google/wiki40b huggingface dataset:
Altonavas iela

Ielas raksturojums

Altonavas iela ir 700 metrus gara, pārsvarā asfaltēta iela Torņakalnā. Tā sākas krustojumā ar Ojāra Vācieša ielu un iet dienvidaustrumu-austrumu virzienā. Iela šķērso divas dzelzceļa līnijas: Rīga—Tukums pa satiksmes pārvadu un Rīga—Jelgava (šeit nav pārbrauktuves transporta līdzekļiem, tikai gājēju celiņš, līdz ar to Altonavas ielas divi posmi ir savstarpēji nesavienoti satiksmei). Īss posms aiz šīs dzelzceļa līnijas ir vienīgā Altonavas ielas daļa ar bruģa segumu. Krustojumā ar Indriķa ielu Altonavas iela tālāk neturpinās taisni, bet atsākas ar nobīdi, aptuveni 30 metrus tuvāk Torņakalna ielai (varētu teikt, ka šos 30 metrus iela pāriet Indriķa ielā). Altonavas iela beidzas krustojumā ar Vienības gatvi.
Altonavas ielas un Vienības gatves stūrī atrodas Bloka muižas ēka (Vienības gatve 27).

Sabiedriskais transports

Īsā posmā starp Ojāra Vācieša ielu un Ārlavas ielu (arī pa satiksmes pārvadu pāri dzelzceļa līnijai Rīga—Tukums) pa Altonavas ielu kursē 25., 55. un 56.  maršruta autobusi.
Ar G proteīniem saistītie receptori

Ar G proteīniem saistītie receptori ir receptoru klase, kas iekļauj lielu skaitu dažādu receptoru (pēc uzbūves — proteīnu), kas darbojas, nodrošinot organisma sensoro uztveri, jo G proteīna receptori pazīstami arī kā redzes, ožas un garšas receptori, kas atrodas attiecīgajos maņu orgānos, kā arī tie ir receptori, kas saista ļoti lielu skaitu dabīgo ķīmisko signālvielu.
Piemēram, redzes nodrošināšanā piedalās ar G proteīnu saistītais receptors rodopsīns, kura dabīgais signāls ir gaismas fotons, kas tālāk aktivizē ķīmisku pārvērtību kaskādi, kura izpaužas kā redze. Savukārt garšas nodrošināšanā piedalās trīs veidu receptori, kuri attiecīgi uztver savienojumus, kurus sagaršojam kā saldus, rūgtus un gardus. Pārējās divas garšas — sāļu un skābu — sajūt ar attiecīgo vielu piesaisti jonu kanālu receptoriem, kuri uzver nātrija un ūdeņraža jonus. Tieši ar receptoru dažādību un daudzumu, kas atbild par ožas nodrošināšanu, var izskaidrot dažu dzīvnieku spēju saost daudz labāk un diferencētāk.
Bez maņu receptoriem ir vēl pazīstami aptuveni 250 dažādi ar G proteīnu saistītie receptori, uz kuriem iedarbojas neirotransmiteri, peptīdi un citas signālmolekulas. Ar to starpniecību tiek regulētas daudzas fizioloģiskās organisma funkcijas, līdz ar to padarot tos par būtiskiem mērķiem daudzām zāļu vielām.
Romans Josi

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Josi sāka 2006.—07. gada sezonā, kad aizvadīja trīs spēles Šveices hokeja līgas kluba HK Berne sastāvā. Jau nākamajā sezonās viņam izdevās nostiprināties komandas rindās. 2009.—10. gada sezonā Josi kopā ar klubu kļuva par Šveices čempionu.
2010.—11. gada sezonu aizsargs uzsāka Amerikas hokeja līgas klubā Milvokī "Admirals", taču nākamajā sezonā 52 spēles aizvadīja NHL kluba Našvilas "Predators" rindās. Pēc 2012.—13. gada NHL lokauta nostiprinājās "Predators" rindās. 2016. un 2019. gadā piedalījās līgas Zvaigžņu spēlē. 2017. gadā uzsāka pildīt "Predators" kapteiņa funkcijas.
Šveices hokeja izlases rindās izcīnījis sudraba medaļas 2013. un 2018. gada Pasaules čempionātos. 2013. gadā Josi tika atzīts par turnīra vērtīgāko spēlētāju, vienlaicīgi arī par turnīra labāko aizsargu. Josi spēlējis septiņos pasaules čempionātos, kā arī 2014. gada olimpisko spēļu turnīrā.
Fonga ēnojums

