google/wiki40b huggingface dataset:
Šarlotas "Hornets"

Vēsture

Šarlotas "Hornets" (pašreizējais Ņūorleānas "Pelicans") pārceļoties uz Ņūorleānu 2002.—2003. gada sezonā, pilsētas vadība un NBA pārstāvji vienojās pilsētā izveidot jaunu NBA komandu, kas piedalītos turnīrā, sākot ar 2004.—2005. gada sezonu. Pieteicās vairāki potenciālie īpašnieki, tai skaitā grupa, ko vadīja Bostonas "Celtics" savulaik slavenais basketbolists Larijs Bērds. Galu galā šajā cīņā uzvarēja miljardieris Roberts Džonsons, kas tādējādi kļuva par vienu no retajiem melnādainajiem ASV sporta komandu īpašniekiem.
Komanda spēlē NBA Austrumu konferences Dienvidaustrumu divīzijā kopā ar Maiami "Heat", Orlando "Magic", Atlantas "Hawks" un Vašingtonas "Wizards". "Bobcats" paplašināšanās drafts notika otrdien, 2004. gada 22. jūnijā, kurā komandu papildināja gan pieredzējuši spēlētāji, kā Predrags Drobņaks, gan jauni spēlētāji, piemēram, Terons Smits. Komanda arī veica darījumu ar Losandželosas "Clippers", lai iegūtu otrās izvēles tiesības 2004. gada NBA draftā, kur izvēlējās Emeku Okaforu, 2005. gada NBA gada debitantu.
Savu pirmo spēli 2004. gada 4. novembrī, kurā "Bobcats" tikās ar Vašingtonas "Wizards", komanda zaudēja ar 103:96. Pirmo uzvaru pastāvēšanas vēsturē komanda izcīnīja pār Orlando "Magic" ar 111:100 tā paša gada 6. novembrī. 23. novembrī ar 91:89 uzvarot Detroitas "Pistons", "Bobcats" kļuva par pirmo jaunpienācēju kopš 1971. gada, kas savā debijas sezonā uzvarējusi tābrīža NBA čempionvienību.
2014. gadā komanda tika pārsaukta par Šarlotas "Hornets".
Vēdas

Vēdas (sanskritā: वेद - viedums jeb 'zināšanas', 'patiesība') ir senākie hinduisma svētie raksti. Sākotnēji tās pastāvēja mutvārdu formā, bet pierakstītas tika mūsu ēras sākumā. Tās, iespējams, ir vieni no senākajiem svētiem rakstiem. Par vēdisko periodu Indijas vēsturē uzskata periodu no 1500. līdz 700. g.p.m.ē. (āriešu apmešanās laiks Indas ielejā).
Algādzis

Algādzis bija strādnieks feodālisma laikā, kas pretēji kalpam strādāja par noteiktu dienas vai nedēļas algu. Algādži (medelinge) parādās Vidzemes muižu vēstures avotos, sākot ar 14. gadsimtu. Par algādžiem gāja vaļinieki, iebūvieši un citi zemnieki, kam dzimtkungs atļāva iet peļņā. Pilsētās dzīvojošie algādži strādāja kā apkārtnes laukos, tā arī pilsētā, galvenokārt preču transportā un būvdarbos.
Par algādžiem mēdza dēvēt strādniekus arī vēlāk, kapitālisma laikā, līdz pat 20. gadsimta sākumam.
Valkas pilsētas teātris

Valkas pilsētas teātra pirmsākumi meklējami 1871. gada 10. maijā, kad pirmo reizi Valkā latviešu valodā tika izspēlēta izrāde. Teātra attīstībā lielu ieguldījumu deva Jāņa Cimzes Vidzemes skolotāju semināra audzēkņi. Kopš tā laika teātra dzīve šajā mazajā Ziemeļvidzemes, Tālavas novada pilsētiņā nav pārtrūkusi nevienu gadu.

