google/wiki40b huggingface dataset:
Teodors Bļugers

Spēlētāja karjera

2009.—2010. gada sezonā spēlēja Midget līgas komandā Shattuck St. Mary's U16, taču jau nākamajā sezonā spēlēja ASV hokeja līgas (USHS) klubā Shattuck St. Mary's Midget Prep, kur aizvadīja arī 2011.—2012. gada sezonu.
2012. gada NHL draftā viņu Pitsburgas "Penguins" izraudzījās ar kopējo 52. kārtas numuru drafta otrajā kārtā. Bļugers kļuva par visu laiku trešo visaugstāk draftēto latviešu hokejistu pēc Zemgus Girgensona (2012. gadā tika izvēlēts ar 14. numuru) un Sanda Ozoliņa (1991. gadā tika izvēlēts ar 30. numuru).
2012. gada rudenī uzsāka mācības Minesotas Štata universitātē, spēlējot tās komandā arī NCAA čempionātā. 2015.—16. gada sezonā bjia komandas rezultatīvākais spēlētājs un tika iekļauts arī NCAA simboliskajā izlasē. 2016. gada 23. martā noslēdza divu gadu līgumu ar NHL vienību Pitsburgas "Penguins" un līdz sezonas beigām uz pārbaudes laiku pievienojās AHL klubam Skrentonas "Penguins". Arī turpmākās sezonas Bļugers aizvadīja Skrentonas "Penguins" rindās. Lai gan 2018. gada februārī tika izsaukts uz Pitsburgas "Penguins" un tās sastāvā bija desmit dienas, nevienā NHL spēlē uzbrucējs laukumā tā arī nedevās. 2019. gada janvāra beigās vēlreiz tika izsaukts uz Pitsburgas "Penguins" un šīs komandas sastāvā debitēja NHL 2019. gada 30. janvārī. Savā otrajā NHL spēlē pret Otavas "Senators" guva savus pirmos vārtus šajā līgā. Īsi pirms regulārās sezonas izskaņas vairākas spēles aizvadīja komandas otrajā maiņā kopā ar Jevgeņiju Malkinu un Filu Keselu.
Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2012., 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātos junioriem, kā arī 2017., 2018. un 2019. gada pasaules čempionātos.
Jūras bioloģija

Jūras bioloģija (arī bioloģiskā okeanogrāfija) ir bioloģijas un okeanogrāfijas robežnozare, daļa no hidrobioloģijas. Tā ir zinātne par jūras ekosistēmām, kas pēta jūru un okeānu organismus un to ekoloģisko mijiedarbību. Par jūras bioloģiju sauc arī Pasaules okeāna bioloģisko norišu un procesu kopumu.
Doroteja fon Līvena

Biogrāfija

Dzimusi Rīgas militārā gubernatora Kristofera fon Benkendorfa un Krievijas ķeizarienes Katrīnas II draudzenes un galma dāmas Juliānas Šilingas fon Kanštatas ģimenē.
Mācījusies Smoļnija institūtā Pēterburgā, tūlīt pēc tā beigšanas viņa 14 gadu vecumā apprecējās ar grāfu Kristoferu fon Līvenu. 1810. gadā viņa pārcēlās uz Berlīni, 1812. gadā — uz Londonu, kur viņas vīrs bija Krievijas sūtnis politiski saspringtajā Napoleona karu laikā un pēckara periodā (1812-1834). Izmantojot savu inteliģenci un harizmu, viņa ieguva lielu ietekmi Eiropas diplomātiskajās aprindās, ko saglabāja līdz pat savai nāvei. Viņas tuvu paziņu lokā bijuši Lielbritānijas karalis Džordžs IV, Austrijas kanclers firsts Klēmenss fon Meternihs, hercogs Arturs Velzlijs. Krievijas imperators Aleksandrs I 1825. gadā esot rakstījis: "Žēl, ka grāfiene Līvena valkā svārkus, no viņas būtu iznākusi teicama diplomāte". Viņa spēlējusi lielu lomu diplomātiskajās aizkulišu sarunās, kas beidzās ar Beļģijas un Grieķijas valstu izveidošanu (1830). Slavena ar to, ka, būdama ekskluzīvā sociālā kluba Almack's patronese, pirmā ieviesusi Anglijā jauno modes deju — valsi.
1829. gadā iecelta par ķeizarienes Aleksandras galma dāmu, 1834. gadā atgriezās Pēterburgā, kur viņas vīram piešķīra kņaza titulu un nozīmēja par troņmantnieka, vēlākā imperatora Aleksandra II audzinātāju. Pēc personīgas traģēdijas (divu jaunāko dēlu nāves) pārcēlās uz Parīzi, kur drīz vien kļuva par neatkarīgu diplomāti, kuras salonā tikās daudzi tā laika slavenākie politiķi. Krimas kara laikā (1854-1856) viņa palīdzēja risināt diplomātiskās sarunas starp Krieviju un tās pretiniekiem Franciju un Lielbritāniju.
Mirusi Parīzē 73 gadu vecumā, apglabāta Mežotnes pils kapsētā blakus saviem priekšlaicīgi mirušajiem dēliem.
Ludeks Pahmans