Vēsture

Fonga ēnojumu un Fonga atstarošanas modeli izstrādāja Bujs Tongs Fongs Jūtas universitātē. Fonga metodes tika uzskatītas par radikālām, kad viņš ar tām nāca klajā, taču kopš tā laika tās ir kļuvušas par de facto pamata ēnošanas metodēm daudzām renderēšanas lietotnēm. Fonga metodes ir kļuvušas populāras, pateicoties iedarbīgam skaitļošanas laikam, renderējot katru pikseli.

Fonga interpolācija

Fonga ēnojums pilnveido Guro ēnojumu un nodrošina labāku gludas virsmas pietuvināšanas ēnojumu. Fonga ēnojums pieņem vienmērīgāk, mainot virsmas normālvektoru. Fonga interpolācijas metode strādā labāk nekā Guro ēnojums, kad tiek lietots atstarošanas modelis, kam ir mazs atspīduma gaišums, piemēram Fonga atstarošanas modelim.
Visnopietnākā problēma ar Guro ēnojumu notiek, kad atspīduma gaišums atrodas liela poligona vidū. Kad atspīduma gaismas ir izklīdušas no poligona virsotnēm un Guro ēnojuma interpolācijas, balstoties uz virsotņu krāsām, atspīduma gaismas būs neredzemas no poligona iekšienes. Šo problēma atrisina Fonga ēnojums.
Atšķirībā no Guro ēnojuma, kurš interpolē krāsas visā poligonam, Fonga ēnojumā, normālvektors ir lineāri interpolētē pāri visam virsmas poligonam no poligona virsotņu normāla. Virsmas normāls interpolē un normalizē katru pikseli, kuru pēc tam izmanto atstarošanas modelī, piemēram, Fonga atstarošanas modelī, lai iegūtu galējo pikseļa krāsu. Datorsistēmā Fonga ēnojums ir daudz dārgāks nekā Guro ēnojums, jo atstarošanas modelī ir jāskaitļo katrs pikselis, nevis virsotne.

Fonga atstarošanas modelis

Fonga ēnojums var attiekties arī uz kombināciju — Fonga interpolāciju un Fonga atstarošanas modeli, kas ir empīrisks modelis lokālai izgaismošanai. Tas apraksta veidu, kā virsma atstaro gaismu kā rupju virsmu izkliedētu atstarojumu kombinācijā ar spīdīgu virsmu spoguļatstarojumu. Modelī ir arī ambientas gaismas termins, kas raksturo gaismu, kura ir izkliedēta pa visu ainu.
Ondržejs Ņemecs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Ņemecs uzsāka 2001.—02. gada sezonā, debitējot Čehijas Ekstralīgas kluba HK Vsetīna rindās. Tajā hokejists spēlēja līdz pat 2004.—05. gada sezonas noslēgumam, 2003.—04. gada sezonā gan aizvadot septiņas spēles arī AHL kluba Skrentonas "Penguins" sastāvā.
2005. gada vasarā Ondržejs pievienojās HK Karlovi Vari vienībai, 2008.—09. gada sezonā kopā ar klubu izcīnot Čehijas čempiona titulu. 
2010. gadā hokejists pievienojās KHL vienībai Čerepovecas "Severstal", tās rindās aizvadot nākamās divas sezonas. 2013.—14. gada sezonā kopā ar Prāgas "Lev" sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan septiņās spēlēs piekāpjoties Magņitogorskas "Metallurg". Vasarā, pēc paziņojuma par "Lev" dalības atsaukšanu no KHL, pārcēlās uz Mitišču "Atlant". Ņemecs pildīja "Atlant" kapteiņa funkcijas.
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis četros Pasaules čempionātos, 2010. gadā izcīnot zelta, bet 2011. un 2012. gadā — bronzas medaļas.
Jans Karols Hodkevičs

