google/wiki40b huggingface dataset:
Piecu barbaru sacelšanās

Piecu barbaru sacelšanās Ķīnas vēsturē ir apzīmējums virknei sacelšanos un militāru konfliktu starp 304. un 316. gadu, kuru rezultātā Dzjiņu dinastija zaudēja kontroli pār valsts ziemeļu un austrumu daļas neetnisko ķīniešu ciltīm un tautībām. Sakāve noveda pie rietumu Dziņu dinastijas (265—316) krišanas un austrumu Dzjiņu valsts izveidošanās (317—420), kā arī uz vairākiem gadsimtiem sadalīja Ķīnu, kuras ziemeļos piecas etniskās minoritātes — sjonnu (Xiongnu), šjanbi (Xianbei), čie, cjaņi (Qiang) un di — izveidoja savas valstis, kas ķīniešu hronikās tiek sauktas par Piecu barbaru sešpadsmit karalistēm.
Nomadu ciltis no tagadējās Sibīrijas un Mongolijas teritorijām ieceļoja Ķīnas zemēs jau Haņu dinastijas laikā. Trīs valstu posmā novājinātā Ķīna kļuva vājāka militāri un bija zaudējusi lielu daļu iedzīvotāju, tādēļ ziemeļu barbaru piesaistīšana bija izdevīga gan lai papildinātu armijas, gan apdzīvotu tukšās zemes. 4. gadsimta beigās nomadu ciltis jau dzīvoja netālu no valsts galvaspilsētas Luojaņas, un, izceļoties Astoņu prinču karam, to karavīri tika iesaistīti dažādo frakciju militārajās cīņās par varu.
Izmantojot centrālās varas vājumu, 304. gadā nomadu vadoņi sāka okupēt teritoriju un veidot savas neatkarīgās valstis. Lai arī novājināta, Dzjiņu dinastija spēja atvairīt barbaru uzbrukumus galvaspilsētai 309. un 310. gadā. Taču pēc asiņainas sakāves karā pret barbariem, Dzjiņu valsts vairs nespēja pretoties, galvaspilsēta tika ieņemta un nodedzināta 311. gadā. Imperators tika sagūstīts, bet vairāk nekā 30 000 iedzīvotāju, tostarp Dzjiņu kroņprincis un lielākā daļa ministru, nogalināti.
Lai arī Dzjiņu karaspēks vēl dažus gadus noturējās trīs ziemeļu provincēs, valsts faktiski bija sadalīta. Nākamā gadsimta laikā ziemeļos radās un krita daudzas barbaru valstiņas, līdz Ziemeļu Vei dinastija tās iekaroja un 439. gadā kļuva par vienīgo Ziemeļu valsti periodā, kas tiek saukts par Ziemeļu un Dienvidu dinastiju laiku.
Garvilnas vombati

Kopīgās īpašības

Garvilnas vombatiem ir liels, apaļīgs ķermenis ar īsām, spēcīgām kājām un platām ķepām, kas piemērotas zemes rakšanai. Kažoks ir biezs un zīdains. Tiem ir raksturīga liela galva ar smailām ausīm, mazām actiņām un platu degunu, kuru atšķirībā no parastā vombata deguna, sedz īss matojums. Mazākais no abiem ir dienvidu garvilnas vombats. 
Garvilnas vombati ir zālēdāji un ir aktīvi galvenokārt krēslas stundās un naktī. Dienu tie pavada paslēpušies savā alā.
Ralfs Krīgers

Trenera karjera

Trenera karjeru Krīgers sāka 1989.—90. gada sezonā, kad bija Vācijas 2. līgas kluba EV Duisburg spēlējošais treneris. Divus gadus vēlāk Krīgers sāka strādāt par Austrijas hokeja līgas kluba VEU Feldkirch galveno treneri, kopā ar klubu izcīnot piecus Austrijas čempiona titulus.
1998. gadā Krīgers kļuva par Šveices hokeja izlases galveno treneri. Par izlases treneri Krīgers strādāja līdz pat 2010. gada Olimpisko spēļu turnīram.
2010.—11. gada sezonu Krīgers uzsāka kā NHL kluba Edmontonas "Oilers" trenera palīgs, taču 2012. gada 27. jūnijā "Oilers" paziņoja, ka ir apstiprinājis Krīgeru par kluba galveno treneri. 2013. gada 8. jūnijā "Oilers" Krīgeru no amata atbrīvoja. Krīgers bijis arī Kanādas hokeja izlases konsultants. 2019. gadā Krīgers tika apstiprināts par Bufalo "Sabres" galveno treneri.

