžveidīgajiem un kukaiņiem.

Vairošanās

Mailītei dzimumgatavība iestājas 1—3 gadu vecumā, sasniedzot 4—7 cm garumu. Auglība 0,1—10,9 tūkst. ikru. Nārsto laikā no aprīļa līdz augustam, Latvijā no maija līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra ir 7—20°C. Nārsts notiek 5—60 cm dziļumā, tādēļ mailītes migrē pa upēm uz augšu, līdz tās kļūst seklas. Mailītei raksturīgs porciju nārsts, kas notiek 3—5 piegājienos ar apmēram 15 dienu starplaiku. Kopējais nārsta ilgums 1—2 mēneši. Ikru nēršana notiek uz tīras, ar granti klātas grunts, vietā, ko labi apskalo straumes. Ikri pielīp pie augiem, akmeņiem un cita substrāta, to attīstība ilgst 2—14 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Piemēram, ūdenī, kas 18°C silts, ikri attīstās 4—5 dienas. Mailīte var sasniegt 13 gadu vecumu.
Dievmātes baznīca

Vēsture

Šajā vietā, uz smilšu pakalna (franču: Sablon), šo vārdu vietējie iedzīvotāji lieto joprojām, apzīmējot dievnamu un tam blakus esošos divus laukumus, baznīca ir atradusies jau laikā, kad stopu izgatavotājiem šeit atļāva būvēt kapelu Dievmātes godam. Kapelas būvniecība ir saistīta ar kādu leģendu, kas vēsta, ka kāda jauna meitene Antverpenē redzējusi Dievmātes Marijas tēlu, kas licis nogādāt tās statuju Briselē. Meitene paņēmusi statuju un ar laivu pa upi devusies uz Briseli, kur statuju atdevusi stopu izgatavotājiem, kuri tad būvējuši Dievmātes kapelu. Drīz pēc šī notikuma kapela kļuvusi par svētceļojumu vietu. Kļūstot kapelai populārai, sākās tās pārbūve 1400. gadā, taču celtniecība līdzekļu trūkuma dēļ beidzās tikai 1550. gadā. Dievmātes statuja tika sabojāta 1565. gadā un līdz mūsu dienām ir saglabājušies tikai divi kokgrebumi, kas attēlo jaunu meiteni laivā.

Interjers

Baznīcas interjers ir salīdzinoši vienkāršs, veidota simetriski, ar savstarpēji savienotām sānu kapelām un grandiozu kanceli, kas darināta 1697. gadā. Uzmanību piesaista vienpadsmit 14 metrus augsti vitrāžu logi. Apskates vērta ir arī Tūra un Taksī (franču: Tour et Taxis) dzimtas kapela. Šī dzimta ir ievērojama ar to, ka 1517. gadā, dzīvojot netālu no Mazā Smilšu laukuma, kas atrodas netālu no baznīcas, pasūtīja baznīcai īpašus gobelēnus, godinot leģendu, kas kapelu padarīja par svētceļojumu vietu. Daži no šiem gobelēniem ir aplūkojami Karaliskajā mākslas un vēstures muzejā.
Latvijas Republikas Ministru prezidents

