google/wiki40b huggingface dataset:
Čaks Jēgers

Kara lidotājs

Jēgers pievienojas ASV armijas Gaisa spēkiem (USAAF) 1941. gada 12. septembrī un kļuva par lidmašīnu mehāniķi Džordža gaisa spēku bāzē, Viktorvilā, Kalifornijā. Iesaukšanas laikā Jēgers nebija tiesīgs uzsākt mācīties lidot, jo viņa vecums un izglītība to neļāva, bet pēc diviem mēnešiem, kad ASV iesaistījās Otrajā pasaules karā, USAAF mainīja darbā pieņemšanas standartus. Ņemot vērā neparasti aso redzi (redzes asumu novērtēja 20/10), kas reiz ļāva viņam nošaut briedi no 600 jardu (550 m) attāluma, Jēgers tika pieņemts lidotāju apmācības programmā.
Jēgera prasmes parādījās tālākā dienesta gaitā. Lidotājiem nosaukums ass tiek dots, ja lidojot ar iznīcinātāju, pilots notriecis piecas ienaidnieka lidmašīnas. Jēgers to paveica vienā dienā, 1944. gada 12. oktobrī.

Pēckara periods

Pēc kara Jēgers kļuva par lidotāju izmēģinātāju NACA, NASA sākotnējā organizācijā. Viņam uzticēja vadīt eksperimentālo lidmašīnu Bell X-1. Uzdevums bija pārsniegt skaņas ātrumu, kas līdz tam nebija izdevies. Lidaparāti, tuvojoties skaņas ātrumam, vienmēr kļuva grūti vadāmi vai pat avarēja. Tomēr 1947. gada 14. oktobrī, lidojot ar lidmašīnu Bell X-1, Jēgeram izdevās pārsniegt skaņas ātrumu. Tas notika visai dramatiskos apstākļos. Divas dienas pirms paredzētā starta Jēgers, jājot ar zirgu, krita un salauza divas ribas. Saprotot, ka viņu pie lidojuma nepielaidīs, Jēgers noslēpa šo faktu, ar bandāžu nostiprināja krūšu kurvi un, pārvarot sāpes, devās uz lidmašīnu, paslēpis piedurknē slotas gabalu, jo ar tādu traumu bez palīgrīkiem viņš nespētu aiztaisīt lidmašīnas durvis. Ātruma rekorda brīdī visa lidmašīna drebēja, kā braucot pa grants ceļu. Tomēr viss izdevās, lidmašīna sasniedza Maha skaitli 1.07 un augstumu 13 700 m. Jēgers kļuva par varoni, vēl jo vairāk, kad atklājās, kādā stāvoklī viņš lidojis. Kad Skots Krosfīlds kļuva par pirmo pilotu, kas pārsniedza Maha skaitli 2, drīz pēc tam Jēgers pārsniedza šo rekordu ar Maha skaitli 2,44.
Jēgers arī bija pirmais ASV pilots, kas lidojis ar MiG-15, kad amerikāņu rokās nokļuva šī padomju lidmašīna. Jēgera rekordlidojumu laiks turpinājās visu dzīvi, lidojot ar dažāda tipa lidmašīnām. Uzdienējies līdz brigādes ģenerāļa pakāpei, viņš atvaļinājās no armijas. Taču par viņa spējām liecina fakts, ka 2012. gada 14. oktobrī, atzīmējot 65. gadadienu kopš sava rekordlidojuma 1947. gadā, viņš paveica to atkal, lidojot ar McDonnell Douglas F-15 Eagle Nellisa gaisa spēku bāzē — 89 gadu vecumā.
Ļaunuma izsaukšana

Sižets

Filmas pamatā ir patiesi notikumi no paranormālo parādību pētnieku Eda un Loreinas Vorenu dzīves. Kāda ģimene, kuru terorizē savādas parādības viņu nomaļajā lauku mājā, spiesta lūgt palīdzību abiem pētniekiem. Voreni piedzīvo šausminošāko lietu savā mūžā, nonākot aci pret aci ar spēcīgām dēmoniskām parādībām.
1973. gada Latvijas čempionāts šahā

