google/wiki40b huggingface dataset:
Rudais gārnis

Izskats

Rudais gārnis ir liels, slaids putns. Tā ķermeņa garums ir 78—90 cm, stāvot tā augstums ir 70—94 cm, spārnu plētums 120—150 cm. Neskatoties uz savu lielo augumu, tas ir samērā viegls un sver 0,5—1,35 kg. Rudajam gārnim ir kastaņbrūna galvas virsa, kakla aizmugures daļa, bet vaigi un kakla apakšdaļa gaiši brūni, turklāt kaklam katrā sānā ir melna, šaura garensvītra. Uz gaišajām krūtīm un kakla lejasdaļas izceļas tumši lāsumi. Tā pleci un spārnu virspuses ir pelēkas, bet vēders un spārnu iekšpuses kastaņbrūnas. Rudajam gārnim ir slaids, ruds knābis, kas riesta laikā kļūst košāks. Knābja virspuse ir tumši brūna. Salīdzinot ar citiem gārņiem, tā knābis ir proporcionāli garāks. Arī pirksti tam ir garāki kā citām gārņu sugām un tas bez grūtībām spēj staigāt pa lielām ūdensaugu lapām. Acis rudajam gārnim ir dzeltenas ar melnu maliņu. Lai arī ārēji abi dzimumi izskatās vienādi, mātītes ir nedaudz vieglākas. Jaunie putni ir pelēcīgāki, ne tik koši, tiem uz kakla nav arī melnās garensvītras.

Uzvedība un barība

Rudais gārnis mājo purvainās vietās aizaugušu ūdenstilpju krastos, bet tie var būt arī rīsa lauki. Tas ligzdo, sākot ar ielejām jūras līmenī un beidzot ar kalniem līdz 1800 metriem virs jūras līmeņa. Āfrikas un Āzijas dienvidos dzīvojošās populācijas ir nometnieki. Eiropas un Āzijas izplatības areāla ziemeļu teritoriju gājputni migrē dienas laikā, veidojot nelielus barus, lai gan Turcijas populācijas veido lielus barus (350—400 putni).
Rudais gārnis baroties dodas vakara stundās, iestājoties krēslai. Tas barojas ar zivīm, abiniekiem, kukaiņiem, zirnekļiem, vēžveidīgajiem, moluskiem, maziem putniņiem, zīdītājiem, čūskām un ķirzakām. Medī slēpjoties starp ūdensaugiem un gaidot līdz upuris pienāk tam pietiekami tuvu klāt.

Ligzdošana

Rudais gārnis ligzdo kolonijās, kurās parasti nav vairāk kā 50 pāri, lai gan ir novērotas kolonijas, kurās ir apmēram 1000 pāri. Tas bieži ligzdo arī kaimiņos citām gārņu sugām, piemēram, zivju gārnim. Dējumā ir 2—8 olas, inkubācijas periods ilgst 25—27 dienas. Jaunie putni izlido apmēram 45—50 dienu vecumā.
Sateces baseins

Sateces baseins hidrogrāfijā ir Zemes virsas teritorija, no kuras visi virszemes un grunts ūdeņi notek konkrētā ūdenstilpē vai ūdenstecē, iekļaujot arī visas tās pietekas. Robežu starp diviem baseiniem sauc par ūdensšķirtni.
Baseini iedalās noteces un beznoteces baseinos. Beznoteces baseins ir tāds baseins, kurš atrodas kontinenta iekšienē un nav savienots ar okeānu. Ezeru ar šādu baseinu sauc par beznotekezeru.
Pasaulē lielākais pēc platības ir Atlantijas okeāna baseins (69,8 miljoni km²). Tam seko Ziemeļu Ledus (23,1 miljoni km²), Klusā (20,3 miljoni km²) un Indijas okeāna (19,4 miljoni km²) baseins. No upju baseiniem lielākais ir Amazones baseins (ap 7 miljoni km²). Savukārt Latvijā plašākais ir Daugavas baseins.
Frīdrihs Georgs Vilhelms Strūve