Ministru prezidenta funkcijas un pienākumi

Valsts prezidenta aicinātais Ministru prezidenta amata kandidāts, uzaicinot ministrus, sastāda valdību. Kad Ministru prezidenta amata kandidāts Saeimai ir iesniedzis valdības sastāvu, darbības programmu un saņēmis Saeimas uzticību, Ministru prezidents un Ministru kabinets sāk pildīt savus pienākumus.
Ministru prezidents nosaka valdības politikas virzienus un rada vienotu un saskaņotu Ministru kabineta darbu. Ministru prezidents vada Ministru kabineta darbu un ir atbildīgs Saeimas priekšā. Ministru prezidents vada Ministru kabineta un Ministru kabineta komitejas sēdes. Ministru prezidents ieceļ valsts ministrus (pēc uzticības saņemšanas Saeimā), ministriju parlamentāros sekretārus (pēc attiecīgā ministra ieteikuma), ministrus (pēc uzticības saņemšanas Saeimā), Ministru prezidenta biedru, Ministru prezidenta biroja vadītāju un Ministru prezidenta padomniekus.
Konkrēta uzdevuma veikšanai Ministru prezidents ar savu rīkojumu var uz noteiktu laiku izveidot konsultatīvas padomes vai darba grupas (nosakot sastāvu, apspriežamo jautājumu loku, darbību un uzdevumus), lai tās pēc savas kompetences sniegtu ieteikumus Ministru prezidentam vai Ministru kabinetam. Ministru prezidents papildus saviem tiešajiem pienākumiem var uzņemties arī vienas ministrijas pastāvīgu vadību.
Ministru prezidenta amats nav savienojams ar kādu citu algotu amatu valsts vai pašvaldību dienestā, izņemot Saeimas deputāta un mācībspēka amatu izglītības iestādēs. Tāpat Ministru prezidenta amatā esoša persona nevar nedz ieņemt amatu, nedz darboties privātos uzņēmumos vai iestādēs, kas saņem no valsts līdzekļus vai gūst peļņu no valsts. Ministru prezidents nevar saņemt no valsts pasūtījumu un koncesijas.
Ministru prezidenta pārraudzībā ir Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs un Informācijas analīzes dienests.
Par Ministru kabineta atkāpšanos Ministru prezidents paziņo Valsts prezidentam un Saeimas priekšsēdētājam, kuram paziņojums jāiekļauj tuvākās Saeimas plenārsēdes darba kārtībā. Ministru prezidents, kurš atkāpies bez Saeimas neuzticības izteikšanas vai kuram ir izteikta neuzticība, turpina pildīt savus amata pienākumus, izņemot gadījumus, kad Saeima iecēlusi personu, kurai uzdota šo amatu pagaidu pildīšana, līdz tos uzņemas tā amata pēcnācējs.
Ministru prezidents ir tiesīgs prasīt ministru (arī Ministru prezidenta biedru, valsts ministru) atkāpšanos. Ja Ministru prezidents prasa, lai ministrs vai valsts ministrs atkāpjas, ministram ir jāatkāpjas no amata arī tad, ja Saeima viņam nav izteikusi neuzticību.
Ja no amata atkāpjas viens vai vairāki ministri, Ministru prezidents viņu pienākumus uz noteiktu laiku var uzņemties pats vai uzdot tos pildīt citiem ministriem un atkāpušos ministru vietā uzaicināt citas personas, ziņojot par pārmaiņām Ministru kabinetam, Valsts prezidentam un Saeimas priekšsēdētājam. Uzaicinātās personas stājas pie ministru amata pildīšanas tikai tad, kad tās ir saņēmušas Saeimas uzticību.
Ja Ministru prezidents zaudē Saeimas uzticību, viņam kopā ar Ministru kabineta locekļiem jāatkāpjas.
Akadēmiskā vienība "Latviete"

Pirmsākumi

1924. gada rudenī grupa studenšu un studentu ierosināja veidot jauna veida studentu organizācijas, ņemot vērā latviskos tikumus un paražas, un nosaukt par vienotnēm.
1925. gada 1. martā tiek dibināta studenšu vienotne "Latviete". AV Latviete devīze ir "Zinātne, Darbs, Skaidrība, Brīvība, Tēvzeme". Skaidrības centiens ietverts sveiciena vārdos "Visu skaidru!" Tā ir arī cenšanās latviešu sievietē ieaudzināt prasmi būt skaidrai vārdos un darbos, personīgajā dzīvē un sabiedriskajā darbā. 
1925. gada rudenī visas četras vienotnes izveidoja kopēju pārvaldes orgānu - vienotņu vienkopu. Tā dibināta pēc vieniem un tiem pašiem principiem. Visām vienotnēm ir līdzīgas galvassegas - krēmkrāsas virsa ar ķiršsarkanu apmali un krūšu nozīmītes ar piecām svītrām, kas izsaka piecus devīzes centienus.

