google/wiki40b huggingface dataset:
Latvijas Gada balva sportā 2011

Latvijas Gada balvas sportā 2011 ceremonija notika Splendid Palace kinoteātrī 2011. gada 22. decembrī. Ceremonija tiešraidē tika translēta LTV1 kanālā un Latvijas Radio 1 ēterā. Balvas tika pasniegtas 14 nominācijās.
Tiešraides laikā līdzjutējiem bija iespēja balsot ar telefonu starpniecību par gada populārāko sportistu. Balsojumam tika izvirzīti trīs iepriekš interneta balsojumā noteikti sportisti: Martins Dukurs, Ineta Radēviča un Gatis Smukulis. Savukārt balsojumam internetā tika izvirzīti 35 dažādi sportisti, par kuriem varēja balsot portālos delfi.lv un olimpiade.lv laika posmā no 2011. gada 21. novembra līdz 19. decembrim. Interneta balsojumā visvairāk balsis savāca I. Radēviča (3189 balsis), G. Smukulis bija ieguvis 3154 balsis, taču M. Dukurs ieguva 2796 balsis.
2011. gada 6. decembrī tika paziņoti kandidāti uz balvām, kā arī tika paziņots, ka balvu par mūža ieguldījumu sportā saņems Jānis Serģis. Par gada sportisti tika atzīta 2011. gada Pasaules čempionāta vieglatlētikā bronzas medaļas laureāte tāllēkšanā Ineta Radēviča un par gada sportistu tika atzīts Pasaules un Eiropas čempions, kā arī Pasaules kausa izcīņas uzvarētājs, Martins Dukurs.
Mārtiņš Egle

Biogrāfija

Mārtiņš Egle uzaudzis Kandavā, kur arī uzsācis skolas gaitas. Ar sportu Egle sāka nodarboties 1999. gadā Jelgavā pie latviešu MMA meistara Edmunda Ķirša. Divus gadus Mārtiņš trenējās Nīderlandē kopā ar atlētiem Pīteru Aertu, Remiju Boņaski un Ašvinu Balraku.

Karjera

Egles debija profesionālajā MMA notika 2002. gadā Nīderlandē pret bijušo UFC cīkstoni francūzi Dāvidu Baronu. Savā debijas mačā tukumnieks cieta sakāvi. Mārtiņš Egle ir Latvijas WFCA smagā svara reitingu līderis un viņam pieder Baltijas čempiona tituls pussmagajā svarā. Egle brīvajā laikā spēlē futbolu FK Tukuma Brāļi.
Lokomotīve

Pēc sliežu ceļa platuma

Izšķir šaursliežu un platsliežu lokomotīves. Latvijā šaursliežu līnijās izmanto kā dīzeļlokomotīves, tā tvaika lokomotīves (tūristu pārvadāšanai).
Karaliskā Griničas observatorija

Karaliskā Griničas observatorija (angļu: Royal Observatory, Greenwich) atrodas Griničā, Londonā, Apvienotajā Karalistē. Observatorijai bija liela nozīme astronomijas un navigācijas attīstībā, tāpat tā ir pazīstama kā vieta, caur kuru iet Griničas (nulles) meridiāns. Tā atrodas Griničas parka pakalnā.
Karalisko Griničas observatoriju 1675. gadā dibināja karalis Čārlzs II, lai pilnveidotu navigācijas un kartogrāfijas metodes, pamatakmens tika ielikts 10. augustā. Tajā pašā laikā karalis iedibināja karaliskā astronoma amatu observatorijas vadītājam. Par pirmo karalisko astronomu kļuva Džons Flemsteds. Ēka tika pabeigta 1676. gada vasarā. Londonas gaisa piesārņojuma dēļ 1947. gadā tika pieņemts lēmums pārcelt observatoriju 70 km uz dienvidaustrumiem no Griničas. Pašlaik observatorijas telpās izvietots astronomijas un navigācijas rīku muzejs.
Galvenie autoceļi Polijā