Dzīvesgājums

Frīdrihs Georgs Vilhelms Strūve dzimis kā ceturtais dēls matemātiķa un skolas direktora Jēkaba Strūves ģimenē 1793. gada 15. aprīlī Altonā pie Hamburgas. Lai paglābtu no iesaukšanas Napoleona armijā, tēvs viņu 1808. gadā nosūtīja uz Vidzemes guberņu pie vecākā brāļa Kārļa Ludviga, kas strādāja par ģimnāzijas skolotāju Tērbatā. Tai pašā gadā Vilhelms Strūve uzsāka filoloģijas studijas nesen darbību atsākušajā Tērbatas universitātē, vēlāk viņš studēja matemātiku un astronomiju. Pēc zinātņu doktora grāda iegūšanas 1813. gadā universitātes vadība viņu paturēja darbā observatorijā un ievēlēja par astronomijas ekstraordināro profesoru. 1815. gadā viņš apprecējās ar Emīliju Vallu, abu laulībā vēlāk piedzima 12 bērnu. 1816. gadā viņš sāka savus triangulācijas mērījumus, ko turpināja līdz pat 1855. gadam, lai precīzi noteiktu zemeslodes formu. 1818. gadā Strūvi ievēlēja par Tērbatas universitātes īsteno profesoru un 1820. gadā par observatorijas direktoru.
1824. gadā universitāte iegādājās tiem laikiem izcilu Fraunhofera teleskopu ar 24,4 cm atvērumu, ar kuru Strūve līdz 1837. gadam veica 2714 dubultzvaigžņu mikrometriskos mērījumus, ko publicēja katalogos Catalogus novus stellarum duplicium (1827) un Stellarum duplicium et multiplicium mensurae micrometricae (1837). Par šiem pētījumiem 1826. gadā britu Karaliskā astronomijas biedrība (Royal Astronomical Society) viņam piešķīra zelta medaļu. 1831. gadā viņš publicēja zinātnisku rakstu par saviem triangulācijas mērījumiem Baltijas provincēs Beschreibung der Breitengradmessung in den Ostseeprovinzen Russlands. Panākumu dēļ viņu 1831. gadā iecēla par Krievijas impērijas īsteno valsts padomnieku un iecēla dižciltīgo kārtā, tādēļ viņa uzvārds no šī laika bija "fon Strūve". 1832. gadā Krievijas Zinātņu akadēmija viņu ievēlēja par īsteno locekli. 
Pēc sievas nāves 1834. gadā Strūve otrreiz apprecējās ar Johannu Bartelsu un viņu laulībā piedzima vēl seši bērni. 1839. gadā viņu iecēla par jaundibinātās Pulkovas observatorijas direktoru. 1843. gadā viņš izmērīja atmosfēras izraisītās gaismas aberācijas konstanti. 1845. gadā viņš piedalījās Krievijas Ģeogrāfijas biedrības dibināšanā, 1847. gadā publicēja savus mērījumus par Galaktikas centra uzbūvi. 1856. gadā Krievijas impērijas valdība viņu iecēla par slepenpadomnieku. 1862. gadā viņš slimības dēļ pensionējās un par Pulkovas observatorijas direktoru kļuva viņa dēls Oto Vilhelms Strūve. 
Frīdrihs Georgs Vilhelms Strūve miris 1864. gada 23. novembrī un apglabāts kapsētā pie Pulkovas observatorijas.
Viņa dēls Oto von Strūve (1819–1905) bija izcils astronoms, Heinrihs Vilhelms fon Strūve (1822–1908) ķīmiķis, Bernhards Vilhelms fon Strūve (1827–1889) Astrahaņas un Permas gubernators, Kārlis Vilhelms Strūve (1835–1907) Krievijas vēstnieks Japānā, ASV un Nīderlandē.
Niklass Jalmašons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru sāka 2004.—05. gada sezonā, aizvadot 14 spēles Zviedrijas Elitsērijas kluba HV71 rindās. 2006.—07. gada sezonā Jalmašons jau bija nostiprinājies komandas sastāvā.
2007.—08. gada sezonu aizvadīja AHL klubā Rokfordas "IceHogs", 13 spēles aizvadot arī NHL vienībā Čikāgas "Blackhawks". 2009.—10. gada sezonā hokejists nostiprinājās "Blackhawks" sastāvā, kopā ar klubu sezonas beigās izcīnot Stenlija kausu. 2013. un 2015. gadā Jalmašons kopā ar "Blackhawks" izcīnīja vēl divus Stenlija kausa titulus.
Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis sudrabu 2014. gada olimpiskajā turnīrā.
Ford Mustang

