google/wiki40b huggingface dataset:
Lāsteka

Lāsteka ir dabīgi veidojies ledus gabals, kas nokarājas no kādas ēkas jumta, vada, koka zara u.c. Dažreiz par lāstekām sauc arī citus nokarenas formas cietus notecējumus, piemēram, stalaktītus.
Parasti lāstekām ir konusveida forma, kuram pamats ir augšā un virsotne ir apakšā. Iekšpusē nereti ir dažādi dobumi. Vairākas lāstekas kopā veido dažādas konstrukcijas ar neparastām formām.

Lāsteku veidošanās

Lāstekas veidojas pie zemām temperatūrām, parasti dažiem grādiem zem nulles pēc Celsija skalas un tikai tad, ja ir arī šķidra ūdens piekļuve lāstekai. Ūdens var, piemēram, notecēt no kādas ēkas jumta, uz kura kūst sniegs. Šķidrais ūdens gravitācijas ietekmē notek pa jumtu lejup un, pateicoties apkārtējam aukstajam gaisam, sasalst. Tā kā tas turpinās diezgan ilgi, lāstekas izmērs un masa nepārtraukti palielinās gan garumā, gan resnumā. Ja ūdens piekļuve lāstekai beidzas, tā vairs neaug ne garumā ne resnumā, bet ja temperatūra ir virs nulles, tā kūst, tāpēc samazinās tās masa un izmēri. Tad, kad lāstekas smaguma spēks būs lielāks nekā ledus izturība vai jumta konstrukcijas izturība, tad lāsteka nokrīt zemē.

Kaitējumi, ko lāstekas nodara saimniecībai

Lāsteku veidošanās uz māju jumtiem, vadiem, un kokiem ir nopietna problēma pilsētas saimniecībai un enerģētikai. No jumtiem krītošās lāstekas bieži vien rada traumas garāmgājējiem, dažreiz pat nonāvējot tos. Lāsteku smaguma dēļ var tikt bojātas un lauztas jumtu konstrukcijas, plīst vadi. Viena no galvenajām un vienkāršākajām metodēm cīņai ar lāstekām, ir to nosišana no māju jumtiem, ko veic sētnieki vai citi komunālie darbinieki. Lāsteku veidošanos pie ēku jumtu malu pārkarēm var novērst, jumtus nosiltinot, t.i. izmantojot termoizolācijas materiālus, kas kavē siltuma zudumus un, attiecīgi, sniega uz jumta kušanu. Modernāks veids cīņai ar lāstekām ir ultraskaņas izmantošana.

Risks cilvēka dzīvībai

Galvenais apdraudējums cilvēkam no lāstekām ir to nokrišana no māju jumtiem. Īpaši bīstami ir, ja lāsteka nokrīt cilvēkam tieši uz galvas. Parasti tādi gadījumi beidzas ar lielām traumām, smadzeņu satricinājumiem, un, ja lāsteka bijusi ļoti liela — arī ar nāves gadījumiem. Jo lielāka ir lāstekas masa un augstāka ir māja, jo lielākas briesmas draud cilvēkam, uz kura šāda lāsteka varētu uzkrist.
Sebastians Kolbergs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Kolbergs uzsāka 2010.—11. gada sezonā, kad aizvadīja savas pirmās piecas spēles Zviedrijas Elitsērijas kluba Frölunda HC rindās. Jau nākamajā sezonā uzbrucēja spēles laiks komandā krietni pieauga. Tiesa, ar rezultativitāti Kolbergam neizdevās izcelties.
Zviedrijas hokeja izlases labā spēlējis 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos junioriem, 2012. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas.
Ļubaņa (Baltkrievija)

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1566. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1920. gada - Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada jūlija līdz 1944. gada 30. jūnijam pilsēta atradās vācu okupācijā. Kopš 1991. gada - Baltkrievijas sastāvā.
Mangaraharas cihlīda

Zooloģisko dārzu kolekcija

2013. gadā bija zināmas Mangaraharas cihlīdas — divi tēviņi Londonas zooloģiskajā dārzā un viena mātīte Berlīnes akvāriumā, kas nomira šī paša gada maijā. Londonas zoo vērsās ar lūgumu pie visiem speciālistiem un akvāriju zivju cienītājiem, lai atrastu mātīti pēdējiem zināmajiem šīs sugas tēviņiem.

