IV Vispārējie latviešu Dziesmu un Mūzikas svētki

IV Vispārīgie latviešu Dziesmu un Mūzikas svētki notika 1895. gada 15.—18. jūnijā (27.-30. jūnijā pēc jaunā stila) Jelgavā. Tie ir vienīgie Vispārējie latviešu Dziesmu svētki, kas notikuši ārpus Rīgas. Tos rīkoja Jelgavas Latviešu biedrība, rīcības komitejas priekšgalā atradās advokāts Jānis Čakste. Par virs­diriģentiem bija uzaicināti Andrejs Jurjāns, Jānis Kade un Ernests Vīgners, bet par goda diriģentiem Jānis Bētiņš un Indriķis Zīle.
Tikai divas nedēļas pirms svētku sākuma Kurzemes gubernators Dmitrijs Sverbejevs (Свербеев) piepeši atsauca Krievijas impērijas iekšlietu ministrijas izdoto atļauju, motivējot rīcību ar dažiem holēras gadījumiem Ilūkstes apriņķī. Jānis Čakste nekavējoties devās uz Pēterpili, kur ar Visendorfa starpniecību pārliecināja iekšlietu ministru, ka svētki vairs nav atceļami, un dabūja jaunu atļauju, ar ko gubernatora Sverbejeva atsaukums bija anulēts.
Tā kā svētkos bez dziedātājiem, kuru bija pieteicies 5208 cilvēku (vēlāk gan viņu skaits samazi­nājās zem 3000), ņēma dalību ap 200 lauku mūziķu (14 stīgu un 8 pūtēju orķestru) tos nosauca par latviešu dziesmu un mūzikas svētkiem. Svētku himnas sacerēšanai bija izsludināta sacensība un godalgu ieguva A. Jurjāns ar savu dziesmu "Līgojat, līgsmojat", ar apakštitulu "Kurzemes simtgadu gaviļu svētku dziesma". Visos trīs koncertos kopā bija ap 45 000 klausītāju.

Svētku ēka

Svētku ēka netālu no Jelgavas dzelzceļa stacijas bija celta pēc arhitekta Konstantīna Pēkšēna projekta un kā slēgta celtne tā bijusi toreiz lielākā koka konstrukcija pasaulē. Svētku centrālai norises vietai Jelgavas latviešu biedrība bija dabūjusi plašu laukumu ārpus pilsētas pretim Katoļu ielai Šauļu šosejas malā aiz Annas vārtiem, kur pašlaik ir Jelgavas Sv. Jāņa evaņģēliski luteriskā baznīca. To paredzēja 5000 dzie­dātāju un 25 000 klausītāju izvietošanai ar 15 000 sēdvietām. Arhitektūrā visumā daudz neatšķiroties no iepriekš Jāņa Baumaņa veido­tajām ēkām, Pēkšēna svētku ēka toties izcēlās izmēros: tās platums sasniedza 240, bet garums — 500 pēdas, tātad ēkas platība bija 120 000 kvadrātpēdas vai par vienu piektdaļu lielāka nekā III dziesmu svētku ēkai.
Tomēr koru redzamību un kopainu traucēja vairāk kā 1000 ko­lonnas, tāpat trūcīgs bija apgaismojums, ko nācās pastiprināt mākslīgi. Pēkšņi uznākušo lietavu dēļ Jānis Čakste iepriekšējā vakarā no Rīgas pārsūtīja vagoniem jumta papes un mobilizēja visus Jelgavas strādniekus, lai līdz garīgo dziesmu koncerta sākumam pārklātu milzu ēkas jumtu.

Programma

Jau 1894. gada otrā pusē sastādīja svētku galīgo pro­grammu. Tajā, himnas ieskaitot ietilpa 30 kordarbi, ko ie­spieda divdaļīgā krājumā, kas nāca klajā tā paša gada beigās.
Garīgajā koncertā no 10 dziesmām tikai 2 bija latviešu kompozīcijas, bet laicīgajā 12 no 17. Instrumentāli-vokālā koncerta programma sastāvēja no 16 numuriem, pie kam orķestrs atskaņoja sekošus latviešu skaņražu darbus: A. Jurjāna "Ačkupu" un "Latvju tautas brīvlaišanu", J. Jurjāna "Jubilejas maršu" pūtēju orķestrim un J. Vītola "Valse grotesque". "Dziesmu karā" komisija godalgoja 13 korus.

Norise

Jelgavas dziesmu svētku norises plāns bija līdzīgs III dziesmu svētku plānam ar trim lieliem koncertiem centrā, ko savukārt ievadīja atsevišķs atklāšanas akts, tā ka visa svētku norise aizņēma četras dienas no 1895. gada 15. līdz 18. jūnijam, kas iekrita pēdējā nedēļas nogalē pirms Jāņiem.