Futbols

2014. gadā Krīgers kļuva par Anglijas Premjerlīgas futbola kluba Southampton direktoru. 2014. gada 12. martā viņš kļuva par kluba valdes priekšsēdētāju.
Raits Černajs

Dzīve padomju laikos, izglītība

Sakarā ar iespējamajām represijām Černaju ģimene 1948. gadā devās uz Lietuvu un tur dzīvoja līdz 1955. gadam. Černajs mācījies Ezeres, Annenieku, Ukru, Bērzes skolās. 1972. gadā beidzis LVU Fizikas un matemātikas fakultāti matemātikas specialitātē.
No 1972. līdz 1981. gadam strādājis Plānošanas zinātniskās pētniecības institūtā par inženieri, vecāko inženieri un vecāko zinātnisko līdzstrādnieku, tad līdz 1990. gadam par Dobeles rajona Statistikas nodaļas vadītāju. Bijis PSKP biedrs.

Darbība LTF

Darbojies K. Zemdegas Dobeles atbrīvošanas pieminekļa atjaunošanā un okupācijas simbola — pieminekļa "Tanks" novākšanā. Ievēlēts par Dobeles rajona padomes deputātu (1989—1992), kur bijis Budžeta komisijas vadītājs, rajona padomes valdes loceklis. Latvijas Tautas frontes veidošanas laikā bijis viens no Dobeles LTF grupas dibinātājiem un līdz 1990. gadam bija arī šīs grupas vadītājs, kā arī LTF Dobeles rajona nodaļas valdes loceklis, LTF kongresu delegāts un LTF Domes loceklis.
1990. gada martā kā LTF kandidāts ievēlēts LR Augstākajā Padomē. Strādājis AP Ekonomikas komisijā par sekretāru, vadītāja vietnieku, apakškomisijas vadītāju. Vadījis darba grupas amatniecības, statistikas un grāmatvedības likumu izstrādāšanā. Strādājis pie Amatniecības kameras un Zvērināto revidentu asociācijas izveidošanas. Bijis Amatniecības kameras Prezidija loceklis un Grāmatvedības metodiskās padomes loceklis. Augstākajā Padomē izveidojis 63. Zemessardzes padomnieku rotu. Pēc deputāta pilnvaru izbeigšanās strādājis par Ministru prezidenta padomnieku.

Valsts kontrole

1993. gada 9. decembrī Saeima uz četriem gadiem ievēlēja Raitu Černaju par Latvijas Valsts kontrolieri. 1997. gada 8. decembrī viņš tika pārvēlēts amatā uz septiņiem gadiem. Černaja vadībā 1994. gada 17. oktobrī Valsts kontrole tika uzņemta starptautiskajā augstāko kontrolējošo institūciju organizācijā INTOSAI. 1995. gada 9. maijā Valsts kontrole kļuva par pilntiesīgu Eiropas valstu augstāko kontrolējošo institūciju starptautiskās organizācijas EUROSAI locekli.
1996. gadā Valsts kontrolē tika izveidots Privatizācijas procesa revīzijas departaments, bet 1997.gada sākumā — Pašvaldību revīzijas departaments. 2000. gadā tika sākts īstenot Valsts kontroles Stratēģiskās attīstības plānu laika posmā līdz 2004. gadam. 2002. gada 24. oktobrī tika izveidota Latvijas Republikas Saeimas Publisko izdevumu un revīzijas komisija.

Apbalvojumi

2000. gadā apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Ieguvis arī 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi. 1998. gadā iekšlietu ministrs apbalvoja Černaju ar personīgo ieroci.

