Aizkuņģa dziedzeris

Anatomija

Aizkuņģa dziedzeris pieaugušam cilvēkam ir 14—18 cm garš (platumā 3—9 cm), 60—100 g smags, ir bāli rozā, dzeltenīgā vai pelēksarkanā krāsā. Jaundzimušam dziedzeris ir ļoti mazs: garums ir 4—5 cm un masa 2—3 g. 3—4 mēnešu vecumā aizkuņģa dziedzeris lielumā divkāršojas. 3 gados tas ir 20 g smags, 10—12 gados — 30 g.
Aizkuņģa dziedzeris atrodas epigastriālajā (regio epigastrica) un kreisās paribes (regio hypochondriaca sinistra) apgabalos. Aizkuņģa dziedzeris novietots aiz kuņģa retroperitoneālajā (aiz vēderplēves) telpā I—II lumbālo (jostas) skriemeļu līmenī. Dziedzera galviņa novietojas divpadsmitpirkstu zarnas "pakavā". Tā aizmugurējā virsma pieskaras pie dobās vēnas un aortas, no priekšas to šķērso resnā zarna. Lielākā aizkuņģa dziedzera ķermeņa daļa un aste sasniedz liesas vārtus un paliek pa kreisi no viduslīnijas XI—XII ribu līmenī. Priekšējā ķermeņa virsma virzīta uz kuņģa ķermeni un pilorisko daļu. Aizmugures daļa saskaras ar jostas diafragmas daļu, vārtu vēnu, kopējo žultsvadu un aortas vēdera daļu. Aste pieskaras pie kreisās nieres, virsnieres un liesas.

Makroskopiskā uzbūve

Aizkuņģa dziedzerī izšķir galviņu (caput pancreatis), ķermeni (corpus pancreatis) un asti (cauda pancreatis). Galviņai mēdz būt āķveidīgs izaugums (processus uncinatus). Aizkuņģa dziedzerim ir trīs malas: augšējā (margo superior), priekšējā (margo anterior) un apakšējā (margo inferior). Augšējā mala veido taukplēves pauguru (tuber omentale). Izšķir arī trīs virsmas: priekšējā (facies anterior), apakšējā (facies inferior) un aizmugurējā (facies posterior). Ķirurgs Hideo Nagai paziņoja, ka apmēram pusei pieaugušo cilvēku aizkuņģa dziedzera sašaurinājuma apakšējā malā ir piramidāls izaugums, kuru viņš nosauca par "aizkuņģa dziedzera austiņu".

Mikroskopiskā uzbūve

Mikroskopiskā uzbūvē aizkuņģa dziedzerim izšķir divas daļas: eksokrīno, kas ir salikts alveolāri cauruļveidīgs dziedzeris, kurš veido aizkuņģa dziedzera sulu, un endokrīno daļu, kura producē hormonus.
Eksokrīnās daļas strukturāli funkcionējošā daļa ir acinuss, kurā ietilpst sekretorās šūnas un izvadkanāls, kuri ir apvīti ar asins kapilāriem. Acinusu kopums, kuri atveras starpdaiviņu kanālā, veido aizkuņģa dziedzera daiviņu. No daiviņas iznāk izvadkanāls (ductus excetorius), kurš ieplūst aizkuņģa dziedzera kanālā (ductus pancreaticus), kurš stiepjas cauri visam dziedzerim. Aizkuņģa dziedzera kanāls kopā ar kopējo žultsvadu, ieplūstot divpadsmitpirkstu zarnā, veido aknu-aizkuņģa ampulu (ampulla hepatopancreatica). Retāk aizkuņģa dziedzera kanāls patstāvīgi ieplūst divpadsmitpirkstu zarnas lejupejošās daļas spraugā.
Endokrīnā daļa izveidota no Langerhansa—Soboļeva (jeb viekārši Langerhansa) saliņām, kuru lielākā daļa atrodas aizkuņģa dziedzera astē. Starp saliņu šūnām izšķir: β-insulocītus jeb bazofilos insulocītus, kuru ir ap 70% (producē insulīnu); α-insulocītus — ~20% (producē glikagonu); pārējie ~10% ir D insulocīti jeb definitīvās šūnas (acīmredzot, sintezē somatostatīnu, pankreagastrīnu un sekretīnu), C insulocīti, D insulocīti, PP insulocīti un citas.

Funkcijas

Aizkuņģa dziedzerim ir dažādas eksokrīnas un endokrīnas funkcijas. Pie eksokrīnām funkcijām pieder gremošanas sulas izdalīšana. Sula satur gremošanas fermentus un elektrolītus. Endokrīnā funkcija ir dažādu hormonu, piemēram, insulīna, glikagona, somatostatīnu, pankreātisko polipeptīdu un citu, sekrēcija.