google/wiki40b huggingface dataset:
Saida

Izplatība

Saida Atlantijas okeāna austrumdaļā izplatīta Eiropas piekrastē no Biskajas līča līdz Grenlandei, Islandei, Špicbergenai un Novaja Zemļai. Okeāna rietumos sastopama Grenlandes dienvidrietumos, areālam turpinoties cauri Hudzona šaurumam līdz Ziemeļkarolīnai, lai gan areāla dienvidos sastopama reti. Bagātīgākie saidu resursi mājo Ziemeļjūrā, Barenca jūrā un pie Islandes.

Baltijas jūrā

Baltijas jūrā saida ir reta ieceļotāja. Lietuvas, Igaunijas un Latvijas piekrastēs (Rīgas jūras līcī) noķerta reti, galvenokārt 1930. un 1940. gados.

Izskats

Saida ir liela auguma zivs. Ķermeņa garums var sasniegt 130 cm, svars 21 kg. Parasti pieaugušie īpatņi ir apmēram 60 cm gari. Tai ir vārpstveida ķermenis. Apakšžoklis nedaudz garāks par augšžokli, bet jaunām zivīm vienā līmenī ar to. Taustekļu nav. Saidai ir trīs muguras un divas anālās spuras. Astes spura ar ieliekumu. Sānu līnija taisna, gaiša vai pelēka. Anālās spuras priekšējā mala ir vienā līmenī ar pirmās un otrās muguras spuras starpu. Mugura zaļganbrūna vai olīvkrāsā, sāni gaišāki, vēders sudrabaini pelēks.

Īpašības

Saida ir jūras zivs, uzturas pelaģiālā līdz 200—250 m dziļumam. Krasta seklajos ūdeņos iepeld pavasarī, bet ziemā atgriežas dziļākos ūdeņos. Lai arī saida ir mencu dzimtas zivis, atšķirībā no Atlantijas mencas, tā ir sabiedriska un uzturas baros ūdens virsējos slāņos. Tā ir aktīva, ātra peldētāja un, meklējot barību, baros veic lielus attālumus. Mēdz veikt lielas nārsta migrācijas.

Barība

Saida ir plēsīga, galvenokārt barojas ar zivīm (siļķēm, tūbītēm, moivām un citām nelielām zivīm) tuvu ūdens virsmai. Barojas arī ar pelaģiskajiem vēžveidīgajiem.

Vairošanās

Dzimumgatavība iestājas 5—10 gadu vecumā, kad sasniedz 40—70 cm garumu. Nārsto atklātā jūrā 100—200 m dziļumā, Eiropas populācija laikā no janvāra līdz maijam pie ūdens temperatūras 5,5—10 °C un sāļuma lielāka par 35,2 PSV. Ziemeļamerikas populācija nārsto laikā no septembra līdz martam. Saidas mātītes auglība ir 0,2—4,0 milj. ikru, tie tāpat kā kāpuri ir pelaģiski. Mazuļi pirmajā dzīves gadā uzturas piekrastē, paisuma—bēguma joslā. Kopumā pirmos divus vai trīs gadus jaunās sidas uzturas piekrastes seklajos ūdeņos. Mazuļi aug ātri un gada vecumā jau sasniedz 20 cm garumu. Ātrāk aug reģiona deinviddaļā dzīvojošās saidas. Saida var sasniegt 15—25 gadu vecumu.
Klosteres pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Klosteres un Māras ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Aizputes rajonā. Mūsdienās Klosteres pagasta teritorija iekļauta Kuldīgas novada Turlavas pagastā un neliela daļa Aizputes novada Lažas pagastā.
Ieva Kerēvica