Privātā dzīve

Raits Černajs dzimis 1948. gada 13. augustā Dobeles rajona Augstkalnes ciemā Elkšņu mājās. Tēvs bijis zemnieks, māte — veikala pārdevēja. Precējies ar Intu. Pārim ir divas meitas: Agnese un Kristīne.
Lavrs Korņilovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1870. gadā Ustjkamenogorskā (mūsdienu Eskemenā) Sibīrijas kazaku ģimenē. Par Korņilova etnisko izcelsmi ir vairākas versijas. No 1883. līdz 1889. gadam mācījās Sibīrijas kadetu korpusā Omskā. 1892. gadā absolvēja Mihailova artilērijas skolu Sanktpēterburgā, vēlāk izvēloties dienestu Turkestānas kara apgabalā. No 1895. līdz 1897. gadam studēja Ģenerālštāba akadēmijā.
No 1898. līdz 1904. gadam dienēja Turkestānā, veikdams izlūkošanas, izpētes ekspedīcijas Afganistānā, Indijā un Persijā. Kā apakšpulkvedis piedalījās Krievu-japāņu karā. No 1907. līdz 1911. gadam dienēja par kara aģentu Ķīnā. 
Pirmā pasaules kara laikā kā divīzijas komandieris karoja Karpatos un Galīcijā. 1915. gada aprīlī krita austriešu gūstā, tomēr 1916. gada jūlijā viņam izdevās izbēgt, viņš atgriezās armijas sastāvā un tika iecelts par armijas korpusa komandieri. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 2. martā Krievijas Pagaidu valdība iecēla Korņilovu par Petrogradas kara apgabala karaspēka komandieri. Aprīļa beigās viņš nolika Petrogradas kara apgabala komandiera pilnvaras, un tika iecelts par frontes 8. armijas komandieri. Izgāžoties Jūnija ofensīvai, 19. jūlijā Korņilovs tika iecelts par Krievijas armijas virspavēlnieku, nomainot amatā Alekseju Brusilovu.
Kā armijas virspavēlnieks 1917. gada augustā Korņilovs sāka koncentrēt lojālas militārās vienības ap Petrogradu. Ar pagaidu valdību tika vestas pārrunas par šo spēku ienākšanu pilsētā, lai apspiestu nemierus un boļševiku struktūras. Tomēr vienošanās netika panākta, un 26. augustā Pagaidu valdība pasludināja Korņilovu par dumpinieku. Karaspēks, kas virzījās uz Petrogradu, ar boļševiku atbalstu tika apstādināts Petrogradas pievārtē. Notikumi nostiprināja boļševiku pozīcijas un novājināja Pagaidu valdības stāvokli.
Pēc Korņilova dumpja izgāšanās arestēts un kopā ar citiem Krievijas virsniekiem ieslodzīts Bihavā. 19. novembrī (2. decembrī), jau pēc Oktobra revolūcijas uzvaras, Krievijas armijas virspavēlnieks Nikolajs Duhoņins izdeva pavēli par virsnieku atbrīvošanu. Korņilovs līdz ar citiem devās uz Krievijas dienvidiem, kur sāka veidoties Balto kustība. Kā Brīvprātīgo armijas komandieris piedalījās t.s. Ledus maršā. Kritis, balto spēkiem ieņemot Jekaterinodaru. Tika apglabāts vācu kolonijā Gnačbavā. Nākamajā dienā apdzīvoto vietu ieņēma sarkanie, Korņilova mirstīgās atliekas tika izraktas un publiski sadedzinātas.
Nosivka

Vēsture

Rakstos zināma no 1147. gada Hipatija hronikā. 14. gadsimtā iekļāvās Lietuvas lielkņazistē, pēc Ļubļinas ūnijas noslēgšanas — Žečpospoļitā. Pēc Bogdana Hmeļņicka sacelšanās iekļāvās Hetmanščinā, kas bija Krievijas autonoms apgabals. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. 1960. gadā Nosivkai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Nosivkas pilsētā dzimis PSRS ģenerālprokurors Romāns Rudenko (Роман Андреевич Руденко, 1907—1981).
Pareizticība