Attīstība

Valkas pilsētas teātris ir projektu teātris, viens no Latvijas pilsētu amatierteātriem. Teātra finansējumu veido dažādu kultūras fondu atbalsts un sponsoru līdzekļi.
Šobrīd Valkas pilsētas teātrim ir divi stacionāri spēles laukumi: Lielā zāle ar 400 skatītāju vietām un Kamerzāle — 30 skatītājiem. 
1982. gadā par Valkas pilsētas teātra māksliniecisko vadītāju kļuva režisors Aivars Ikšelis, turpinot teātra izaugsmi radošās individualitātes virzienā.
1998. gadā tika izveidots jauns aktieru ansamblis. 2009. gadā teātra trupā iesaistījās pirmie profesionālie aktieri, kas beiguši Krievijas teātru augstskolas.
Šodien teātra trupā ir 13 aktieri un tehniskais personāls.

Starptautiskā darbība

Valkas pilsētas teātra iestudētās izrādes ir atzinīgi novērtētas Starptautiskajos teātru festivālos Latvijā, Bulgārijā, Vācijā, Lietuvā, Austrijā, Igaunijā, Krievijā, Gruzijā, Venecuēlā un Izraēlā.
Teātra radošā trupa vienmēr ir iesaistījusies starptautiskajos projektos Latvijā, Igaunijā, Lietuvā, Austrālijā, Krievijā, Izraēlā un arī citās Eiropas valstīs.

Festivāls „Tālvils”

1. starptautiskais teātru festivāls „Tālvils” Valkā notika 1996. gadā, tam sekojošie festivāli 1998., 2001., 2003., 2005., 2006., 2007., 2009. gadā.
Latvijas Autotanku brigāde

Autotanku brigāde ietilpa Latvijas Bruņoto spēku Tehniskajā divīzijā. Pirms 1940. gada 1. marta to sauca par autotanku pulku. Brigāde bija izvietota Rīgā, Pulka sētā (tagadējā Pulka ielā), kur joprojām ir apskatāms neliels piemineklis "Bruņu mašīna" (uzstādīts 1939. gadā), un viena rota atradās arī Daugavpilī, tuvumā plānotajai aizsardzības līnijai pret iespējamo PSRS iebrukumu. Pēc 1939. gada brigādes štābs pārcēlās uz Cēsīm. Brigādi komandēja ģenerālis Oto Grosbarts, kurš bija arī spēkratu dienesta priekšnieks, lai gan 1929. gadā īsu laiku to komandēja arī Jānis Kaļķis. 1940.gada 29. februārī, ar Valsts prezidenta pavēli, pulkvedi Oto Grosbartu paaugstināja par ģenerāli. 1940. gada pavasarī, pārceļot brigādes štābu uz Cēsīm, par tā priekšnieku iecēla pulkvedi Jāni Kaļķi. Autotanku brigāde beidza pastāvēt 1940. gada jūlijā.
1939. gada 1. septembrī pulkā bija 35 virsnieki, 274 instruktori, 515 kareivji, 21 brīva līguma darbinieks. Kaujas sastāvā bija 27 tanki, 6 bruņuautomobiļi, 30 transporta un 10 pasažieru automobiļi, 15 motocikli. Ugunsspēks bija vismaz 35 ložmetēji, 2 patšautenes un 10 lielgabali.

Bruņotie automobiļi Bermontiādes laikā

1919. gada oktobrī un novembrī bruņotie automobiļi Lāčplēsis, Kurzemnieks un Imanta sekmīgi piedalījās cīņās pret bermontiešiem Jelgavas un
Kalnciema šosejas rajonā, Smārdē un Tukuma rajonā un sabojāja 3 ienaidnieka bruņotos vilcienus.
8. oktobrī gāja bojā bruņu auto Lāčplēsis. 21. novembrī gūstā saņēma 2 vācu bruņotos automobiļus Max un "Moritz".

Latgales atbrīvošanas kaujas

1920. gada 1. februārī Latvijas armijā bija jau 8 bruņotie automobiļi. Kaujās pret Padomju Krievijas
karaspēku sekmīgi piedalījās bruņotie automobiļi Tālivaldis, Staburags, Zemgalietis un
Kurzemnieks. Kara beigās izveidoja arī Tanku bataljonu, kurā iedalīja 3 angļu smagos Mark V un 2
vidējos angļu Mark B tipa tankus. Tos Latvijas valdība iegādājos no Lielbritānijas un uz Latviju tos pārveda no krievu ģenerāļa Nikolaja Judeniča
Ziemeļrietumu armijas. Tanku bataljons sargāja Latvijas dienvidaustrumu robežas pret iespējamām
krievu, poļu un lietuviešu akcijām.