Ford Mustang ir automašīna, kuru ražo Ford Motor Company, sākotnēji būvēts uz Ford Falcon bāzes. Pirmā šī modeļa mašīna no konveijera lentes nobrauca Dīrbornā (Mičigana) 1964. gada 9. martā un tika izstādīta 1964. gada 17. aprīlī Ņujorkas Pasaules izstādē. 19.aprīlī šī automašīna tika reklamēta televīzijā, bet septembrī tā parādās Džeimsa Bonda filmā "Zelta Pirksts" ("Goldfinger"). Šī mašīna ir viens no veiksmīgākajiem produktiem automašīnu vēsturē. Pirmajos 18 mēnešos kopš nonākšanas tirgū tika pārdoti vairāk nekā miljons Mustang automašīnas. "Mustangs" radīja jaunu "pony car" automašīnu klasi, pielāgojot "garu nolaižamo jumtu, īsu grīdu", kas vairāk izskatījās pēc sedana nekā sporta mašīnas. Rezultātā radās vairāki konkurenti, kā Chevrolet Camaro, un tas iedvesmoja ražot mazākus salonus, kā Toyota Celica un Ford Capri. Pēdējās (piektās paaudzes) Mustangs ir KITT jaunais iemiesojums 2008. gada filmā un seriālā "Ceļojošais bruņinieks" (Knight Rider). "Mustangs" pēc vairākām desmitgadēm vēl joprojām tiek ražots un tam ir bijušas vairākas versijas.
Novokuzņeckas "Metallurg"

Vēsture

Komanda tika dibināta 1949. gadā, taču līdz pat 1960. gadiem tā spēlēja dažādās zemāka līmeņa PSRS līgās. 1960. gados klubs vairākas sezonas aizvadīja PSRS čempionātā, taču par stabilu augstākās līgas komandu "Metallurg" nekļuva līdz pat 1990. gadiem un Starptautiskās hokeja līgas izveidei.
Komandas veiksmes pamatā bija daudzie no Ustjkamenogorskas hokeja skolas piesaistīties hokejisti. 1990. gadu otrajā pusē "Metallurg" kļuva par vienu no vadošajām Krievijas Superlīgas komandām. "Metallurg" pamatvārtsargs Vadims Tarasovs trīsreiz tika atzīts par visas līgas labāko vārtsargu. 1999.—2000. gada sezonu "Metallurg" noslēdza ceturtajā vietā un cīņā par Krievijas čempiones titulu sasniedza pusfinālu.
Sākot ar 2004. gadu komandas sekmes strauji kritās, kad lielākā daļa komandas vadības pārcēlās strādāt uz Sanktpēterburgas SKA vienību. No 2008. līdz 2017. gadam komanda spēlēja Kontinentālajā hokeja līgā, ne reizi neiekļūstot Gagarina kausa izcīņā.
Ķīnas administratīvais iedalījums

Ķīnas administratīvo iedalījumu veido 22 provinces, 5 autonomie rajoni, 4 municipalitātes un 2 īpašie administratīvie rajoni.
Ilūkste

