google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Dikmanis

Biogrāfija

Pēc skolas beigšanas uzsāka darbu F. Meiera eksporta firmā Rīgā. 1904. gadā viņš tika uzņemts II Rīgas riteņbraucēju biedrībā, kas ir vecākā latviešu sporta organizācija. Tāpat viņš iesaistījās administratīvajā darbībā, rīkojis sacensības un bijis riteņbraukšanas eksaminācijas komisijas loceklis. 1904. gada 4. maijā piedalījies pirmajā zināmajā latviešu maratonā Rīga—Jelgava. 1908. gadā beidzis sportot.
Kopš 1909. gada darbojās vienīgi sporta administratīvajā darbā.
Pēc Pirmā pasaules kara kļuva par Latvijas Sporta biedrības (LSB) priekšsēdētāja biedru, savukārt no 1928. līdz 1944. gadam ieņēmis priekšsēdētāja amatu. 1922. gada 23. aprīlī J. Dikmanis kļuva tikko dibinātās Latvijas Olimpiskās komitejas pirmo prezidentu. Šajā amatā viņš noturējās līdz 1933. gadam. Vadīja Latvijas olimpisko komandu trijās Olimpiskajās spēlēs (1924, 1928, 1932). Laikā no 1926. līdz 1947. gadam viņš bija SOK loceklis. J. Dikmanis ir vienīgais latvietis, kas bijis šīs organizācijas loceklis.
1944. gadā emigrēja uz Vāciju, savukārt mūža nogali pavadījis ASV, kur arī 1969. gada 7. jūnijā miris. ASV darbojās latviešu sporta dzīvē.
Aleksandrs Menšikovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1673. gada 16. novembrī Maskavas maiznieka Daņilas Menšika ģimenē. Ap 1683. gadu viņu par savu pāžu pieņēma troņmantnieka Pētera draugs šveiciešu virsnieks Francis Leforts. Kā Preobraženskas pulka seržants 1695. gadā viņš piedalījās jaunā cara Pētera I karagājienā uz Azovu, pēc tam pavadīja Pēteri I viņa ceļojumā caur Latviju uz Rietumeiropu.
Lielā Ziemeļu kara laikā Aleksandra Menšikova komandētā karaspēka vienība 1702. gadā ieņēma Šliselburgas un Nīenas pilis, viņu iecēla par pirmo Pēterburgas gubernatoru. 1707. gada viņam piešķīra kņaza un Ingrijas hercoga titulus.   
Piedalījās astoņus mēnešus ilgajā Rīgas aplenkumā (1709—1710), viņa vārdā bija nosauktas kāpas Sarkandaugavā, kur krievi izveidoja lielgabalu bateriju Daugavā esošo zviedru karakuģu apšaudei ("Aleksandra Augstumi").
Savu varas maksimumu sasniedza ķeizarienes Katrīnas I valdīšanas laikā, pēc viņas nāves Menšikovs bija iecerējis salaulāties ar Kurzemes hercogieni Annu Ioanovnu. 
1727. gada augustā viņš no Rīgas uz Jelgavu nosūtīja karaspēku ģenerāļa Lasī vadībā, kurš padzina Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieka dēlu Saksijas Moricu, kuru Kurzemes landtāgs 1726. gada 18. jūnijā bija ievēlējis par hercogu.
Pēc kņazu Dogorukovu padoma Pēteris II Manšikovu apvainoja careviča Alekseja nogalināšanā un 1727. gadā izsūtīja uz Sibīriju.
Miris 1729. gada 23. novembrī izsūtījumā Berjozovā Jugras zemē Sibīrijā.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Balvu novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Balvu novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Lietuvas ģeogrāfija

Aizsargājamās teritorijas

Lietuvā aizsargājamo teritoriju platība ir 9988 km², kas sastāda 15,3% no Lietuvas kopplatības.
Aizsargājamo teritoriju struktūra un platība:
188 777 ha — Biosfēras poligoni
177 994 ha — Liegumi
436 922 ha — Reģionālie parki
156 946 ha — Nacionālie parki
37 250 ha — Rezervāti
2005. gada FIFA Konfederāciju kauss

Grupu turnīrs

Visu spēļu sākuma laiki pēc Centrāleiropas vasaras laika.
Jāņa Baltvilka balva

Jāņa Baltvilka balva ir ikgadēja balva par sasniegumiem bērnu literatūrā, ko pasniedz katru gadu jūlijā, Jāņa Baltvilka dzimšanas dienā.