Galvenie Polijas autoceļi ir galvenie autoceļi Polijā, kurus pārvalda Galveno autoceļu un automaģistrāļu pārvalde (poļu: Generalna Dyrekcja Dróg Krajowych i Autostrad). Pārējos Polijas autoceļus pārvalda vojevodistes, apriņķa un gminas līmeņos: vojevodistes autoceļi, apriņķa autoceļi un gminas autoceļi.
Pašlaik Polijā ir 97 (1-68, 70-98) galvenie autoceļi un šādā formātā autoceļi tiek numurēti kopš 2001. gada 9. maija. Polijas galvenos autoceļus attēlo ar baltiem cipariem uz sarkana fona. Garākais galvenais autoceļš ir 8, kas 849 kilometru garumā savieno Kudovazdroju ar Budzisko. Tikmēr īsākais autoceļš ir 96, kurš ir pusotru kilometru garš. Līdz 2014. gadam īsākais autoceļš bija Autoceļš 85 ar kopējo garumu 4,8 kilometri. 
Autoceļi, kas šķērso visu valsti un ir svarīgi tranzīta maršruti saņem zemāko numerāciju. Automaģistrāles un zemākās klases automaģistrāles izbūvē paralēli galvenajiem autoceļiem. Ja pēc automaģistrāles izbūves, vecais galvenais autoceļš patur savu kategoriju, lai samazinātu jucekli automaģistrāles nosaukumam pievieno A vai S (piem. Autoceļš 1 kļūst par A1 vai S1). Tikmēr vecā autoceļa numuram pievieno 90 (piem. Autoceļš 1 kļūst par Autoceļu 91).
2011. gadā galveno autoceļu kopgarums Polijā bija 18 801 kilometrs, kas atbilst 4,6% no visiem publiski pieejamajiem autoceļiem Polijā. 22,7% no galvenajiem autoceļiem atrodas pilsētu teritorijās .
Rūdolfs Alksnis

Dzīvesgājums

Dzimis 1888. gada 12. aprīlī Ēveles pagasta "Ošbolos" lauksaimnieka ģimenē. Studēja Maskavas universitātes Juridiskajā fakultātē (līdz 1912). Strādāja par tiesamatu kandidātu, sekretāra palīgu un sekretāru Maskavā.
Pēc Pirmā pasaules kara 1920. gadā atgriezās Latvijā, bija Jelgavas apgabaltiesas prokurora biedrs, no 1921. gada Rīgas apgabaltiesas loceklis, no 1927. gada Tiesu palātas loceklis. 1931. gadā iecelts par senatoru Kriminālās kasācijas departamentā, 1932. gadā Administratīvā departamentā, 1933.–1936. gadā – Civilās kasācijas departamentā, no 1937. gada līdz Latvijas Senāta likvidēšanai 1940. gada novembrī strādāja Administratīvā departamentā. Vācu okupācijas laikā strādāja Tieslietu ģenerāldirekcijā.
Otra pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Vāciju, 1949. gadā pārcēlās uz ASV. Bija viens no Amerikas Latviešu Apvienības (ALA) dibinātājiem, Milvoku evaņģēliski luteriskās draudzes priekšsēdētājs.
Miris 1961. gada 9. jūnijā ASV.
Kalnu padomnieks

Kalnu padomnieks (somu: vuorineuvos, zviedru: bergsråd) ir goda tituls Somijā, kuru valsts prezidents piešķir izcilām personām rūpniecībā un komercijā. Tituls ir tikai simbolisks, saņēmējam neuzliek nekādus pienākumus un nedod privilēģijas. Tas ir līdzīgs valsts padomnieka titulam.

Vēsture

Kalnu padomnieks Zviedrijā bija otrais augstākais tituls raktuvēs pēc prezidenta. To Kalnu kolēģija sāka piešķirt 1713. gadā, un sākotnēji šo titulu ieguva divas personas. 1756. gadā to skaits paplašināts līdz sešām, bet 1766. gadā atgriezās pie divām. Tituls Zviedrijā izzuda 1857. gadā, kad Kalnu kolēģija tika likvidēta, un tās funkcijas pārņēma Komerckolēģija.
Kad Somija nonāca Krievijas pakļautībā, kalnu padomnieka tituls tika saglabāts. Līdz 1917. gadam tituls tika piešķirts 19 personām. Pēc Somijas neatkarības iegūšanas pirmais kalnu padomnieka titulu 1918. gada 17. jūlijā saņēma barons Fridolfs Hisiners (Fridolf Hisinger). Tituls tika piešķirts ne tikai izrakteņu ieguves rūpniecības pārstāvjiem, bet arī nozīmīgām personām citās rūpniecības un komercijas nozarēs. Līdz 2010. gadam tituls piešķirts 295 personām.