Vēsture

Tiek uzskatīts, ka Ilūkstes apkārtnē atradies 1251. gadā minētais Alektenes pilsnovads.  Kā apdzīvota vieta tā sākusi veidoties 16. gadsimta sākumā Livonijas ordeņa Daugavpils komturejai piederošajā Sēlijas daļā no iedzīvotājiem, kas uz šejieni pārcēlās pēc lietuviešu iebrukumā izpostītā Pobežas miesta. Rakstos pirmoreiz minēta 1559. gadā kā mazs miestiņš Ilūkstes upes labajā krastā, kas pēc ordeņa likvidācijas pārgāja bruņinieka Kaspara Zīberga īpašumā un ietilpa Pilskalnes (Šlosbergas) muižas teritorijā.
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes nodibināšanas 1567. gadā Ilūkstē uzcēla luterāņu baznīcu un latīņu skolu 1596. gadā. Glābdamies no represijām, no Krievijas ieradās vecticībnieki. Ilūkstes muižnieks Bērtulis Zībergs deva patvērumu no Rīgas izraidītiem jezuītiem, kas veica rekatolizāciju abpus Daugavai un 1690. gadā šeit uzcēla koka katoļu baznīcu. Laikā no 1754. līdz 1769. gadam jezuīti uzcēla Ilūkstē baznīcu ar diviem augstiem torņiem, kas tajā laikā bija viena no lielākajām Latvijā.
Pateicoties savai atrašanās vietai ceļu no Sēlijas vidienes, Lietuvas, Baltkrievijas un Daugavpils krustojumā Ilūkste sāka veidoties kā tirdzniecības centrs un pēc pievienošanas Krievijas impērijai 1798. gadā bija Ilūkstes pilskunga tiesas (Hauptmannschaft Illuxt) centrs. 1816. gadā uzcēla uniātu baznīcu. Pēc 1819. gada teritoriāli administratīvās reformas tā kļuva par Ilūkstes apriņķa centru. Miestā apmetās daudz ebreju tirgotāju. Katru gadu janvārī un augustā šeit notika gadatirgi, 1840. gadā garām miestam izbūvēja veco Pēterburgas—Varšavas lielceļu, 1873. gadā dzelzceļa līniju Dinaburga—Tilzīte. 1861. gadā uniātu baznīcu nodeva pareizticīgajiem. 1861.-1865. gadā uzcelta jauna luterāņu baznīca. 1892. gadā Ilūkstes miestam piešķīra ierobežotas pašvaldības tiesības. 1910. gadā atklāts krievu skolotāju institūts, kas Pirmā pasaules kara laikā pārcelts uz Jaroslavļu. Pirmā Pasaules kara laikā 1915. gadā Ilūkste ilgāku laiku atradās uz pašas kaujas līnijas, vairākkārt gāja no rokas rokā un tālab te nebij palicis neviena vesela nama. 1917. gadā Ilūkste ieguva pilsētas tiesības, tomēr tā vairs neatguva savu agrāko nozīmi. Sagrautas bij arī visas baznīcas, ieskaitot lielo katoļu baznīcu, kas pēc kara vairs netika atjaunota un 1921. gadā katoļiem piešķīra bijušo uniātu (grieķu katoļu) baznīcu, kas tika pārbūvēta.
Pēc Latvijas Republikas izveidošanas 1927. gadā uzcēla tagadējo Ilūkstes 1. vidusskolu, kuras atklāšanā piedalījās toreizējais izglītības ministrs Rainis. Viņam par godu pie skolas 1990. gadā uzstādīja tēlnieka Folkmaņa veidotu pieminekli.
Daba

Daba ir visa materiālā pasaule, Visums. Tā ietver objektus no elementārdaļiņām līdz galaktiskiem objektiem. Bieži ar jēdzienu "daba" saprot visu, kas mums ir apkārt uz Zemes ("dabīgs"), izņemot to, ko ir radījis cilvēks ("mākslīgs").
Daba nepārtraukti mainās, atrodas nepārtrauktā kustībā: kustas planētas un zvaigznes, upes maina gultni, augi un dzīvnieki aug un attīstās.