Sasniegumi šahā

Pahmana starptautiskā debija bija  1943. gada turnīrs Prāgā, kurā uzvarēja pasaules čempions Aļehinu. Laika posmā no 1946. līdz 1966. gadam viņš septiņas reizes uzvarēja Čehoslovākijas šaha čempionātos, bet 1978. gadā Rietumvācijas čempionātā. Viņš spēlējis sešos starpzonu turnīros, astoņas reizes pārstāvējis Čehoslovākiju (1952—1966) un vienu reizi Rietumvāciju (1976) šaha olimpiādēs. Uzvarējis 15 starptautiskos turnīros. Pahmans ir publicējis ap 80 grāmatas par šaha teoriju piecās valodās.
No 1959. līdz 1967. gadam bijis žurnāla Československý sport redaktors un FIDE oficioza žurnāla FIDE galvenais redaktors (1955—1965).

Politiskā darbība

1945. gadā iestājies Čehoslovākijas Komunistiskajā partijā, bijis esošā režīma piekritējs.
Pēc Prāgas pavasara sākšanās kļuvis par tā piekritēju, un pēc Varšavas līguma valstu karaspēka ievešanas, par režīma nesamierināmu pretinieku. Divreiz arestēts, pusotra gada pavadījis ieslodzījumā, četrreiz pieteicis badastreiku. Kļuvis par  katoļticīgo. 
1972. gadā emigrējis uz Rietumvāciju, apmeties uz dzīvi Bavārijas pilsētā Pasavā. 1976. gadā viņam atņemta Čehoslovākijas pilsonība. Iestājies Vācijas Kristīgi sociālā apvienībā, aktīvi uzstājies pret komunistisko sistēmu.
Pēc Samta revolūcijas un komunistiskā režīma krišanas atgriezies Čehoslovākijā un vairākus gadus aktīvi piedalījies politiskā dzīvē. 1998. gadā atgriezies Vācijā.
Mariner 1

Uzbūve un trajektorija

Aparāta konstrukcija bija identiska Mariner 2 - zondi izgatavoja Reaktīvās kustības laboratorija (JPL). Mariner 1 sastāvēja no astoņstūrainas pamatnes (1,04 m pa diagonāli un 0,36 m augstumā). Pie pamatnes bija piestiprināti divi saules bateriju paneļi (izvērstā stāvoklī paneļu platums bija 5,05 metri), kas uzlādēja sudraba-cinka akumulatorus. Zondes augstums bija nepilni 3,66 m, kuru sastādīja 3 metrus garš masts, uz kura tika izvietoti instrumentu detektori - magnetometrs, kosmisko staru detektors, putekļu un saules vēja detektori, mikroviļņu un infrasarkano viļņu radiometri. Attēlu uzņemšana nebija paredzēta.Orientācijas sistēma par atskaites punktu izmantoja Saules un Zemes pozīcijas pie debesjuma. Aparāta starta masa bija 260,8 kg.