Dzīvesgājums

Dzimusi 1980. gadā Madonā. Mācījās Jelgavas mūzikas vidusskolā, studēja Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolā. 
Ar panākumiem startēja vairākos vokālajos konkursos, tai skaitā Sony Jazz Stage 2004 (2. vieta), Lady Summertime, Stage number one (1. vieta; dalība kopā ar grupu The spirit shadows), "Tu esi pamanīts" un "Liepājas Dzintars". 2009. gadā ar Madonas zaļo kori uzvarēja TV3 šovā "Koru Kari 2".
2014. gadā viņai piedzima meita Grieta.
Sila Čālara

Biogrāfija

2016. gadā uzvarējusi Turcijas jauniešu šaha čempionātā meiteņu U12 vecuma grupā. Pārstāvējusi Turciju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2016. gadā, kad Prāgā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā. 2013. gadā uzvarējusi Eiropas skolēnu šaha čempionātā meiteņu U9 vecuma grupā. Pārstāvējusi Turcijas komandu Eiropas meiteņu komandu šaha čempionātā U18 vecuma grupā, kurā piedalījusies 2 reizes (2016-2017).
2017. gadā Rīgā piedalījusies Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm.
Uguntiņa

TDA "Uguntiņa" ir Rīgas Skolēnu pils tautas deju ansamblis, kas dibināts 1948. gadā, dibinātāja Audiona Līventāle. "Uguntiņā" dejo apmēram 150 bērni, vecumā no 5-25 gadiem. Uguntiņa ir viena no populārākajiem, tradīcījām bagātākajiem, A grupas deju kolektīviem valstī. Kopš 1963. gada TDA "Uguntiņa" regulāri uzstājas ar koncertiem Latvijas Nacionālajā operā, Latvijas Nacionalājā teātrī, piedalās arī Vispārējos latviešu Dziesmu un Deju svētkos, festivālos un deju konkursos gan Latvijā, gan ārzemēs. “Uguntiņa” ir pārstāvējusi Latviju, gūstot lielus panākumus, Krievijā, Polijā, Vācijā, Bulgārijā, Dienvidslāvijā, Somijā, Zviedrijā, Austrijā, Anglijā, Francijā, Čehijā, Dānijā, Turcijā, Norvēģijā, Spānijā, Portugālē, Slovākijā, Serbijā, Bulgārijā uzstājoties ar latviešu un cittautu dejām.
Melnā Krievzeme

Melnā Krievzeme (latīņu: Ruthenia Nigra, poļu: Ruś Czarna, baltkrievu: Чорная Русь) ir vēsturisks apzīmējums tagadējās Baltkrievijas vidienes apgabaliem starp "Balto Krievzemi" (agrākās Polockas kņazistes zemēm) un "Sarkano Krievzemi" (Galīcijas-Volīnijas kņazistes zemēm). 
No 13. gadsimta tā atradās Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā, pēc tam Polijas-Lietuvas kopvalsts (1569—1795) un Krievijas impērijas (1795—1915) sastāvā. Pēc Poļu-padomju kara un 1921. gada Rīgas miera līguma to sadalīja starp Poliju un PSRS (1921—1939), pēc Polijas kampaņas šī vēsturiskā teritorija atradās Baltkrievijas PSR (1939—1941, 1944—1991) sastāvā.
Mūsdienās tā sadalīta Brestas, Grodņas un Minskas apgabalos, lielākās pilsētas ir Grodņa, Baranoviči, Navahrudaka, Volkoviska, Sloņima, Slucka, Ņesviža.
Normunds Naumanis

Biogrāfija

Izglītību ieguvis Rudbāržu astoņgadīgajā skolā, Rīgas 64. vidusskolā, Maskavas Valsts teātra institūtā, ko pabeidzis 1985. gadā.
Strādājis Latvijas Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūtā (1985—1987), bijis žurnāla "Avots" redaktors laikā no 1987. līdz 1991. gadam. Pēc tam sāka strādāt "Diena". Vēl ir strādājis Nacionālajā kino centrā. Kopā ar Ditu Rietumu ir vairāku grāmatu par kino autors. Viņam ir vairāk nekā 5000 publikācijas dažādos laikrakstos gan Latvijā, gan ārzemēs. Vairākos kinofestivālos bija žūrijas loceklis.
Bija Latvijas Kinematogrāfistu savienības, Latvijas Teātra darbinieku savienības (1987), kā arī Latvijas Žurnālistu savienības biedrs.
Sonepar