Jaunatklāšana

Atbilde atnāca no zivtiņu dzimtenes Madagaskaras. Kāds vietējais biznesmenis pavēstīja, ka viņš redzējis vienu šādu cihlīdu gandrīz pilnīgi iznīcinātā tās dabiskajā vidē. Steidzīgi zoodārza organizētā ekspedīcija vienā no pusizsīkušām Mangaraharas upes pietekām atklāja nelielu saglabājušos populāciju, kurā bija arī mātītes. 18 tur mītošās cihlīdas tika izķertas un pārvietotas uz salas privāto zivju saimniecību. Londonas zooloģiskais dārzs patlaban izstrādā programmu, lai atjaunotu cihlīdu skaitu.
Neptūna gredzeni

Neptūna gredzenu sistēmu veido pieci šauri, plāni un tumši planētas gredzeni. Tie nav tik iespaidīgi kā Saturnam un ir grūti novērojami no Zemes. Pēc sākotnējiem novērojumiem ar uz Zemes esošajām observatorijām likās, ka Neptūna gredzeni neveido pilnus riņķus, bet tikai to fragmentus. Tomēr starpplanētu zondes „Voyager 2” uzņemtie attēli pierādīja pilnu gredzenu eksistēšanu.
Neptūna gredzeni sastāv no ledus daļiņām, klātām ar silikātiežu putekļiem un, iespējams arī oglekli saturošām vielām. Neptūna gredzeni nosaukti ievērojamu astronomu, kuri devuši būtisku ieguldījumu Neptūna izpētē, vārdos. Sākot ar tuvāko gredzenu planētai, izšķir Galles, Leverjē, Lasela, Arago un Adamsa gredzenus. Eksistē arī neizteiksmīgs, vārdā nenosaukts gredzens, kurš sakrīt ar Galatejas orbītu.
Galles gredzens nodēvēts vācu astronoma Johana Gotfrīda Galles vārdā. J.Galle bija pirmais astronoms, kurš novēroja Neptūnu un zināja, uz ko viņš skatās. Galles gredzens ir apmēram 2000 km plats, tā orbīta atrodas apmēram 41 000 – 43 000 km no Neptūna. Gredzens ir blāvs, satur 40-70 % putekļu.
Leverjē gredzens nosaukts franču matemātiķa Irbēna Leverjē vārdā. Leverjē 1846. gadā izskaitļoja, tobrīd nezināmas, planētas atrašanās vietu. J.Galle šajā vietā atklāja Neptūnu. Leverjē gredzens ir apmēram 113 km plats un atrodas 53 200 km attālumā no planētas. Tas satur apmēram 40-70 % putekļu. Despoina, kurš riņķo ap Neptūnu Leverjē gredzena iekšpusē, attiecībā pret gredzenu darbojas kā pavadonis-gans. 
Lasela gredzens Neptūna gredzenu sistēmā ir platākais. Gredzens nodēvēts angļu astronoma Viljama Lasela vārdā. V. Lasels 1846. gadā atklāja Neptūna pavadoni Tritonu. Lasela gredzenu veido plašs materiāla lauks, kurš plešas starp Leverjē un Arago gredzeniem.
Arago gredzens nosaukts franču matemātiķa, astronoma Fransuā Arago vārdā. Gredzens ir nepilnus 100 km plats un atrodas 57 200 km attālumā no Neptūna. Atsevišķās publikācijās Arago gredzens nemaz netiek izdalīts atsevišķi, tas tiek uzskatīts par Lasela gredzena daļu.
Adamsa gredzens ir vislabāk izpētītais no Neptūna gredzeniem. Tas nodēvēts britu matemātiķa, astronoma Džona Adamsa vārdā. Dž. Adamss aprēķināja Neptūna atrašanās vietu neatkarīgi no I. Leverjē. Adamsa gredzens ir apmēram 35 km plats (15-50 km), nedaudz ekscentrisks un slīps. Tas atrodas apmēram 63 930 km attālumā no planētas. Galateja, kurš riņķo tieši gredzena iekšpusē, darbojas kā pavadonis-gans. Adamsa gredzens nav viendabīgs. Tam ir pieci sabiezinājumi (loki), kur daļiņas ir izkārtotas blīvāk, kā pārējā gredzenā. Loki nodēvēti franču vārdos: Fraternité (Brālība), Égalité 1 (Vienlīdzība), Égalité 2, Liberté (Brīvība) un Courage (Drosme).
Purva bridējs (filma)