Pirms kara "Latvietei" bija arī draudzības līgums ar divām Lietuvas studentu organizācijām - "Vitauta" klubu un "Giedru".
1935. gada 24. maijā, apvienojot LU studentu vienotnes un biedrības, tika dibināta LU studentu Vienību savienība. No šī brīža vienotnes sāk saukt par vienībām. 

Vienotne savu darbību izbeidz 1940. gadā, sākoties okupācijai.

Okupāciju laikā

Karam beidzoties, daļa "Latvietes" dodas trimdā uz ārzemēm, daļa apcietinātas un izsūtītas uz Sibīriju. Latvijā palikušās vecbiedres turpina satikties pie Martas Žīgures, Millijas Holcmanes un Zentas Skrabānes. 
1960. gadā no izsūtījuma atgriežas Zelma Celmiņa un pulcina savā mājā Latvijā dzīvojošās vecbiedres.

Darbība atjaunotajā Latvijā

1993. gada pavasarī "Latviete" sāk atjaunot savu darbību, un rudenī notiek pirmā jauniešu un saviešu uzņemšana pēc kara. Pulcēšanās notiek laipni atvēlētajās Latvijas Kultūras fonda telpās - Basteja bulvārī 14.
1993. gada 18. maijā "Latviete" tiek oficiāli reģistrēta Tieslietu ministrijā, bet 23. maijā akreditējas LU. 
1993. gada 23. septembrī vienībai pievienojas vienības "Ausma" vecbiedres.
Pāls Erdēšs

Biogrāfija

Pāls Erdēšs dzimis 1913. gada 26. martā Budapeštā, Ungārijā. Viņš bija vienīgais izdzīvojušais bērns Annas un Lajosa Erdēšu ģimenē. Viņa māsas nomira, pirms viņš bija dzimis, attiecīgi 3 un 5 gadu vecumā, tāpēc vecāki par viņu sāka pārspīlēti rūpēties. Abi viņa vecāki bija ebreju matemātiķi. Viņa aizraušanās ar matemātiku izveidojās agri — trīs gadu vecumā viņš varēja aprēķināt, cik sekundes kāds cilvēks ir nodzīvojis. Būdams brīnumbērns, trīs gadu vecumā viņš pats atklāja negatīvos skaitļus. Erdēšam doktora grāds tika piešķirts jau 20 gadu vecumā, kad viņš atklāja elegantu pierādījumu Čebiševa teorēmai, kas apgalvo, ka starp n un 2n ir vismaz viens pirmskaitlis (ja n > 1).
Erdēšs saņēma matemātikas doktora grādu Budapeštas Universitātē un 1934. gadā ieradās Mančestrā. Viņš bija ebrejs, tāpēc 30. gadu beigās vairs nevarēja atgriezties Ungārijā.
Polihimnija

Polihimnija grieķu mitoloģijā ir dieviete, svēto himnu mūza. Polihimnija, reizēm arī saukta Polimnija (Πολύμνια) parasti attēlota kā nopietna un domīga, arī ar pirkstu pie sejas, ģērbusies garā apvalkā un ar elkoni atspiedusies uz pīlāru.
Sengrieķu vēsturnieks Diodorus Siculus esot rakstījis par Polihimnijas spējām iemūžināt himnu sacerētāju slavu. Mūza arī piesaukta Dantes Dievišķā komēdijā (Canto XXIII 56. rindā).
Deviņi asteroīdi nosaukti mūzu vārdos. Franču astronoms Jean Chacornac atklājis asteroīdu Polihimniju.
Parnasa kalna nogāzē virs Delfi bijis avots, kas svēts Polihimnijai un citām mūzām.
No liganda atkarīgie jonu kanāli

No liganda atkarīgie jonu kanāli jeb ligandu regulētie jonu kanāli ir receptoru grupa, kura nodrošina strauju signālu pārvadi starp neironiem caur centrālo un perifēro nervu sistēmām. Šos receptorus veido jonu kanāli, kas ģenerē un pārvada jonu plūsmu caur visu šūnu, ja pie tā ir piesaistījusies kāda signālviela. Šādā veidā signālus var pārvadīt liela daļa neirotransmiteru, piesaistoties neironiem. Te var minēt tādus neirotransmiterus, kā acetilholīnu, gamma aminosviestskābi (GABA), glutamīnskābi, glicīnu, serotonīnu un adenozīntrifosfātu (ATF). Tomēr jāpiebilst, ka daļa no šīm vielām darbojas arī kā signālvielas uz G proteīnu receptoriem.
Rīgene

