TKD

Rašanās iemesli

Pēc tankešu TK-3 masveida ražošanas sākšanās tika meklētas alternatīvas šo tankešu ritošās daļas izmantošanā. Viens no projektiem noveda pie vieglā artilērijas vilcēja C2P izveidošanas. Otrs projekts paredzēja izveidot pašgājējartilērijas iekārtu. Darbi pie šī projekta tika sākti jau 1932. gadā. Tika uzskatīts, ka, lai atbalstītu kavalērijas brigādes, pietiks ar 37 mm lielgabalu. Problēma slēpās apstāklī, ka poļiem bija tikai ar lielgabalu SA 18 bruņotas PAI.

47 mm lielgabals wz.25 "Pocisk"

1932. gada aprīlī inženieris J. Lapuševskis izveidoja vieglās PAI projektu, kurš paredzēja to apbruņot ar 47 mm prettanku lielgabalu wz.25 "Pocisk" (tulkojumā "Lode"), kura varēja izšaut līdz pat 16 šāviņiem minūtē. Šāda tipa lielgabals spēja šaut līdz pat 6,5 km un caursist 20 mm bruņu 1025 metru attālumā. Tanketes ritošā daļa tika modernizēta pastiprinot piekares mezglus un uzstādot platākas kāpurķēdes. Tāpat tika piedāvāti arī varianti ar 37 mm lielgabalu SA18 vai 47 mm lielgabalu Vickers QF.

Pirmie prototipi

Pirmais prototips ar 47 mm lielgabalu tika uzbūvēts 1932. gada maijā. Šī mašīna ieguva numuru 1159 un oficiālo apzīmējumu TKD. Neilgi pēc tam tika izveidotas vēl 3 PAI ar sērijas numuriem 1156, 1157 un 1158. Izgatavošanas ātrums bija tik liels, jo tanketei TK-3 tika veikti tikai nelieli uzlabojumi, kā arī prototipu izgatavošanā tika pārveidotas jau izgatavotās tanketes. Starp uzlabojumiem ietilpa korpusa modifikācija, kurš bija izveidots no parastām dzelzs plāksnēm. TKD kabīnē tika izveidotas vietas vadītājam, komandierim un lādētājam. Apkalpes nodalījumam nebija jumta, lai ekipāžai būtu vairāk vietas. Lielgabals tika novietots aiz bruņu aizsarga, nedaudz virs korpusa.

Izmēģinājumi

1932. gada pavasarī un vasarā poļu armija veica pašgājējartilērijas iekārtas TKD izmēģinājumus. Armiju tankete apmierināja, taču, sakarā ar vājo aizsardzību un dārgajām pārbūves izmaksām, sērijveida ražošanu nolēma neuzsākt.

Dienests

Visi četri prototipi tika pieņemti armijas dienestā un tika iekļauti 10. motorizētajā kavalērijas brigādē, kur veidoja eksperimentālo vadu. 1932. gada rudenī un 1933. gada vasarā PAI aktīvi tika pielietotas armijas manevros. Sakarā ar nepietiekamo TKD lielgabalu jaudu tie tika izmantoti cīņai ar pretinieka kājniekiem un kavalērijas vienībām. Ģenerālštāba interese pēc šāda tipa mašīnām bija liela, taču 1935. gadā tanketi atzina par novecojušu. 1937. gada rudenī PAI tika novietotas armijas noliktavās, taču jau nākamajā gadā tās tika atgrieztas dienesta ierindā. Strauja politiskās situācijas saasināšanās pieprasīja bruņutehnikas vienību pastiprināšanu pie rietumu un dienvidu robežas, tāpēc 1938. gada augustā TKD tika nosūtītas uz poligonu, bet oktobrī tās piedalījās Čehoslovākijas apgabala okupācijā, kuru biezi apdzīvoju poļu tautības iedzīvotāji. Kā arī tika izstrādāti plāni, kuri paredzēja Padomju Savienības motorizēto korpusu uzbrukuma atvairīšanu. Pēc Polijas armijas ziņām, tajos atradās ap 300 tanku BT-5. Šajā plānā TKD izpildīja prettanku lielgabala lomu. Pirms Otrā Pasaules kara sākuma TKD atsevišķais vads vēl joprojām atradās 10. brigādes sastāvā, taču bija pakļauts operatīvajai grupai "Silēzija". Šajā laikā vads tika papildināts arī ar divām PAI TKS-D. Sākoties karam ziņas par to likteni skaidri nav zināmas. Ir ziņas, ka visas PAI tika izņemtas no 10. kavalērijas brigādes un viena vai divas no tām 1939. gada septembra vidū piedalījās Varšavas aizstāvēšanā. Skaidri zināms, ka vienu TKD ekipāža pameta un to ieguva vērmahta karavīri.