Vēsture

Balva dibināta 2005. gadā, to pasniedz Latvijas Bērnu un jaunatnes literatūras padome, kura katru gadu izvēlas atšķirīgus balvas žūrijas komisijas dalībniekus.
Kopš 2008. gada līdzās latviešu autoriem un grāmatu māksliniekiem tiek apbalvoti arī gada labāko ārzemju bērnu literatūras tulkojumu autori — Baltijas jūras reģiona rakstnieki un viņu tulkotāji.
Spēlmaņu nakts 2003/2004

Ikgadēja Latvijas profesionālās teātra mākslas sasniegumu apbalvošanas ceremonija Spēlmaņu nakts 2003/2004 notiek 2004. gada 23. novembrī Dailes teātrī. Apbalvošanai tiek nominēti iestudējumi un mākslinieki 16 nominācijās, tiek piešķirta balva par mūža ieguldījumu un žūrijas specbalva.
Spēlmaņu nakts svinīgās ceremonijas veidotāji - režisors Valdis Liepiņš, scenārija autors - Jānis Siliņš, ceremonijas vadīji - Juris Kalniņš, Juris Bartkevičs, Ģirts Jakovļevs.
Turpinot iepriekšējā gadā aizsākto tradīciju, arī 2004. gadā nedēļu pirms Spēlmaņu nakts apbalvošanas ceremonijas tiek izrādītas visas nominētās izrādes. Šajā gadā Latvijas Teātra darbinieku savienība sadarbībā ar Latvijas Jaunā teātra institūtu uz Latvijas labāko izrāžu dekādi aicina arī ārzemju viesus – teātra kritiķus, festivālu direktorus un producentus no Lietuvas, Igaunijas, Polijas, Čehijas, Slovākijas, Ungārijas, Serbijas, Francijas, Zviedrijas, Vācijas un Lielbritānijas.
Spēlmaņu nakts dekāde norisinās Rīgā divās daļās: 11.-14. novembrī nominācijas "Labākā izrāde bērniem" pretendenti un 19.-22.novembrī izrādes, kas nominētas kategorijās "Labākā dramatiskā teātra izrāde" un "Labākais latviešu dramaturģijas iestudējums". 23. novembrī notiek Latvijas teātra aktualitātēm veltīta konference ar ārzemju teātru kritiķu piedalīšanos.
Fērvetera rags

Fērvetera rags (angļu: Cape Fairweather, spāņu: Cabo Fairweather) ir 705 m augs klinšains zemesrags Antarktīdas pussalas austrumos Antarktīdā. Izvietojies Vedela jūras piekrastē starp Drigalska un Evansa glečeriem. Atdala Nordenšelda krastu ziemeļaustrumos no Oskara II krasta dienvidrietumos.
Zemesragu 1947. gadā nokartēja FIDS ekspedīcija no Hopbejas bāzes un nosauca par godu Dandī vaļu mednieku kuģa Balæna kapteinim Aleksandram Fērveteram (Alexander Fairweather), kurš 1892.—1893. gados darbojās Antarktīdas pussalas ziemeļaustrumu piekrastē.
Ceļš uz nekurieni

Sižets

Freds Medisons ir apsūdzēts savas sievas Renē slepkavībā un tiek notiesāts uz nāvi. Neilgu laiku pirms soda izpildes viņš noslēpumaini pazūd no nāvinieku kameras un viņa vietā atrod ar atmiņas zudumu sirgstošo Pītu Deitonu. Kā viņš nokļuva kamerā? Kā nozuda slepkava? Izlaists brīvībā Pīts mēģina atgriezties normālā dzīvē, bet tā vietā viņu sagaida neaprakstāmi satriecošs murgs iztēlei...