Lidojuma gaita

Mariner 1 tika palaista 1962. gada 22. jūlijā 09:21:23 UTC ar nesējraķeti Atlas LV-3 Agena-D no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas laukuma LC-12. Pēc dažām minūtēm raķete, sakaru antenas kļūmes dēļ, neparedzēti novirzījās no kursa, un 294,5 sekundes pēc starta tā tika uzspridzināta.
Raķetes avāriju izraisīja vairāku apstākļu sakritība. Raķete tika vadīta no zemes ar datora palīdzību. Dati par raķetes kursu tika iegūti no raķetes radiobākas. Raķetes bāka šajā lidojumā darbojās ar pārtraukumiem (vēlāk secināts, ka tā antena izgatavota nekvalitatīvi). Gadījumos, ja nav pieejami dati no raķetes, dators aprēķināja kursu pēc programmas. Izrādījās, ka programmas kodā (pēc citas versijas, ieejas datos) bijusi izlaista defise. Rezultātā dators deva nepareizas komandas manevru veikšanai. Mūsdienās publiski nav zināmi oficiāli dokumenti par šo incidentu, bet ir informācijas telpā klejo vairākas šīs datorkļūmes versijas. Tādējādi radušās vairākas pilsētas leģendas, piemēram, "visdārgākā defise vēsturē".
Daugavpils apriņķa muižu nosaukumi

Daugavpils apriņķa muižu nosaukumi ir viens no avotiem Daugavpils apriņķa un Latvijas vēstures izziņai. 
Muižas pastāvēja līdz 1920. gada agrārajai reformai, kad tās tika likvidētas un bijušajiem īpašniekiem reizumis tika atstāti vienīgi muižu centri. Pēc reformas tā laika Daugavpils apriņķa robežās saglabājās 3 lieli muižas centri (ar platību 150-300 ha) Arendolē, Jezupavā un Neviļoņos, kā arī 6 mazie muižas centri (ar platību 50-100 ha) Krāslavā, Krustpilī, Novijdvorā, Poguļankā, Preiļos un Višķos. 
Vietvārdu nosaukumos muižas vārds tika izskausts ar 1936. gada likumu par lauku nekustamo īpašumu pārdēvēšanu.
Jaunjelgava

Nosaukums

Jaunjelgavas nosaukums ir daudzkārt mainījies. Tā tika saukta par Sēreni (13. gs.), Jaunpilsētiņu vai Jaunpilsētu (16. gs.), pieaugot tās administratīvajai nozīmei, tautā to sāka dēvēt par Jelgaviņu, Jauno Jelgavu, Lubu Jelgavu (17.-19. gs.). Pilsētas ebreju iedzīvotāji to dēvēja arī par "Jauno Rīgu" jeb Nairi (saīsinājums no jidiša Nai Riga).
Udo Degeners

Sasniegumi šaha kompozīcijā

Pirmo divvilci sastādījis 1977. gadā. Kopš tā laika publicējis vairāk nekā 900 šaha uzdevumus. Apmēram 190 no tiem godalgoti konkursos. Līdz 2006. gadam viņš bija ieguvis 80,50 FIDE albumu punktus.
No 2005. gada lielmeistars šaha kompozīcijā.
Maikls Finlijs