Sižets

19. gadsimta vidus, Alaines muižas apkaime. Kučieris Edgars mīl vešerienes meitu Kristīni, bet sava temperamentīgā rakstura dēļ nepatīk Kristīnes mātei. Staļļa puisis Sutka un muižas sulainis Vīskrelis mēģina pavedināt Edgaru uz dzeršanu, kā arī uz draudzību ar kroga meitu Matildi. Tikmēr Kristīni bildina bagātais saimnieks Akmentiņš. Tomēr baznīcā pie altāra, jau līgavas kleitā, Kristīne ierauga Edgaru un atsaka Akmentiņam.
Nikolajs Habibuļins

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Habibuļins uzsāka 1988.—89. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja līgas kluba Sverdlovskas "Avtomobilist" sastāvā. 1991.—92. gada sezonā hokejists divas spēles aizvadīja arī Maskavas CSKA sastāvā, nākamajās divās sezonās viņa spēles laikam komandā vienīgi pieaugot.
1993.—94. gada sezonas vidū Habibuļins pārcēlās uz Ziemeļameriku, spēlējot IHL. 1994.—95. gada sezonā hokejists aizvadīja 26 spēles Vinipegas "Jets" rindās. 1996. gada vasarā, "Jets" franšīzei pārceļoties uz Fīniksu, jaunizveidotajā Fīniksas "Coyotes" savu karjeru turpināja arī Habibuļins.
Pēc 1998.—99. gada sezonas noslēguma Habibuļins iesaistījās konfliktā ar "Coyotes" par viņa līguma nosacījumiem, kā rezultātā aizvadīja visu 1999.—2000. gada sezonu IHL.
2000.—01. gada sezonas izskaņā hokejists tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning" vienību. 2003.—04. gada sezonā Habibuļins kopā ar "Lightning" izcīnīja Stenlija kausu. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Nikolajs spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Kazaņas "Ak Bars" sastāvā.
Savu karjeru Habibuļins turpināja Čikāgas "Blackhawks" rindās, kas ar hokejistu noslēdza līgumu pirms 2005.—06. gada sezonas sākuma, padarot viņu par augstāk apmaksāto vārtsargu visā NHL. Pirmā sezona "Blackhawks" rindām hokejistam gan izvērtās pagalam nesekmīga, noslēdzot to ar 3,35 vidēji spēlē ielaistiem vārtiem.
2009. gada vasarā Habibuļins noslēdza līgumu uz četriem gadiem ar Edmontonas "Oilers" vienību. 2013. gada jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar Čikāgas "Blackhawks".
NVS hokeja izlases rindās kļuvis par 1992. gada Olimpisko čempionu, taču Krievijas izlases rindās 2002. gadā izcīnījis Olimpisko bronzas medaļu.
Ruperts Bindenšū

Dzīves gājums

Par Bindenšū dzīvi ir saglabājies maz ziņu. Dzimis 1645. gadā Strasbūrā namdara Baltazara Bindenšū ģimenē. Pie tēva arī sācis aroda apguvi. Pēc dažām ziņām, varētu būt izglītojies arī Dienvidvācijā. Rīgā ieradies 1671. gadā no Tallinas, kur piedalījies Svētā Olafa baznīcas torņa celtniecībā. Šeit kļuvis par pilsētas galvenā būvmeistara Jakoba Jostena palīgu.
1675. gadā kļuvis par pilsētas galveno būvmeistaru un mākslas meistaru. Galvenokārt strādājis Rīgā un tās apkārtnē. Aktīvi iesaistījies Rīgas pilsētas atjaunošanā pēc 1677. gada lielā ugunsgrēka. Bindenšū piederēja ļoti plaša un vispusīga grāmatu kolekcija, kas liecināja par viņa plašo redzesloku un interesēm. 1698. gadā slimības dēļ bija spiests atstāt savu amatu un vēlāk tajā pašā gadā mira.