Interpretācija

Ir vairāki interpretējumi par ko ir šī filma. Viens no atzītākajiem ir tāds, ka Pīts Deitons ir Freda Medisona otrā personības šķautne. Pēc sievas slepkavības un nokļūšanas cietumā, Freds piedzīvoja spēcīgu nervu sabrukumu, viņš nespēja pieņemt realitāti — to, ka ir brutāli nogalinājis savu sievu. Freds centās aizbēgt no realitātes, iegalvojot sev, ka vainīgais ir cits un vēlāk izveidojot sevi par iedomātu tēlu — Pītu, kas būtu pilnīgs pretstats viņam pašam — tāds, kāds Freds vēlējās būt. Freds bija greizsirdīgs, gļēvulīgs, nemākulīgs sadzīviskajās un intīmajās attiecībās, viņa dzīve bija rutīna. Pīts atšķirībā no Freda bija bezrūpīgs, izklaidīgs jaunietis, kuram neeksistēja nekādas robežas, kuram nebija nekādas pienākuma apziņas. Fredam izdevās aizbēgt no sevis, bet tikai uz kādu laiku, ik brīdi kādas ainas atgādināja par savu otro personību, kas beigās noveda līdz pilnīgam personības sabrukumam un esamības zudumam.
Fumarolas

Fumarolas (itāļu: fumo — 'dūmi') ir virs 200 °C sakarsēta tvaika un vulkānisko gāzu strūklas, kas izplūst no vulkāniskas izcelsmes plaisām. Par fumarolām sauc arī pašas atveres, no kurām izplūst šīs gāzes. Fumarolas iedala primārajās, kas rodas tieši no magmā izšķīdušajām gāzēm, un sekundārajās, kas nav tieši saistītas ar vulkānu, bet rodas no vēl neatdzisušas lavas.
Izšķir sausās augstas temperatūras fumarolas, skābās fumarolas (satur CO₂, SO₂ un citus skābos gāzveida oksīdus, kā arī HCl), sārmainās (satur amonjaku un salmiaku). Fumarolas, kas sastāv galvenokārt no sēra oksīdiem un sērūdeņraža, sauc par solfatārām. Zemas temperatūras fumarolas, kas bieži satur lielu daudzumu ogļskābās gāzes, sauc par mofetām. Sevišķi karstās (650—1000 °C) sausās fumarolas ūdens tvaiku praktiski nesatur, toties tajās ir sublimēti sārmu metālu halogenīdi (NaCl, KCl u.c.). Pārējo veidu fumarolas parasti satur diezgan daudz ūdens tvaika, kas tajās nonāk no gruntsūdeņiem, kuri atrodas starp karsto vulkānisko slāni un zemes virsmu. Fumarolu gāzes ir bīstamas cilvēka veselībai un dzīvībai.
Daudz fumarolu mēdz būt rajonos ar lielu vulkānisko aktivitāti, piemēram, Jeloustonas nacionālajā parkā vai Desmittūkstoš dūmu ielejā.
Gravity Falls

Stāsts

Stāsts bija par zēnu Diperu un māsu Meibelu, kuri dodas vasaras brīvlaikā pie onkuļa Stena uz apsēstu pilsētu Gravity Falls, kas atradās Oregonas štatā, ASV. Viņi devās palīdzēt darbos onkuļa Stena viesnīcā ar nosaukumu Mistery Shack. Pilsēta ir apsēsta ar dīvainiem notikumiem un lietām kuras aprakstītas slepenā grāmatā.
Māris Vītols