Izveidošanās

Pareizticības dogmatikas un baznīcas organizācijas pamati veidojās laikā no 2. līdz 8. gadsimtam, un te nozīmīgākie bija pareizticīgās baznīcas tēvi Atanasijs, Basilijs Lielais, Jānis Zeltmute, Damaskas Jānis, Gregors no Nazianzas u.c., kā arī koncili Efesā (431) un Halkedonā (451), kas tika sasaukti, lai precizētu mācību par Kristus dievišķo un cilvēcisko dabu. Atšķirīgu traktējumu attīstību noteica arī apstāklis, ka Bizantija bija daudz vairāk pārmantojusi sengrieķu kultūras tradīcijas un kā daļa klasiskās izglītības tās bija sastopamas vēl ilgi. Tādēļ arī pareizticībā vairāk ienāca grieķu pasaules uztvere, piemēram, uzskats par Dieva klātbūtni pasaulē pareizticībā tika traktēts kā Dieva iemiesošanās Kristū un Baznīcā kā Kristus turpinājumā. Nopietnākas atšķirības liturģijā un dogmatikā sāka parādīties, politiski sabrūkot Romas impērijai un sadaloties Rietumromas un Austrumromas impērijās, zināmā mērā izolējot kristietības centrus austrumos un rietumos vienu no otra. Tās veicināja arī vairāki teoloģiski faktori, piemēram, Rietumu baznīcas tēvu jau no 589. gada Nikejas ticības apliecībā iekļautā piebilde, ka Svētais Gars iziet ne tikai no Tēva, bet arī no Dēla (filioque — “un Dēla”), kuru Konstantinopoles patriarhs nosodīja. Bez tam Konstantinopoles patriarhs kategoriski noraidīja dogmatu, ka Romas pāvests ir Baznīcas augstākā autoritāte (patriarhs 876. gadā to pasludināja par maldu mācību). Pēc Nikejas II koncila 787. gadā, Baznīcas Austrumu virzienos tika noliegts kulta celtnēs izmantot skulptūras, ko plaši izmantoja Rietumromas impērijā, kādu laiku bija aizliegtas arī svētbildes. Šīs un daudzas citas pretrunas noveda pie 1054. gada Lielās shizmas, kas sašķēla līdz tam de iure vienoto kristietību Austrumu un Rietumu Baznīcās.
Terminu „ortodoksāls” sāka lietot 5. gadsimta grieķu kristieši, lai atšķirtu kanonisko ticību no herēzēm, bet par ortodoksālām, jeb pareizticīgām, sevi sāka dēvēt virkne Austrumu Baznīcu pēc tam, kad 5. gadsimtā atšķēlās monofizītu kustība.
Kosmisko lidojumu biedrība

Kosmisko lidojumu biedrība (vācu: Verein für Raumschiffahrt jeb VfR) bija raķešbūves entuziastu apvienība Vācijā no 1927. līdz 1933. gadam.
Biedrību Breslavā (tagad Vroclava Polijā) 1927. gada 5. jūlijā dibināja Johaness Vinklers (Johannes Winkler) kopā ar Maksu Falīru (Max Valier), Villiju Leju (Willy Ley) un Valteru Noibertu (Walter Neubert). Viņiem vēlāk piebiedrojās Klauss Rīdels (Klaus Riedel), Rūdolfs Nēbels (Rudolf Nebel), Verners fon Brauns (Wernher von Braun), Hermanis Oberts (Hermann Oberth), Valters Homans (Walter Hohmann), Hermanis Nordungs (Hermann Noordung), Kurts Hainišs (Kurt Heinisch), Oigens Zengers (Eugen Sänger), Rolfs Engels (Rolf Engel) un Artūrs Rūdolfs (Arthur Rudolph). Kopā bija aptuveni 500 biedru. Biedrība izdeva žurnālu "Die Rakete", kas iznāca līdz 1929. gada beigām.
1930. gada 27. septembrī VfR iegādājās 10 km² lielu zemes gabalu pie Berlīnes-Tēgeles, kuru nosauca par "Raķešu lidlauku" (Raketenflugplatz). Tur agrāk atradās armijas munīcijas noliktavas, un tās bunkuri bija ideāla vieta raķešdzinēju izmēģinājumiem. Turpmākajos trīs gados viņi šeit palaida savas izgatavotās raķetes, sākot ar neveiksmīgo Mirak sēriju un beidzot ar veiksmīgajām Repulsor raķetēm. Jaudīgākās no raķetēm sasniedza 1 km augstumu.
1932. gadā, meklējot finansējumu, biedrība uzsāka sarunas ar Vācijas armiju un veica demonstrējumu, kura laikā raķete avarēja. Neskatoties uz to, kapteinis Valters Dornbergers armijas uzdevumā bija ar mieru biedrībai dot naudu viņu eksperimentiem, par to prasot slepenību un koncentrēšanos uz raķešu militāro pielietojumu. Grupa noraidīja priekšlikumu, radās nesaskaņas, un nākamajā gadā biedrība izjuka. Tam par iemeslu bija arī tas, ka tā nespēja atrast finansējumu, un Berlīnes amatpersonas bija noraizējušās par raķešu eksperimentiem pilsētas tuvumā. Daudzi VfR biedri ar Verneru fon Braunu priekšgalā pārgāja strādāt Dornbergera grupā pie jaudīgāku raķešu izveides militarām vajadzībām
6. novembris