Ekonomika

Šobrīd galvenais salas ienākumu avots ir tūrisms. Sākumu tūrisma ērai Rīgenē uzsāka minerālie avoti Zagardā 18. gadsimtā. 19. gadsimtā sāka attīstīties jūras kūrorti, piemēram, Zasnica.
Bez tūrisma, salā ir attīstīta arī zivsaimniecība un lauksaimniecība.
Kārsavas rajons

Izveide un paplašināšana

Pēc 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas Ludzas apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Zilupes, Ludzas un Kārsavas lauku rajonos. No 1952. gada 7. aprīļa līdz 1953. gada 21. aprīlim Kārsavas rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1959. gadā no likvidētā Abrenes rajona tam pievienoja Demerovkas (daļu) un Kvašņevas ciemus.

Likvidācija

1962. gadā Kārsavas rajonu sadalīja, dienvidu daļu pievienoja Ludzas rajonam, bet Baltinavas apkārtni Balvu rajonam.
Žaškiva

Vēsture

Rakstos pirmoreiz 1636. gadā kā Žečpospolitas apdzīvotā vieta. 1793. gadā pēc Polijas Otrās dalīšanas iekļāvās Krievijas impērijā. No 1840. gada - miests. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 19. jūlija līdz 1944. gada 6. janvārim atradās vācu okupācijā. 1956. gadā Žaškivai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Žaškivā dzimis amerikāņu asiriologs Semjuels Krāmers (Samuel Noah Kramer, 1897 - 1990).
Madara Palameika

Biogrāfija

M. Palameika ir dzimusi 1987. gada 18. jūnijā Talsos. Viņas tēvs Gints Palameiks ir Madaras treneris, Latvijas Šķēpmešanas kluba prezidents. Māte – sporta pedagoģe Agnese Palameika. Ir divas māsas: Baiba un Eva. Ir ieguvusi bakalaura grādu ekonomikā.

Karjera

Šķēpa mešanā sākusi trenēties deviņu gadu vecumā. 2006. gada Pasaules čempionātā junioriem Pekinā viņa izcīnīja 16. vietu ar 46,34 m tālu metienu.
2007. gada Eiropas U-23 čempionātā M. Palameika ierindojās trešajā vietā, bet 2009. gadā ar jaunu personisko un Latvijas rekordu (64,51 m) viņa kļuva par šo sacensību uzvarētāju.
2009. gada Pasaules čempionātā Berlīnē M. Palameika ieņēma tikai 14. vietu savā kvalifikācijas grupā ar pieticīgu rezultātu 52,98 m. Toties 2010. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja augsto 8. vietu ar rezultātu 60,78 m, kas ir viņas ievērojamākais sasniegums pieaugušo sacensībās. 2011. gada Pasaules čempionātā Tegu viņa ieņēma 11. vietu (pēdējo no finālā startējušajām) ar rezultātu 58,08 metri. 2012. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja 8. vietu ar rezultātu 56,82 m. Arī 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņa ierindojās 8. vietā, šoreiz ar 60,73 m tālu raidītu šķēpu. 2013. gada Pasaules čempionātā Maskavā, Krievijā, izcīnīja 27. vietu.
2014. gada jūnijā divas reizes laboja Latvijas rekordu, sākumā to uzlabojot līdz 64,86 m, pēc tam — 66,15 m.
2015. gada 25. jūlijā M. Palameika uzvarēja Dimanta līgas posmā Londonā ar rezultātu 65,01 m, par 1 cm apsteidzot Barboru Špotākovu no Čehijas. 2015. gada Dimanta līgas sezonas kopvērtējumā ieņēma 3. vietu.
2016. gada Dimanta līgās sezonā M. Palameika izcīnīja trīs uzvaras. Sestajā posmā viņa guva uzvaru ar sezonas labāko rezultātu pasaulē (65,68 m), kļūstot arī par Dimanta līgas līderi starp šķēpmetējām. 2016. gada Eiropas čempionātā Amsterdamā M. Palameika palika 7. vietā. 2016. gada olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro M. Palameika iekļuva finālā, taču tajā meta neveiksmīgi un kopvērtējumā ieņēma 10. vietu (60,14 m). Pēc olimpiskajām spēlēm guva uzvaru vēl vienā Dimanta līgas posmā Lozannā ar rezultātu 65,26 m, nostiprinoties vadībā kopvērtējumā. 2016. gada Dimanta līgas pēdējā posmā Briselē M. Palameika atkal izcīnīja uzvaru, šoreiz labojot arī Latvijas rekordu (66,18 m) un tādējādi nodrošinot uzvaru sezonas kopvērtējumā. Tas ir Latvijas vieglatlētu augstākais sasniegums šajās sacensībās.
2019. gada Pasaules čempionātā Dohā M. Palameika neiekļuva finālā, sasniedzot 18. vietu kopvērtējumā (59,95 m).
Tallinas iela (Jūrmala)