Karjera

1995. gada NBA draftā viņu izraudzījās Fīniksas "Suns" ar kopējo 21. kārtas numuru. Debijas sezonā viņš vidēji spēlē guva 15 punktus, izcīnīja 4,6 atlēkušās bumbas un atdeva 3,5 rezultatīvas piespēles. M. Finlijs tika iekļauts 1995./1996. gada sezonas labāko debitantu pieciniekā. Viņš kļuva par trešo basketbolistu "Suns" vēsturē, kurš pirmajā sezonā gūst vismaz 1000 punktu. 
1996. gada 26. decembrī M. Finliju aizmainīja uz Dalasas "Mavericks". Pirmajā sezonā ar "Mavericks" viņš bija komandas līderis gūtajos punktos, rezultatīvajās piespēlēs un pārtvertajās bumbās. Kopā ar Stīvu Nešu un Dirku Novicki viņi kļuva par neatņemamu Dalasas komandas piekoptās "skrien un met" taktikas sastāvdaļām.
2000. gadā Finlijs tika iekļauts Rietumu konferences sastāvā NBA zvaigžņu spēlē. Viņš guva 11 punktus. Arī pēc gada M. Finlijs spēlēja zvaigžņu spēlē.
Viņš 2002. gadā ar ASV izlasi piedalījās 2002. gada Pasaules čempionātā. No turnīra ASV basketbolisti atgriezās neapmierināti, jo neiekļuva godalgoto valstsvienību skaitā.
Nākamajos gados M. Finlijs kļuva par "otrā plāna" spēlētāju. 2005. gadā viņam nācās pamest "Mavericks" komandu finansiālu iemeslu dēļ. Viņa līgums (51,8 miljoni ASV dolāru trijos gados) izrādījās nepieņemams Dalasas vienības vadībai. 
M. Finlijs pārcēlās uz Sanantonio "Spurs". "Spurs" sastāvā viņš pildīja aizvietotāja lomu Manu Džinobili. 2007. gada izslēgšanas spēlēs Finlijs uzstādīja komandas rekordu realizētajos trīspunktu metienos - tika iemesti astoņi no deviņiem. Tieši 2007. gadā "Spurs" kļuva par NBA čempioniem. 2010. gada 4. martā M. Finlijs panāca mutisku vienošanos ar Bostonas "Celtics" vadību par iespējamo spēlēšanu šajā vienībā 2009.—2010. gada sezonas izskaņā. Divas dienas vēlāk viņš parakstīja līgumu ar "Celtics". 2010. gadā beidza karjeru.
Skujenes pagasts

Upes

Alupīte, Amata, Dzirkstupe, Dzirnupe, Mellupe, Pērkoņupīte, Pīsla.

Ezeri

Kosas ezers, Sarkaņu ezers.

Vēsture

1935. gadā Skujenes pagasta platība bija 64 km² un tajā bija 1276 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Skujenes un Kaives ciemus, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Kaives ciemu 1949. gadā pievienoja Leimaņu ciemam, bet 1965. gadā atjaunoja. Skujenes ciemam 1954. gadā pievienoja Dūmkalna ciemu. Skujenes ciemu 1959. gadā pievieno Leimaņu ciemam, izņemot p/s "Zaube" teritoriju, ko pievieno Kliģenes ciemam. 1964. gadā Leimaņu ciemu pārdēvē par Skujenes ciemu. 1965. gadā ciemam pievieno Kosas, Sērmūkšu un Zaubes ciemu p/s "Skujene" teritoriju, bet Kaives ciemam pievieno Skujenes ciema kolhozu "Drošais ceļš" un "Kaive" teritorijas. 1975. gadā tiek pievienota daļa Sērmūkšu ciema. 1990. gadā ciemu pārdēvē par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvu teritoriju iekļauj Amatas novadā.

Apdzīvotās vietas

Apdzīvotās vietas: Ģērķēni, Kosa, Māļi, Pērkoņi, Sērmūkši, Skujene, Vecskujene.
Imagine

Dziesmu saraksts

Visas dziesmas sarakstīja Džons Lenons, izņemot, kur minēts.
Ievainotais jātnieks

Sižets

Filmas galvenais varonis ir Kārlis Zāle - Brīvības pieminekļa autors. Filmā tiek aplūkots pieminekļa celtniecības process,
kā arī tēlnieka dzīve Latvijas dzimšanas posmā.
Indukcijas plīts