Valsts nodeva

Titula saņēmējam valstij samaksājamā valsts nodeva ir tik augsta (18 400 EUR 2007. gadā), ka parasti to maksā uzņēmums vai organizācija, kura ierosinājusi titula piešķiršanu šai personai. Augstās nodevas dēļ kalnu padomnieka tituls tiek piešķirts mazam skaitam personu, un tās ir izcilas savā jomā ar ilgu karjeru.
Salīdzinājumā komercpadomnieka (kauppaneuvos) valsts nodeva ir 33 300 EUR.
Pēc mums

"Pēc mums" ir Mārtiņa Freimaņa dziesma grupas „Tumsa” priekšnesumā.
2002. gadā tā izdota grupas „Tumsa” albumā „Spēlējot debesis” ar nosaukumu „Pēc mums (vēl ilgi zeme skums)”. 
2018. gadā "Pēc mums" ieguva 83. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Augusts Ernests Misiņš

Biogrāfija

Dzimis Dobeles apriņķa Annenieku pagastā zemnieku ģimenē. Pirmo izglītību ieguvis pašmācības ceļā. 1884. gadā iestājās brīvprātīgi Krievijas impērijas armijā, kur savu karadienestu uzsāka 42. rezerves bataljonā. 1885. gadā iestājās Kijevas junkurskolā, kuru pabeidza 1888. gadā, kā podpraporščiks. Pēc tam dienēja 30. rezerves bataljonā. 1889. gadā paaugstināts par podporučiku. Tajā pašā gadā pārcelts uz Novogeorgijevskas cietokšņa kājnieku bataljonu. 1894. gadā paaugstināts par podporučiku. 1896. gadā iestājies Ģenerālštāba akadēmijā, bet nākamajā gadā tika izslēgts, jo viņš nebija nokārtojis vajadzīgos pārbaudījumus. 1898. gadā no jauna iestājies Ģenerālštāba akadēmijā. Nākamajā gadā pabeidza mācības, nokārtojot divus kursus. Pēc tam dienēja 1. kājnieku pulkā un nedaudz vēlāk 2. kājnieku pulkā. 1901. gada aprīlī paaugstināts par štābskapitānu un nosūtīts dienestā uz Pieamūras kara apgabala štābu. Tā paša gada decembrī paaugstināts par kapitānu. 1902. gadā pārcelts uz 21. Austrumsibīrijas strēlnieku pulku. 1905. gadā paaugstināts apakšpulkveža dienesta pakāpē, bet 1910. gadā pulkveža dienesta pakāpē.
Pirmajā pasaules karā tika iecelts par 12. Sibīrijas kājnieku pulka komandieri, bet vēlāk par brigādes komandieri 79. divīzijā. 1916. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru. Novembrī iecelts par 1. latviešu strēlnieku brigādes komandieri. Ziemassvētku kaujās komandēja apvienoto latviešu strēlnieku divīziju. 1917. gada beigās atstāja armijas rindas. Sava dienesta laikā tika apbalvots ar daudziem ordeņiem. Pēc tam Arhangeļskā bija Lielbritānijas sakaru virsnieks. Turpat mēģināja organizēt latviešu vienības, tomēr neveiksmīgi. Evakuējies kopā ar britiem uz Angliju.
1919. gada martā no Londonas ieradies Latvijā. 24. martā tika iecelts par Latvijas Pagaidu valdības bruņoto spēku Galvenā štāba priekšnieku. Dienestā ieskaitīts ģenerāļa dienesta pakāpē, tādējādi viņš bija pirmais Latvijas armijā, kuram tika piešķirta šī augstākā dienesta pakāpe. Jūlijā tika iecelts par virsnieku morāliskā stāvokļa uzlabošanas un novērtēšanas komisijas priekšsēdētāju. Septembrī ieņēma reizē arī reglamenta un instrukciju tulkošanas un pārstrādāšanas komisijas priekšsēdētāja amatu. No 1919. gada 11. augusta bija armijas inspektors. 1920. gada 5. janvārī sakarā ar nesaskaņām ar valdību un atsevišķiem augstākajiem virsniekiem atvaļinājies no dienesta pēc paša vēlēšanās.
Pēc atvaļināšanās pārcēlās uz Igauniju, kur dzīvoja Valgā. Tur Misiņš dzīvoja pieticīgi, tomēr vēlāk viņam tika piešķirta saimniecība Latvijā, kaut arī viņš nebija nodienējis vajadzīgo laiku Latvijas armijā un bija par vecu, lai tiktu atkal ieskaitīts dienestā. 1940. gada 8. jūlijā, Rīgas kara slimnīcā, Augusts Misiņš aizgāja aizsaulē.
Sērūdeņradis