Dzīvesgājums

Cēlies no Hodkeviču dzimtas. Dzimis 1560. gadā Viļņas kastelāna Jana Hodkeviča ģimenē. Studēja Viļņas un Ingolštates universitātēs. Komandēja Polijas-Lietuvas karaspēku Poļu—zviedru kara (1600—1629), arī Moldāvijas magnātu kara (1593–1617) un Poļu-krievu kara (1605–1618) laikā. Kritis Hotinas kaujā Poļu-turku kara (1620–1621) laikā.
Latvijas vēsturē visvairāk pazīstams kā Polijas-Lietuvas kopvalsts karaspēka komandieris Poļu—zviedru kara (1600—1629) laikā, Zviedrijas karaspēka uzvarētājs Salaspils kaujā 1605. gada 27. septembrī. Pirms tam komandēja poļu karaspēka labo spārnu Kokneses kaujas laikā 1601. gada 23. jūnijā. 1609. gadā ieņēma Pērnavas pilsētu, bet naktī uz 1609. gada 24. martu sakāva zviedrus Salacgrīvas kaujā.
Latvijas Arhitektūras muzejs

Vēsture

Latvijas Arhitektūras muzejs ar Latvijas Kultūras ministrijas lēmumu Nr. 100 tika dibināts 1994. gada 28. jūlijā. Sākotnēji tas bija paredzēts kā Valsts Kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcijas struktūrvienība, arī pati VKPAI atrodas tai pašā ēkā. Muzeja oficiālā atklāšana notika 1995. gada 19. aprīlī, piedaloties LR Ministru prezidentam.
Tā dibināšanas iniciatori bija pazīstamais latviešu arhitekts Jānis Lejnieks, Valsts Kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcijas vadītājs Juris Dambis un toreizējais Latvijas Republikas Kultūras ministrs Jānis Dripe. Muzeja pirmais direktors bija Jānis Lejnieks.
Muzejam nav pastāvīgas ekspozīcijas, tas darbojas kā izstāžu zāle, kurā notiek regulāras tematiskās izstādes, kas paredzētas sabiedrības izpratnes padziļināšanai par mūsdienu arhitektūras stāvokli un sniedz retrospektīvu pārskatu par Latvijas arhitektūras mantojumu.
Latvijas Arhitektūras muzeja fondos ir vairāk nekā 9000 vienību — materiāli par Latvijas arhitektiem un arhitektūru laika periodā no 1869. gada līdz mūsdienām. Starp tiem ir dokumenti un materiāli, kas saistīti ar slavenu meistaru vārdiem: Kristofu Hāberlandu, Johanu Danielu Felsko, Jāni Baumani, Vilhelmu Bokslafu, Eiženu Laubi.
Muzeja darbinieki ir veikuši lielu darbu, apkopojot diplomēto Latvijas arhitektu reģistru un biogrāfisko rādītāju, ko papildina zīmējumi, rasējumi, skices, maketi un fotokopijas. Visi dokumenti digitālā formā ir pieejami pārskatīšanai un darbam.
Muzejs sadarbojas ar žurnāla "Latvijas Arhitektūra" redakciju, nodrošinot katru no izstādēm ar nepieciešamajiem iespiedmateriāliem - plakātiem, brošūrām un pastkartēm.
Muzeja pagalmā atrodas vācu viduslaiku arhitektūras kolekcija: Melngalvju nama portāls, kādas Vecrīgas dzīvojamās ēkas portāla fragments ar uzrakstu latīņu valodā "Soli Deo gloria" ("Slava vienīgajam dievam"), kā arī metālkaluma Rīgas 1554. gada ģerbonis, kas ir visvecākais no šodien zināmajiem tāda veida ģerboņa attēlojumiem.
Austrumāzijas mākslas muzejs (Stokholma)

Austrumāzijas mākslas muzejs (zviedru: Östasiatiska Museet) ir kultūrvēsturisks mākslas muzejs, kurā ir lielas mākslas un amatniecības darbu kolekcijas no Ķīnas, Korejas, Japānas, Indijas un citām Āzijas valstīm. Muzejs atrodas Stokholmā, Šepsholmenā blakus Modernās mākslas muzejam.