Dabas izpēte

Cilvēki rada pārmaiņas dabā, pamatojoties uz savu prātu, savu darbu. Cilvēks radījis pilsētas un ciemus, uzcēlis fabrikas un rūpnīcas, uzaris un apsējis laukus, izgudrojis dažādas mašīnas. Cilvēkam iepazīstot dabu, radušās dažādas zinātnes.
Pētot pārmaiņas, kuras norisinās dabā, zinātnieki konstatējuši, ka visas pārmaiņas dabā norisinās likumsakarīgi, tas ir, katrai parādībai vienmēr eksistē kāds cēlonis. Piemēram, dažādi ķermeņi krīt virzienā uz Zemi tādēļ, ka tos pievelk Zeme, dienas un nakts mija saistīta ar Zemes griešanos ap savu asi, viens no vēja rašanās cēloņiem ir gaisa nevienmērīga sasilšana.

Dabas pieminekļi

Lai saglabātu nozīmīgus dabas objektus nākamajām paaudzēm, UNESCO ir izveidojusi īpašu Pasaules mantojuma objektu sarakstu, kurā ievieto dabas pieminekļus, kas radušies no fizikāliem vai bioloģiskiem veidojumiem vai šādu veidojumu grupām, kam ir īpašas nozīmes universāla vērtība no estētikas vai zinātnes viedokļa, kā arī ģeoloģiskus vai fizioģeogrāfiskus veidojumi un stingri noteiktas zonas, kas ir kādas apdraudētas dzīvnieku vai augu sugas dzīves vieta, kam ir īpašas nozīmes universāla vērtība no zinātnes vai saglabāšanas viedokļa.
Arī lokālā līmenī, piemēram, valsts līmenī, ar likumu tiek aizsargāti reti, savdabīgi dabas objekti. Ja noteiktā teritorijā ir vairāki nozīmīgi dabas pieminekļi, tad tiek veidoti dabas liegumi, rezervāti un nacionālie parki.
Dejsi Kori

Biogrāfija

Vairākkārt pārstāvējusi Peru Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījusi četras medaļas: 2 zelta (2009. gadā U16 vecuma grupā, 2011. gadā U20 vecuma grupā) un 2 sudraba (2009. gadā U20 vecuma grupā, 2010. gadā U18 vecuma grupā). Piecas reizes uzvarējusi Panamerikas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās (2003 - U10, 2004 - U12, 2007 - U14, 2008 - U16, 2008 - U20).
2009. gadā Kali izcīnījusi 2. vietu Amerikas kontinenta šaha čempionātā sievietēm. 2011. gadā uzvarējusi Amerikas sieviešu šaha čempionātā. 2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Alinai Kašlinskai. 2018. gadā uzvarējusi Panamerikas sieviešu šaha čempionātā. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Jekaterinai Atalikai.
Pārstāvējusi Peru komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 6 reizes (2004, 2010-2018).
Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Kori piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2010. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. Bijusi pirmā peruāņu šahiste, kas saņēmusi lielmeistares nosaukumu.

Personīgā dzīve

Dejsi brālis Horhe Kori arī ir šaha lielmeistars.
Bekars

Bekars () ir muzikālās notācijas alterācijas zīme, kas atiestata skaņas paaugstinājumu vai pazeminājumu jeb atsauc bemolu vai diēzu. Darbojas līdz takts beigām.
Iepriekš tika izmantots dubultais bekars (), kas atsauca dubulto bemolu vai dubulto diēzu, mūsdienās šo funkciju izpilda vienkārši viens bekars.
Natālija Podoļska

Agrie karjeras gadi

Natālija ir dzimusi 1982. gadā Mogiļevā, Baltkrievijā. Deviņu gadu vecumā viņa mācījās mūzikas skolā un apguva klavierspēli un sāka dziedāt vietējās mūzikas skolas grupā Studio W. Ar grupu bija dažādās koncerttūrēs Beļģijā, Vācijā un Polijā. Vēl būdama jauniete viņa uzvarēja dažādos mūzikas festivālos Baltkrievijā un Polijā.
Laikposmā no 1999. līdz 2004. gadam viņa studēja tieslietas mazā, privātā Baltkrievijas tieslietu skolā un turpināja savu solistes karjeru. Natālija bija regulāra viese Baltkerivijas radio un televīzijas šovos. 2002. gadā viņa pārvācās uz Maskavu un sāka studēt Maskavas modernās mākslas institūtā.