1973. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 30. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 27. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 30. šaha čempionāts vīriešiem notika 1973. gadā Daugavpilī. Pēc ilgāka pārtraukuma turnīra mājvieta bija izvēlēta ārpus Rīgas. Tā kā čempionāts bija jubilejas, tad tajā ārpus konkurences bija uzaicināti vairāki spēcīgi meistari - Vladimirs Karasevs, Eduards Buhmans (abi no Ļeņingradas), Mihails Šereševskis (Minska) un Krievijas šaha leģenda, starptautiskais meistars Rašids Nežmetdinovs (Kazaņa). Viesi pierādīja savu meistarību, tomēr lieliski spēlēja arī Alvis Vītoliņš, kas ieguva savu pirmo Latvijas PSR čempiona titulu.
Latvijas PSR 27. šaha čempionāts sievietēm notika 1973. gadā Rīgā. Pirmo vietu dalīja čempionāta debitante Tamāra Vilerte un Ingrīda Bērziņa (Priedīte). Tā kā saspringtā sacensību kalendāra dēļ neizdevās sarīkot papildus maču, tad abas kļuva par tā gada Latvijas PSR čempionēm.
Jaunindiešu aizsardzība

Vēsture

Jaunindiešu aizsardzības idejas 1913. gadā vispirms parādījās Ā. Nimcoviča partijās. Lielu ieguldījumu atklātnes attīstībā devuši arī A. Rubinšteins, R. Rēti, L. Portišs, B. Larsens, U. Andersons. Jaunindiešu aizsardzība ieņēma redzamu vietu H. Kapablankas, A. Aļehina, M. Botviņņika, V. Smislova, T. Petrosjana, B. Spaska, A. Karpova, G. Kasparova daiļradē.

Stratēģiskā ideja

Baltie necenšas uzreiz iegūt kontroli par centru, bet pabeidz karaļa spārna attīstību. Melnie organizē figūru spiedienu pret centra lauciņiem un vairumā variantu iegūst stipru, bet mazaktīvu pozīciju.
Naftoli

Atrašanās dabā

Nelielos daudzumos naftoli atrodami akmeņogļu darvā.

Iegūšana

Iegūst, sakausējot ar sārmu atbilstošās sulfoskābes. Var iegūt arī no naftilamīniem.

Īpašības

Piemīt visas parastās fenolu reakcijas. Naftolu hidroksilgrupa iesaistās reakcijās vieglāk, nekā benzola atvasinājumu hidroksilgrupa.
Ilona Leimane

Dzīvesgājums

Dzimusi 1905. gadā Rīgā. Mācījās Rīgas 3. vidusskolā. No 1928. gada studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību  zinātņu  fakultātē. Strādāja laikraksta „Latvis” redakcijā. Pirmo dzejoli publicēja žurnālā „Piesaule”, viņas pirmais dzejoļu krājums „Sirds” iznāca 1934. gadā.  
Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā iznāca lirikas grāmata „Divas gaismas” un 1944. gadā dzejoļu izlase „Saule un Tu”. 1942. gadā Kārļa Skalbes vadītais žurnāls „Latvijas Mēnešraksts” publicēja Ilonas Leimanes romānu "Vilkaču mantiniece".  Šī grāmata ir vairākas reizes izdota atkārtoti, Bruno Skulte tai sacerēja operas mūziku. 
Kara beigās 1944. gadā viņa devās bēgļu gaitās uz Vāciju un vēlāk uz Franciju. Dzīves pēdējos gadus pavadīja psihiatriskajā slimnīcā Francijā. Mirusi 1989. gada 21. decembrī, apglabāta netālu no Parīzes.
Ivars Vidfamne

Sāgu vēstījums

Ivars bija Skones ķēniņš, kas uzvarējis ķēniņu Ingjaldu (Ingjald Illråde) un iekarojis visu tagadējās Zviedrijas dienvidu un vidusdaļu. Tad viņš esot iekarojis arī Dāniju, daļu Norvēģijas, daļu Anglijas un daļu no Lejassaksijas. Viņš miris sava pēdējā kargājiena laikā Garderīkē, pēc Sakša Gramatiķa ziņām kritis kaujā ar karēļiem un sāmiem.
Smēķēšanas ierobežojumi Latvijā

Smēķēšanas izplatība Latvijā pirms ierobežojumu ieviešanas

1999. gadā Latvijā smēķēja 49% vīriešu un 13% sieviešu.