Iegūšana

Laboratorijā sērūdeņradi iegūst, iedarbojoties ar skābēm (sālsskābi) uz dzelzs sulfīdu FeS.

Molekulas uzbūve

Sērūdeņraža molekulai ir leņķiska forma, tādēļ tā ir polāra. Kaut arī sērūdeņradis savā ziņā ir ūdens analogs ar daudz smagākām molekulām, tam ir daudz vājāk izteikta spēja veidot ūdeņraža saites, nekā ūdenim, tādēļ H₂S normālos apstākļos ir gāze.

Izmantošana

Sērūdeņradi izmanto medicīnā sērūdeņraža vannām.
Bankas automāts

Bankas automāts jeb bankomāts ir pašapkalpošanās iekārta, kurā cilvēki var iemaksāt naudu vai no kuras var izņemt skaidru naudu, izmantojot kredītkarti vai debetkarti.

Bankomāti Latvijā

2013. gada beigās Latvijā bija izvietoti 1154 bankomāti. Bankomātu darbu Latvijā nodrošina septiņas bankas. Visvairāk bankomātu — 427 — nodrošina Swedbank. SEB banka izvietojusi 248 bankomātus, banka Citadele banka — 168 bankomātus, DNB banka — 165 bankomātus, Nordea bankas Latvijas filiāle — 112, PrivatBank — 20, bet Rietumu Banka — 14 bankomātus. 2013. gada beigās naudu varēja iemaksāt 229 bankas automātos. Bankomātus ar iemaksas funkciju nodrošina četras bankas — Swedbank bija izvietojusi 115 ierīces ar naudas iemaksas funkciju, SEB banka — 62, banka Citadele banka — 28, DNB banka — 24.

Noziegumi

Reizēm ar bankomātiem tiek veikti noziegumi, kas saistīti ar naudas izkrāpšanu. Piemēram, noziedznieki var bankomātam pievienot ierīci, kas nolasa tur ievietotās bankas kartes PIN kodu un vēlāk izgatavot attiecīgās kartes dublikātu. Līdz ar to bankomātus nav ieteicams lietot, ja tiem ir pieslēgtas aizdomīgas ierīces.
Ziemeļu upespērlene

Morfoloģija

Ziemeļu upespērlenes ķermeni apņem izliekta, cieta, bieza, parasti melna vai brūna čaula. Abi vāki pērlenei ir vienādi. Čaulas garums ir 8—15 cm, platums līdz 5 cm. Vāka iekšpuse gliemenei ir izoderēta ar biezu perlamutra kārtu. Ziemeļu upespērlenē var izveidoties labas kvalitātes pērles. Ziemeļu upespērlene ir ļoti līdzīga citiem ūdenī dzīvojošiem gliemjiem, tādēļ to ir grūti atšķirt starp sev līdzīgam sugām.

Ekoloģija

Ziemeļu upespērlenes pārvietojas ar kāju, pārvietojoties vago substrātu. Tās dzīvo upēs, strautos un citos saldūdeņos ar tīru ūdeni un zemu kaļķa saturu. Stāvošos saldūdeņos ziemeļu upespērlenes nemājo, jo ir jūtīgas pret netīru ūdeni. Upes dibenā tās ierokas starp smiltīm, oļiem vai granti, kur tās pavada savu dzīvi. Ziemeļu upespērlene ir filtrētāja un stundā izfiltrē līdz 2 litriem ūdens. No ūdens tā iegūst barības vielas - mikroplanktonu.