Solokarjera

2003. gada sākumā Rajans Lobshers un Maikls Džejs sacerēja speciālu dziesmu Natālijai "Unstoppable" un uzaicināja piedalīties Lielbritānijas atlasē 2004. gada Eirovīzijai. Taču Natālija atraidīja šo piedāvājumu un paziņoja, ka pārstāvēs vienīgi Baltkrieviju.
2004. gadā Natalija Podoļska izturēja lielo konkurenci un piedalījās Zvaigžņu Fabrikas 5. sezonā, kur viņu mācija profesionāli mūziķi, aktieri un dejotāji. Lai arī viņa paziņoja, ka Eirovīzijā pārstāvēšot tikai Baltkrieviju, viņa nepildīja šo solījumu, jo piedalījās Krievijas atlasē 2005. gada Eirovīzijai. 2005. gada februārī viņa uzvarēja Krievijas nacionālajā atlasē ar dziesmu "Nobody Hurt No One". Lielajā konkursa finālā Kijevā, Ukrainā viņa finālā ieguva 15. vietu.
Alberiks O'Kelli

Biogrāfija

Cēlies no aristokrātiskas īru ģimenes, bijis grāfa titula īpašnieks. Bijis viens no visu laiku spēcīgākajiem Beļģijas šahistiem. Septiņkārtējs Beļģijas čempions šahā (1937, 1938, 1944, 1951, 1952, 1953, 1956). Astoņas reizes pārstāvējis Beļģijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs (1937, 1950, 1954, 1956, 1960, 1962, 1966, 1968). 1947. gadā uzvarējis Pasaules šaha čempionāta izcīņas cikla Eiropas zonālajā turnīrā Hilversumā. Daudzu starptautisko turnīru uzvarētājs: Dortmunde - 1951. gads, Dublina - 1954. gads, Cīrihe - 1960. gads, Palma de Maļorka - 1965. gads, Malaga - 1967. gads.
Bijis aktīvs korespondencšahists. 1962. gadā O'Kelli uzvarējis 3. Pasaules čempionātā korespondencšahā.
Bijis arī pazīstams kā šaha sacensību arbitrs. Trīs reizes pēc kārtas (1963, 1966, 1969) tiesājis mačus par Pasaules čempiona nosaukumu. 1974. gadā Maskavā bijis arī Anatolija Karpova un Viktora Korčnoja pretendentu finālmača galvenais tiesnesis.
1950. gados izstrādājis sistēmu sicīliešu aizsardzībā, kura nosaukta viņa vārdā: 1. e2-e4 c7-c5 2. Zg1-f3 a7-a6.
Mihails Ostrogradskis