Satiksme

Pa Tallinas ielu kursē 5. autobuss.
Vairākplatformu programmatūra

Programmēšanas valodas

Par vairākplatformu programmēšanas valodām var saukt lielāko daļu mūsdienu augsta līmeņa programmēšanas valodas. Piemēram, C, С++ и Free Pascal — vairākplatformu programmēšanas valodas kompilēšanas līmenī, tas ir, šīm valodām ir kompilatori dažādām platformām. Savukārt Java un C# ir vairākplatformu valodas izpildījuma līmenī, tas ir, to izpildāmos failus var darbināt uz dažādām platformām bez iepriekšējas kompilācijas. PHP, Perl, Python, Tcl un Ruby ir vairākplatformu interpretējamās valodas, kuru interpretatori ir pieejami daudzām platformām.

Operētājsistēmas

Mūsdienīgas operētājsistēmas nereti ir ar vairākplatformu atbalstu. Tā, piemēram, atklātā pirmkoda operētājsistēmas NetBSD, GNU/Linux, FreeBSD, AROS var tikt darbinātas uz dažādām platformām, visbiežāk uz x86, m68k, PowerPC, Alpha, AMD64, SPARC arhitektūras. Microsoft Windows spēj strādāt uz Intel x86, kā arī uz Intel Itanium. Savukārt operētājsistēma NetBSD ir vispārnesamākā, jo ir pārnesta uz lielākās daļas pazīstamo platformu.

Emulācija

Ja programma nav vairākplatformu, tas ir, netiek atbalstīta iespēja to darbināt uz konkrētās platformas, bet eksistē platformas emulators, tad to arvien ir iespējams palaist emulatora vidē.
Nikaragvas revolūcija

Hronoloģija

Ideja par revolūciju radās, iedvesmojoties no Kubas revolūcijas, un 1961. gadā izveidojās kreisi orientētā Sandīnistu nacionālās atbrīvošanas fronte (Frente Sandinista de Liberación Nacional) jeb FSLN. To nosauca Augusto Sandino vārdā, kurš 30 gadus iepriekš, cīnoties pret ASV ietekmi, bija kļuvis par Nikaragvas nacionālo varoni. FSLN dibinātāji bija aktīvisti no Nikaragvas Nacionālās autonomās universitātes: Karloss Fonseka, Silvio Majorga un Tomass Borhe. Frontes ideoloģiju nosauca par sandīnismu, bet biedrus iesauca par sandīnistiem.