Formas tērps

Autotanku pulka ietērps no citu vienību formas tērpiem atšķīrās galvenokārt ar krāsu. Tāpat kā Aviācijas pulkā, arī Autotanku paulka formas tērps bija melns ar sarkanām zīmotnēm. Atšķiras iešuvju krāsa - Aviācijas pulkam tās bija zilas, bet Autotanku pulkā - sarkanas. Uz uzplečiem bija Autotanku pulka zīme - tanks un zobrats. Uz krūtīm nēsāja Autotanku pulka krūšu zīmi.
Homer's Phobia

Sižets

Lai iegūtu naudu par gāzes remonta rēķinu, Simpsonu ģimene dodas uz kolekcionāru veikalu Cockamamie's, kur cenšas pārdot vienu no ģimenes mantojumiem. Homērs uzaicina Džonu ciemos, lai parādītu ģimenei piederošās mantas. Nākamajā rītā Homērs stāsta Mārdžai, ka viņam Džons ir ļoti paticies un viņiem vajadzētu uzaicināt Džonu ar viņa sievu. Savukārt Mārdža cenšas ar mājieniem paskaidrot Homēram, ka Džons ir gejs. Kad Homērs beidzot saprot sievas teikto, viņš ir šokā. Viņa attieksme pret Džonu nekavējoties mainās, un Homērs cenšas no Džona izvairīties, atsakoties arī no viņa piedāvātās ekskursijas pa Springfīldu. Pārējā Simpsonu ģimene pievienojas Džonam un labi pavada laiku. Arī turpmāk pārējā ģimene izbauda pavadīto laiku ar Džonu, it īpaši Bārts, kurš sāk valkāt havajiešu kreklu un dejot sieviešu parūkā. Tas padara Homēru nervozu un viņš sāk domāt, ka Bārts ir kļuvis par geju.
Homērs mēģina padarīt Bārtu vīrišķīgāku, liekot viņam ilgu laiku skatīties uz cigarešu reklāmu, kurā ir attēlotas arī divas meitenes. Viņa eksperiments neizdodas. Pēc tam viņš savu dēlu aizved uz tērauda rūpnīcu, lai ieraudzītu smagus darba apstākļus, taču tajā, viņam pār pārsteigumu, strādā vienīgi geji, kas darba pārtraukumos dejo viens ar otru. Izmisušais Homērs izlemj kopā ar Bārniju un Mo viņu vest briežu medībās. Tā kā viņi neatrod nevienu briedi, viņi izlemj doties uz Santa's Village, lai nošautu ziemeļbriedi, lai arī Bārts to atsakās darīt. Vēlāk ierodas Džons ar Mārdžu un Līzu. Ar japāņu Ziemassvētku vecīša robota palīdzību tiek izkliedēti sadusmotie ziemeļbrieži. Vēlāk Homērs pieņem Džonu un saka Bārtam, ka viņš savu dzīvi var dzīvot kā vēlas. Sērijas beigās tiek parādīti visi tēli, aizbraucam Džona mašīnā.
Pašās sērijas beigās ir veltījums amerikāņu tērauda rūpnīcu strādniekiem: "Turpiniet tiekties pēc varavīksnes!"

Darbs pie sērijas

Sākotnējā sērijas koncepcija izveidojās no Džordža Meijera uzrakstītajām idejām. Scenārija rakstīšana tika uzticēta Ronam Hodžam, to balstot uz vienu no Dž. Meijera idejām Bart the homo. Ideja uzaicināt Džonu Votersu kā viesmākslinieku radās neilgi pēc tam. Vairāki personāla darbinieki bija Dž. Votersa darbu fani. Izpildproducenti Bils Ouklijs un Džošs Veinšteins plānoja viņu uzaicināt ierunāt tēlu sērijā ar nosaukumu Lisa and Camp. Sērijas režisors bija Maiks B. Andersons, The Gold Coast Bulletin viņš izteicās, ka pēc scenārija izlasīšanas viņš bijis apburts gan no iespējamajām vizuālajām iespējamībām, gan arī tāpēc, ka viņaprāt, sižets esot bijis pieklājīgs.
Hugo Grotuss