Biogrāfija

Mihails Ostrogradskis dzimis 1801. gada 24. septembrī Poltavas guberņā, Pašennajas sādžā. Vēl mazs būdams, Mihails aizrāvies ar bērnam neraksturīgām darbībām — vēja un ūdens dzirnaviņu būvēšanu, apkārtnē redzamo priekšmetu mērīšanu, kā arī bedru un aku dziļumu mērīšanu. 1809. gadā Mihailu pēc tā laika tradīcijām nodeva pansijā, kur viņu paņēma valsts dienestā. Šī pansija atradās netālu no Poltavas ģimnāzijas, kur viņš arī turpināja mācīties, jo skaitījās "rezervē" līdz mācību beigšanai. Mihails tajā laikā neizcēlās ar labām sekmēm, bija viduvējs skolēns.
Ģimnāziju Mihails nebeidza, jo viņa tēvs vēlējās, lai Mihails savu karjeru veido militārajā jomā un sasniedz cara armijas virsnieka amatu, bet tomēr lēmums tika mainīts, jo Mihaila sapņi par armijas virsnieku lēnām izdzisa un to vietā parādījās aizraušanās ar matemātiku. 1816. gadā Mihails kļuva par brīvklausītāju Harkovas Universitātē.
1817. gadā Mihailu uzņēma fizikas un matemātikas fakultātē, V. N. Karazīna Harkovas nacionālajā universitātē un lielu izaugsmi nodrošināja universitātes pasniedzējs A. Paulovskis, kuru Mihails pēc kāda laika pārspēja uzdevumu risināšanā, un Paulovskis atzina, ka Mihailam ir lielas dotības. 1818. gadā Mihails saņēma atestātu ar augstiem novērtejumiem.
1820. gadā Ostrogradskis izcili nokārtoja eksāmenus un pretendēja uz kandidāta grādu, bet daļa pasniedzēju neatzina šādu strauju izaugsmi un ar negodīgiem paņēmieniem kandidatūru noraidīja. Mihails nepadevās un turpināja savu zinātnisko darbu, 1822. gadā dodoties uz Parīzi, lai turpinātu savu izglītību pie franču matemātiķiem O. Košī, P. Laplasa, Ž. Furjē, A. Ampēra un S. Puasona. 1826. gadā iznāca pirmais Ostrogradska zinātniskais darbs — "Memuārs par viļņu izplatīšanos cilindriskā baseinā.". Šis darbs radīts cietumā, jo Ostrogradskis nebija samaksājis īres rēķinu par dzīvokli, kā dēļ dzīvokļa saimnieks panāca Mihaila nokļūšanu aiz restēm. No cietuma šis darbs tika nosūtīts Košī, kurš savukārt to tālāk pārsūtījis uz Parīzes Akadēmiju.
1828. gadā Ostrogradskis atgriezās Krievijā un gatavojās kļūt par Zinātņu akadēmijas mācībspēku un jau 1832. gadā kļuva par akadēmiķi.
Mihails Ostrogradskis strādājis par pedagogu Jūras kadetu korpusā, Galvenajā pedagoģiskajā institūtā, vēlāk Galvenajā inženieru skolā un Artilērijas skolā. Ostrogradskis lasījis lekciju kursus diferenciālrēķinos, integrālrēķinos, diferenciālģeometrijā, analītiskajā mehānikā, debess mehānikā, varbūtību teorijā un ballistikā.
1861. gadā Mihails devās uz dzimteni un tur saslimis, 1862. gada 1. janvārī miris.

Darbi

Ostrogradskim pieder vairāki fundamentāli darbi hidrodinamikā, siltuma teorijā, elastības teorijā, potenciālu teorijā. Pazīstama ir Ostrogradska formula trīskāršā integrāļa pārveidošanai virsmas un divkāršajā integrālī. To gan dažkārt sauc arī par Gausa vai Grīna formulu.
Ostrogradskis nolasījis pirmo skaitļu teorijas kursu Krievijā, iekļaujot tajā Gausa binomiālo vienādojumu teoriju.
Ļubļina