Muzeja rašanās

Muzejs veidojās, pateicoties zviedru ģeologam Jūhanam Gunnaram Andersonam, kurš Ķīnas apmeklējuma laikā 20. gadsimta 20. gados Dzeltenās upes ielejā atklāja nezināmas apmetnes un kapus, kuros uzgāja priekšmetus, kas bija attiecināmi uz jauno akmens laikmetu. Ģeologam tika atļauts bagātīgo atradumu kolekciju izvest uz Zviedriju, kur šī kolekcija izveidoja pamatu muzejam, kurš tika dibināts 1926. gadā. Muzeja veidošanā un attīstībā tajā laikā liela loma bija toreizējam kroņprincim, vēlākajam karalim Gustavam VI Ādolfam, kuram bija zināšanas un interese par arheoloģiju. Gustavs VI Ādolfs muzejam atdeva savu lielo Senās Ķīnas mākslas un amatniecības darbu kolekciju. 1963. gadā muzejs tika pārcelts uz Šepsholmenu, atjaunotu 1699. — 1700. gados būvētu ēku, kurā agrāk kalpoja karaļa Kārļa XII miesassardzei. Šajā ēkā muzejs atrodas joprojām.

Muzejs

Tālo austrumu antīkās mākslas muzejs, kurš ir veltīts Ķīnas, Japānas, Indijas un Korejas mākslai un arheoloģijai, var pretendēt uz pasaulē nozīmīgākās Ķīnas mākslas kolekcijas godu ārpus Āzijas. Muzejā ir pastāvīgā ekspozīcija, kā arī notiek tematiskās izstādes un tiek rīkotas konferences. Muzeja teritorijā atrodas bibliotēka, kurā ir pieejami materiāli par Austrumāzijas mākslu, kultūru un arheoloģiju. Apmeklētājiem ir pieejama kafejnīca un muzeja veikals. Muzeju finansiāli atbalsta biedrība "Austrumāzijas muzeja draugi".
Elvīra Ozoliņa

Dzīvesgājums

Dzimusi 1939. gada 8. oktobrī Ļeņingradā Krievijas latvieša Anatolija Ozoliņa un viņa sievas Zinaidas ģimenē. Studēja Lesgafta fiziskās kultūras institūtā, no 1956. līdz 1969. gadam bija sporta biedrības “Burevestņik” sporta instruktore. 
1967. gadā aprecējās ar šķēpa metēju Jāni Lūsi un 1969. gadā pārcēlās uz dzīvi Latvijā.
Strādāja par ārstnieciskās fizkultūras metodisti Traumatoloģijas un ortopēdijas institūtā (1970—1971), tad par Armijas centrālā sporta kluba sporta instruktori (1971—1975), par vieglatlētikas treneri Augstākās sporta meistarības skolā (1975—1978). 
No 1980. līdz 1984. gadam strādāja viesnīcā “Latvija”.  Viņas vīrs Jānis Lūsis strādāja par treneri Madagaskarā (1987-1990).
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1991. gadā pensionējās. Arī viņu dēls Voldemārs Lūsis bija šķēpmetējs.

Sporta karjera

Piedalījās divās Olimpiskajās spēlēs (1960, 1964). 1960. gadā Romā izcīnījusi zelta medaļu ar rezultātu 55,98 m, pārspējot Ineses Jaunzemes pirms četriem gadiem Melburnā uzstādīto olimpisko rekordu. 1964. gadā Tokijā ieņēma 5. vietu ar rezultātu 54,81 m. 1962. gadā izcīnījusi uzvaru Eiropas čempionātā, 1959. gadā — Universiādē. Piecas reizes uzvarējusi PSRS čempionātā un divas reizes — Latvijas PSR čempionātā. Trīs reizes labojusi pasaules rekordu, no kuriem pēdējais bija 1963. gadā sasniegtais 59,78 m. Viņa ir pirmā sieviete, ka šķēpu raidījusi tālāk par 60 metriem (1964. gadā sasniegusi rezultātu 61,38 m), tomēr šis rezultāts oficiālajā pasaules rekordu sarakstā netiek minēts. Tāpat trīs reizes labojusi Latvijas rekordu.
Atlas V