Vēsture

1960. gadā Coisne un Lambert ģimeņu, kuras audumu biznesā darbojās kopš 1862. gada, vienpadsmit pārstāvji dibināja sabiedrību Société de Négoce et de Participation (saīsinājumā Sonepar), lai pārvaldītu ģimenes īpašumus, kas iegādāti, lai diversificētu biznesu ārpus tekstila sfēras.
Uzņēmuma vadītājs Henri Coisne (kopš 1968. gada) Sonepar nākotnei saskatīja elektrokomponentu jomā, kur tirgus vēl nebija strukturēts.
1969. gadā iegādāts elektroaprīkojuma vairumtirgotājs Comptoir d’Électricité Franco-Belge (CEFB).
1973. gadā nopirkts Comptoir Lyonnais d’Electricité (CLE), 1974. gadā — Sanelec, 1977. gadā — Groupe Marcel Tabur (GMT).
1982. gadā no grūtības piedzīvojušā Nīderlandes uzņēmuma Ogem Holding N.V. nopirkti vairumtirgotāja Otra N.V. 50 % kapitāldaļu.
1984. gadā Kanādā iegādāts uzņēmums Lumen.
1998. gadā Sonepar izpletās ASV, iegādājoties Eagle Electric Supply.
1999. gadā Otra NV pārņēma Sonepar Distribution. Otra meitas uzņēmumi tika pakļauti tieši Sonepar, bet Otra NV likvidēts. SLO, kuru 1993. gadā bija nopircis Otra NV, kļuva atbildīgs par Sonepar biznesu Somijā un Baltijas valstīs. 
2000. gadā nolemts Sonepar nosaukumu nodot tā vairumtirdzniecības meitas uzņēmumam Sonepar Distribution, bet hlodinga sabiedrībai dots nosaukums Colam Entreprendre.
Kopš 2000. gada uzņēmums iegāja Āzijas (Honkonga) un Latīņamerikas (Meksikā, Brazīlijā un Argentīnā) tirgos.
2008. gadā iegādāta daļa uzņēmuma Hagemeyer.
2012. gadā nopirkts Jaunzēlandes Corys Electrical.

SLO Latvijā

Sonepar Latvijā ir pārstāvēts ar SIA SLO Latvia, kuram ir filiāles Daugavpilī, Liepājā, Rēzeknē, Valmierā un Ventspilī.
2003. gadā Sonepar Latvijā nopirka elektromateriālu vairumtirdzniecības uzņēmumu SIA MG Elektro, kas dibināts 1988. gadā. Tas tika apvienots ar SLO Latvia un 2004. gada 20. aprīlī likvidēts.
Taukšūnas

Taukšūnas, adipocīti jeb lipocīti (no grieķu: λίπος, lípos — 'tauki' un κύτος, kútos — 'šūna') ir saistaudu šūnu veids, kuru sakopojumi veido taukaudus. Tām ir mehāniska, termoregulējoša un enerģētiska nozīme.

Attīstība

Taukšūnu veidošanās cilvēkam sākas 30. embrionālās attīstības nedēļā un turpinās pirmos divus dzīves gadus pēc dzimšanas, kā arī pirmspubertātes vecumā. No mezenhīmas diferencējas lipoblasti, no kuriem rodas prelipocīti. Tajos rodas enzīms lipoproteīnlipāze, un vienā šūnas pusē parādās atsevišķi tauku pilieni. Diferenciācijas sākumā šūna var dalīties, turpretim vēlīnie prelipocīti un lipocīti vairs nedalās.
Iļģuciema vidusskola