Vēsture

Pirmo reizi pieminēta rakstiskos avotos 1198. gadā. Atradās Mazpolijas un Volīnijas pierobežā pie lielā tirdzniecības ceļa, kas veda no Kijevas uz Centrāleiropu. 13. gadsimtā vairākas reizes nopostīta Mongoļu impērijas (1241), vēlāk jātvingu un lietuviešu (1244) uzbrukumos. 1317. gadā Ļubļinai piešķīra pilsētas tiesības. 1341. gadā Kazimirs Lielais uzcēla mūra pili un pilsētas aizsargmūri. Šajā laikā Ļubļinā ieradās daudz ebreju, 1392. gadā Vladislavs Jagello tai piešķīra nozīmīgas tirdzniecības privilēģijas, tā kļuva par centru tirdzniecībai starp Poliju un Lietuvu. No 15. gadsimta līdz 16. gadsimtam Ļubļinā notika Polijas un Lietuvas valstu lielākie gadatirgi. 
1547. gadā Ļubļinā nodibinājās pasaulē pirmā ebreju grāmatspiestuve. 1569. gada 26.jūnijā tiek noslēgta Ļubļinas ūnija, Polijas un Lietuvas valstu personālūnija tika pārveidota par federāciju  jeb Polijas-Lietuvas kopvalsti (Rzeczpospolita Obojga Narodów, Žečpospolitu). No 1567. gada roša ješiva studijas Ļubļinā juridiski tika pielīdzinātas citām tā laika Polijas universitātēm. Ebreji no visas Eiropas brauca uz Ļubļinu studēt Talmudu un Kabalu. No 1580. gada līdz 1764. gadam Ļubļinā regulāri sasauca ebreju seimus. 17. gadsimtā pēc Otrā Ziemeļu kara (jeb "Plūdiem") pilsētas izaugsme apstājās.
Pēc Trešās Polijas dalīšana 1795. gadā Ļubļina nokļuva Austrijas impērijas sastāvā, 1809. gadā Varšavas hercogistē, bet no 1815. gada Krievijas impērijai piederošajā Kongresa Polijā.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā pilsētu ieņēma vācu karaspēks. 1918. gada 6. novembrī Ļubļinā kādu laiku darbojās pirmā neatkarīgās Polijas valdība. Starpkaru periodā 40% no Ļubļinas iedzīvotājiem bija ebreji. Pilsētā tika nodibināta pirmā lidmašīnu ražotne Polijā.
Otrā pasaules kara laikā no 1939. gada līdz 1944. gadam Ļubļina bija Polijas okupēto teritoriju ģenerālgubernatūras (Generalgouvernement für die besetzten polnischen Gebiete) sastāvā. Operācijas "Reinhards" galvenā bāze. Netālu no pilsētas bija izveidota Maidanekas nāves nometne. 1944. gadā pilsētas teritoriju ieņēma Sarkanā armija un līdz 1945. gada janvārim tā bija PSRS ieņemtās Polijas daļas galvaspilsēta.
Pēckara gados Ļubļinā tika nodibināta autorūpnīca (mikroautobusi "Zuk"). 1980. gada jūlijā visā Ļubļinas apkārtnē sākās masveida streiki, kas noveda pie arodbiedrības "Solidarnošč" izveides.
Pārejas metāli

Pārejas metāli ir ķīmiskie elementi, kuru atomskaitlis ir no 21 līdz 30, no 39 līdz 48, 57, no 72 līdz 80, 89 un no 104 līdz 112. Visi šie elementi ir metāli. Pārejas elementu atomiem ir nepilnīgas iekšējās elektronu čaulas. Visi pārejas elementi ir d elementi. Salīdzinot ar sārmzemju metāliem, pārejas elementi ir cietāki un mazāk reaģē ar citiem elementiem, toties tie veido krāsainus ķīmiskos savienojumus, lai gan tīrā veidā tie pārsvarā ir sudrabpelēki vai sudrabaini zili. Vairumam no pārejas metāliem ir vairāk par vienu oksidēšanas pakāpi.
Maili Džada Uelē

Biogrāfija

2014. gadā uzvarējusi Kanādas junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā meitenēm. 2018. gadā uzvarējusi Kanādas junioru šaha čempionātā U16 un U18 apvienotajā vecuma grupā meitenēm.
2017. gadā uzvarējusi Kanādas sieviešu šaha čempionātā, kas vienlaicīgi bija Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla Amerikas 2.1 zonas turnīrs, un izcīnījusi tiesības piedalīties 2018. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Aleksandrai Gorjačkinai.
Pārstāvējusi Kanādas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 2 reizes (2016-2018).
Par panākumiem turnīros FIDE 2016. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.