Vairošanās un attīstība

Upespērlenei ir abi dzimumi. Vairošanās sezona ir no jūlija līdz augustam, tad mātīte dēj oliņas, kas mātītei attīstās mantijas dobumā jeb žaunās. Žaunās tās kļūst par brīvi peldošām glohīdijām. Vairošanās sezonas laikā tuvumā jābūt arī lašu vai foreļu kolonijai. Attīstības beigu posmā glohīdija piestiprinās pie zivs žaunām. Zivs to nēsā apkārt līdz nākamajam pavasarim līdz glohīdija ir gatava uzsākt atsevišķu dzīvi kā ūdenspērlene. Pērlenes aug ārkārtīgi lēni, pirmajā dzīves gadā tās ir izaugušas tikai līdz 0,5 cm garumam, bet desmitajā gadā parasti ir tikai 6 cm garas. Pēc tam katru gadu tās izaug 1 mm. Ziemeļu upespērlene var dzīvot 100 līdz 200 gadus.

Pērles

Jau Senās Romas laikā cilvēki zināja, ka saldūdens pērlenēs var atrast pērles. Viens no iemesliem, kādēļ romieši gribēja iekarot Lielbritāniju, ir bijusi interese par pērļu resursiem. Pērles izveidošanās ir vienkārša organisma aizsargreakcija. Ja starp čaulu un mantiju iekļūst svešķermenis, mantijas epitēlijšūnas izdala perlamutru, kas izklāj ne tikai čaulas iekšpusi, bet ar to apklāj arī svešķermeni. Tā sākās pērles augšana. Svešķermenis var būt smišu grauds, parazīts vai arī bojāti mantijas audi. Pērles var būt ļoti dažādas gan pēc uzbūves, krāsas, izcelsmes un ieguves veida.
Ātoss Freds

Biogrāfija

No 1940. gadu beigām līdz 1960. gadu sākumam bijis viens no Somijas vadošajiem šahistiem. Somijas šaha čempionātos izcīnījis 2 zelta (1947, 1955), sudraba (1961) un 3 bronzas (1951, 1953, 1960) medaļas.
Pārstāvējis Somijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 7 reizes (1952-1964). Savā pēdējā šaha olimpiādē 1964. gadā individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.
2004. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona

Latvijas futbola 1. līgas 2004. gada sezona bija 13. Pirmās līgas sezona. Pirmajā līgā piedalījās 14 komandas, kas aizvadīja divu riņķu turnīru.
Par 1. līgas čempioniem kļuva Zibens/Zemessardze.

Pārspēles

Pārspēlēs par vietu Virslīgā 2005. gadā FK "Venta" divu maču summā ar rezultātu 2:0 pārspēja Virslīgas klubu FC "Ditton".
Ainārs Kovals