6. novembris ir gada 310. diena (311. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 55 dienas.
Loits

Vēsture

Loits tika dibināta 1996. gadā Tallinā, Igaunijā. Grupas muzicēšanas stils ir tuvs melnajam metālam, bet bieži tiek izmantoti arī klasiskā smagā roka elementi.
Loits daiļradē liela nozīme ir dziesmu tekstiem. To galvenā tēma ir patriotisms un Igaunijas vēsture, galvenokārt 2.pasaules kara laikā. Vairāki albumi veltīti igauņu bruņotajiem formējumiem vācu armijā.
Grupai nereti pārmesta neonacisma propaganda, bet Loits vairākas reizes ir paziņojusi, ka tai nav nekādas saistības ar šo ideoloģiju.
Visas dziesmas tiek izpildītas igauņu valodā.
Līdz šim grupa izdevusi trīs pilna garuma albumus un vairākus EP.
2003. gada Zelta bumba

2003. gada Zelta bumba, ko pasniedz labākajam futbolistam Eiropā, pēc starptautiskas UEFA dalībvalstu sporta žurnālistu žūrijas lēmuma tika piešķirta Pavelam Nedvedam 2003. gada 23. decembrī.
Nedveds kļuva par pirmo Čehijas pārstāvi, kas ieguvis šo balvu. 1962. gadā gan šo balvu saņēma Čehoslovākijas pārstāvis Jozefs Masopusts. Viņš kļuva par piekto Juventus spēlētāju, kas ieguvis šo balvu pēc Omara Sivori (1961.), Paolo Rosi (1982.), Mišela Platinī (1983., 1984., 1985.), Roberto Badžo (1993.) un Zinedina Zidana (1998.).
Grīvas kapsēta

Grīvas kapsēta ir viena no Krustpils pagasta kapsētām.
Grīvas kapsēta atrodas Krustpils pagasta ziemeļrietumu stūrī, Daugavas labajā krastā pie Aiviekstes ietekas. Pēc novadpētnieku domām, kapsēta ir radusies 12.—13. gadsimtā. Šajā apkārtnē varētu būt meklējami Gostiņu pirmsākumi. Rakstos pirmo reizi vieta minēta 1354. gadā ar nosaukumu "Evestmunde". Kapsētas senākajā daļā, vistuvāk Daugavas un Aiviekstes satekai atradusies Grīvas baznīca. Jēkabpils Vēstures muzejā atrodošais dokuments liecina, ka 1898. gadā kapsēta bija Krustpils luteriskās baznīcas pārziņā. Pēc Pļaviņu HES ūdenskrātuves uzpludināšanas abu upju ūdeņi pacēlušies gandrīz līdz kapsētas valnim. Palu laikā kapsēta mēdz applūst. 2000. gados kapsētai ir uzbūvēti jauni vārti.
Čavusi

Vēsture

Rakstos no 16. gadsimta vidus. Pilsēta no 1604. gada. Vēsturiski ievērojams skaits pilsētas iedzīvotāji ir ebreji, daudzi no kuriem tika iznīcināti holokaustā.