Profesionālā darbība

1678. gadā Bindenšū remontējis Doma baznīcas torni. Auglīgākais periods meistara radošajā darbībā bija 17. gs. 80.-90. gadi. 1680. gadā meistars bija uzbūvējis barokālu torni ar galeriju Sv. Jāņa baznīcai, trīs gadus vēlāk veica iekštelpu atjaunošanu. 1681. gadā viņš Sv. Pētera baznīcā iebūvēja ērģeļu un altārdaļas luktas (balkonus). Vēlāk tapa arī nozīmīgākie Bindenšū darbi — Johana fon Reiterna nama projekts (1685), Rīgas Sv. Pētera baznīcas torņa (1688-1690) un fasādes (1692) renovācija, Rīgas Jēzus Evaņģēliski luteriskā baznīca (1688) no koka Rīgas Sv. Jāņa priekšpilsētā, Dannenšterna nams (pabeigts 1696), nams Mazajā Grēcinieku ielā 3 (no 1683), Lielās Ģildes fasādes pārbūve (ap 1692). Ārpus Rīgas atzīmējama Limbažu baznīcas (1679-1681) un Matīšu baznīcas (1686-1687) celtniecība pēc meistara skices.
Visi nozīmīgie privātie pasūtījumi Bindenšū karjerā bijuši saistīti ar pilsētas patriciātu. Paralēli ikdienas praktiskajiem uzdevumiem Bindenšū veiksmīgi sadarbojās ar Reiterniem, Dannenšternu un citiem Rīgas dižciltīgajiem — tas faktiski norādīja uz viņa neoficiālo "elites arhitekta" statusu.
Klasiskais lielais orderis ir Bindenšū svarīgākais novatoriskais jaunievedums Rīgas arhitektūrā. Līdz ar tā ieviešanu Rīgā var runāt par attīstītā baroka arhitektūru — tās klasicizējošajā variantā. Kopumā raksturīgs dažādu orderu izmantojums: baznīcu celtniecībā ārpus Rīgas dominē doriskais, Rīgā sastopamas dažādu orderu kombinācijas, vēlākajos gados dodot priekšroku korintiskajam.
20. gadsimta 60.gados, kad tika atjaunots Rīgas Sv. Pētera baznīcas tornis, par pamatu tika ņemts Bindenšū 17.gs. beigās izstrādātais projekts.
Pihajegi

Tecējums

No Amulas līdz Kotinukas ciemam (bijušās Kukruzes muižas teritorijā) Pihajegi gultne ir regulēta un tā virzās dienvidaustrumu virzienā. Jehvi pilsētas austrumos Pihajegi veido sateci ar Tammiku grāvi, tālāk, veidojot līkumotu gultni, virzās paralēli Tallinas-Narvas šosejai austrumu virzienā. Oru tuvumā veido sateci ar Vasaveres upi un pagriežas uz ziemeļiem, turpinot ceļu līdz Toilai, kur ietek Narvas līcī. Pēdējos 4 km pirms ieteces līcī upe tek pa gleznainu ieleju ar stāviem kaļķakmens krastiem, kas kopš 1936. gada ir Oru dabas lieguma (parka) teritorija.
Agrāk Pihajegi bija raksturīga lašu un foreļu populācija, kas pēc fosforītu ieguves uzsākšanas un sekojošās gruntsūdeņu piesārņošanas gājusi bojā.
Armiju grupa "Centrs"