Biogrāfija

Hugo Kārlis Grotuss dzimis 1884. gada 17. janvārī Jaunpils pagasta Dočkos amatnieka ģimenē. Gleznotājam ir trīs meitas — Maija Grotuse ir arhitekte, Ieva Grotuse — baletmeistare un Ruta Ose — kultūras darbiniece, viņas dēls Juris Osis — koktēlnieks.
Māksliniecisko izglītību guvis Jūlija Madernieka mākslas studijā, Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā Pēterburgā, kur palicis dzīvot un strādāt dažādās pilsētas skolās. Bijis Šuvalovas — Ozerku ģimnāzijas direktors. 1920. gadā atgriezies Latvijā. Bijis Neatkarīgo mākslinieku vienības biedrs un valdes loceklis. Strādājis skolotāja darbu Rīgas 25. pamatskolā. 
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju. 
Miris Bavārijas pilsētā Dillingenē (Dillingen an der Donau) 1951. gada 16. janvārī.

Mākslinieciskā darbība

1920. — 1930. gados bijis populārs ziedu un kūrortu arhitektūras ainavas gleznotājs. Ražīgs mākslinieks, dzīves laikā uzgleznojis vairāk kā 2000 gleznu. Mākslinieks ir uzskatāms par reālistu, kura darbos, īpaši ainavās jūtama nosliece uz dekoratīvo stilizāciju.

Izstādes

Mākslinieks piedalījies Neatkarīgo mākslinieku vienības izstādēs no 1921 līdz 1934. gadam. 1984. gadā tika sarīkota mākslinieka simtgadei veltīta izstāde.
Kanopus-V № 6

Lidojuma gaita

Kanopus-V № 6 startēja 2018. gada 27. decembrī 02:07 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG / Fregat no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to tika palaisti arī pavadoņi Kanopus-V № 5, GRUS 1, Flock-3k 1, Flock-3k 2, Flock-3k 3, Flock-3k 4, Flock-3k 5, Flock-3k 6, Flock-3k 7, Flock-3k 8, Flock-3k 9, Flock-3k 10, Flock-3k 11, Flock-3k 12, Lemur-2 88, Lemur-2 89, Lemur-2 90, Lemur-2 91, Lemur-2 92, Lemur-2 93, Lemur-2 94, Lemur-2 95, D-Star ONE iSat, D-Star ONE Sparrow, ZACUBE 2 (ZA 004), Lume 1, UWE 4.
Pirmo attēlu Kanopus-V № 6 uzņēma 2019. gada 14. janvārī.
Lenijs Vilkenss

Spēlētāja karjera

Basketbolista karjeru uzsāka Providensas universitātē, kur 1960. gada National Invitation Tournament viņi sasniedza finālu. Absolvēšanas brīdī L. Vilkenss ar 1193 gūtiem punktiem bija otrs rezultatīvākais savas universitātes basketbola vēsturē. 1996. gadā viņa numurs tika iemūžināts, tas bija pirmais šāds gadījums universitātes vēsturē.
1960. gada NBA draftā viņu izraudzījās Sentluisas "Hawks" ar kopējo 6. kārtas numuru. NBA karjeras laikā viņš pārstāvēja "Hawks", Sietlas "SuperSonics", Klīvlendas "Cavaliers" un Portlendas "Trail Blazers". Viņš piedalījās deviņās NBA Visu zvaigžņu spēlēs, 1971. gadā tika atzīts par spēles vērtīgāko spēlētāju. Karjeras beigšanas brīdī viņš bija viens no rezultatīvākajiem saspēles vadītājiem.