Karjera

Sācis trenēties pie Ivara Zilgalvja, taču pašlaik trenējas pie Valentīnas Eidukas. 2003. gadā startēja Eiropas U-23 čempionātā, kur ar rezultātu 72,68 m izcīnīja 6. vietu.
2005. gada Pasaules čempionātā A. Kovals ierindojās 7. vietā ar rezultātu 77,61 m. Tā paša gada Universiādē latviešu šķēpa metējs izcīnīja zelta medaļu ar rezultātu 80,67 m. Iepriekš šajās sacensībās bija uzvarējuši tādi šķēpa metēji no Latvijas kā Jānis Lūsis, Jānis Zirnis, Dainis Kūla un Ēriks Rags.
2006. gada Eiropas čempionātā viņš ierindojās 5. vietā ar rezultātu 81,65 m, taču kvalifikācijā viņš uzstādīja jaunu personisko rekordu 85,95 m. 2006. gada Pasaules vieglatlētikas sezonas noslēguma sacensībās Vācijā viņš ieņēma 5. vietu ar rezultātu 82,32 m.
2007. gada Pasaules čempionātā A. Kovals nekvalificējās finālam, kvalifikācijā uzrādot rezultātu 79,42 m. Tācu Universiādē latvietis ar rezultātu 82,23 m izcīnīja bronzas medaļu, uzvaru sacensībās guva cits latviešu šķēpa metējs Vadims Vasiļevskis.
A. Kovals negaidīti izcīnīja sudraba medaļu 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs Pekinā ar jaunu personisko rekordu 86,64 m, kas tika sasniegts pēdējā metienā, piekāpjoties tikai A. Torkildsenam, tādējādi kļūstot par sesto Latvijas olimpisko medaļnieku šķēpa mešanā pēc Ineses Jaunzemes, Elvīras Ozoliņas, J. Lūša, Daiņa Kūlas un V. Vasiļevska. 2008. gada Pasaules vieglatlētikas sezonas noslēguma sacensībās Vācijā viņš ieņēma 6. vietu ar rezultātu 79,57 m.
Salīdzinoši neveiksmīgs starts Aināram bija 2009. gada Pasaules čempionātā, kur ar rezultātu 81,54 m ierindojās 7. vietā. Taču tika izcīnīta otrā zelta medaļa karjerā Universiādē Serbijā ar rezultātu 81,58 m. 2009. gada Pasaules vieglatlētikas sezonas noslēguma sacensībās Grieķijā viņš ieņēma 7. vietu ar rezultātu 80,07 m.
2010. gada Eiropas čempionātā A. Kovals uzrādīja labāko sniegumu starp latviešu šķēpa metējiem un ar rezultātu 81,19 m ierindojās 6. vietā. 2012. gada Eiropas čempionātā viņš kvalifikācijā ierindojās 15. vietā ar rezultātu 76,32 m, tādējādi nekvalificējās finālam. Arī 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņā nekvalificējās finālam, kvalifikācijā labākajā mēģinājumā šķēpu raidot 79,19 m tālumā, ierindojoties 17. vietā.
30. decembris

30. decembris ir gada 364. diena pēc Gregora kalendāra (365. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 1 diena.
Edvīns Šnore

Biogrāfija

Mācījies Rīgas 4. vidusskolā. 1992. gadā iestājies Latvijas Universitātes Politikas zinātnes un starptautisko attiecību fakultātē. No 1993. līdz 1994. gadam studējis Tautas augstskolā Norvēģijā. 1997. gadā studējis Oslo Universitātes Politikas zinātnes institūtā. 1998. gadā ieguvis politikas zinātnes maģistra grādu starptautiskajās attiecībās Latvijas Universitātē, 2013. gadā — vēstures zinātņu doktora grādu Latvijas Universitātē.
No 1995. līdz 1999. gadam strādājis Informācijas analīzes nodaļā, Nacionālo bruņoto spēku štābā un citās Latvijas Aizsardzības ministrijas struktūrās. Pēc tam līdz 2000. gadam strādājis Latvijas Tehnoloģijas centrā, kur darbojies ar tiem Eiropas Savienības projektiem, kas orientēti uz zinātni. Strādājis multivides uzņēmumā "RI Demo".
2008. gadā kļuvis pazīstams ar dokumentālo filmu "Padomju stāsts", kas tikusi izrādīta gan Latvijā, gan ārzemēs vairākos kinofestivālos.

Politiskā darbība

2014. gadā no Nacionālās apvienības "Visu Latvijai!"-"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta vispirms maijā neveiksmīgi kandidējis Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet vēlāk oktobrī ievēlēts 12. Saeimā. 2018. gada rudenī E. Šnore tika ievēlēts arī 13. Saeimā. Kandidēja 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet netika ievēlēts.
2008. gadā saņēmis ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un 2009. gadā — ceturtās šķiras Igaunijas Māras Zemes krusta ordeni.
Dricāni

Satiksme

Dricānus šķērso reģionālais autoceļš Rēzekne—Gulbene (P36), ka arī savu sākumu rod vietējie autoceļi uz Ciskādiem (V552), Rogovku (V557), Piļcini (V558) un Skūškovu (V589). Tomēr arī pašā ciemā atrodas vietējās nozīmes autoceļš V559, tas ir nepilnu kilometru garš un savieno Dricānu vidusskolu ar autoceļu P36.
Gruzijas himna