Ierobežojumu sasniegtie rezultāti

2012. gadā Latvijā ikdienā smēķēja 34% 15-64-gadīgo aptaujāto iedzīvotāju, ikdienā smēķēja 52% vīriešu un 18% sieviešu.
Pēc Slimību profilakses un kontroles centra datiem 2012. gadā uzskaitē tika ņemti 11 508 iedzīvotāji, kuri slimo ar ļaundabīgajiem audzējiem, bet miruši 6016. Vieni no būtiskākajiem Latvijas iedzīvotāju priekšlaicīgas nāves cēloņiem ir plaušu un bronhu ļaundabīgie audzēji. Statistika, cik no slimniekiem smēķējuši, nav publiskota. Presē sastopams viedoklis, ka ka vairāk nekā 85% plaušu vēža saslimšanas gadījumi esot smēķēšanas izraisīti (dati, cik % no onkoloģiski saslimušajiem ir smēķētāji, nav publiskoti).
Asinsrites sistēmas slimības (hroniskas sirds išēmiskas slimības) 2012. gadā bija biežākais iedzīvotāju nāves cēlonis, izraisot 16311 iedzīvotāju nāvi. Statistika, cik no slimniekiem smēķējuši, nav publiskota. Onkoloģiski saslimušo skaits kopš ierobežojumu politikas uzsākšanas pieaug: 8838 saslimušo 2000. gadā, 11567 — 2013. gadā.
Kopš 2010. gada nemainīgs saglabājies ikdienā smēķējošo aptaujāto iedzīvotāju īpatsvars, ikdienā smēķējošo vīriešu īpatsvars palielinājies par 5%, sieviešu īpatsvars samazinājies par 3%. Savukārt 2015. gada rudenī tika konstatēts, ka pēdējo gadu laikā smēķētāju skaits, par spīti drastiskajiem ierobežojumiem, sācis pieaugt. 2014.gadā smēķēja par 2% vairāk nekā 2013. un 2012.gadā. Kopumā 2014. gadā smēķēja 52% vīriešu un 23% sieviešu.

Ierobežojumu kritika

Ir cilvēki, kas uzskata, ka aizliegums izveidot smēķētājiem domātas sabiedriskās atpūtas vietas (kur nesmēķētāji nenāktu un netiktu nekādi aizskarti), ierobežo smēķētāju cilvēktiesības un ka aizliegumi ierobežo indivīda izvēles brīvību un privāto uzņēmējdarbību.
Pazīstamā publiciste Frana Lebovica intervijā žurnālam "Rīgas laiks" par smēķēšanas ierobežojumiem izteicās: "Blumbergs to aizliedza, bet es viņu kaut kur satiku un jautāju: "Vai jūs zināt, kā sauc to, ka cilvēki sēž bāros, smēķē, dzer un sarunājas?" Viņš saka: "Kā?" Es viņam saku: "To sauc par mākslas vēsturi!" Lūk, tā."
Stratēģija