Armiju grupa "Centrs" (krievu: Группа армий «Центр») jeb Karaspēka grupa "Vidus" (vācu: Hereesgruppe Mitte) bija viena no trim Vācijas izveidotajām armiju grupām, kas Otrā pasaules kara laikā veica iebrukumu Padomju Savienībā. Armiju grupa "Centrs" tika izveidota 1941. gada jūnijā — tieši pirms operācijas "Barbarosa" sākuma. 1941. gada nogalē armiju grupa "Centrs" piedzīvoja savu pirmo lielo sakāvi kaujā par Maskavu, kas beidzās ar to, ka praktiski visa armiju grupa līdz 1943. gada vasarai lielākoties palika stacionārā stāvoklī, neuzņemoties gandrīz nekādu stratēģisko iniciatīvu Austrumu frontē. 1943. gada jūlijā armiju grupa "Centrs" aktīvi piedalījās nesekmīgajā Kurskas kaujā, atbalstot vācu uzbrukuma ziemeļu flangu. 1944. gada vasarā — padomju stratēģiskās ofensīvas (operācijas "Bagration") rezultātā — armiju grupa "Centrs" gandrīz tika pilnībā iznīcināta. 1945. gada janvārī armiju grupa "Centrs" tika ielenkta Kēnigsbergas katlā un tika pārdēvēta par armiju grupu "Ziemeļi".
Gāzu uzbrukums Halabdžai

Gāzu uzbrukums Halabdžai ir Irākas bruņoto spēku uzbrukums kurdu apdzīvotajai Halabdžas pilsētai (аrāb. حلبجة‎‎, kurd. Helepçe) Irākas ziemeļaustrumos (netālu no robežas ar Irānu), pielietojot kaujas gāzes, 1988. gada 16.-17. martā, Irānas - Irākas kara laikā.
Kad 1988. gada 15. martā irāņu islāma revolūcijas sargi kopā ar kurdu partizāniem pešmerga ieņēma Halabdžas pilsētu, Sadams Huseins pavēlēja uzbrukt iebrucēju pozīcijām no gaisa, izmantojot kaujas gāzes. Aviācija bombardēja irāņu-kurdu pozīcijas pilsētā ar vēl 1. Pasaules karā bēdīgu slavu guvušo iprītu, tabunu, nervu paralītisko gāzi zarīnu un nacistu izgudroto, taču līdz tam tā arī neaprobēto kaujas gāzi VX. Bojā gāja arī vairāk nekā 3000 kurdu civiliedzīvotāju, kuri nepaspēja pamest pilsētu pirms kaujas sākšanās.
Irānas valdība nodrošināja žurnālistiem, fotoreportieriem un TV operatoriem helikopterus, ar kuriem tos nogādāja notikuma vietā, un to reportāžas un, galvenais, nofotogrāfētās Halabdžas līķu pilnās ielas, kuru pozas atgādināja Pompeju izrakumus, satricināja pasauli.

Rezultāti

Notikuma ietekmē tika pārskatīta, uzlabota un 1993. gadā Parīzē parakstīta Konvencija par ķīmiskajiem ieročiem, saskaņā ar kuru tagad aizliegts pielietot, uzglabāt, izgudrot, ražot, transportēt, tirgot un dāvināt šādu bruņojumu, bet esošos krājumus ir jāiznīcina.
Aleksandrs fon Rādens

Dzīvesgājums

Dzimis barona Ernsta fon Rādena un viņa sievas Magdalēnas ģimenē. 
Mācījās Halles pilsētas ģimnāzijā (1869-1875), pabeidza Liepājas Nikolaja ģimnāziju (1876). 
Studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1877-1881). Strādāja Aizputes virspilskunga tiesā par protokolistu (1881-1884), bija Jaunjelgavas apriņķa tiesnesis (1884-1886).
No 1886. gada darbojās Kurzemes Kredītbiedrības vadībā. No 1890. gada Kurzemes bruņniecības ģenealoģijas komisijas loceklis, no 1898. gada Kurzemes literatūras un mākslas biedrības ģenealoģijas sekcijas priekšēdis.
No 1896. gada bija Meiju muižas (vācu: Maihof) īpašnieks pie Jelgavas. 
1905. gada revolūcijas laikā bija Kurzemes guberņas padomes loceklis (1905-1907), vairākkārt vadīja Kurzemes bruņniecības konferences.
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma izsūtīts un Sibīriju (1914-1917), pēc atgriešanās bija Kurzemes landtāga deputāts (1917-1919). Kurzemes Zemes padomes priekšsēdētājs (1918).
Miris 1920. gada 5. novembrī Jelgavā.
Verners Auls