Trenera karjera

Laika posmā no 1969. līdz 1972. gadam viņš bija "SuperSonics" spēlējošais treneris, kā arī šādā statusā viņš bija vienu sezonu ar "Trail Blazers". Pēc spēlētāja karjeras beigām 1975. gadā viņš bija "Trail Blazers" treneris uz vēl vienu sezonu. Pēc vienas izlaistas sezonas viņš atkal kļuva par "SuperSonics" treneri, komandu viņš vadīja astoņas sezonas. 1979. gadā izcīnīja kluba un viņa vienīgo NBA čempionu titulu. Vēlāk trenēja Klīvlendas "Cavaliers", Atlantas "Hawks", Toronto "Raptors" un Ņujorkas "Knicks". Trenera karjeras laikā viņš guva 1332 uzvaras un piedzīvoja 1155 zaudējumus, kas ir viens no visu laiku labākajiem rādītājiem līgā.
L. Vilkenss bija ASV "Dream Team" 1992. gada Vasaras Olimpisko spēļu komandas trenera asistents un 1996. gada spēļu ASV izlases galvenais treneris.

Sasniegumi

L. Vilkenss ir viens no trim basketbolistiem, kuri tikuši iekļauti basketbola slavas zālē gan kā spēlētāji, gan kā treneri. 1989. gadā viņš tika uzņemts kā spēlētājs un 1998. gadā — treneris. Tāpat viņš 2010. gadā tika uzņemts slavas zālē kā "Dream Team" trenera asistents. 1996. gadā viņš tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem un 10 izcilākajiem treneriem visā līgas vēsturē, viņš ir vienīgais, kurš iekļuvis abos sarakstos.
Skaistas pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Čenčupu upīte, Dzeguze, Iuzupe, Skradeļu upe, Studupe.
Ezeri: Dreidzs, Dūņu ezers, Ildzs (Bogdonu ezers), Indrs, Ižiuns, Kauseņš, Kuļa ezers, Lielais Ožukns, Linoks, Lubāns, Ļutes ezeriņš, Margaucis, Mazais ezers, Mazais Linoks, Mazais Ožukns, Plaudeņš, Rūbežnīks, Sivers, Soms, Teneiss, Valna ezereņš.

Vēsture

Daugavpils apriņķa Skaistas pagasts (līdz 1925. gadam Izabelinas pagasts) dibināts 1861. gadā. 1935. gadā tā platība bija 192 km² un tajā dzīvoja 6788 iedzīvotāji.

Teritoriālās izmaiņas

1945. gadā pagastā izveidoja Baltiņu, Ezeriņu, Kalniešu, Kazinču, Niedrītes un Skaistas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Krāslavas rajona Ezeriņu ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Skaistas ciemu, 1960. gadā - Kazinču ciema kolhoza «Borec» teritoriju, 1962. gadā - likvidēto Kazinču ciemu. 1964. gadā Ezeriņu ciemu pārdēvēja par Skaistas ciemu.
1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Skaistas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Krāslavas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Skaista (pagasta centrs), Bogdāni (Skaistas pagasts)Bogdāni, Veceļi un Veterovka.
28. aprīlis

28. aprīlis - gada 118. diena pēc Gregora kalendāra (119. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 247 dienas.
Jānis Dzirne