Biogrāfija

No 1979. gada līdz 1987. gadam mācījās Aizputes vidusskolā, no 1987. līdz 1991. gadam Rīgas Industriālajā politehnikumā, programmvadības iekārtu vadības specialitātē. No 1992. līdz 1996. gadam studēja Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē, iegūstot bakalaura grādu politikas zinātnē.
No 1994. līdz 1995. gadam bija Latvijas Republikas Centrālās vēlēšanu komisijas loceklis. 6. Saeimas vēlēšanās iebalsots Kurzemes vēlēšanu apgabalā no Latvijas Zemnieku savienības, Latvijas Kristīgo demokrātu savienības un Latgalē Latgales Demokrātiskās partijas apvienotā saraksta .
No 1995. līdz 1998. gadam bija 6. Saeimas deputāts, Saeimas budžeta un finansu (nodokļu) komisijas un Eiropas lietu komisijas loceklis, Baltijas Asamblejas loceklis. No 1996. līdz 1998. gadam bija LR Finanšu ministrijas parlamentārais sekretārs, no 1998. līdz 1999. gadam 7. Saeimas deputāts, Budžeta un finansu (nodokļu) komisijas sekretārs un Saimnieciskās komisijas loceklis. 1999. gadā LR Finansu ministrijas parlamentārais sekretārs, Latvijas delegācijas vadītājs Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) Parlamentu asamblejā. 
No 1999. līdz 2000. gadam bija Izglītības un zinātnes ministrs.
7. Saeimas vēlēšanās iebalsots Rīgas vēlēšanu apgabalā no Tautas partijas saraksta , no 2000. līdz 2002. gadam bija 7. Saeimas deputāts, Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas priekšsēdētāja vietnieks, Sporta apakškomisijas loceklis un Saimnieciskās komisijas loceklis.
Pēc darba 7. Saeimā nekādās publiskās aktivitātēs nav bijis iesaistīts, no publicitātes izvairās .
Raibspārnmušas

Latvijā

Latvijā novērotas 45 raibspārnmušu sugas, no kurām biežāk sastopamās augļus bojājošās sugas ir vilkābeļu raibspārnmuša (Anomoia purmunda), parastā rožu raibspārnmuša (Rhagoletis alternata), smiltsērkšķu raibspārnmuša (Rhagoletis batava) un Eiropas ķiršu raibspārnmuša (Rhagoletis cerasi).
Visu šo sugu kāpuri attīstās konkrētu augu augļos. Vilkābeļu raibspārnmušu kāpuri barojas vilkābeļu un klinteņu ābolos, bet Latvijā biežāk bojā klintenes. Parastā rožu raibspārnmuša ir nozīmīgs rožu kaitēklis un ir pagaidām vienīgā ar rozēm saistītā suga, kas atrasta Latvijas teritorijā. Smiltsērkšķu raibspārnmuša ir nozīmīgs smiltsērkšķu kaitēklis, kas Latvijā parādījusies ap 2010. gadu (pirmo reizi konstatēta 2011. gada vasarā). Šobrīd šī suga ir plaši izplatīta. Eiropas ķiršu raibspārnmuša Latvijā bija zināma kopš 19. gadsimta, kad te bija sastopama vienīgi ziemeļu rase, kuras kāpuri barojas parastā sausserža ogās. Mūsdienās Latvijā ir ienākusi arī Rietumeiropas rase, kas ir nozīmīgi ķiršu kaitēkļi. Daudzas Latvijā sastopamās raibspārnmušu dzimta sugas ir saistītas ar lakstaugiem.

Kopīgās īpašības

Raibspārnmušas ir vieni no krāšņākajiem divspārņiem. To spārni ir raibi (krāsojums veido specifisku rakstu, pēc kā dažos gadījumos viegli var noteikt atsevišķas sugas) un ļoti bieži košās krāsās. Raibspārnmušas ir mazas vai vidēji lielas mušas, to ķermenis atkarībā no sugas var būt 1—35 mm. Tās var būt dažādās krāsās, kas parasti nav metāliska, bet dzimtā ir daži izņēmumi.
Lielākā daļa raibspārnmušu kāpuru attīstās augu audos. Izņēmums ir Tachiniscinae apakšdzimtas sugas, kuras ir parazīti un attīstās naktstauriņos. Arī daudzu Phytalmiinae apakšdzimtas sugu kāpuri attīstās bojātos vai svaigi kritušos augos. Visbiežāk raibspārnmušu kāpuri attīstās augļu mīkstumā, sēklās, lakstaugu stublājos, lapās un ziedos. Pieaugušās raibspārnmušas barojas tikai ar augu sulu, nektāru un saldajiem izdalījumiem, vai mikroorganismiem. Tikai Blepharoneura ģints pieaugušajām raibspārnmušām ir mutes orgāni, kas piemēroti augu audu saēšanai. Kopumā raibspārnmušas ir kaitīgas ļoti daudziem augiem, lai gan katrai sugai ir ierobežots izmantoto augu veids, turklāt ir sugas, kuru kāpuri attīstās tikai konkrētu sugu augos.
18. oktobris