Gruzijas valsts himna (gruzīnu: თავისუფლება) ir Gruzijas nacionālā himna. Gruzijas himnu pieņēma 2004. gadā
Jānis Burdajs

Dzīves gājums

Lielāko laika posmu liktenis nebija atvēlējis jaunajam, romantiskajam dzejniekam Jānim Burdajam, kuram šūpulis kārts 1909. gadā Drustu pagastā. Tad, kā jau parasti taciņa uz skolu, lai apgūtu lasīt un rakstītprasmi. Vēlāk vēlēšanās iegūt plašākas zināšanas mudināja uzsākt studijas juridiskajā fakultātē. Ar jurista diplomu kabatā un romantisku noskaņojumu dvēselē jaunais dzejnieks uzsāk darbu Latvijas Sabiedrisko lietu ministrijā Preses departamentā. Šajā darbā, būdams tuvā saskarsmē ar literatūru un radošiem cilvēkiem, veidojas dzejnieks un stāstnieks. Vairāk gan dzejnieks, jo prozā sarakstīti īsi stāstiņi un viens romāns. Dzejnieka darbus ievēro vairākas tālaika laikrakstu un žurnālu izdevniecības, kuras tad arī sāk regulāri publicēt dzejoļus un stāstiņus savos izdevumos. Dzejnieks bieži izbrauca no pilsētas uz dabu vai lauku ļaužu vidu. Savu mīlestību satika, kad devās ceļā uz kādu no saviem dabas stūrīšiem. Tā viņam palika visu turpmāko mūžu, tā viņu iedvesmoja radošajā darbā. Visvairāk dzeju rindas tapušas uz zaļās zāles paklāja, savas dzīves drauga plecu blakus jūtot, savu mīlestību apdziedot. Dzīve virza viņu pretī nebūtībai. Dienesta laikā armijā to piemeklēja smaga plaušu slimība, un vairāki slimnīcās un sanatorijās pavadītie gadi nespēj atdot veselību un spēku, lai turpinātu iesākto darbu, priecātos par savu mīlestību, audzinātu dēlu. 1941. gadā aiziet tai saulē.
Stjuarts Fansi

Biogrāfija

No 1971. līdz 1974. gadam bijis Lielbritānijas Lloyds Bank junioru šaha komandas dalībnieks, tomēr vēlāk pārtraucis nodarboties ar šahu. 1982. gadā pārcēlies uz dzīvi Papua-Jaungvinejā un atsācis savu šahista karjeru. Pārstāvējis Papua-Jaungvinejas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 8 reizes (1982, 1992, 2002-2008, 2012-2014). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1982) un sudraba (1992) medaļas.
Divas reizes piedalījies Okeānijas zonas šaha čempionātos (2002, 2007). 2007. gadā Sebu piedalījies arī Āzijas valstu individuālajā šaha čempionātā.
Blaktis