Dzīvesgājums

Dzimis 1861. gada 11. janvārī (pēc vecā stila 1860. gada 29. decembrī) Tērbatā latviešu draudzes mācītāja Krišjāņa Dāvida Dzirnes un viņa sievas Jūlijas ģimenē. Bērnību pavadīja  Krievijā, kur viņa tēvs bija luterāņu draudzes mācītājs Volgas vācu kolonijā Bērenfeldē (tagad Jagodnaja Poljana) Saratovas guberņā (1865–1873).
Pēc atgriešanās dzimtenē dzīvoja un mācījās Jelgavas un Rīgas guberņas ģimnāzijās.
1881.-1888. gadā studēja medicīnu Tērbatas universitātē.
1888.-1891. gadā ginekoloģijas klīnikas asistents Tērbatā.
1891. gadā ieguvis dr. med. grādu Tērbatas universitātē, papildinājies Pēterburgā, Berlīnē, Heidelbergā, Bernē.
1892. gada 16. decembrī atvēra savu klīniku Tallinā.
1895.-1904. gadā Samaras zemstes slimnīcas ķirurgs un vadītājs.
1900.-1901. gadā Krievijas Sarkanā Krusta peldošā hospitāļa "Cariene" (Царица) galvenais ārsts Bokseru sacelšanās laikā Ķīnā.
1904.-1906. gadā kara hospitāļa galvenais priekšnieks Krievu-japāņu kara laikā Mukdenā.
1906.-1909. gadā Maskavas universitātes profesora P. Djakonova asistents un privātdocents.
1909.-1911. gadā Maskavas universitātes ķirurģijas profesors.
1911.-1914. gadā Maskavas universitātes Hospitālās ķirurģijas uroloģijas klīnikas vadītājs un katedras vadītājs.
Pirmā Pasaules kara laikā 1914.-1917. gadā ķeizarienes Marijas Fjodorovnas kara hospitāļa galvenais ārsts Polijā un Turcijas frontē. Pēc Oktobra revolūcijas atstāja dienestu un strādāja kā ārsts Batumi, Konstantinopoles, Varnas, Sofijas pilsētās.
Papildinājās Berlīnē (1921—1922), publicēja rakstu par kālija permanganāta savelkošo iedarbību serozu brūču ārstēšanā britu medicīnas žurnālā The Lancet (1921).
1922.-1923. gadā Vītauta Dižā Universitātes profesors Kauņā.
1923.-1924. gadā Abesīnijas (Etiopijas) medicīnas ģenerālinspektors, troņmantnieka, vēlākā imperatora Haile Selasie I galma ārsts.
1925.-1926. gadā Liepājas slimnīcas ķirurģijas nodaļas vadītājs.
1926.-1929. gadā Latvijas Universitātes medicīnas fakultātes profesors, Hospitālās ķirurģijas klīnikas vadītājs Sarkanā Krusta slimnīcā.
1929. gadā devies ārzemju ceļojumā it kā podagras ārstēšanai, sūtījis LU vadībai vēstules no Ēģiptes, pēdējā vēstule saņemta 1931. gadā no Bagdādes, kas 1932. gadā kļuva par neatkarīgās Irākas galvaspilsētu. Pēc laika sekoja telegramma no Sidnejas Austrālijā, ka profesors vēloties atgriezties Rīgā, tikai lai izsūtot ceļanaudu. Universitātes vadības pacietības mērs nu bija pilns, un tā nolēma viņu atbrīvot no darba.
1933. gadā profesors J. Dzirne kopā ar vairākiem krievu ārstiem ieradās Dienvidamerikā un palīdzēja izveidot Paragvajas kara medicīnas dienestu, kā majors piedalījās Čako karā pret Bolīviju (1932—1935), vēlāk iecelts par Paragvajas goda ģenerālkonsulu Tuvajos Austrumos ar rezidenci Beirutā (1938).
60. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Virzienā no Ziepniekkalna uz Ķengaragu autobuss kursē pa Ozolciema ielu, Valdeķu ielu, Graudu ielu, Stērstu ielu, Mazo Stērstu ielu, Bauskas ielu, Ziepniekkalna ielu, Jāņa Čakstes gatvi, Dienvidu tiltu, Maskavas ielu.
Virzienā no Ķengaraga uz Ziepniekkalnu autobuss kursē pa Maskavas ielu, Dienvidu tiltu, Jāņa Čakstes gatvi, Ziepniekkalna ielu, Bauskas ielu, Mazo Stērstu ielu, Stērstu ielu, Graudu ielu, Valdeķu ielu, Ozolciema ielu.
Lielais Kristaps (kinofestivāls)

Apbalvojumi

Sākotnēji festivāla galvenā balva —  Lielā Kristapa statuete bija darināta no koka un paredzēta kā ceļojošā balva, bet vēlāk balvas palika laureātu īpašumā. Pavisam kopā izgatavotās 3 koka statuetes kopš 1998. gada glabājas kino muzejā, bet laureāti tiek apbalvoti ar bronzas figūriņām. 2012. gadā par godu festivāla 25 gadu jubilejai tika pasniegtas balvas ar stilizētu Lielā Kristapa siluetu.

Nominācijas

Nomināciju nosaukumi laika gaitā ir mainījušies, šeit uzskaitītas 2012. gada nominācijas.