18. oktobris ir gada 291. diena pēc Gregora kalendāra (292. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 74 dienas.
Sanmarīno eiro monētas

Sanmarīno eiro monētas ir eiro monētas, kuras izdevusi Sanmarīno. Kopš 2002. gada eiro ir oficiālais maksāšanas līdzeklis Sanmarīno, nomainot Itālijas liru. Kad liras Itālijā nomainīja eiro, Sanmarīno vienojās par tiesībām kalt nelielu skaitu savu eiro monētu. Lai gan Sanmarīno neietilpst Eiropas Savienībā, Sanmarīno eiro monētas ir likumīgs maksāšanas līdzeklis.

2 eiro apgrozības piemiņas monētas

Sanmarīno ir izdevusi deviņas 2 eiro apgrozības piemiņas monētas. Pirmo monētu izdeva 2004. gadā par godu vēsturniekam un numismātam, Bartolomeo Borghesi. 2005. gadā izdeva monētu par godu fizikas gadam pasaulē, 2006. gadā par godu Kristofera Kolumba nāves 500. gadadienā. 2007. gadā izdeva monētu Džuzepes Garibaldi 200 gadu jubilejai. 2008. gadā izdeva monētu, kas veltīta Eiropas starpkultūru dialoga gadam. 2009. gada monēta veltīta Eiropas radošuma un inovācijas gadam. 2010. gada monēta ir veltīta Sandro Botičelli nāves 500. gadadienai. 2011. gadā izdeva monētu, kas veltīta Džordžio Vasari dzimšanas 500. gadadienai, bet pēdējo monētu izdeva 2012. gadā, kad visas eirozonas valstis kopā izdeva eiro banknošu un monētu ieviešanas desmitgadei veltītu monētu.
Gabona

Vēsture

15. gadsimtā pirmie eiropieši ieradās Gabonā. Sākot no 16. gadsimta, piekraste tika izmantota vergu tirdzniecībai.
19. gadsimtā franču pētnieks Pjērs Savorgnens de Braca organizēja pirmo ceļojumu uz Gabonu un Kongo 1875. gadā. Pēc 10 gadiem Francija okupēja visu valsti.
1910. gadā Gabona bija viena no Francijas kolonijām, kas veidoja franču Ekvatoriālo Āfriku (kopā ar Kongo, Centrālāfrikas Republiku un Čadu). Franču Ekvatoriālā Āfrika pastāvēja līdz 1959. gada 17. augustam. 1960. gada 17. augustā Gabona pasludināja neatkarību
Kopš 1960. gada, Gabonai ir bijuši tikai 3 prezidenti. 1961. gadā Leons M'ba kļuva par pirmo prezidentu. 1967. gadā pēc viņa nāves Omārs Bongo kļuva par prezidentu un valdīja līdz 2009. gadam. 2009. gadā Omārs Bongo nomira un viņa dēls Alī Bongo Ondimba pārņēma prezidenta titulu, uzvarot 2009. gada vēlēšanās. Viņš tika atkārtoti ievēlēts 2016. gadā.
Vilkatis Toms

Sižets

17. gadsimts Vidzemē pēc zviedru - poļu kara. Daudzi latviešu zemnieki, lai paglābtos no sirotājiem, klaušām un nodevām pārceļas uz dzīvi dziļi mežā. Toms ar pieradināta vilka palīdzību uzdodas par vilkati. Kopā ar brāli Miķeli viņi sagūsta Dormuižas baronu, ieņem un nodedzina muižu, bet kaimiņu barons Felsbergs netic vilkačiem un ziemā sarīko medības.
Hocico