Stratēģija (no grieķu: στρατηγία (stratēgia) — 'karavadoņa māksla') ir ilgtermiņa plāns (stratēģiskais plāns) vai programma (stratēģiskā programma), kurā definēts mērķis, tā sasniegšanas posmi un mehānisms. Sākotnēji stratēģijas jēdziens tika lietots pārsvarā militārajā jomā, taču mūsdienās tā izmantošana ir daudz plašāka, it īpaši valsts pārvaldes, starptautisko attiecību, uzņēmējdarbības u.c. jomās.
Līdzīgiem kritērijiem kā stratēģija atbilst arī jēdziens "taktika", taču stratēģiju no taktikas atšķir tas, ka stratēģija ir orientēta uz ilgāku laika posmu un stratēģiskie mērķi ir komplicētāki. Savukārt taktika nereti ir saistīta ar kādu no stratēģijas aspektiem vai posmiem. Stratēģija ir adaptīvāka situācijas izmaiņām nekā taktika un pieļauj daudz plašāku alternatīvu rīcības klāstu. Piemēram, uzņēmējdarbībā kā stratēģisks mērķis var būt kāda uzņēmuma noteiktas tirgus daļas iegūšana zināmā laika posmā. Savukārt taktikas uzdevums varētu būt nepieciešamo jaunievedumu un tehnoloģijas ieviešana attiecīgās produkcijas ražošanai vai pakalpojumu sniegšanai, kas varētu nodrošināt šīs tirgus daļas iegūšanu.
Politiskajā līmenī stratēģija un taktika ir valdību, politisko partiju, valstu koalīciju, starptautisko institūciju un tml. politiku īstenošanas līdzekļi. Piemēram, plaši izplatīti ir jēdzieni - ekonomiskā politika, tirdzniecības politika, ārpolitika, iekšpolitika utt. Katrā no šīm jomām, politikas īstenošanai tiek izstrādāta stratēģija (stratēģisks plāns vai programma), bet jau zemākā vadības līmenī — taktika (taktiskais plāns vai programma). Vēl lielākā detalizācijas pakāpē, balstoties uz pieņemto stratēģiju un taktiku, tiek izstrādāti rīcības plāni, pasākumu plāni, apakšprogrammas un tml.
Fransesks Visents

Biogrāfija

Piedzimis Aragonas karalistē tagadējā Valensijas apgabala pilsētā Segorbē. Bijis pirmais, kas aprakstījis mūsdienās pieņemtos šaha figūru - dāmas un laidņa gājienus. Traktāts ar nosaukumu Libre dels jochs partits dels schacs en nombre de 100 ticis izdots 1495. gada 15. maijā Valensijā, taču nav saglabājies līdz mūsdienām. Tā pēdējā kopija pazudusi Spānijā Napoleona karu laikā (1807—1815). Tiek uzskatīts, ka šis traktāts ietekmējis citu spāņu šahistu, it īpaši Luija Ramiresa de Lusenas, uzskatus un darbus.
Daudzi Visentu, to skaitā arī bijušais Pasaules šaha čempions Anatolijs Karpovs, uzskata par modernā šaha dibinātāju, jo pēc valensieša izgudrojuma dāma kļuva par šaha spēcīgāko figūru, līdz ar to būtiski mainot spēles taktiku un stratēģiju.
Spānijas inkvizīcijas vajāts Visents bija spiests pamest dzimtās vietas. Miris Itālijā.
Hermanis Ērharts

Biogrāfija

Dzimis Bādenā-Virtembergā mācītāja ģimenē. Jaunībā iestājies Vācijas impērijas flotē. 1904. gadā H. Ērharts piedalījās dumpja apspiešanā Namībijā. Pirms Pirmā pasaules kara sākuma dienēja uz mīnkuģa par kapteini-leitnantu. Kara laikā viņš piedalījās operācijās Ziemeļjūrā un Baltijas jūrā, tostarp kaujās Skageraka jūras šaurumā.
Pēc Kompjenas pamiera noslēgšanas 1918. gadā Ērhartam, kurš tobrīd bija korveten-kapteinis (vācu: korvettenkapitän), bija jānodod savs kuģis britiem, tomēr viņš nepakļāvās pavēlei un aizveda kuģi uz Vilhelmshāfeni. Lai arī Hermaņas Ērharta pakāpe sauszemes spēkos atbilda tikai majoram, tomēr pēc kara viņam izdevās saformēja Otro brīvprātīgo jūras brigādi, kas plašāk bija pazīstama kā Marinebrigade Ehrhardt. Tajā dienēja apmēram 6 000 cilvēku. Šī brigāde, kas bija brīvkorpuss, piedalījās vairāku komunistu un sociālistu nemieru apspiešanā dažādos Vācijas reģionos. Politisko uzskatu ziņā viņš tobrīd bija monarhists un Versaļas miera līguma oponents.
1920. gada martā brigāde piedalījās Kapa pučā. Pēc puča izgāšanās Ērharts bija spiests bēgt no Vācijas, tomēr drīz vien viņš atgriezās. Ērharta vadībā Bavārijā tika izveidota slepena teroristiska organizācija "Konsuls" un vēlāk slepenā Vikingu līga. Alus puča laikā Ērharts atteicās atbalstīt Ādolfu Hitleru un NSDAP. Vēlāk neveiksmīgi konkurēja ar Hitleru par vadošo lomu Veimāras republikas nacionālistisko spēku vidē. Daudzi viņa līdzgaitnieki laika gaitā no viņa novērsās un pievienojās NSDAP.
Garo nažu nakts laikā bija paredzēts nogalināt Ērhartu, bet viņam izdevās aizbēgt uz Austriju. Pēc tam viņš aizgāja no politikas. 1948. gadā ieguva Austrijas pilsonību. Šajā valstī pavadīja atlikušo dzīvi līdz pat savai nāvei 1971. gadā.
Capital FM