Balva par mūža ieguldījumu

Balva par mūža ieguldījumu kinomākslā ir balva, kas tiek piešķirta Latvijas Nacionālajā filmu festivālā "Lielais Kristaps". Balva tiek pasniegta kopš 1998. gada, kad to saņēma aktieris Eduards Pāvuls.
Johans Augusts fon Štarks

Dzīvesgājums

Dzimis Šverīnā luterāņu mācītāja ģimenē. Studējis Getingā, kur Septiņgadu kara laikā uzņemts franču brīvmūrnieku militārajā ložā (1761). Pēc kara beigām bija Austrumu valodu skolotājs Sv. Pēterburgā (1763-1765) un bibliotekārs Bibliothèque royale Austrumu rokrakstu nodaļā Parīzē (1765-1766). Izveidoja savu brīvmūrniecības klerikālo sistēmu „Tempļa bruņinieku klerikāts”, kas bija balstīta uz slepeniem pirmskristiešu (eseniešu) aktiem, kurus Tempļa ordenim 11. gs. esot nodevuši Sīrijas kristieši. Pēc atgriešanās Pēterburgā nodibinātāja un vadīja augstāko grādu kapitulu „Fēnikss” (1768-1769), lietoja ordeņa vārdu Archimedes ab Aquila fulva.
Vēlāk bija teoloģijas profesors Karaļauču universitātē un ģenerālsuperintendants (1769-1777). Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas „Academia Petrina” filosofijas profesors (1777-1781) un Jelgavas ložas „Zu den drey Gekrönten Schwerdtern“ brālis (1777-1781). Šajā laikā diskutējis ar Johanu Georgu Hāmani, sauktu par "Ziemeļu magu" („Magus des Nordens”), kas tolaik strādājis par mājskolotāju Jelgavā, un ceļojošo brīnumdari Kaljostro, kas uzturējies Jelgavā 1779. un 1780. gadā.
Štarka paraksts atrodams zem "1786. gada Lielās konstitūcijas" (Grosse Verfassungen vom Jahre 1786), kas tiek uzskatīta par Senā un akceptētā skotu rituāla pamatdokumentu. Bez viņa paraksta tur atrodami kopā ar Prūsijas karaļa Frīdriha II Lielā, fon Velnera (von Wöllner) un d’Esterno paraksti. Dzīves nogalē bija galma mācītājs Darmštatē Frankfurtes tuvumā (1781-1816). 1789. gadā apcietinātais Kaljostro Romā deva fantastiskas liecības par savu uzturēšanos Jelgavā, kur viņš esot iepazinies ar diviem iluminātu ordeņa vadoņiem, kas viņu aizveduši ārpus pilsētas uz kādu telpu pazemē, kur „tikusi atvērta metāla kaste pilna ar papīriem un no tās izņemta grāmata. No tās ticis nolasīts slepenības zvērests, kas sācies ar vārdiem: „Mēs, Templiešu lielmeistari …” Tas bijis rakstīts ar asinīm.
Raunas viduslaiku pils

Raunas viduslaiku pils (vācu: Schloß Ronneburg) 13. - 16. gadsimtā bija Rīgas arhibīskapu rezidence Raunā. Mūra pils sākta celt arhibīskapa Alberta II valdīšanas laikā 13. gadsimta vidū sena Vidzemes letgaļu pilskalna tuvumā. Pils bija viena no Rīgas arhibīskapu rezidencēm, kurā no Miķeļiem (29. septembra) līdz Sveču dienai (7. februārim) katru gadu uzturējās arhibīskaps ar savu svītu. No 1530. gada tajā pastāvīgi dzīvoja arhibīskapa koadjuktors Brandenburgas markgrāfs Vilhelms.