Latvijā

Latvijā sastopamas apmēram 360 sugas, kas pārstāv 32 dzimtas, no tām Latvijā pazīstamākās ir asinsblakšu (Cimicidae), mīkstblakšu (Miridae), skorpionblakšu (Nepidae), sarkanblakšu (Pyrrhocoridae), ūdensmērītāju (Gerridae) un vairogblakšu (Pentatomidae) dzimtas. Latvijā dzīvo arī aizsargājamas blakšu sugas - slaidā kāpublakts (Chorosoma schillingi), kas pieder krāšņblakšu dzimtai (Chorizidae). Šī suga ir iekļauta Latvijas Sarkanās grāmatas 3. kategorijā.
Visvairāk Latvijā mājo mīkstblakšu sugu (apmēram 135). Šīs blaktis sūc augu sulu, bet dažreiz izsūc arī sīkus kukaiņus un ērces. Mīkstblaktis var pārnēsāt arī augu vīrusus. Plaši izplatīta blakts Latvijā ir spīdīgā pļavas blakts (Lygus pratensis) un zaļā dārza blakts (Lygus pabulinus). Tomēr vispazīstamākās ir vairogblaktis, kas sastopamas dažādos sauszemes biotopos. Bieži sastopama ir ogu vairogblakts (Dolycoris baccarum), bet viena no krāšņākajām blaktīm ir svītrainā vairogblakts (Graphosoma lineata), bet lielākā – koku vairogblakts (Pentatoma rufipes). Krāšņa blakts ir arī vienīgā Latvijā sastopamā sarkanblakts (Pyrrhocoris apterus), kas reizēm parkos un dārzos novērojama ļoti lielā skaitā pie koku (galvenokārt liepu un vīksnu) saknēm.
Latvijā sastopamas divas asinsblakšu sugas un abas ir siltasiņu dzīvnieku ektoparazīti. Gultas blakts (Cimex lectularius) pamatā sūc cilvēka, nereti arī putnu un sikspārņu asinis. Savukārt bezdelīgu blakts (Oeciacus hirundinis) dzīvo putnu ligzdās.
Atšķirībā no mīkstblaktīm stāvošos ūdeņos dzīvojošās skorpionblaktis jeb cauruļblaktis pārtiek tikai no dzīvnieku izcelsmes barības. Piemēram, ūdens skorpions (Nepa cinerea) barojas ar kukaiņiem, vēžiem, nereti arī ar zivju mazuļiem. Turklāt cauruļblakts (Ranatra linearis) ir lielākā Latvijas blakts. Tās ķermeņa garums var sasniegt 4 cm. Savukārt ūdensmērītāji sastopami uz ūdens virsmas. Tie barojas, izsūcot kukaiņus un to kāpurus. Lielākais Latvijas ūdensmērītājs ir Gerris rufoscutellatus. tā ķermeņa garums ir līdz 17 mm.

Morfoloģija

Blaktis ir mazi vai vidēji lieli, retāk lieli kukaiņi. Viena no raksturīgākajām blakšu pazīmēm ir dūrējsūcējtipa mudes orgāns, kura posmotais snuķis, kad nesūc, tiek paliekts zem ķermeņa. Daudzām blaktīm ir smirddziedzeri.

Blakts anatomija

A - galva; B - krūtis; C - vēders. 1 - nagi; 2 - pēda; 3 - apakšstilbs; 4 - augšstilbs; 8 - saliktā acs; 9 - tausteklis; 10 - sejas plātnīte (latīņu: clypeus); 23 - vēdera atloki; 25 - priekškrūšu vairogs (latīņu: pronotum); 26 - V veida muguras plāksnīte (latīņu: scutellum); 27 - priekšspārnu daļa, kas iekļauj muguras plāksnīti, kad spārni ir sakļauti (latīņu: clavus); 28 - priekšspārnu cietā daļa (neietver clavus); 29 - priekšspārna cietās daļas mala (latīņu: embolium); 30 - membrānveida spārni.

Ekoloģija

Blaktis sastopamas gan uz sauszemes, gan ūdenī. Lielākā daļa ūdenī vai daļēji ūdenī dzīvojošo sugu pieder ūdensmērītājveidīgo (Gerromorpha) un cauruļblakšveidīgo (Nepomorpha) infrakārtām, bet lielākā daļa atlikušo sugu pieder asinsblakšveidīgo (Cimicomorpha) un vairogblakšveidīgo (Pentatomomorpha) infrakārtām.
Blakšu sugas pārtiek no augu sulas un dzīvnieku šķidrajiem audiem, tos izsūcot.
Dainis Zīlītis

Karjera

Zīlītis ar svarcelšanu sāka nodarboties pie trenera Jāņa Andžāna. Viņš ir trīskārtējs Latvijas čempions svarā līdz 83 kg (1995., 1996. un 1997.g.). Trīsreiz piedalījies Eiropas čempionātā (1995., 1996. un 1997. g.), bet vienmēr palicis ārpus goda pjedestāla. 1998. gadā piedalījās pasaules čempionātā, bet palika bez rezultāta un izstājās . Daiņa Zīlīša labākais rezultāts divcīņas summā ir 312 kg. Pēc sportista gaitu beigšanas bijis Latvijas Svarcelšanas klubu apvienības (Tagadējās Latvijas Svarcelšanas Federācijas) tiesnešu padomes priekšsēdētājs.