Indukcijas plīts karsē ēdiena traukus, izmantojot elektrisko indukciju, nevis siltumvadītspēju no liesmas vai elektriska sildelementa. Gandrīz visiem indukcijas plīts virsmu modeļiem ir prasība, ka traukiem ir jābūt izgatavotiem no feromagnētiska metāla vai tādam metālam (piemēram, čugunam vai nerūsošam tēraudam) jābūt trauka sastāvā. Vara, stikla un alumīnija traukus var novietot uz feromagnētiska diska, kurš darbojas kā parasts sildelements.
Indukcijas plītī zem traukiem ir izvietoti vara vadu tinumi un caur tiem tiek laista augstfrekvences (20—100 kHz) maiņstrāva. Tā rezultātā mainīgais magnētiskais lauks rada magnētiskās indukcijas plūsmu, kas rada Fuko strāvas traukā, kurš darbojas kā transformatora sekundārais tinums. Fuko strāvas, plūstot caur pretestību, karsē trauku.
Indriķis Segliņš

Biogrāfija

Indriķis Segliņš piedzima 1873. gada 8. janvārī, ieguvis vidējo izglītību.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē, pārstāvēja Latvijas Sociāldemokrātisko strādnieku partiju. Amatā bija līdz 1922. gadam.
Hermanis Mielēns

Dzīves gājums

Dzimis Rīgā ierēdņa ģimenē. Kara laikā aizbraucis uz Krieviju. 1916. gadā Maskavā beidzis Rīgas Politehniskā institūta Komerczinību fakultāti.
1921. gadā atgriezies Latvijā. Strādājis vadošos amatos Rīgas pašvaldības finanšu organizācijas.
1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. 1950. gadā pārcēlies uz Kanādu. Strādājis par grāmatvedi—biroja vadītāju. Pēc aiziešanas pensijā pārcēlies uz ASV. Miris 1972. gada 20. oktobrī Klīvlendā.
55. autobusu maršruts (Rēzekne)

Maršruts

Blaumaņa iela — Dzirkstele kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Saules iela, Centrālā iela (Pleikšņi) un Ozolaines iela (Pleikšņi).
Dzirkstele — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Ozolaines iela (Pleikšņi), Centrālā iela (Pleikšņi), Saules iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.

Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas laikā

Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu ielu, ka rezultātā 55. autobusu maršruts arī tika mainīts.

Maršruts

Blaumaņa iela — Dzirkstele kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Saules iela, Centrālā iela (Pleikšņi) un Ozolaines iela (Pleikšņi).
Dzirkstele — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: Ozolaines iela (Pleikšņi), Centrālā iela (Pleikšņi), Saules iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Alfa Romeo F1

Alfa Romeo SpA (1950—1951)

1950. gadā itālis Nino Farina kļuva par pirmā Formula 1 pasaules čempionāta uzvarētāju, braucot ar Alfa Romeo. 1951. gadā Huans Manuels Fanhio atkārtoja šo sasniegumu. 1952. gadā Itālijas valstij piederošā komanda beidza piedalīties sacīkstēs sakarā ar pieaugošo Scuderia Ferrari konkurenci. Pirmajās divās sezonās komanda izmantoja minimālu budžetu, jo mašīnas tika gatavotas ar pirmskara tehnoloģiju un materiāliem.

Dzinēju piegādātāji (1961—1979)

Sākot ar 1960. gadiem Alfa Romeo sāka piegādāt dzinējus mazajām komandām. 1970. un 1971. gadā Alfa uz neilgu brīdi atgriezās, kad Andrea de Adamiks ar McLaren formulu, kurā bija ievietots Alfa Romeo dzinējs, piedalījās sacīkstēs. No 1976. gada Alfa Romeo apgādāja ar dzinējiem Brabham komandu. 1978. gadā komanda pat divreiz uzvarēja sacīkstēs.

Atgriešanās (1979—1985)

1979. gadā komanda atgriezās Formula 1 sacensībās. Autodelta izveidoja jauno Alfa Romeo šasiju, savukārt līgums ar Brabham tika lauzts vēl pirms sezonas beigām. Jaunā formula debitēja Beļģijas Grand Prix. Jaunais projekts tā arī nekad nebija veiksmīgs. Sešu gadu laikā komanda izcīnīja divus pole-position, divas otrās vietas un trīs trešās vietas, kā arī vienu ātrāko apli. Labākā komandas sezona bija 1983. gadā, kad Alfa Romeo ierindojās 6. vietā kopvērtējumā.