Capital FM ir radiostacija, kas atrodas Rīgā, Āgenskalnā. Iepriekš Capital FM Rīgā raidīja frekvencē 101,0 MHz, tomēr saistībā ar Radio 101 parādīšanos un šīs frekvences tiesību iegādāšanos, bija uz laiku spiesta pārtraukt darbību.
Kopš 2010. gada 24. augusta radio jaunā frekvence ir 94,9 MHz Rīgā, Rīgas rajonā. Zemgalē frekvence-Jelgavā 98,0 MHz, bet frekvence Liepājā ir 94,6 MHz, frekvence Valmierā — 95,9 MHz. Drīz tiks uzsākta raidīšana arī Dobelē 88.4 MHz.
2019. gada maijā radiostacija pārveidota par Relax FM, pilnībā nomainot radio saturu.
Plašsaziņa

Mediju ideoloģijas

Mediju ideoloģijas nosaka, ka mediji darbojas un kā to darbību uztver sabiedrība.

Autoritārā ideoloģija

Mediji kā ideoloģiskās uzraudzības, apstrādes un kontroles līdzeklis, kā politiskās varas nodrošinājuma instruments (īpaši 17.—18. gadsimtā)

Brīvības ideoloģija

Tirgus ekonomikas apstākļos valsts iejaukšanās mediju funkcionēšanā nav nepieciešama.

Marksisma ideoloģija

Masu mediji pieder valstij, šī ideoloģija ir līdzīga autoritārajai ideoloģijai.

Sociālās atbildības ideoloģija

Uzsvērta pašu mediju sociālā atbildība un politiskā atbildība demokrātijas apstākļos.
Oskars Valdmanis

Biogrāfija

Oskars Valdmanis piedzima 1888. gada 25. augustā. Ieguvis augstāko izglītību, bija zvērināts advokāts. 1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē, pārstāvēja Latvijas Republikāņu partiju. Līdz tam darbojies Tautas padomē.
1930. gadu sākumā Valdmanis bija viens no laikraksta «Rīga» izdevējiem. Pēc tam, kad laikraksta redakcija mēģināja izspiest naudu, lai nepublicētu kompromitējošu rakstu, apgabaltiesa piesprieda Valdmanim 5 mēnešu cietumsodu. Vēlāk tiesu palāta Valdmaņa sodu saīsināja līdz 4 mēnešiem cietumā, bet Latvijas Senāts Valdmani attaisnoja.
1941. gada jūnijā deportēts uz Krievijas PFSR. Nogādāts Usoļjes labošanas darbu nometnē, kur miris 1942. gada 7. martā.
Zoločiva

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1424. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā. 
Pēc Pirmā pasaules kara tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pilsētā ienāca padomju karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Zoločivu ieņēma vācieši. Pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā.
Pēc Otrā pasaules kara Zoločiva iekļāvās PSRS, un ietilpa tajā līdz Ukrainas valsts neatkarības nodibināšanai 1991. gadā. 1985. gada 3. maijā debesīs pie pilsētas sadūrās pasažieru lidmašīna Tallina - Kišiņeva un kara transporta lidmašīna no Ļvovas uz Maskavu. Gāja bojā 94 cilvēki.
Gatis Gricinskis