Cīņa pret diktatūru

Līdz 20. gs. 70. gadiem FSLN bija ieguvusi pietiekamu atbalstu studentu un zemnieku vidū, lai varētu sākt militārus uzbrukumus. Sabiedrības atbalsts Frontei palielinājās arī tad, kad atklājās, ka starptautiskās palīdzības naudu, ko nosūtīja uz Nikaragvu, lai tā varētu atkopties no 1972. gada zemestrīces, kas nopostīja Managvu, ir piesavinājies Somosa. FSLN sāka saņemt atbalstu un palīdzību arī no Kubas. Sandīnistiem kļūstot spēcīgākiem, Somosa palielināja represijas un vērsās gan pret atsevišķiem cilvēkiem, gan ciematiem, par kuriem bija aizdomas, ka tie sadarbojas ar FSLN. Fronte neilgu laiku 70. gadu vidū sašķēlās izteiktos marksistos, Mao Dzeduna ideoloģijas piekritējos un mēreni kreisajos, kas bija gatavi sadarboties ar citiem, labējiem spēkiem, kas cīnījās pret diktatūru. Taču drīz vien FSLN atkal apvienojās un par dominējošo kļuva Daniela Ortegas vadītās mēreni kreisās grupas ideoloģija.  1976. gadā cīņas laikā tika nogalināts viens no FSLN dibinātājiem — Karloss Fonseka.
ASV atbalsts, kas Somosam bija svarīgs, lai noturētos pie varas, sāka samazināties, kad pienāca arvien vairāk ziņu par Nacionālās gvardes zvērībām un samazinājās atbalsts ASV iedzīvotāju vidū. 1979. gada 21. jūnijā ASV medija ABC News operators uzņēma šokējošu video no Managvas, kurā bija redzams, kā Nacionālās gvardes karavīrs liek nogulties uz zemes šī paša kanāla žurnālistam Bilam Stjuartam, žurnālists paklausa pavēlei, taču pēc dažām sekundēm karavīrs viņu turpat uz zemes nošauj. Video pēc tam Savienotajās Valstīs tika parādīts ziņās. Tas izraisīja sašutumu ASV sabiedrībā un prezidentam Džimijam Kārteram nācās pārtraukt militāro palīdzību Somosam.

Nākšana pie varas

Mazāk kā mēnesi vēlāk, 1979. gada 19. jūlijā, FSLN gāza diktatūru un iegāja galvaspilsētā Managvā. Somosa bēga uz Maiami, līdzi paņemdams Valsts kasi. Tika izveidota pagaidu valdība, kuru vadīja kādreizējās mēreni kreiso grupas vadītājs Daniels Ortega. Somosu režīms bija atstājis valsti izpostītu. Managvas ezers bija nedzīvs, jo tajā bija pesticīdi, toksiskais piesārņojums un nesavākti notekūdeņi. Somosas laikā ļoti maz tika ieguldīts bērnu izglītībā. Bērni parasti gāja strādāt plantācijās. Vidēji tikai 60% bērnu uzsāka mācības, bet tikai 22% no tiem turpināja mācīties līdz 7. klasei, kas bija pēdējā pamatskolas klase. Kad sandīnisti nāca pie varas, divas trešdaļas iedzīvotāju neprata lasīt. Tikai dažu gadu laikā sandīnisti panāca lasītprasmes īpatsvara palielināšanos līdz 86%.
Ingrīda Aljaga Fernandesa

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt deviņu gadu vecumā. 2003. gadā Bogotā izcīnījusi sudraba medaļu Panamerikas junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2006. gadā uzvarējusi Panamerikas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2008. gadā uzvarējusi Panamerikas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2009. gadā uzvarējusi Panamerikas junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. Daudzkārtējā Peru sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (2007, 2009, 2011, 2012, 2016).
2012. gadā Hantimansijskā piedalījusies Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējusi Viktorijai Čmilītei. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Valentīnai Guņinai.
Pārstāvējusi Peru komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (2004-2006, 2010-2012, 2016).
Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā viņai piešķīra FIDE meistares nosaukumu (WFM), bet 2018. gadā - starptautiskās meistares nosaukumu (WIM).
Makaroni

Makaroni (itāļu: Maccheroni) ir dažāda izmēra un formas kaltēti miltu izstrādājumi, ko parasti gatavo no neraudzētas kviešu mīklas. Vispiemērotākie milti makaroniem ir augstāka labuma un 1. šķiras speciāla maluma makaronu milti no cietajiem kviešiem vai stiklainiem mīkstajiem kviešiem, kuru lipekļa daudzums ir vismaz 28%, tomēr tos var arī gatavot no auzu, miežu un rudzu miltiem.
Reins Etruks