Pēc otrās aiziešanas

Tika uzskatīts, ka 1987. gadā Ligier Grand Prix saņems Alfa Romeo dzinējus, tomēr Fiat iegādājās Alfa Romeo un atcēla darījumu. Visu sezonu Ligier izmantoja BMW jeb Megatron dzinējus.
Alfa piegādāja dzinējus neveiksmīgajai Itālijas komandai Osella no 1983. līdz 1988. gadam. Komandas rezultāti bija tik vāji, ka pēdējā sadarbības gadā Alfa Romeo pieprasīja, lai tie tiktu saukti par Osella V8.
Sabile

Vēsture

Viduslaikos cauri Sabilei gar Abavas upi veda galvenais zemes ceļš, kas savienoja Kuldīgas, Rendas un Kandavas pilskalnus. Ir zināms, ka Sabilē atradās nocietināts Kursas zemes Vanemas pilskalns ar senpilsētu, kas rakstos pirmo reizi pieminēta 1253. gadā, kad Livonijas ordenis un Kurzemes bīskaps sadalīja kuršu zemes. 13.—14. gs. mijā uzcēla Sabiles pili, pie kuras 1462. gadā minēts Sabiles miests. Hercoga Jēkaba laikā (17.gs.) Sabile ietilpa Kurzemes un Zemgales hercogistes teritorijā un bija ievērojams tirdzniecības un amatniecības centrs. 1917. gadā Sabile ieguva pilsētas tiesības.

Firksu Pedvāle

Firksu Pedvāle (vācu: Fircks — Pedwahlen) līdz ar Brinķu Pedvāles (vācu: Brinken-Pedwahlen) muižas kungu māju (18. gs. b.) un Sabiles (Zabeln) klasicisma stila mācītājmuižas (18. gs. b./19. gs. 1.p.) drupām šodien ir Pedvāles brīvdabas mākslas muzeja sastāvdaļas. Abas kurzemei raksturīgās kungu mājas kalpo mākslas projektiem un izstādēm, ainavu bagātina instalācijas un skulptūras. Pedvāles muižas teritorijā , kur tēlnieks Ojārs Feldbergs izveidojis Pedvāles brīvdabas mākslas muzeju, kurā regulāri notiek dažādi pasākumi un ir apskatāmas mūsdienīgas instalācijas dabā.
Jānis Rozenbergs

Izglītība

1996. gadā absolvējis Draudzīgā aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāziju, no 1996. gada līdz 2000. gadam studējis  Vidzemes Augstskolas bakalaura studiju programmā politikas zinātni, biznesa vadību, no 2000. gada līdz 2003. gadam studējis  Rīgas Tehniskajā universitātē un Rīgas Biznesa skolā, maģistra studiju programmā biznesa vadību, no 2010. gada līdz 2013. gadam studējis  Rīgas Tehniskajā universitātē, doktorantūras studiju programmā biznesa vadību (nepabeigtas studijas). Pārvalda latviešu, angļu un krievu valodas.

Politiskā darbība

Jānis Rozenbergs politisko karjeru sāka kā Tautas partijas biedrs. 2009. gada pašvaldību vēlēšanās tika ievēlēts Cēsu domē un pildīja domes priekšsēdētāja vietnieka amatu. 2013. gadā tika ievēlēts par Cēsu novada pašvaldības priekšsēdētāju no partijas "Vienotība". Kā politiķis Jānis Rozenbergs ir aktīvs sociālo tīklu lietotājs, bieži raksta par saviem politiskajiem uzskatiem un publicē informāciju par jaunumiem novadā, izmantojot savus Twitter (@RozenbergsJ) un Facebook (Jānis Rozenbergs) kontus.
Anišs Giri

Personīgā dzīve

2015. gada 18. jūlijā apprecējies ar Gruzijas šaha lielmeistari Sopiko Guramišvili. 2016. gada 3. oktobrī ģimenē piedzimis dēls Daniels.
Ķirzakas