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Gricinskis sāka 2003.—04. gada sezonā, kad 13 spēles aizvadīja Latvijas hokeja līgas klubā HK Rīga 2000, kopā ar to izcīnot arī Latvijas čempiona titulu. No 2005. līdz pat 2008. gadam Gricinskis spēlēja SK LSPA/Rīga sastāvā. 2008.—09. gada sezonā spēlēja HK Rīga 2000 rindās, tās sastāvā cīnoties Baltkrievijas Ekstralīgā, savukārt nākamajā sezonā hokejists pievienojās citam baltkrievu līgas klubam HK Liepājas Metalurgs.
No 2010. līdz 2013. gadam spēlēja dažādos zemāko līgu Somijas klubos, taču tad atgriezās Latvijā, un 2013.—14. gada sezonu aizvadīja HK Zemgale sastāvā. Vasarā Gricinskis pievienojās Norvēģijas 1. līgas klubam Nes IK, sezonas gaitā vairākas spēles aizvadot arī Norvēģijas hokeja līgas vienībā Kongsvingeras "Knights", taču 2015. gada janvāra nogalē uzbrucējs pievienojās HK Kurbads rindām. 2018. gadā kopā ar "Kurbadu" izcīnīja Latvijas čempiona titulu, taču jau gadu vēlāk panākumu atkārtoja HK MOGO sastāvā. MOGO rindās tika atzīts par čempionāta labāko uzbrucēju.
Grudzjondza

Vēsture

Pilsēta radusies pie prūšu Kulmas zemes Graudes pilskalna (Graudentum). Pēc 1225. gada tas nonāca Vācu ordeņa pakļautībā.
1291. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības.
1411. gadā pēc Vācu ordeņa virsmestra Henriha fon Plauena pavēles tika sodīts ar nāvi polonofilās Ķirzakas līgas (Eidechsenbund) vadonis Nikolass fon Reniss (Nicholas von Renys). Otrā Toruņas līguma rezultātā pilsēta iekļāvās Polijā, tā tika izraudzīta par Karaļa Prūsijas parlamenta sanākšanas vietu, pēc 1569. gada Kulmas zemes seimiki sanāca netālajā Rēdenes pilī.
Pēc 1772. gada Polijas dalīšanas pilsētu ieguva Prūsija, 19. gadsimta vidū, pēc tilta pār Vislu uzcelšanas un dzelzceļa ierīkošanas, Graudenca sāka strauji attīstīties.
1920. gadā pilsēta tika iekļauta atjaunotajā Polijas valstī. Pirms 2. pasaules kara Grudzjondzā dienēja nākamais Varšavas sacelšanās līderis Tadeušs Komorovskis (Tadeusz Komorowski, 1895 — 1966). 1953. gada 25. septembrī Grudzjondzā tika arestēts kardināls Stefans Višiņskis (Stefan Cardinal Wyszyński, 1901 — 1981).

Cilvēki

Vācu ģenerāļa Eriha fon Falkenhaina (Erich von Falkenhayn, 1861 — 1922) un amerikāņu mēmā kino aktiera Leo Vaita (Leo White, 1882 — 1948) dzimtā pilsēta.
Serbijas filma

Sižets

Bijušo serbu pornogrāfijas modeli Milošu (Srdžans Todorovičs), kinorežisors Vukmirs (Sergejs Trifunovičs) pierunā filmēties savā jaunākajā mākslas filmā, bet ierodoties filmēšanas laukumā, Milošs saprot, ka tajā tiek filmētas nelegālas aktivitātes un mēģina aizbēgt. Nākamajā dienā viņam ir radusies traumas izveidota amnēzija un saprot, ka ir ticis sazāļots un spiests piedalīties vairākās izvarošanās un slepkavībās, kurās ir iesaistīta arī viņa ģimene.
Hronisks fasciālās telpas sindroms

Epidemioloģija

Precīza prevalence nav zināma, jo cilvēki ar HFTS reti meklē palīdzību, jo bieži vien maina dzīvesstilu un aktivitātes, kā arī, lai apstiprinātu diagnozi nepieciešami salīdzinoši sarežģīta un invazīva diagnostika. Retrospektīvā pētījumā ASV armijā — 2006-2011 periodā 4100 gadījumi un incidences biežums 0.49 gadījumi uz 1000 personu gadiem. Divreiz biežāk tas tika novērots kareivjiem virs 40 gadiem nekā tiem, kas jaunāki par 20.