Vēsture

Iļģuciema skolu vēsture izsekojama līdz 1667. gadam, kad Zviedru Vidzemes laikā dibināta Zunda zvejnieku skola. 1775. gadā Iļģuciemā atvēra skolu ar latviešu mācību valodu. 
1911. gadā uzcēla skolas ēku Nordeķu un Baltāsmuižas ielas stūrī. 1922. gadā dibināto 7. Rīgas pilsētas pamatskolu Baltāsmuižas ielā 8-b 1937. gadā pārdēvēja par Rīgas pilsētas Spilves pamatskolu, pēc Otrā pasaules kara par Rīgas 7. septiņgadīgo skolu, 1953. gadā par Rīgas 41. vidusskolu, kurā mācījās Raimonds Pauls un Zigmunds Skujiņš.
1969. gadā Baltajā ielā 22 tika nodibināta Rīgas 58. vidusskola ar latviešu un krievu valodas plūsmām. 1976. gadā Rīgas 58. vidusskolas latviešu plūsmas daļu pārcēla uz jaunu skolas ēku Dzirciema ielā 109, ko 1997. gadā pārdēvēja par Iļģuciema vidusskolu.

Izglītības programmas

Pamatizglītības programma (21011111), Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (31013011).
Dobeles rajons

Izveide un reorganizācija

1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Jelgavas apriņķis tika sadalīts Auces, Dobeles, Elejas un Jelgavas rajonos. 1952. - 1953. gadā Dobeles rajons ietilpa Liepājas apgabalā. 1956. gadā Dobeles rajonam pievienoja Auces rajonu. No 1962. līdz 1967. gadam Dobeles rajonam bija pievienota daļa no Jelgavas rajona. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Dobeles rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

Ciemi

Annenieku - Augstkalnes - Auru - Austrumu - Bērzes - Bikstu - Bites - Bukaišu - Dobeles - Jaunbērzes - Krimūnu - Lielauces - Naudītes - Penkules - Tērvetes - Ukru - Vītiņu

Pagasti

Annenieku pagasts - Augstkalnes pagasts - Auru pagasts - Bēnes pagasts - Bērzes pagasts - Bikstu pagasts - Dobeles pagasts - Īles pagasts - Jaunbērzes pagasts - Krimūnu pagasts - Lielauces pagasts - Naudītes pagasts - Penkules pagasts - Ukru pagasts - Vītiņu pagasts - Zebrenes pagasts

Ģeogrāfija

Lielu daļu no Dobeles rajona aizņēma Zemgales līdzenums, ziemeļaustrumus - Rīgas smiltāju līdzenums, bet rietumus - Austrumkurzemes augstiene. Lielākās upes - Bērze, Auce. Lielākie ezeri - Zebrus ezers, Lielauces ezers.
Iedzīvotāju skaits 01.01.2005 () - 38066.
Baldrs

Baldrs (sennorvēģu: Baldr) senskandināvu mitoloģijā ir nevainības, skaistuma un jaunības dievs. Baldrs ir āsu dievs, Odina un Frigas dēls. Jaunākajā Edā viņš aprakstīts kā gudrākais un skaistākais no dieviem.
Amēlija Ernandesa

Biogrāfija

1988. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmusi FIDE meistares (WFM) titulu, kļūstot par pirmo Venecuēlas šahisti, kas saņem šo nosaukumu. Četras reizes uzvarējusi Venecuēlas sieviešu šaha čempionātos (1985, 1986, 1992, 1994). Pārstāvējusi Venecuēlas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 4 reizes (1988, 1992-1996). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1994) medaļu. 1995. gadā Vilemstadē uzvarējusi Centrālamerikas kausa izcīņā šahā sievietēm.
1996. gadā beigusi Karabobo Universitātes (Venecuēla) Medicīnas fakultāti. Pēc specialitātes ir ķirurgs. Sakarā ar lielo aizņemtību pamatprofesijā pēdējos gados šaha turnīros piedalās reti.
Automobile Dacia