Cilvēki

Pēc nacionālā sastāva pilsētas iedzīvotāji ir baltkrievi (94,32 %) un krievi (4,1 %).
Čavusi ir biatlonista Sjargeja Novikava (Сяргей Валянцінавіч Новікаў, 1979) dzimtā pilsēta.
Sojuz TMA-10

Sojuz TMA-10 (krievu: Союз ТМА-10; angļu: Soyuz TMA-10) bija pilotējams Krievijas kosmosa kuģis SKS 15. ekspedīcijas apkalpes nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Lidojuma ilgums bija 196 dienas 17 stundas un 5 minūtes.

Starts

Sojuz TMA-10 tika palaists no Baikonuras kosmodroma 2007. gada 7. aprīlī 17:31:09 UTC.

SKS

Kuģis saslēdzās ar SKS 9. aprīlī 22:10 UTC un, kalpojot par "glābšanas laivu", palika tur līdz 2007. gada oktobrim, kad to nomainīja Sojuz TMA-11.

Nolaišanās

2007. gada 21. oktobrī Sojuz TMA-10 atgriezās uz zemes. 07:14 UTC kosmosa kuģis atvienojās no stacijas, 09:47 UTC sāka bremzēšanas manevru. 10:36 UTC nolaižamais aparats nolaidās uz rietumiem no Arkalikas, Kazahstānas teritorijā, kas bija 340 km uz ziemeļrietumiem no plānotās nosēšanās vietas. Kosmosa kuģa nolaišanās notika pēc ballistiskās trajektorijas, kas ir rezerves variants. Nolaišanās laikā pārslodzes sasniedza 8,56 g. Pēc nosēšanās aizdegās apkārtējā zāle un izpletnis, kā dēļ nolaižamajā aparātā sāka ieplūst dūmi; kosmonautiem bija jāuzvelk skābekļa maskas. Drīz ieradās glābēju komandas, un apkalpe izkļuva no kapsulas.
Lai izmeklētu iemeslus, kāpēc kuģis neveica standarta nolaišanos, bet iegāja ballistiskās nolaišanās režīmā, Roskosmos izveidoja speciālo komisiju. 2008. gada 29. janvārī tika publiskots komisijas slēdziens, kurā atzina, ka vainojams bojāts kabelis, kas savieno vadības pulti ar aparatūru.
Kāzas (filma)

Sižets

Filmas galvenā varoņa vectēvs, kurš ir cienījams ciemata iedzīvotājs, kāzu laikā nozog līgavu, jo pārdzīvo par mazdēla Jura nelaimīgo mīlestību. Par šo līgavas nozagšanu līgavainis vectēvam iesit pa seju ar dūri. Tajā pašā laikā Juris, kurš kāzu viesiem spēlē populāras estrādes dziesmas, ļaujas dažādiem sapņiem, kuros redzamas gan vectēva bēres, gan līgavas nolaupīšana.
Krievijas demogrāfija

Krievijas demogrāfija ietver demogrāfijas datus par Krievijas Federācijas iedzīvotāju skaitu, etnisko sastāvu, urbanizācijas līmeni, dzimumstruktūru, vecumstruktūru u.c. radniecīgu informāciju.
Krievijas Federācija ir atšķirīgu, daudzu nāciju sabiedrība, kurā dzīvo vairāk kā 160 etniskās un vietējo iedzīvotāju grupas. Lai gan Krievijas iedzīvotāju skaits ir salīdzinoši liels, valsts milzīgo izmēru dēļ apdzīvotības blīvums ir zems. Visblīvāk apdzīvota ir Krievijas Eiropas daļa, Urālu kalnu apkaime un dienvidrietumu Sibīrija. 
73% no iedzīvotājiem dzīvo pilsētās. Pēc 2002. gada skaitīšanas rezultātiem divas lielākās pilsētas Krievijā ir Maskava un Sanktpēterburga. Vienpadsmit citās pilsētās ir starp vienu un diviem miljoniem iedzīvotāju: Čeļabinskā, Kazaņā, Novosibirskā, Ņižņijnovgorodā, Omskā, Permā, Rostovā pie Donas, Samarā, Ufā, Volgogradā un Jekaterinburgā.