Atlas V jeb Atlas 5 ir ASV nesējraķešus saime Gaisa spēku programmas EELV ietvaros. Tās sākotnēji izgatavoja Lockheed Martin, bet kopš 2006. gada — Lockheed Martin un Boeing kopuzņēmums United Launch Alliance.
Atlas V centrālajā blokā uzstādīts Krievijā ražots divkameru dzinējs RD-180, kas darbojas ar petroleju un sašķidrināto skābekli. RD-180 tika izstrādāts uz četrkameru RD-170 bāzes, kuru 1980. gados radīja supernesēja Energija sānblokiem, un kuru vēl tagad izmanto Zenit pirmajā pakāpē. 
Atlas V otrā pakāpe ir šķidrā ūdeņraža/skābekļa, kas izveidota uz augšējās pakāpes Centaur bāzes ar forsētu dzinēju RL-10 un pagarinātām degvielas tvertnēm. Šī modificētā Centaur SEC tika izmēģināta raķetē Atlas 3. Ir arī divu dzinēju versija Centaur DEC. Smagāku kravu nogādāšanai orbītā tiek izmantoti cietās degvielas starta paātrinātāji. Atlas V ir paredzēta Heavy versija lielu kravu nogādāšanai orbītā.
Raķete tiek samontēta, pārbaudīta vertikālās montāžas objektā, un uz starta laukumu tiek izvesta tikai 8 stundas pirms starta. Šāda starta sagatavošanas shēma samazina atkarību no laika apstākļiem un samazina nesējraķetes sagatavošanas laiku palaišanai. Salīdzinājumā — vecākiem Atlas bija jāatrodas starta laukumā 30—40 diennaktis. 
Lai izmēģinātu RD-180, Centaur SEC, kā arī citus jaunos komponentus, uz Atlas 2 bāzes tika izveidota nesējraķete Atlas 3.
Raiens Kārters

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Kārters sāka 2006.—07. gada sezonā, to aizvadot AHL klubā Portlendas "Pirates". Izslēgšanas kārtā hokejists četras spēles aizvadīja arī NHL kluba Anahaimas "Ducks" sastāvā, Kārteram kopā ar komandu izcīnot Stenlija kausu. Nākamajā sezonā uzbrucējs "Ducks" rindās aizvadīja jau 34 spēles.
2010.—11. gada sezonas pirmajā pusē Kārters tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes", taču vien pāris mēnešus vēlāk tika aizmainīts jau uz Floridas "Panthers". 2011.—12. gada sezonas ievadā Kārters nonāca jau Ņūdžersijas "Devils" rindās.
ASV hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā. Spēlējis arī 2010. gada Pasaules čempionātā.
Jaundubulti (stacija)

Vēsture

Pietura atvērta 1925. gadā. Sākumā kā pagaidu ēka tika izmantots dzelzceļa vagons, pēc gada uzbūvēta arī stacijas ēka (V. Ozoliņa būvmets). Mūsdienu ēka uzbūvēta 1977. gadā, tā līdzīga Dzintaru stacijas ēkai.
Penonome