Vēsture

1960. gados komunistiskās Rumānijas valdība nolēma nopirkt kādas Rietumu vieglās automašīnas ražošanas licenci, lai apgādātu savas valsts pilsoņus ar moderniem automobiļiem. Pēc dažādu variantu izskatīšanas tika nopirkta licence Renault 12 ražošanai. 1966. gadā Kolibaši (tagad Mioveni) pilsētiņā, netālu no Pitešti, dibināta rūpnīca Uzina de Autoturisme Pitești (UAP). Tā sāka darbu 1968. gadā. Tā kā sākotnēji rūpnīca vēl nebija pienācīgi iekārota, tika nolemts ražot licencētu modeli Renault 8 ar nosaukumu Dacia 1100. 1969. gadā izlaists priekšpiedziņas modelis Dacia 1300. Tas piedzīvoja daudzas modifikācijas.
1994. gadā izlaists modelis Dacia Nova. 1999. gada septembrī Dacia uzņēmumu nopirka Francijas Renault.
2004. gadā pārtraukta 1300 sērijas modeļu ražošana; 34 gadu laikā izlaisti vairāk nekā 2,5 miljoni šīs sērijas automašīnu. 2004. gadā izlaists Dacia Logan.
Skonto FC

Vēsture

Skonto FC tika dibināts 1991. gadā ar nosaukumu Forums-Skonto, un jau pirmajā sezonā uzvarēja Latvijas PSR čempionātā. 1992. gadā klubs tika pārdēvēts par Skonto FC un laika posmā līdz 2004. gadam komanda ieguva 14 Latvijas čempionu titulus. 2005. gadā par čempioniem kļuva FHK Liepājas Metalurgs, un Skonto pirmo reizi palika otrie. 2007. gadā Skonto pirmoreiz palika ārpus pirmo trīs vietu ieguvēju saraksta, izcīnot tikai 4. vietu.
No 1993. līdz 2004. gadam komandas galvenais treneris bija Aleksandrs Starkovs, kurš vairākus gadus bija arī Latvijas futbola izlases galvenais treneris. Pēc tam komandu vadīja Jurijs Andrejevs un anglis Pols Ešvorts, līdz 2009. gadā klubā atgriezās Starkovs. Skonto kluba prezidents ir bijušais futbolists Vladimirs Koļesņičenko. Laika posmā no kluba dibināšanas līdz 2012. gada februārim šo amatu ieņēma uzņēmējs Guntis Indriksons, kurš tādas pašas funkcijas ilgstoši pildīja arī Latvijas Futbola federācijā, līdz tika pieņemti jauni statūti, kuri šādu situāciju nepieļāva. Kluba īpašnieks ir Kipras kompānija Tremova Ltd., kura 2011. gada 31. martā iegādājās 98,74% akciju no Bislana Abdulmuslimova. Iepriekš klubs kopš dibināšanas piederēja Guntim Indriksonam. Tremova Ltd. īpašnieks ir Latvijas uzņēmējs Igors Zaicevs.
Skonto veiksmīgi spēlējuši Eiropas klubu turnīros. Komanda UEFA čempionu līgas kvalifikācijas turnīrā spēlējusi ar tādiem klubiem kā FC Barcelona, Milānas Inter un Chelsea.
2016. gada sākumā nenokārtotu parādsaistību dēļ Latvijas futbola federācija nolēma nepiešķirt licenci "Skonto" dalībai Virslīgā, taču vēlāk klubam tika piešķirta licence dalībai 1. līgā.
"Skonto" sezonas noslēgumā ieņēma astoto vietu 1. līgā, taču 2017. gada pavasarī nesaņēma licenci dalībai 1. līgai un 2016. gada decembrī klubs tika pasludināts par maksātnespējīgu.
2017. gadā komanda pārtapa par jauniešu akadēmiju un sadarbībā ar Rīgas Tehniskās universitātes Futbola centru sāka dalību 1. līgā kā RTU FC/Skonto Academy.
Staļina līnija