Atklāšana

Svētku svinīga atklāšana notika ceturtdien, 15. jūnijā. Lietus dēļ koru gājiens nosebojās, un akta pirmā daļa bija īsa. Tajā atklāšanas runu teica svētku komitejas priekšnieks Čakste, iecerēto nākotni simbolizēdams dziesmu garā, kas "latvju tautā vēl arvien atrod mīļu mājas vietu" un ko "nespēj
iznīcināt nedz laika grūtumi un aukas, nedz cilvēku nelabvē­lība." Čakstem ar īsiem apsveikumiem sekoja vēl koru pār­stāvji, pēc kam izcilā notikuma atcerei dziedātāji koru karogkātos iedzina pa sudraba naglai ar tajā iegravētu svētku datumu un vietu.
Kā pārsteigums nāca ziņa, ka aktā vēlas runāt arī no Rīgas ieradies Rīgas pareizticīgo arhibīskaps Arsēnijs Brjancevs, kas bija pazīstams ka dedzīgs Baltijas rusifikācijas piekritējs. Kora virsdiriģents Vīgneru Ernests, augstos viesus apsveica ar Krievijas impērijas himnu. Atnācēji nostājās piemērotā attālumā no tribīnes un godbijīgi noklausījās dziedāšanā, un, sākumā arī paši aplaudēdami, prasīja atkārtojumu. Kad himna bij trīs reizes nodziedāta, sāka neatlaidīgi plaudēt latviešu studenti un atkal kori trīs reizes nodziedāja himnu. Bet jopro­jām publika ar nerimstošiem aplausiem prasīja vēlreizēju atkār­tojumu. Starpbrīdī, kamēr plaudētāji no jauna iedarbīgi prasīja atkārtojumu, arhibīskaps Arsēnijs uzkāpa katedrā, nostājās blakus diriģentam un sāka ar to runāt, bet Vigners turpināja vicināt savu diriģenta zizli, un dziedātāji neizpratnē par to, kas īsti notiek, turpināja dziedāt. Arhibīskaps Arsēnijs, redzēdams, ka viņš ar Vīgneru netiek galā, pameta krustu dziedātāju virzienā, nokāpa no katedras, devās pie gubernatora un pārējiem un atstāja svētku ēku.
Vakarā paredzēto gājienu uz Jelgavas pili sliktā laika dēļ vajadzēja atcelt, un tā šī "serenāde" 1895. gadā nenotika.

Goda mielasts un balle

Tradicionālais goda mielasts notika svētku trešās dienas vakarā pēc laicīgā koncerta, un uz to bijušas izpirktas ap 1300 galda kartes. Šai mielastā runāja Jelgavas Latviešu biedrības priekšnieks Jānis Čakste, Rīgas Latviešu biedrības priekšnieks Frīdrihs Grosvalds, Jānis Bētiņš, Aleksandrs Vēbers u. c , izceļot dziedātāju, rīkotāju un tās preses daļas nopelnus, kas veicināja svētku sarīkošanu un norisi.
Neraugoties uz pretpropagandu, dziesmu svētki pierādījuši, ka vienprātība latviešos nebūt nav zudusi un ka "tur, kur to prasa vispārējs labums, netiek žēloti ne pūliņi, nedz nauda." Mielastā klāt bija arī somu profesors Mikola, kurš izteicās, ka pat somi, būdami labvēlīgākā situācijā nekā latvieši, tādus svēt­kus vēl nespēj sarīkot.
Kurzemes vicegubernators Muravjevs pieminēja, ka viņu īpaši pārsteigusi lielā disciplīna, kādu pie krieviem šādā ļaužu saplūdumā grūti iedomāties.
Līksmo noskaņojumu cēla vēl Vīgneru Ernesta un dziedā­tājas Malvīnes Grīnbergas vadītā apdziedāšanās, kam se­koja līdz vēlam rītam ieilgušā svētku balle.

Noslēguma balle

Pēdējā svētku diena noslēdzās ar grandiozu balli, kurā ieradās ap 5000 personu. Dejas prieki, pa starpām pārtraukti no apdziedāšanās dziesmām, turpinājās līdz lielai dienai, kur šķīrās beidzamie vissir­dīgākie dejotāji, sirsnīgi rokas spiezdami.

Dalībnieki

Pēc 1893. gada pirmā aicinājuma Jelgavas Latviešu biedrības avīzē "Tēvijā" sākās strauja koru pieteikšanās, kulminācijas brīdī svētkiem pie­teicās 203 kori ar 5208 dziedātājiem, 2107 dziedātāji bija vidzemnieki, tā apgāžot iepriek­šējos minējumus, ka uz Jelgavu brauks vienīgi kurzemnieki. 9 kori bija pieteikušies no Latgales un citiem Krievijas impērijas latviešu centriem un kāds dubultkvartets pat no Ņujorkas latviešu emigrantiem. Šie skaitļi vēlāk gan samazinājās, jo nobirums šoreiz bija prāvāks nekā agrākās reizēs, taču ar visu to IV dziesmu svētki palika lielākie visu līdz Pirmajam pasaules karam notikušo vis­pārējo svētku vidū: apaļos skaitļos rēķinot, Jelgavā ieradās 160 — 170 kori ar apmēram 4000 dziedātājiem. Bez tam svētkiem bija pieteikušās vēl 14 stīdzinieku un 8 pūtēju vienības, kopā dodot ap 200 orķestrantu.
Pēdējos mēģinājumos lauku orķestrantiem nāca talkā vēl pāri par 30 profesionālu mūziķu, kā, piemēram, vijolnieks Ozols, timpānists P. Jurjāns un J. Vītols kā altists u. c. jaunāki mūziķi vai toreizējie mūzikas studenti. Tā izskaidrojams, ka samērā paraibais orķestris veica darbu diezgan sekmīgi, pie kam šāds pašu, kaut vienai reizei sastā­dīts orķestris, bija izcils notikums nacionālā ziņā.