Vēsture

Penonome ir dibināta 1581. gadā. Pilsētas nosaukums radies no vārdiem penó Nomé. Nome bija vietējo pamatiedzīvotāju cilts virsaitis, kuru nonāvēja koloniālās Spānijas virsnieki. Penó Nomé nozīmē ‘Nomem tika izpildīts nāvessods’. Pēc tam, kad 1671. gadā Panamas pilsētu nopostīja Henrijs Morgans, īsu periodu Penonome bija Panamas galvaspilsēta.
Šobrīd pilsēta dzīvo daudzi turku, ķīniešu un arābu imigrantu pēcteči.
56. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Virzienā Daugavgrīva—Ziepniekkalns autobusi kursē pa šādām ielām: Parādes iela, Flotes iela, Kapteiņu iela, Gobas iela, Stūrmaņu iela, Gaigalas iela, Silikātu iela, Lielā iela, Kleistu iela, Buļļu iela, Kleistu iela, Anniņmuižas bulvāris, Jūrmalas gatve, Zolitūdes iela, Gramzdas iela, Anniņmuižas iela, Apuzes iela, Jūrkalnes iela, Zasulauka iela, Volguntes iela, Rucavas iela, Kalnciema iela, Ventspils iela, Lielirbes iela, Kalnciema iela, Lielirbes iela, Kalnciema iela, Melnsila iela, Lapu iela, Nometņu iela, Mārupes iela, Ojāra Vācieša iela, Altonavas iela, Ārlavas iela, Tēriņu iela, Cēres iela, Graudu iela, Valdeķu iela, Ozolciema iela.
Virzienā Ziepniekkalns—Daugavgrīva autobusi kursē pa šādām ielām: Ozolciema iela, Valdeķu iela, Graudu iela, Cēres iela, Tēriņu iela, Altonavas iela, Ojāra Vācieša iela, Tēriņu iela, Mārupes iela, Lapu iela, Nometņu iela, Melnsila iela, Āgenskalna iela, Kalnciema iela, Baseina iela, Dreiliņu iela, Volguntes iela, Zasulauka iela, Jūrkalnes iela, Apuzes iela, Jūrkalnes iela, Anniņmuižas iela, Gramzdas iela, Zolitūdes iela, Jūrmalas gatve, Anniņmuižas bulvāris, Kleistu iela, Buļļu iela, Kleistu iela, Lielā iela, Silikātu iela, Gaigalas iela, Silikātu iela, Stūrmaņu iela, Gobas iela, Kapteiņu iela, Flotes iela, Parādes iela.

Maršruts ar mainītu virzienu

Virzienā Daugavgrīva—Ziepniekkalns (neiebraucot Lāčupes kapos) autobusi kursē pa šādām ielām: Parādes iela, Flotes iela, Kapteiņu iela, Gobas iela, Stūrmaņu iela, Gaigalas iela, Silikātu iela, Lielā iela, Kleistu iela, Anniņmuižas bulvāris, Jūrmalas gatve, Zolitūdes iela, Gramzdas iela, Anniņmuižas iela, Apuzes iela, Jūrkalnes iela, Zasulauka iela, Volguntes iela, Rucavas iela, Kalnciema iela, Ventspils iela, Lielirbes iela, Kalnciema iela, Lielirbes iela, Kalnciema iela, Melnsila iela, Lapu iela, Nometņu iela, Mārupes iela, Ojāra Vācieša iela, Altonavas iela, Ārlavas iela, Tēriņu iela, Cēres iela, Graudu iela, Valdeķu iela, Ozolciema iela.
Virzienā Ziepniekkalns—Daugavgrīva (neiebraucot Lāčupes kapos) autobusi kursē pa šādām ielām: Ozolciema iela, Valdeķu iela, Graudu iela, Cēres iela, Tēriņu iela, Altonavas iela, Ojāra Vācieša iela, Tēriņu iela, Mārupes iela, Lapu iela, Nometņu iela, Melnsila iela, Āgenskalna iela, Kalnciema iela, Baseina iela, Dreliņu iela, Volguntes iela, Zasulauka iela, Jūrkalnes iela, Apuzes iela, Jūrkalnes iela, Anniņmuižas iela, Gramzdas iela, Zolitūdes iela, Jūrmalas gatve, Anniņmuižas bulvāris, Kleistu iela, Lielā iela, Silikātu iela, Gaigalas iela, Silikātu iela, Stūrmaņu iela, Gobas iela, Kapteiņu iela, Flotes iela, Parādes iela.
Radko Dmitrijevs