Staļina līnija bija no 1928. līdz 1939. gadam izbūvēta nocietinājumu līnija gar PSRS rietumu robežu. Līniju veidoja nocietinātie rajoni (krievu: укрепрайон) ar betona bunkuriem un ložmetēju dotiem (krievu: долговременная огневая точка, ДОТ, angļu: pillbox), tāpat kā Francijas Mažino līnijā.
Tā sastāvēja no Karēlijas, Kingisepas un Pleskavas nocietinātajiem rajoniem Krievijā, Polockas, Minskas, Moziras nocietinātajiem rajoniem Baltkrievijā, Korosteņas, Kijevas, Novohradas-Volinskas, Letičevskas (pie Viņņicas), Mogiļevas-Podoļskas, Ribņicas un Tiraspoles nocietinātajiem rajoniem Ukrainā.  
1938. gadā starp tiem sāka celt astoņus jaunus nocietinātos rajonus pie Ostrovas, Sebežas, Sluckas, Šepetovas, Izjaslavas, Starokonstantinovas, Ostropoles un Kameņecas-Podoļskas, kas netika pabeigti.

Vēsture

Nocietinājumu izveide tika sākta jau 1928. gadā, gatavojoties karam ar Rietumvalstīm gar PSRS robežu ar Somiju, Igauniju, Latviju, Lietuvu, Poliju un Rumāniju. Ziemeļos tā sākās Karēlijas šaurumā un pie Narvas Somijas līča piekrastē.  Gar Peipusa ezera krastu stiepās līdz Pleskavai, tālāk gar Veļikajas upes krastu līdz Ostrovai un Idricai.
1936. gada decembrī Latvijas avīze Сегодня šos nocietinājumus nodēvēja par Staļina līniju, rakstu pārpublicēja britu avīze Daily Express un šis nosaukums iegājās.   
Pēc Polijas kampaņas 1939. gadā un Baltijas valstu okupācijas 1940. gadā tika pieņemts lēmums pamest Staļina līniju, lai izveidotu tā saukto Molotova līniju anektētajā Lietuvā un Polijā. Daļa padomju ģenerāļu uzskatīja, ka prātīgāk būtu paturēt abas līnijas, lai iegūtu aizsardzības dziļumu, bet tas konfliktēja ar pirmskara padomju militārajām doktrīnām.
Ložmetēji tika pārvietoti, bet pārsvarā atradās noliktavās, kad tika uzsākta jaunās līnijas celtniecība. 1941. gada vācu iebrukuma brīdī jaunā līnija nebija pabeigta un Staļina līnija bija pārsvarā pamesta un neremontēta. Neviena no šīm līnijām nebija izmantojama aizsardzībai pret operāciju "Barbarosa".
Roberts Eihe