Sistemātikas diskusijas

Šīs taksonomiskās vienības pielietojums ir diskutabls. To izmanto klasiskajā klasifikācijā, bet jaunākajās sistemātikās vairs nelieto. Jaunākajos ģenētiskajos pētījumos ir pierādīts, ka daļa ķirzaku ir tuvu radniecīgas čūskām un amfisbēniem, bet daļa — ne. Tādēļ zinātnieki iesaka vārdu ķirzakas lietot tikai, lai aprakstītu dzīvnieku grupu, kas nav čūskas un amfisbēni, bet izvairīties lietot to kā taksonomisko vienību. Kopumā zvīņrāpuļu klasifikācija joprojām nav atrisināta, jaunākie ģenētiskie pētījumi ievieš aizvien jaunas korekcijas un izvirza jaunus neatbildētus jautājumus.

Morfoloģija

Ķirzaku ārējais izskats ir ļoti daudzveidīgs. To galva, ķermenis, kājas un aste var variēt dažādās formās. Ķermeņa izmēri ir no 3,5 cm līdz 4 m, masa līdz 150 kg. Lai gan ķirzaku vairākumam ir labi attīstītas piecpirkstainas ekstremitātes, taču ir arī bezkājainas formas. Tomēr, atšķirībā no čūskām, visām ķirzakām ir krūšu kauls. Parasti ir saglabājies arī ekstremitāšu joslu skelets. Ķirzaku žokļa kauli cieši savienoti cits ar citu; priekšā abas apakšžokļu puses ir saaugušas simfīzē. Āda klāta ar ragvielas zvīņām un ādas dziedzeri atrodas tikai uz gūžām; to izdalījumi ir katrai sugai specifiski un kalpo par ķīmiskiem signāliem vairošanās laikā, kā arī teritorijas iezīmēšanai. Redze ķirzakām ir labi attīstīta; dažas sugas spēj atšķirt krāsas, tāpēc krāsai piemīt signāla nozīme. Daļai ķirzaku sugu acīm ir arī kustīgi plakstiņi. Lielai daļai sugu ir attīstīta arī paura acs. Arī dzirde ķirzakām parasti ir labi attīstīta; vidusausij ir bungplēvīte (daļai sugu tā var būt pārklāta ar ādu). Dažas ķirzakas mēdz izdot skaņas. Vēl ķirzakām ir raksturīga spēja briesmu brīžos nomest asti (autotomija), kura vēlāk ataug.

Ekoloģija

Ķirzakām ir ļoti dažādi pārvietošanās veidi: no peldēšanas (jūras iguānas), rāpošanas pa kokiem un planēšanas (planējošā pūķagāma) līdz skriešanai pa irdenajām smiltīm, vertikālām klintīm un sienām (gekoni). Sugu barošanās ir daudzveidīga: no sīkiem bezmugurkaulniekiem līdz samērā liela izmēra zīdītājiem (Komodo varāns medī savvaļas cūkas un briežus). Barošanās specializācija ir izteikta jūras iguānām (ēd aļģes) un dažādām ķirzakām, kuras barojas pārsvarā ar termītiem vai kailgliemežiem.
Jānis Kušķis

Politiskā darbība

2001. gada pašvaldību vēlēšanās kandidēja uz Rīgās domi partiju "Mūsu zeme", Nacionālās Savienības "Namejs", Helsinki-86, Latvijas Vienības partijas un "Tautas mantojuma" apvienotajā sarakstā (izvirzīts no Helsinki-86). 9. Saeimas vēlēšanās kandidēja partijas Nacionālā Spēka Savienība sarakstā kā 1. numurs Vidzemē, 3. numurs Rīgā un Zemgalē, 7. numurs - Latgalē.
Haleba