Biogrāfija

Dzimis ciematā Slivenas apgabalā. 1876. gadā, kā ģimnāzists Gabrovā, piedalījies pret Osmaņu impērijas varu vērstajos Aprīļa nemieros.
Krievu—turku kara laikā iestājies krievu dienestā, kalpodams par tulku. Pēc Bulgārijas Karalistes pasludināšanas, Dmitrijevs 1897. gadā bija starp pirmajiem Kara akadēmijas Sofijā absolventiem. 1881. gadā paaugstināts par leitnantu, 1884. gadā, pēc Krievijas impērijas Nikolaja kara akadēmijas absolvēšanas — par kapteini.
Dmitrijevs 1885. gadā piedalījies Serbu-bulgāru karā. 1886. gadā pievienojies prokrieviskajā valsts apvērsumā, kura rezultātā no troņa tika gāzts kņazs Aleksandrs I. Tomēr jau tajā pašā gadā bijis spiests pamest valsti pēc Stefana Stambolova vadītā pretapsvēruma. Sākotnēji apmeties Rumānijas karalistē, bet pēc tam emigrējis uz Krievijas impēriju, kur 10 gadus dienējis cariskajā armijā.
Dzimtenē atgriezies 1898. gadā pēc Stambolova aiziešanas, iecelts par 5. Donavas kājnieku divīzijas štāba priekšnieku. 1900. gadā paaugstināts par pulkvedi, ieceļot par Bulgārijas ģenerālštāba operatīvās daļas priekšnieku. No 1904. līdz 1907. gadam bijis ģenerālštāba priekšnieks. Komandējis Bulgārijas 3. armiju Pirmajā Balkānu karā. Otrā Balkānu kara laikā iecelts par armija komandiera vietnieku. Kara beigu posmā 1913. gadā nosūtīts uz Sanktpēterburgu pildīt vēstnieka pienākumus.
Nostājies pret bulgāru iesaistīšanos Pirmajā pasaules karā Centrālo lielvalstu pusē, tādēļ iestājies Krievijas impērijas armijā. 1914. gadā paaugstināts par ģenerālleitnantu. Komandējis 8. armijas korpusu 1915. gada kaujās, vēlāk pārcelts komandiera amatā uz 2. un 7. Sibīrijas korpusu. No 1916. gada 20. marta 12. armijas, kurā ietilpa arī latviešu strēlnieku vienības, komandieris. Šajā amatā vadījis krievu spēkus Ziemassvētku kaujās.
1917. gada 20. jūlijā pārcelts rezervē pie Petrogradas Kara apgabala, 1918. gada 1. janvārī atvaļinājies no dienesta. Izbraucis uz Kaukāzu, lai ārstētos Kislovodskā. Tur viņu aizturēja lielinieki, kuri 1918. gada 18. oktobrī Dmitrijevam kopā ar citiem virsniekiem izpildīja nāvessodu netālu no Pjatigorskas.
Plūksnainā kalanhoja

Plūksnainā kalanhoja (latīņu: Kalanchoe pinnata) - 60 - 120 cm augsts, daudzgadīgs biezlapju dzimtas lakstaugs. Stumbrs apakšdaļā pārkoksnējies. Lapas plūksnaini dalītas. Plūksnainas iegareni olveida, ar rantainu malu. Pieaugušai lapai rantojumā saskatāmi sīki mezgli, no kuriem uz augošiem augiem ļoti reti attīstās jaunie augi. Ja lapu nogriež un noliek uz zemes, izveidojas jauni augi ar stumbru, lapām un saknēm. Ziedi stobrveida, zaļgani, balti, rožaini, 3,5 cm gari, ar zvanveidā paplašinātu kausu.
Heinrihs Himlers