Riska faktori

Konkrēti riska faktori nav zināmi, bet uzskata, ka pamatā tie ir tie, kas veicina fasciālās telpas tilpuma samazināšanos. Piemēram, anaboliskie steroīdi un kreatīns, kas veicina muskuļu un ūdens daudzuma palielināšanos fasciālajā telpā. Iespējams arī nepareizi biomehāniskas īpašības pēdā, piemēram, izteikta pēdas pronācija (izgriešana uz ārpusi).

Patofizioloģija

Fiziska slodze izraisa palielinātu asinspieplūdi un muskuļi palielinās. Tādējādi paaugstinās spiediens fasciālajā telpā un fascija nespēj izplesties. Tiek nospiesti asinsvadi, veidojas išēmija un sāpes, kad muskuļiem metaboliskās vajadzības netiek sniegtas un veidojas sāpes. Citas teorijas balstās uz to, ka mikrotraumu rezultātā noplūst no muskuļu šūnām vielas ar augstu osmolaritāti, piesaista ūdeni un paaugstina spiedienu telpā.

Simptomi

Sāpes, ko raksturo kā krampjainas, spiedošas un tās sākas slodzes laikā pēc vairākam minūtēm. Sāpes parasti pāriet 10-20 minūšu laikā pēc slodzes. HFTS bieži vien novērojams abpusēji. Retāk noverojami arī neiroloģiski simptomi — parestēzijas, nejūtīgums.

Ķirurģiska ārstēšana

Tiek veikta fasciotomija (fascijas pārgriešana) vai fasciektomija. Labāki rezultāti priekšējai un laterālajai apakšstilba telpai nekā aizmugurējai. Rezultāti sliktāki mēdz būt sievietēm sportistēm, iemesls īsti nav zināms. Ķirurģiska ārstēšana palīdz 90% pacientu. Konservatīvā ārstēšana daudz retāk palīdz slimniekiem.
Sisplatīnas karš

Sisplatīnas karš, arī Argentīnas – Brazīlijas karš, norisinājās no 1825. gada 10. decembra līdz 1828. gada 27. augustam starp Brazīlijas Impēriju un Laplatas Savienotajām Provincēm. Kara rezultātā Brazīlija zaudēja kontroli pār Sisplatīnas provinci, kurā tika izveidota neatkarīga Urugvaja. Sisplatīnas karš Urugvajā tiek uzskatīts par Neatkarības karu.
Konflikts par šīs teritorijas kontroli aizsākās jau Spānijas impērijas un Portugāles koloniālās impērijas laikā un turpinājās haotiskajā Dienvidamerikas koloniju neatkarības cīņu laikā. 1811. gadā reģionu kontrolējošie spāņu kolonisti sacēlās pret Spānijas varu, taču jau 1814. gadā tie pievienojās kaimiņu provincēm federācijā pret jauno reģiona varas centru Buenosairesā. Izmantojot neskaidro situāciju, 1816. gadā Portugāles karaliste ieņēma šo teritoriju, 1820. gadā galīgi apspieda vietējo pretestību un oficiāli izveidoja Sisplatīnas provinci. 1822. Brazīlija pasludināja neatkarību no Portugāles un izveidoja Brazīlijas Impēriju. 
Buenosairesa, kas bija kļuvusi par Laplatas Savienoto Provinču galvaspilsētu, sāka veicināt nemierus Sisplatīnas provincē. 1825. gadā Sisplatīnas nemiernieku kongress pasludināja provinces neatkarību no Brazīlijas un pievienošanos Laplatas Savienotajām Provincēm. Brazīlija reaģēja, piesakot karu Savienotajām Provincēm. Brazīlijas flote bloķēja Buenosairesu un Montevideo, kas abas atradās pie Laplatas upes. Brazīlijas politiskā un militārā nestabilitāte noveda pie tā, ka imperators Pedru I pats neiesaistījās karaspēka vadībā. Savienoto Provinču karaspēks iegāja Sisplatīnā un Ituzaingo kaujā spēja apturēt brazīļu pretuzbrukumu. 
1827. gada 20. februārī notikusī Ituzaingo kauja bija vienīgā lielā abu armiju kauja karā. Pārējo laiku starp abām pusēm norisinājās nelielas sadursmes uz zemes un jūras. Brazīlijas flote veiksmīgi bloķēja Buenosairesu, taču tās armija bija pārāk vāja, lai atgūtu visu Sisplatīnas provinci. Abas karojošajās pusēs bija nogurušas no kara un uzsākās miera sarunas. 
Lielbritānijas un Francijas organizētās miera sarunās abas karojošās puses parakstīja 1828. gada Montevideo līgumu, kas Sisplatīnas provincei piešķīra neatkarību, tajā izveidojot neatkarīgu Urugvaju. Līgums atstāja Brazīlijas kontrolē daļu no strīdīgajām teritorijām, kā arī nodrošināja tai brīvu kuģošanu pa Laplatas upi.
Dekāns (garīdznieks)