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Lielākais Krievijas Federācijas iedzīvotāju skaits bija 1991. gadā — 148 689 000, bet tas sāka piedzīvot strauju kritumu 1990. gadu vidū, pastāvīgo iedzīvotāju skaits uz 2009. gada 1. janvārī bija 141 903 979 cilvēki. 2008. gadā iedzīvotāju skaits samazinājās par 121 400 cilvēkiem vai par 0,085% (2007. gadā — par 212 000 vai 0,15% un 2006. gadā — par 532 000 vai 0,37%). Mirušo skaits 2008. gadā bija par 363 500 lielāks nekā dzimušo skaits. Tas bija mazāk nekā 477 000 mirušo 2007. gadā un 687 100 mirušo 2006. gadā. Saskaņā ar datiem, ko publicējis Krievijas Federācijas Valsts Statistikas pārvalde, mirstības rādītājs Krievijā 2007. gadā samazinājās par 4%, salīdzinot ar 2006. gadu, sasniedzot apmēram 2 miljonus mirušo, tajā pat laikā dzimstības rādītājs gadu no gada pieauga par 8,3% līdz 1.6 miljoniem jaundzimušo. 
Lai gan Krievijas dzimstības līmenis ir salīdzināms ar citu Eiropas valstu dzimstības līmeni (12,1 jaundzimušais uz 1000 cilvēkiem 2008. gadā, salīdzinot ar Eiropas Savienības vidējo 9,90 uz 1000), tās iedzīvotāju skaits samazinās vairāk nekā daudzās no tām, pateicoties būtiski augstākam miršanas rādītājam (2008. gadā mirstības līmenis Krievijā bija 14,7 uz 1000 cilvēkiem, salīdzinājumā ar Eiropas Savienības vidējo 10,28 uz 1000).

Migrācija

2008. gadā par 2,7% turpināja pieaugt migrācija ar 281 615 migrantiem, kas ieradās Krievijas Federācijā, 95% no tiem ieradās no NVS valstīm, lielais vairums bija krievi vai krieviski runājoši. Krievu emigrantu skaits samazinājās par 16% līdz 39 508, no tiem 66% devās uz citām NVS valstīm. Ir aplēsts, ka Krievijā ir 10 miljoni nelegālu imigrantu no bijušajām Padomju Savienības valstīm.

Etniskais sastāvs

2009. gadā Krievijas Federācijā dzīvoja 116 miljoni etnisko krievu,
citas lielākās etniskās grupas ir tatāri (5,5 miljoni), ukraiņi (2,9 miljoni), baškīri (1,7 miljoni), čuvaši (1,6 miljoni), čečeni (1,4 miljoni) un armēņi (1,1 miljons).
Marra ledājs

Marra ledājs (angļu: Marr Ice Piedmont) ir plašs piekalnes ledājs Antarktikā. Aizņem Anveras salas ziemeļu un rietumu daļu un stiepjas 66 km garumā no Bēla raga ziemeļaustrumos līdz Artura līcim dienvidos. Ledāju 1903.—1905. un 1908.—1910. gados aptuveni nokartēja franču antarktiskās ekspedīcijas Žana Batista Šarko vadībā. Nosaukts par godu britu jūras biologam un polārpētniekam, Operācijas “Tabarin” pirmajam vadītājam Džeimsam Marram.
Preiļu 1. pamatskola

Skolas vēsture

Skola izveidota 1996. gadā, reorganizējot Preiļu 1. vidusskolu.
2015. gadā Preiļu novada dome pieņem lēmumu atļaut atvērt klašu komplektus ar samazinātu izglītojamo skaitu (1. klasē, 2. klasē un 7. klasē katrā pa trīs klašu komplektiem ar samazinātu izglītojamo skaitu)
Dina Kuple