Biogrāfija

Dzimis Minhenē skolotāja ģimenē. Mācījies ģimnāzijās Minhenē un Landshūtē. Pirmajā pasaules karā nepiedalījās — laikā, kad absolvēja karaskolu, karš jau bija beidzies. Iestājās paramilitārajā organizācijā "Brīvprātīgo korpuss". No 1919. līdz 1922. gadam studēja agronomiju Minhenes Tehniskajā universitātē (toreiz Tehniskajā augstskolā).
1923. gada novembrī piedalījās Hitlera Alus pučā kā "partijas karognesējs". No 1924. gada bija Gregora Štrasera sekretārs. 1925. gada augustā iestājās NSDAP un kļuva par Bavārijas gauleiteru. 1929. gada 6. janvārī kļuva par SS reihsfīreru. 1933. gadā tika iecelts par Minhenes policijas vadītāju. 1934. gada 20. aprīlī tika iecelts par Prūsijas gestapo vadītāju. 1936. gada 17. jūnijā iecelts par visu policijas dienestu virsvadītāju.
1943. gadā iecelts par trešā reiha iekšlietu ministru. 1944. gada augustā iecelts par Rezerves armijas virspavēlnieku.
Kā SS reihsfīrers vadīja SS un Gestapo darbību. Viens no koncentrācijas un nāves nometņu tīkla un holokausta galvenajiem organizētājiem.
1945. gada pavasarī, vairs neticēdams Vācijas uzvarai karā, Himlers devās uz Lībeku, kur ar zviedru diplomāta Folkes Bernadota starpniecību sāka separātas sarunas par padošanos un ASV un britu kopīgu cīņu pret PSRS. To uzzinājis, Hitlers dienu pirms savas pašnāvības Himleru kā nodevēju atcēla no visiem amatiem. Tomēr sarunas izgāzās.
1945. gada 22. maijā Brēmenē britu armijas patruļa Himleru arestēja, kaut viņš bija apgādājies ar viltotiem personas dokumentiem. Izdarīja pašnāvību apcietinājumā, norīdams kapsulu ar ciānkāliju. Apglabāts nezināmā vietā Lineburgas tuvumā. Par Himlera nāvi eksistē vairākas sazvērestības teorijas.
1990. gada Latvijas čempionāts šahā

1990. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas 1. atklātais šaha čempionāts.

Turnīra gaita

1990. gadā tika pieņemta deklarācija "Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu". Arī Latvijas šaha dzīvi skāra pārmaiņas - vēsturē aizgāja Latvijas PSR šaha čempionāti, un tika nolemts Latvijas čempionātu sarīkot kā plašu starptautisku turnīru. Latvijas 1. atklātais šaha čempionāts notika no 9. līdz 17. aprīlim 1990. gadā Rīgā pēc Šveices sistēmas 9 kārtās. Turnīrā piedalījās 154 dalībnieki, tostarp 10 viesi no Somijas, Norvēģijas, Lietuvas, Ukrainas, Moldovas. Pazīstamākie no viesiem bija lielmeistars un četrkārtējs Somijas čempions šahā Heiki Vesterinens, jaunais starptautiskais meistars Rūne Djurhūss (Norvēģija), kas nākamajā, 1991. gadā kļuva par Eiropas junioru čempionu šahā, un spēcīgais meistars Boriss Itkiss (Moldova). No viesiem labāk veicās Djurhūsam, kas ar 6 punktiem dalīja 14. - 30. vietu, bet Vesterinens un Itkiss ieguva tikai 5,5 punktus un dalīja 31. - 46. vietu. Turnīrs bija ļoti spraigs, pat viens zaudējums varēja krasi ietekmēt rezultātu - tā Aleksandrs Šabalovs pēc četrām uzvarām 5. kārtā piedzīvoja pirmo zaudējumu, pārtērējot apdomas laiku līdzīgā pozīcijā, un atlikušajās partijās ātri vienojās par neizšķirtu. Tomēr čempions palika iepriekšējais, jo vislabāk arī atklātajā čempionātā spēlēja iepriekšējā gada uzvarētājs Edvīns Ķeņģis, kas piekto reizi un ceturto reizi pēc kārtas kļuva par Latvijas čempionu. Aiz viņa ar punkta intervālu ierindojās Andrejs Sokolovs, Edvīns Griezne, Normunds Miezis, Jānis Klovāns. No šahistēm labākā bija Benita Vēja, kas izcīnīja 5,5 punktus un saņēma turnīra organizatoru speciālbalvu.
Latvijas 1990. gada šaha čempionāts sievietēm notika no 9. līdz 26. maijam Rīgā. Turnīrs noritēja pēc tradicionālās riņķa sistēmas, un tajā ārpus konkurences spēlēja meistare Ņina Sitņikova (Ļeņingrada), kura ieņēma 3. vietu. Jau izlozē pirmo numuru izvilka Anda Šafranska, tāpat starts viņai padevās varens - 7 uzvaras 7 kārtās, un jautājums par čempiones nosaukumu bija izšķirts. Otro vietu ieņēma Guna Skujiņa, kas gan par diviem punktiem atpalika no uzvarētājas. Šafranskai tas bija trešais Latvijas čempiones tituls.