Vēsture

Duets oficiāli tika izveidots 1993. gadā. Grupas sastāvs ir nemainīgs kopš dibināšanas, un tās sastāvā ir Erik Garcia ar pseidonīmu Erk Aicrag (dziesmu teksti un balss) un Oscar Mayorga ar pseidonīmu Racso Agroyam (programmēšana). Abi grupas dalībnieki eksperimentēja ar elektronisko mūziku, miksējot industriālo mūziku un EBM kopš piecpadsmit gadu vecuma. Grupas izpildīto mūzikas stilu var raksturot kā elektroindustriālo mūziku. Teksti ir pārsvarā spāņu valodā, tomēr daļai dziesmu tie ir angliski. Spāņu valodā vārds hocico nozīmē snuķis. Meksikā šis vārds tiek lietots slengā, lai apzīmētu kaut ko, kas ir neglīts.
Racso Agroyam ir soloprojekts Dulce Liquido.
Erk Aicrag ir soloprojekts Rabia Sorda.
Kaņepīši

Latvijā

Latvijā sastopamas 2 kaņepīšu ģints sugas: kalnu ķeģis (Linaria flavirostris) un kaņepītis (Linaria cannabina).

Kopīgās īpašības

Kaņepīšu sugas ir mazi putniņi. Knābji ir īsi, taisni, konusveidīgi, spārni gari un samērā smaili, aste šķelta. Kaņepīšu sugu tēviņiem pavasarī izaug iesta apspalvojums, kas ir košāks nekā pārējā gada laikā.
Leišmale

Leišmale ir sens apzīmējums Latvijas dienvidu daļai gar Latvijas-Lietuvas robežu. Tās kultūru ilgstoši ietekmējusi lietuviešu jeb "leišu" kultūra.
Pilcenes baznīca

Vēsture

Pilcenes koka dievnams, sākotnēji kā kapu kapela tika uzbūvēta Svētā Antona godam. Tās uzbūvēšanas laiks dažādos avotos parādās atšķirīgs — 1670. un 1762. gads. Baznīcas koka guļbūvi cēluši vietējie meistari bez zāģa palīdzības, izmatojot cirvi un tēstos baļķus sastiprinot ar vietējo kalēju kaltām dzelzs naglām. Vēlākos gados ēkas ārsienas tika apšūtas ar dēļiem. Jumts ir klāts ar melno skārdu. Virs baznīcas ieejas atrodas mazs sešstūrveida tornītis ar pusapaļiem logiem un sīpolveida kupolu, virs kura, tāpat kā virs presbiterija nostiprināts krusts, bet tornī atrodas 10 mārciņu smags zvans. Dievnamu īpašu dara arī puskolonnas. Baznīcas platība ir 146 m². 1970. gados padomju varas funkcionāri gribēja šo sakrālo ēku nojaukt, kas neizdevās, pateicoties novadniekam un kultūras darbiniekam Vilim Lācim.

Interjers

Baznīca ir viennavas ēka, 21 metru gara, 10,5 metrus plata un 6,5 metrus plata, kurā atrodas divas sakristejas. Lūgšanu telpā ir cementa grīda, bet sakristejās un presbiterijā tā ir koka. Dievnama atrodas trīs altāri. Galvenajā altārī ir ievietota liela altārglezna ar attēlotu Pestītāju pie krusta. Cits altāris ir veltīts dievnama patronam — Svētajam Antonam. Aplūkojama ir arī  18. gadsimta altārglezna, kas ir valsts nozīmes kultūras piemineklis.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Māris Laureckis. Pilcenes draudze sākusi veidoties vienā laikā ar baznīcas būvniecību. Agrākos laikos baznīca bijusi 7 km attālumā esošās Dricānu baznīcas filiālbaznīca. Draudzei ir sava kapsētas — Pilcenes kapsēta, kurā ir apbedīts bijušais draudzes prāvests D. Trimalnieks. Draudzes lielākie svētki ir Svētā Antona diena.
Sacīkšu trase

Sacīkšu trase ir sporta būvē, kas paredzēta dzīvnieku (piemēram, zirgu sacīkšu), transportlīdzekļu vai sportistu sacensībām. Trases bieži ir aprīkotas ar tribīnēm.
Sacīkšu trases mēdz būt atklātā tipa, kā arī celtnes. Zirgu sacīkstēm paredzētās trases sauc par hipodromiem, velosipēdu trases par velodromiem. Sacīkšu trases pārsvarā viedo noslēgtu apli, kas ļauj sacīkšu dalībniekiem veikt vienu vai vairākus apļus.
Ēveles draudzes novads