Sasniegumi sportā

Pieckārtējs Latvijas meistars daiļslidošanā (1930-1932, 1934, 1935). Ieguva 6. vietu 1930. gada Eiropas daiļslidošanas čempionātā.
1939. gadā kopā ar ģimeni repatriējās uz Vāciju.
Nava Stāra

Biogrāfija

1975. gadā kopā ar pirmo vīru ieradusies Kanādā un sākusi šaha turnīros parstāvēt šo valsti. Astoņas reizes uzvarējusi Kanādas sieviešu šaha čempionātos (1978, 1981, 1984, 1986, 1989, 1991, 1995, 2001). 1996. gada Kanādas sieviešu šaha čempionātā izcīnījusi 2. vietu. Par panākumiem turnīros FIDE 1978. gadā Stārai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. No 1976. līdz 1995. gadam bijusi Kanādas sieviešu šaha FIDE reitinga līdere.
Piecas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīros, kuros 1979. gadā ieņēmusi 15. vietu, 1982. gadā bijusi 13. vietā, 1985. gadā atkārtoti bijusi 13. vietā, 1990. gadā ieņēmusi 15. vietu, bet 1993. gadā palikusi 31. vietā. 2001. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, taču cietusi zaudējumu jau 1. kārtā.
Pārstāvējusi Kanādas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 13 reizes (1976-1984, 1988, 1992-1996, 2002-2006, 2014). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1976) un bronzas (1982) medaļas.
Klāra Kalniņa

Dzīvesgājums

Dzimusi 1874. gada 25. februārī Jēkabnieku pagastā „Vanču” mājās zemnieka Veilanda ģimenē. Mācījās privātajā vācu Jelgavas Dorotejas skolā un Jelgavas sieviešu ģimnāzijā (1894-1896). Ģimnāzijas laikā Klāra iestājas skolnieču pulciņā „Austra”, iesaistās Jaunās strāvas sociālistiskajā kustībā un 1895. gadā pirmo reizi satika savu nākamo vīru Paulu Kalniņu. Sāka studēt zobārstniecību Pēterpilī, bet studijas pabeidza Tērbatas Universitātē.
1901. gadā Kalniņu ģimene apmetās uz dzīvi Jelgavā, iestājās Latvijas Sociāldemokrātiskajā Strādnieku partijā (LSDSP) un piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos. Reakcijas laikā 1906. gadā kopā ar vīru devās uz Cīrihi Šveicē, kur tikās ar Jāni Akurateru, Kārli Skalbi, Raini un Aspaziju. Tā paša gada decembrī Kalniņi atgriezās dzimtenē, kur turpināja politisko darbību LSDSP Centrālajā komitejā un laikraksta "Cīņa" redakcijā. Pirmā pasaules kara laikā pārcēlās uz Pēterpili, kur darbojās Latviešu Bēgļu Centrālās komitejas preses nodaļā. 
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā kopā ar dēlu Bruno atgriezās Rīgā, tika 28. augustā ievēlēta par Rīgas domes deputāti, bet jau 3. septembrī Domes darbību pārtrauca Rīgas vācu okupācija. 1918. gada 17. jūnijā viņa bija viena no  LSDSP darbības atjaunotājām.
1918. gadā bija Tautas padomes locekle, piedalījās Latvijas valsts pasludināšanas aktā 18. novembrī. 1920. gadā ievēlēta par Latvijas Satversmes sapulces deputāti.
Vēlāk bija LSDSP Rīgas komitejas locekle, vadīja partijas LSDSP Sieviešu sekciju un bija Sociālistu internacionāles sieviešu komitejas locekle.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās. 1945. gada 26. augustā Becavas ciemā pie Lustenavas, Sabiedroto okupētajā Austrijā nomira viņas vīrs Pauls Kalniņš.
Pēc vīra nāves pārcēlās uz dzīvi Zviedrijā, piedalījās latviešu sociāldemokrātu Stokholmas grupas darbā, Sociālistu internacionāles atjaunošanas kongresā Frankfurtē (1951) un Sociālistisko sieviešu sapulcē Vīnē (1957). Publicējās mēnešrakstā "Brīvība", bija Latvijas PEN Kluba biedre.
Mirusi 1964. gada 21. novembrī Stokholmā. Apglabāta Heselbijas kapos.
Svitenes muiža