Biogrāfija

1954. un 1955. gadā kļuvis par Igaunijas skolnieku čempionu šahā. Piedalījies Igaunijas izlases sastāvā dažādās PSRS komandu šaha sacensībās, kur 1958. un 1967. gadā izcīnījis pirmo vietu pie sava galdiņa, bet 1962. gadā bijis trešais. Igaunijas čempionātos izcīnījis 9 medaļas: trīs zelta (1965, 1969, 1973), trīs sudraba (1964, 1966, 1970) un trīs bronzas (1962, 1967, 1968). 1974. un 1990. gadā uzvarējis Igaunijas čempionātā šaha ātrspēlē. 1971. gada Pērnavas šaha turnīrā ieņēmis 6. vietu. Piedalījies arī 1967. gada Latvijas šaha čempionātā un 1971. gada Latvijas šaha čempionātā. Beidzis Tartu Valsts Universitātes filoloģijas fakultāti.
Eiropas Konvencija par spīdzināšanas novēršanu

Eiropas konvencija par spīdzināšanas, antihumānas un personu pazemojošas izturēšanās vai soda novēršanu, parakstīta 1987. g. un spēkā stājusies 1989. g., ir Eiropas Padomes konvencija. Tās dalībnieces ir visas 47 EP dalībvalstis. Konvencijai ir divi 1993. g. pieņemtie un 2002. g. spēkā stājušies protokoli.
Uzraudzību pār konvencijas izpildi veic Komiteja spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas rīcības vai soda novēršanai, kuras locekļu skaits atbilst dalībvalstu skaitam. Komiteja veic brīvības atņemšanas vietu apmeklējumus un sniedz savus ziņojumus attiecīgajām dalībvalstīm. Ja dalībvalsts nepiekrīt ziņojuma publiskošanai, tas paliek konfidenciāls. Ja valsts nesadarbojas vai atsakās uzlabot situāciju saskaņā ar Komitejas rekomendācijām pēc tam, kad valstij bija iespēja darīt zināmu tās viedokli, Komiteja ar divu trešdaļu balsu vairākumu var nolemt izdarīt publisku paziņojumu attiecīgajā jautājumā.
Rietumeiropas vēsture

Rietumeiropas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem Rietumeiropas teritorijā.

Senie laiki

Agrīnākās zināmās atšķirības starp austrumiem un rietumiem Eiropā sākas Romas impērijas laikā. Impērijai paplašinoties, tās teritorija kulturāli dalījās starp urbanizētajām grieķu valodā runājošajām austrumu teritorijām, kuras kādreiz bija bijušas Aleksandra Lielā impērijas sastāvdaļa, un starp sociāli vienkāršākajām rietumu zemēm, kuras pieņēma latīņu valodu kā savstarpējo kontaktu valodu. Šī kultūras dalīšanās galu galā noveda arī pie impērijas politiskās sadalīšanas Austrumromas impērijā un Rietumromas impērijā.

Viduslaiki un Jaunie laiki

Rietumromas impērijas krišana, Kārļa Lielā Franku karalistes izveidošanās un kristiešu baznīcas lielā šķelšanās bija notikumi kas vairoja un nostiprināja kultūru atšķirības starp Eiropas austrumiem un rietumiem. Šīs atšķirības, it sevišķi robeža starp katoļu un protestantu zemēm rietumos un ortodoksu zemēm austrumos līdz pat 19. gadsimtam kalpoja kā neoficiāls pamats uz kā definēt Eiropas Austrumus un Rietumus.
Konstantinopoles, ortodoksās baznīcas centra, galīgā iekarošana 15. gadsimtā, kā arī Svētās Romas impērijas sadrumstalošanās, noveda pie reliģiskā dalījuma nozīmes samazināšanās. Līdz ar 19. gadsimta globālo imperiālismu, kad Eiropas valstis izpleta savu kontroli pār Āfriku un Āziju, kā arī ASV un Japānas nozīmes pieaugums noveda pie Rietumu/Austrumu koncepta maiņas.