Ēveles draudzes novads (vācu: Kirchspiel Wolfahrt) bija viens no Vidzemes guberņas Valkas apriņķa (līdz 1783. gadam — Rīgas apriņķa) draudzes novadiem.
Cīruļu iela (Jūrmala)

Sabiedriskais transports

Agrāk pa Cīruļu ielu kursēja 5. autobuss.
Progress M-64

Krava

Kuģa hermētiskajā kravas nodalījumā uz staciju tika nogādāti: skafandrs "Sokol KV-2" (Сокол КВ-2), iekārtas zinātniskajiem eksperimentiem, konteineri ar pārtiku un ūdeni, izlietojamie materiāli, personīgo lietu sūtījumi SKS-17 apkalpei. Bez tam uz SKS tika nosūtīti 60 vīngliemeži, kuriem uz zemes bija nogrieztas pa vienai ūsai ar aci. Ar tiem tika veikti eksperimenti, lai izpētītu acs ābola un līdzsvara orgānu reģenerācijas funkcijas bezsvara stāvoklī. Gliemeži atgriezīsies uz Zemi kosmosa kuģī Sojuz TMA-12 2008. gada novembrī. Kopējā kravas masa bija 2400 kg.

Lidojuma gaita

Palaišana notika no Baikonuras kosmodroma 2008. gada 14. maijā 20:22:56 UTC (15. maijā 00:22:56 pēc Maskavas laika) ar nesējraķeti Sojuz-U. 
Saslēgšanās ar SKS notika 16. maijā 21:39:20 UTC pie moduļa Zarja. Pēc divām stundām apkalpe atvēra lūkas un sāka izkraut transportkuģi.
2008. gada 1. septembrī 19:46:39 UTC Progress M-64 atvienojās no stacijas. Vairāk kā nedēļu kosmosa kuģis veica autonomu lidojumu, kura laikā tika veikti tehniski eksperimenti programmas "Plazma-Progress" ietvaros. Tika pētīta kosmiskā kuģa raķešdzinēju radītās plazmas raksturlielumi: blīvumu, izmērus, atstarošanās īpašības. Rezultātus fiksēja ar speciālu Irkutskā izvietotu radaru uz zemes. "Plazma-Progress" eksperimenti tika veikti arī kravas kuģu Progress M-60 un Progress M-62 lidojuma beigās.
Atbrīvotajā kravas kuģa vietā pie Zarja moduļa paredzēts pievienot kosmosa kuģi Sojuz TMA-13, kurš stacijā ieradīsies 2008. gada 14. oktobrī.
2008. gada 8. septembrī 20:47 UTC tika iedarbināti Progress M-64 bremzēšanas dzinēji un sākās noiešana no orbītas. Aptuveni 21:33:19 UTC kosmiskā aparāta nesadegušās daļas iekrita Klusajā okeānā vairākus tūkstošus kilometru uz austrumiem no Jaunzēlandes pilsētas Velingtonas (42°6′S 138°36′W).
Jurajs Kucka

Klubu karjera

2009-10. gada sezonā Kucka kopā ar Prāgas "Sparta" izcīnija Čehijas līgas titulu un Čehijas superkausu. Kopā viņam "Sparta" rindās 11 vārtu guvumi, 45. spēlēs. 2016. gadā kopā ar AC Milan viņš izcīnija Itālijas Superkausu.