Vēsture

Pēc Livonijas-Lietuvas karu beigām 15. gadsimtā Svitenē izveidota Livonijas ordeņa vasaļu muiža, kas piederēja Grothusu dzimtai. 1505. gadā tās īpašnieks bija Oto fon Grothuss. Pēc viņa nāves viņa dēli 1543. gadā sadalīja tēva mantojumu un Sviteni ieguva vidējais dēls Tomass. Savukārt pēc tam muižu mantoja viņa dēls Georgs fon Grothuss, kurš mira 1597. gadā.
1736. gadā to nopircis Ernests Johans Bīrons, 1788. gadā to savā īpašumā ieguva feldmaršals grāfs Johans Martins fon Elmpts, kas nomira Svitenes muižā 1802. gadā. Viņa dēls Krievijas impērijas armijas ģenerālleitnants Filips fon Elmpts (1763—1818) pēc tēva nāves pabeidza muižas kungu mājas celtniecību.
1893. gadā Svitenes muižu nopirka Mežotnes muižnieks Anatols Līvens. Bermontiādes laikā vācu kareivji pili 1919. gada rudenī daļēji izdedzināja.
Pēc 1920. gada zemes reformas Svitenes muiža tika sadalīta 86 vienībās 1296 ha kopplatībā, muižas kungu mājā 1921./1922. gadā izvietoja pamatskolu, kurā bija 1285 sējumu liela bibliotēka. 1938. un 1970. gadā veikta ēkas pārbūve. 2013. gadā pamatskolu pārcēla uz citu ēku, bet muižas pils vienā spārnā palika mūzikas un mākslas skola.

Apraksts

Svitenes muižas pils ir ēka ar kolonādi un balkonu pagalma fasādes portikā. Parādes telpās daļēji saglabājusies greznā interjera dekoratīvā apdare.
Līdzās pilij abās pusēs Svitenes upītei plešas muižas parks. Parka malā atrodas neogotiska Elmptu dzimtas kapliča.
Pilvītis

Pilvītis (jaunprūšu: *Pilwītis) prūšu mitoloģijā ir bagātības un pārpilnības dievs. 1563. gadā izdotajā „Sudāvu grāmatiņā” un 16. gadsimtā beigās izdotajā Jona Bretkūna „Hronikā” minēts, ka Pilvītis cilvēkus darot bagātus un piepildot to šķūņus. Viņš salīdzināts ar romiešu dievu Cereru un sengrieķu dievu Plūtu, bet pretstatīts veselības dievam Aušautam. 18. gadsimta beigās, prūšu mitoloģijas pastāvēšanas pēdējā posmā, priekšstats par Pilvīti jau bija sašķēlies divos dievos — pārpilnības dievā Pilnītī, kas salīdzināts ar Plūtu, un ūdens un dūksnāju dievā Pelvīkā, kas salīdzināts ar seno romiešu dievu Portūnu.
Flaming

Singls

Šī dziesma tika izdota arī kā grupas trešais singls ASV (Tower 378), taču dziesma neiekļuva topos. Singls tika izdots angļu singla Apples and Oranges vietā, jo tas nebija iekļuvis angļu pārdotāko dziesmu topā.
Šis singls bija pirmais no diviem ASV singliem, ko izdevis Tower Records un kas nebija izdoti Lielbritānijā.