Vēsture

Pēc vienas no versijām 13. gadsimta sākumā Raunas Tanīsa kalnā atradusies Satekles pils, kurā valdīja latgaļu karavadonis Rūsiņš. Šajā laikā noritēja ilgstoši latgaļu un to sabiedroto Zobenbrāļu ordeņa bruņinieku kari ar igauņu ciltīm. 1224. gadā, pēc Tālavas zemju dalīšanas, pilsnovadu ieguva Livonijas bīskapija, kas vēlāk pārveidojās par Rīgas arhibīskapiju. 
Ap 1262. gadu, pirmā Rīgas arhibīskapa Alberta II Zauerbēra laikā, tika uzcelta mūra pils, vēlāk dēvēta par Roneburgu (Rownenborgh), kas ar laiku izveidojās par plašāko un vislabāk nocietināto pili Rīgas arhibīskapijā. 13. gadsimta beigās uzcēla Raunas baznīcu.
Arhibīskaps Jaspers Linde līdz 1524. gadam veica vērienīgu pils pārbūvi un kapitula zāles sienas izrotāja ar visu Rīgas bīskapu un arhibīskapu portretiem. Pēc Livonijas kara beigām 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līguma sarunu laikā krievi Raunas pili dēvēja par Ровно vai Ровный, pēc līguma noslēgšanas Raunas pilsnovadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā. 
Raunas pils zaudēja savu politisko nozīmi pēc Rīgas arhibīskapijas likvidēšanas un Pārdaugavas hercogistes pārvaldes pārcelšanas uz Cēsu pili. 1625. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs Raunas pili nodeva dzimtas īpašumā Svantem Baneram (Svante Banér, 1584—1628). Īpašnieka galvenais pienākums bija turēt šeit zirgus Zviedrijas armijas vajadzībām. 1657. gadā, Otrā Ziemeļu kara laikā (1655-1660), Raunas pili ieņēma lietuviešu karavadonis Gonsevskis, bet nākamajā gadā zviedri feldmaršala Roberta Duglasa vadībā to atkaroja. Pēc kara pili no cietokšņu saraksta izslēdza, jo minēts, ka pils ir saspridzināta. 
2005. gadā tika uzsākti pils konservācijas darbi.

Pils apraksts

Pils ēku komplekss veidoja iegarenu četrstūrveida nocietinājumu sistēmu ar pieciem apaļiem torņiem. Pilij bija iekšējais pagalms, dienvidu korpusa galā atradās kapela un kapitula zāle, rietumu korpusā bija ēdamtelpas un ziemeļu korpusā - guļamtelpas. 
1509.—1524. gadu pārbūves laikā izveidoja priekšpils nocietinājumu vaļņu joslas un uzcēla lielgabalu torņus. Ap pili izveidojās Raunas pilsēta.
17. gadsimta beigās tika noārdīti visi priekšpils torņi un saglabājās vienīgi pils galvenie korpusi. Ap pilsdrupām joprojām ir saskatāmi zemes vaļņu nocietinājumi.
Brisele (filma)

Sižets

Filma veidota par Eiropas Savienības ierēdņiem, tajā skaitā latviešiem Gintu, Andri, Inetu un Pēteri, kuri strādā Briselē. Viņu mērķis ir iemiesot tās idejas, kuru vārdā tika dibināta Eiropas Savienība, tomēr pēdējā laika pavērsieni liek domāt, vai šī metode der 21. gadsimtā.
Žans Difrens

Biogrāfija

Piedzimis Berlīnes tirgotāja Jakoba Efraima Difrena ģimenē. Līdz 1847. gadam mācījies Berlīnes ģimnāzijā, pēc tam studējis tiesību zinātnes Berlīnē un Breslavā. Studiju laikā Breslavā iepazinies ar tā laika spēcīgāko Vācijas šahistu Ādolfu Andersenu un sākumā kļuvis par viņa skolnieku, bet pēc tam par līdzgaitnieku. Bijis redaktors vācu šaha žurnālā "Deutsche Schachzeitung", vienlaikus vadot šaha nodaļas arī citos preses izdevumos. Savus literāros darbus bieži parakstījis ar pseidonīmu E. S. Freund, kas ir viņa uzvārda Dufresne anagramma.
Sastādījis Pola Morfija un Ādolfa Andersena mača (1858), Londonas (1862) un Parīzes starptautisko šaha turnīru partiju izlases. Sarakstījis vairākas šaha mācību grāmatas, no kurām populārākā bija 1881. gadā izdotā "Kleines Lehrbuch des Schachspiels" ("Mazā šaha spēles mācību grāmata"), kas piedzīvoja tulkojumos daudzās valodās. Šaha turnīros Difrens piedalījās reti, tomēr viena viņa partija ar nosaukumu Mūžzaļā partija, kurā viņš 1852. gadā zaudēja savam skolotājam Andersenam, ir iegājusi šaha vēsturē.
1893. gadā miris no insulta, apglabāts Berlīnes ebreju kapsētā.