Nosaukums

Pašreizējais pilsētas nosaukums cēlies no akadiešu valodas vārda Halab (arī Halap, Halba, Halbi), vēlāk hetu valodā ietots nosaukums  Ḫalpa. Nosaukums Halab veidojies arī mijiedarbībā ar arābu valodas vārdu "(piena) slaukšana", ko saista ar leģendāro Ābrama uzturēšanos pilsētā un piena dalīšanu trūcīgajiem. Seleikīdu impērijas laikā bija pazīstama kā Beroia (grieķu: Βέροια).
Aktebe

Vēsture

Pilsēta radusies ap 1869. gadā būvēto cietoksni, kas tika izveidots, lai aizsargātu Krievijas dienvidus no klejotāju uzbrukumiem. Uz šejieni pārcēlās cilvēki no dažādām Krievijas vietām, līdz ar to sākotnēji tā ir bijusi izteikti krieviska pilsēta. Ap 1890. gadu šai vietā sāka apmesties arī kazahi. 20. gadsimta sākumā (1901. gadā) cauri Aktjubinskai tika izbūvēta dzelzceļa līnija Orenburga-Taškenta, kas bija ļoti nozīmīgs notikums pilsētas tālākai attīstībai. Pilsētas iedzīvotāju skaits strauji palielinājās: 1889. gadā šeit dzīvoja 2600 cilvēki, bet 1909. gadā jau 10 716. Krievijas pilsoņu kara laikā Aktjubinska, kā nozīmīgs dzelzceļa mezgls, tika iesaistīta sīvās cīņās starp Sarkano armiju un Balto kustību, 1919. gada septembrī Mihaila Frunzes komandētā armija, ieņemot pilsētu, šeit sagūstīja ap 20 000 Kolčaka armijas karavīru. 1932. gadā pilsēta kļuva par Aktjubinskas apgabala centru, bet 1936. gadā par Rietumkazahijas novada centru (tas pastāvēja līdz 1964. gadam). Pēc Kazahstānas neatkarības iegūšanas 1991. gadā pilsēta ievērojami mainījās. PSRS tirgum paredzētā smagā rūpniecība samazinājās, toties attīstījās citas rūpniecības nozares, tostarp saistībā ar Aktjubinskas apgabalā esošajām naftas un gāzes atradnēm. Liela daļa etnisko krievu iedzīvotāju izceļoja uz Krieviju, savukārt ieceļoja kazahi no lauku apvidiem un citām valsts daļām.
Aktebe ir piedzīvojusi vairākus teroristu uzbrukumus. 2011. gadā pilsētā uzspridzinājās terorists-pašnāvnieks, kas kļuva par pirmo terora aktu Kazahstānas vēsturē. 2016. gada maijā pilsētā notika lielāks islāmistu uzbrukums ieroču veikalam un armijas bāzei, kurā gāja bojā 14 cilvēki, tostarp 4 uzbrucēji.
Pēterburgas guberņa

Izveide

Lielā Ziemeļu kara laikā iekarotajā Zviedru Ingrijā 1708. gadā Pēteris I nodibināja Ingermanlandes guberņu, kurā iekļāva Pleskavas provinci. Ņevas deltā nodibinātā Sanktpēterburga 1712. gadā kļuva par Krievijas caristes jauno galvaspilsētu. Ingermanlandes guberņu 1710. gadā pārdēvēja par Pēterburgas guberņu un 1727. gadā no tās tika izdalīta Novgorodas guberņa. 1781. gadā Gdovas un Lugas apriņķus atdalīja no Pleskavas guberņas un pievienoja Pēterburgas guberņai. 1802. gadā tai pievienoja Narvas pilsētu.

Likvidācija

1918. gada janvārī Narva un tās apkaime tika pievienota Igaunijas guberņai. 1924. gadā Petrogradas guberņa tika pārdēvēta Ļeņingradas guberņu un likvidēta 1927. gadā, izveidojot Ļeņingradas apgabalu.

Robežas

Igaunijas guberņa rietumos, Pleskavas guberņa un Novgorodas guberņa dienvidos, Oloņecas guberņa austrumos, Somijas lielhercogistes Viborgas guberņa ziemeļos.