Koncertversijas

Pēc-Bareta perioda Pink Floyd veidotās dziesmas koncertversijas bieži tikušas pat izsmietas, jo tās priecīgais, sirreālais teksts ar vārdiem "Yipee! You can't see me but I can you" bija pilnīgi atšķirīgs no pārējām tā perioda dziesmām. Dziesmu dziedāja Deivids Gilmors, kurš, kā redzams Francijas televīzijas arhīvā, darīja to ar izteikti garlaicīgu izteiksmi.
A Hard Day's Night

Dziesmu saraksts

Visas dziesmas sarakstīja Lenons/Makartnijs.
Počātki

Vēsture

Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Jēkabpils Aizsargu nams

Jēkabpils Aizsargu nams bija viens no pirmās Latvijas brīvvalsts celtajiem un vecākajiem aizsargu namiem. Šādi speciāli būvēti nami bijuši arī Madonā, Vandzenē, Valkā, Maltā un Talsu novadā. Bijušā Jēkabpils Aizsargu nama celtne ir saglabājusies līdz mūsdienām, kurā izvietojies Jēkabpils Tautas nams, atrodas Vecpilsētas laukumā.
Nams pildīja organizācijas aktivitāšu vietas un patvēruma funkcijas, ka arī bijis nacionālās kultūras idejas uzturēšanas un kopšanas centrs.

Vēsture

Sākotnēji, lai nosargātu jauno neatkarīgo Latviju, tiek dibināti aizsargi kā pašaizsardzības vienības. Liepājā, 1919. gada 20. martā Ministru prezidents Kārlis Ulmanis un finanšu ministrs izdod izdeva noteikumus, kuri paredzēja, ka katrā pagastā dibināma aizsargu nodaļa. Vēlākos gados aizsargu nodaļas pārveidojās karaspēkam līdzīgās vienībās un organizācijai bija centralizēta vadība. Aizsargi bija pakļauti iekšlietu un kara ministram. Valstī izveidojās 19 aizsargu pulki, no kuriem viens bija Jēkabpilī atradošais 4.aizsargu pulks, kura komandieris bija Mārtiņš Kadašs. Pulka aktivitātes ieņēma ļoti nozīmīgu vietu pilsētas dzīvē.
1927. gadā tiek nodibināts pulka klubs, kas ir bijušais sieviešu klosteris - vienstāva mūra celtne, ko pulks īrē no Pokrova draudzes. Vēlāk šis nams tiek iegūts savā īpašumā. 1936. gadā šī ēka tiek pamatīgi pārbūvēta un saukta par Aizsargu namu. Bijušajam klostera namam klāt tiek piebūvēta divstāvu ēka ar plašām sarīkojuma telpām un modernu skatuvi. Aizsargu nams ticis uzbūvēts par tautas ziedojumiem ar mērķi kopt nacionālo ideju un kultūru.
Pēc pārbūves un nama atklāšanas šeit notiek daudzi kultūras pašākumi — priekšlasījumi un kursi, teātra izrādes, orķestru un koru priekšnesumi. Aizsargu namā darbojies savs pūtēju orķestris un teātris. Bieži Aizsargu namā viesojušies profesionāli mākslinieki, to vidū Latvijas Nacionālā opera.
1940. gada 8. jūlijā ar okupācijas varas Latvijas Tautas valdības lēmumu Aizsargu organizācija visā valstī tiek likvidēta un Jēkabpils Aizsargu nams beidz eksistēt. Tā vietā ēkā izvietojas Jēkabpils kultūras nams, kas 1948. gadā tiek pārdēvēts par Oškalna kultūras namu, bet kopš 1990. gada Tautas nams.
Siguldas prospekts (Rīga)

Vēsture

Rīgas kartogrāfiskajā materiālā prospekts ir sastopams no 20. gadsimta sākuma kā Novgorodas prospekts. 1923. gadā prospekts ieguva savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairs netika mainīts.