Dzīvesgājums

Dzimis 1890. gada 12. augustā Dobeles pagasta "Avotiņos" (tagad Krimūnu pagastā) zemnieka Indriķa Eihes un Anlīzes Eihes ģimenē. 1904. gadā beidza Dobeles sākumskolu, 1905. gada revolūcijas laikā iestājās LSDSP un no 1906. gada strādāja par zelli Veinberga darbnīcā Jelgavā. 1907. gada viņu apcietināja, bet atbrīvoja pēc diviem mēnesiem pierādījumu trūkuma dēļ. 1908. gadā ievēlēts par Latvijas Sociāldemokrātijas (LSD) Jelgavas organizācijas komitejas locekli. Pēc atkārtotas apcietināšanas 1908. gada beigas Eihe emigrēja uz Lielbritāniju, strādāja par kurinātāju uz kuģiem un Skotijas ogļu šahtās. 1911. gadā atgriezās dzimtenē, sociāli aktīvi darbojās LSD Rīgas organizācijā, arodbiedrībā "Āmurs", biedrībā "Izglītība", kooperatīvu biedrībā "Produkts". 1914. gadā viņu ievēlēja LSD Centrālkomitejā, no jauna apcietināja un 1915. gadā izsūtīja trimdā uz Jeņisejas guberņas Kanskas apriņķa Čerevjanskas pagastu. Izbēga no trimdas un slēpās ar svešu uzvārdu līdz Februāra revolūcijai, kad atgriezās Rīgā un tika ievēlēts par Rīgas Strādnieku deputātu padomes locekli.
1918. gada janvārī Vācijas okupācijas iestādes viņu apcietināja, bet jūlijā viņš devās uz Maskavu. 1919. gadā atgriezās Latvijā, bija LSPR valdības pārtikas komisārs, pēc tam atkal devās uz Krieviju, kur strādāja Čeļabinskas guberņas pārvaldes orgānos.
1921. gadā piedalījās 3. Kominternes kongresā, līdz 1924. gadam strādāja KSPFR Pārtikas Tautas komisariātā, pēc tam bija Sibīrijas novada izpildkomitejas priekšsēdētājs (1925—1929), pēc tam Rietumsibīrijas novada VK(b)P pirmais sekretārs. 1930. gada viņu ievēlēja par Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas (VK(b)P) Centrālkomitejas locekli, CK Politbiroja locekļa kandidātu (1935). 1937. gadā Eihi iecēla par PSRS Zemkopības tautas komisāru un Novosibirskas apgabala VK(b)P Pirmo sekretāru. Viņš organizēja Lielā terora "tīrīšanas" akcijas Sibīrijā. 1937. gadā troika, kuras sastāvā bija Roberts Eihe, represēja 34 872 cilvēkus, apsūdzot tos kā dažādu pretpadomju organizāciju (Белогвардейско-монархическая организация РОВС, Сибирский филиал Трудовой Крестьянской партии, Церковно-монархическая повстанческая организацая un citu) biedrus.
1938. gada 29. aprīlī Eihi apcietināja sakarā ar apsūdzību spiegošanā un piederībā "latviešu fašistiskajai (kontrrevolucionārajai) organizācijai". Pratināšanās neatzina savu vainu par spīti spīdzināšanām. Pēc 1954. gadā dotajām NKVD 1. specdaļas vadītāja L. Baštakova liecībām Eihe tika sists ar gumijas nūjām, bet uz jautājumu "atzīsti, ka esi spiegs?" atbildējis "neatzīstu". Pēc piecām piekaušanas reizēm viņam iztecēja viena acs. Tikai tad, kad Berija pārliecinājās, ka atzīšanos spiegošanā no Eihes neizdosies iegūt, viņu pavēlēja nošaut. Nāvessodu izpildīja Komunarkas masu kapos pie Maskavas 1940. gada 2. februārī.
Kristīna Mošina

Biogrāfija

1990. gadu beigās bijusi viena no labākajām Moldovas šahistēm. Divas reizes pēc kārtas uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā (1995, 1996). 1998. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā bijusi otrā aiz Ķīnas šahistes Vanas Jui.
Pārstāvējusi Moldovas komandu Eiropas meiteņu komandu šaha čempionātā 2000. gadā, kurā komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas medaļu, bet individuālajā vērtējumā - sudraba medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā Mošinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Kopš 2003. gada pārtraukusi piedalīties šaha turnīros.
Domestikācija

Dzīvnieku domestikācija

Dzīvnieku domestikācija — Zinātiska teorija par attiecībām starp dzīvniekiem un cilvēkiem, kuriem ir ietekme uz to apkopi un vairošanos. 15 000 — 12 000.g. p.m.ē. tika pieradināts pirmais mājdzīvnieks — suns.

Izpētes pirmsākumi

Čārlzs Darvins (1809—1882) pamanīja nelielas atšķirības, kas padarīja domesticētos dzīvniekus citādākus kā savvaļas īpatņus. Viņš arī bija pirmais, kas pamanīja atšķirību, ka, veicot apzinātu pavairošanu, kad cilvēki izvēlās, kādu īpašību dzīvnieku iegūt, rezultāts ir citāds kā neapzināti vairojoties, kad pēcnācējs iedzimst ar vecāku īpašību variāciju.