Biogrāfija

Dina Kuple dzimusi Rīgā skolotāju ģimenē, 11 gadu vecumā zaudējusi māti, vēlāk vairākkārt mainījusi dzīves vietas. Jau bērnībā ar vecākiem, kas bija pašdarbības teātra aktieri, piedalījusies izrādēs, līdz nolēmusi kļūt par aktrisi. Pēc Latvijas Valsts Konservatorijas Teātra fakultātes beigšanas 1955. gadā uzsākusi darbu Dailes teātrī, kurā nostrādājusi līdz 1978. gadam, kad pārgājusi uz Jaunatnes teātri. Šeit strādājusi līdz 1990. gadam, tēlojot daudzas nozīmīgas lomas pie tā laika novatoriskajiem režisoriem Ādolfa Šapiro un Pētera Pētersona. 1991. gadā pēc Jaunatnes teātra reorganizācijas atgriezusies Dailes teātrī, kur strādājusi līdz savas aktīvās darbības beigām 1999. gadā. 1957. gadā iepazinusies ar diriģentu Edgaru Toni un vēlāk apprecējusies. Kopdzīve bijusi laimīga, bet īsa, jo 1967. gadā vīrs miris, kļūdams par vienīgo aktrises mūža vīrieti. Abiem ir meita — žurnāliste Arta Tone. Aktīvi iesaistījusies Tautas frontes darbībā un Trešās atmodas notikumos. Viņas ieguldījums teātrī ir novērtēts ar Latvijas PSR Nopelniem bagātās skatuves mākslinieces goda nosaukumu (1965) un Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieces nosaukumu (1971), kā arī ar Bertas Rūmnieces balvu 1993. gadā. 2008. gadā Dinai Kuplei tika piešķirts Triju Zvaigžņu ordenis par mūža darbu Latvijas teātra mākslā un nopelniem valsts neatkarības atjaunošanā. Mirusi Rīgā, apbedīta Rīgas Meža kapu Mākslinieku kalniņā.

Mākslinieciskā darbība

Dina Kuple bija dramaturga Gunāra Priedes iemīļota aktrise, kurai viņš rakstījis lomas lugās "Normunda meitene" un "Vikas pirmā balle", savukārt režisors Pēteris Pētersons Dinā Kuplē atradis meklēto ideālo aktrisi — šī satikšanās ar īstajiem cilvēkiem aktrisei nesusi veiksmi viņas mākslinieciskajā darbībā. Ilggadējs aktrises partneris teātrī ir bijis Eduards Pāvuls.
Dailes teātra izcilo lomu vidū ir minamas: Spīdola "Uguns un nakts", Šarlote Šēna "Letisa un mīlašķis", Nastasja Fiļipovna "Idiots", Klēra Belšere "Dzelzs magnolijas", Orta "Pūt, vējiņi!", Anita Sondore "Nāc uz manām trepēm spēlēties", Terēze "Mežone", Ebija Brūstere "Arsēns un vecās mežģīnes" un citas.
Aktrise arī spēlējusi kino klasikas fondā ietilpstošajās filmās: "Nauris", "Klāvs - Mārtiņa dēls", "Elpojiet dziļi" un citās.
Viņas pēdējā teātrī nospēlētā loma bija Selma Lāgerlēva "Tēlu meistari" 1999. gadā, pēc kuras aktrise beidza aktīvu māksliniecisko darbību, sevi veltot ģimenei — meitai un mazbērniem.
Vasiļkiva

Vēsture

Dibināta 988. gadā kā cietoksnis pēc Kijevas kņaza Vladimira pavēles, lai aizsargātu tās dienvidu robežas. Nosaukta pēc kņaza kristītā vārda «Vasīlijs» un sākotnēji dēvēta par Vasiļjevu. Tagadējo vārdu pilsēta ieguva, kad 1157. gadā nonāca kņaza Jurija Dolgorukija dēla Vasiļka pārvaldībā. 1586. gadā ieguva Magdeburgas tiesības, bet 1796. gadā — Krievijas apriņķa pilsētas tiesības.