Vēsture

Pirmo reizi dekāna amats tika ieviests 7. gadsimtā, Franku karalistē, ar mērķi attīstījušos bīskapiju darbības sekmīgākai organizācijai. Dekāni reizi gadā inspicēja viņiem uzticētās baznīcas un kapelas, apmeklējot arī priesterus, bet pēc tam atskaitījās savam bīskapam. Vēlākos gadsimtos dekāna funkcijas paplašinājās — dekāns sasauca dekanāta kongregāciju, par svarīgākajām problēmām informēja bīskapu un piedalījās galvenajās diecēzes sanāksmēs.

Iecelšana dekāna amatā

Baznīcā dekāna amatu piešķir attiecīgās diecēzes bīskaps - ordinārijs, pirms lēmuma pieņemšanas, uzklausot attiecīgā dekanātā kalpojošu garīdznieku viedokli par piemērotību amatam.Par dekānu var kļūt pieredzes bagāts, cienījams priesteris. Baznīcas administratīvajā sistēmā dekānu var arī saukt par apgabala vikāru (latīņu: vicarius foraneus) vai arhiprezbiteru. Dekāns veic administratīvas un pastorālas funkcijas, lai savā dekanātā — noteiktā teritorijā koordinētu diecēzes draudžu darbu.
Dagerotipija

Dagerotipija ir pats pirmais atklātais fotogrāfiska attēla iegūšanas veids. Tā nav tradicionālā fotogrāfija, bet pozitīva attēla iegūšana uz apsudrabotas vara plates, kas īsi pirms uzņemšanas apstrādāta ar jodu, lai iegūtu gaismjutīga sudraba jodīda slānīti. Gaismas iedarbībā tajā rodas slēptais attēls, ko attīsta dzīvsudraba tvaikos un fiksē ar nātrija tiosulfāta šķīdumu. Ar dagerotipijas metodi iegūtu attēlu sauc par dagerotipu.
Dagerotipiju izgudroja franču mākslinieks un dizainers Luijs Dagērs 1838. gadā. Viņš prezentēja savu atklājumu Francijas Zinātņu akadēmijas komisijai 1839. gada 9. janvārī. Francijas valdība izsniedza izgudrotājam patentu.
Dagerotipija bija populāra apmēram desmit gadu laikā pēc tās izgudrošanas un tika samērā ātri izkonkurēta ar ambrotipiju, ferotipiju un vēlāk ar klasisko fotogrāfiju. Šī metode bija sarežģīta un darbietilpīga, padarot to dārgu un maz pieejamu plašai sabiedrībai. Turklāt attēla uzņemšanas process bija vairāk piemērots arhitektūras un dabas ainu iemūžināšanai, nekā portretam, jo ilga vairāk par 30 minūtēm, kuru laikā objektam bija jāpaliek nekustīgam. Visbeidzot, galvenais bija negatīva trūkums, kas neļāva pavairot attēlu.
Latvijā pirmais dagerotips tika uzņemts 1840. gadā, tas attēloja Jelgavas augstskolas "Academia Petrina" ēku (tagad Ģederta Eliasa Vēstures un mākslas muzejs).