Karjera izlasē

2008. gada novembrī viņš debitēja Slovākijas izlasē pret Lihtenšteinu. Viņš piedalijās 2010. gada FIFA pasaules kausā, spēlējot pret Jaunzēlandi, Itāliju un Nīderlandi. Viņš arī tika pieteikts 2016. gada Eiropas čempionātam futbolā. Izlasē savus sešus vārtus viņš ir guvis pret Austriju, Poliju, Spāniju , Maķedoniju, Vāciju un Lietuvu.
Edijs Bošs

Biogrāfija

Mācījies Rīgas Franču licejā. No 1997. līdz 2000. gadam bija Latvijas Neatkarīgās televīzijas Ziņu dienesta žurnālists. 2001. gadā bija laikraksta "Diena" korespondents Igaunijā. No 2002. līdz 2003. gadam bija Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta žurnālists. 2003. gadā ieguvis bakalaura grādu mediju zinībās Concordia International University Estonia Tallinā. Tajā pašā gadā uzsācis maģistra studijas Kembridžas universitātē mūsdienu Eiropas zinību programmā, kuras pabeidza 2004. gadā.
2004. gadā atgriezies LTV Ziņu dienestā, kur palika līdz 2006. gadam, kad atgriezās Kembridžā, lai uzsāktu doktorantūru. 2010. gadā ieguvis doktora grādu politikā un starptautiskajās zinībās. Tajā pašā gadā kļuvis par TV3 ziņu moderatoru, kā arī pasniedzēju Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē un Rīgas Stradiņa universitātes Eiropas studiju fakultātē.
Sārnates apmetne

Sārnates apmetne ir viena no vislabāk izpētītajām ķemmes-bedrīšu keramikas kultūras apmetnēm Latvijā, kas dod priekšstatu par cilvēku dzīves apstākļiem vidējā neolīta periodā (3400.—2300. g. pr. Kr.) un par tā laika vides apstākļiem — klimatu, ainavām, augu un dzīvnieku pasauli. Pateicoties purvainajai augsnei, aizvēsturisko mītņu paliekas labi saglabājušās, jo tieši šādos apstākļos koksne un no tās veidotie priekšmeti dabiski iekonservējušies.

Atrašanās vieta

Sārnates apmetne atrodas kūdras purvā Baltijas jūras (tajā laikā Litorīnas jūras) piekrastē Ventspils novada Užavas pagastā.

Arheoloģiskie izrakumi

Sārnates apmetnes izpēti 1938.—1940. gadā aizsāka Eduards Šturms (1895—1959), bet 1949. gadā un 1953.—1959. gadā viņa darbu turpināja Latvijas Vēstures muzeja Arheoloģijas nodaļas darbinieki Lūcijas Vankinas (1908—1989) vadībā.
Pateicoties labvēlīgiem apstākļiem — anaerobo kūdras nogulumu konservējošajam efektam — Sārnates apmetnē līdz mūsu dienām ir ļoti labi saglabājušās celtņu paliekas ar dažādu koka inventāru. Mītnes, kurās dzīvojuši cilvēki, pamatā ir 16—35 m² lielas četrstūrainas vientelpas, kuru sienas veido vertikāli zemē iedzīti koka mieti, kuru starpas aizpītas ar žagariem. Mītnes tikušas apsildītas ar pavardu palīdzību. Arheoloģiskos izrakumos nometnes teritorijā atrasti tādi koka priekšmeti, kā šķēpi, loki, bumerangi, riekstu dauzāmās valītes, kapļi, airi un citas lietas.
Sārnates apmetnes teritorijā atrastas dažādas koka figūriņas, to vidū unikāla koka stumbrā veidota 1,68 m augsta skulptūra, ko daži zinātnieki uzskata par senāko zināmo elku Latvijas teritorijā. Uzskata, ka Sārnatē bijusi arī dzintara apstrādes darbnīca.

Izstāde

2008. gadā Latvijas Dabas muzejā tika izveidota izstāde „Daba un cilvēks Sārnatē: akmens laikmets Rietumkurzemē” un notika starpnozaru konference „Daba un cilvēks Sārnatē”.

Sarnātes elks

Latvijas Nacionālā vēstures muzeja kolekcijā glabājas 1950. gados atrastais Sārnates koka elks, kas datēts ar 3600.—3000. gadu p.m.ē. Tas ir koka stabs, kura augšdaļā izcirsta cilvēka seja. 
2016. gada septembrī Rīgas Tehniskās universitātes Dizaina fabrikas vadītājs Guntis Kuļikovskis un vecākais eksperts Gundars Miezītis veica tā 3D skenēšanu.