Pieradināšana vai domestikācija?

Ļoti svarīgi domestikāciju nejaukt ar pieradināšanu. Pieradināšana ir, kad maina dzīvnieka uzvedību — samazina dabisko izvairīšanos no cilvēkiem, kā arī pieņem to klātbūtni. Domestikācija ir ģenētiskas izmaiņas, paaudžu gaitā, dzīvniekam izveidojot uzticību cilvēkam.
Antoņīns Novotnijs (šahists)

Šaha kompozīcija

1854. gada janvārī laikrakstā Leipziger Illustrierte Zeitung Antoņīns Novotnijs publicēja trīsvilci, kas viņa vārdu padarīja nemirstīgu, jo uzdevumā ietverto ideju, figūras upuri divu pretinieka dažādi ejošu tālšāvēja figūru krustpunktā, radot divus draudus, nosauca par Novotnija tēmu.
Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops 2007

Radio SWH Latvijas mūzikas gada tops 2007 ir Radio SWH veiktā aptauja par 2006. gadā populārākajām dziesmām Latvijā. Radio SWH Latvijas mūzikas gada topa 2007 finālkoncerts notika 2007. gada 7. janvārī Arēnā Rīga un tiks demonstrēts LNT tiešraidē. Par 2006. gada populārāko tika atzīta Prāta Vētras dziesma "Lapsa". Iesākumā tika atskaņotas visu dziesmu video versijas, bet trīs finālā iekļuvušās grupas atskaņoja savu dziesmu akustiskās versijas.
Ledus osta

Ledus osta ir vairāk vai mazāk pastāvīgs līcis pie šelfa ledāja frontes, kas var kalpot kā dabīga osta. Parasti veidojas, divām šelfa ledāja plūsmām apliecot kādu pietiekoši lielu šķērsli (salu vai pussalu) netālu no ledāja frontes. Šādās vietās parasti veidojas ielīcis ar zemāku ledāja frontes augstumu, kas ļauj šo vietu izmantot kravas operācijām vai nu tieši uz šelfa ledāja virsmu, vai arī uz piesalušo malasledu.
Nepārtrauktā un neprognozējamā ledāju kalvinga rezultātā ledus ostu krasti ir mainīgi un aisbergu dēļ var būt grūti izmantojami.
Terminu "ledus osta" (angļu: Iceport) pirmoreiz ieviesa Antarktisko nosaukumu pārraudzības komiteja (US-ACAN) 1956. gadā, lai apzīmētu šelfa ledāju ielīčus, kuros iespējama noenkurošanās vai pieeja ledāja augšējai virsmai ar rampu palīdzību.
Zināmākas ledus ostas ir Vaļu līcis pie Rosa šelfa ledāja (pie tā ierīkotas Litlamerikas sērijas polārstacijas), Atkas līcis pie Ēkstrema šelfa ledāja (vācu stacija Neimaiere) un Breidvika Princeses Ranhillas krastā (beļģu stacija Ruāboduēna).
Hola Pristaņa

Vēsture

1711. gadā Olešku Sečas kazaki tagadējās pilsētas vietā izveidoja Holijas pārceltuvi. Pārceltuve bija skrajā vietā, kur bija tikai smilts un ūdens, tādēļ nosauca to aprakstoši — Голий — ‘kails’, vēlāk Гола Пристань — ‘Kailā Piestātne’. Vēstures avotos kroņa ciems Hola Pristaņa pirmoreiz minēts 1786. gadā. No 19. gadsimta vidus sāka attīstīties osta. 1902. gadā pēc Aleksandra Popova iniciatīvas Hola Pristaņā tika ierīkota pirmā Krievijā radiostacija bezvadu sakariem ar Hersonu. Kopš 1923. gada Hola Pristaņa ir rajona centrs, kopš 1958. gada — pilsēta.