google/wiki40b huggingface dataset:
Soltāni

Soltāni (baltkrievu: Солтаны, poļu: Sołtanowie) jeb Perasveti-Soltāni (baltkrievu: Перасвет-Солтаны), ir sena Latvijas baltkrievu dzimta, kas 18. gadsimta sākumā ieceļojusi Inflantijas vaivadijā. Krievijas impērijas laikā Soltānu dzimta bija ienesta Grodņas, Minskas un Mohiļevas guberņu muižnieku dzimtas grāmatās.
Dzimtas ģerbonis pieder pie Sirakomļas grupas ģerboņiem, par savu priekšteci šī ģerboņa dzimtas uzskata bruņinieku Sirakomļu (baltkrievu: Сыракомля, poļu: Syrokomla), kas varonīgi cīnījies kaujā pie Vorsklas. Par savu tiešo priekšteci Soltānu dzimta uzskata Lietuvas dižkunigaitijas valdnieka Kazimira IV mantzini Aleksandru Jurjeviču, kas pirmo reizi pieminēts 1442. gadā. Arī viņa dēls Andruška Aleksandrovičs (amatā 1486—1492) un mazdēls Ivahna Andrejevičs (amatā 1507—1554) bija Lietuvas valsts un galma mantziņi.  
Dzimtas ģerbonis tajā laikā papildināts ar Jagellonu dinastijas dubulto (Svētā Vladislava) krustu.
Grobiņas pagasts

Upes

Aļļupīte, Ālande, Cūkupīte, Kazupe, Kārļupīte.

Ezeri

Liepājas ezers

Vēsture

Mūsdienu Grobiņas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Iļģu muiža (Gut Illien), Rolavas muiža (Gut Roloff, Rolava).
Grobiņas kroņa pagasts izveidots ap 1820. gadu. Līdz 1905. gadam tam pievienoti Mežnieku, Pilenieku, Iļģu un Grobiņas mežniecības pagasti, pēc 1912. gada - Grobiņas mācītājmuižas pagasts. 1935. gadā Grobiņas pagasta teritorija bija 143,9 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Grobiņas, Baltpurvu un Tosmares ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1951. gadā Grobiņas ciemam pievienoja daļu Rolavas un Tosmares ciemu. 1956. gadā Grobiņas ciemu pakļāva Grobiņas pilsētai kā tās lauku teritoriju. 1975. gadā Grobiņas ciemu atjaunoja. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Grobiņas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Grobiņas novadā.
Cauri pagastam veda 1900. gadā atklātā šaursliežu Liepājas—Aizputes dzelzceļa līnija ar pieturas punktiem "Ilgale" un "Rolava", kas slēgta 1964. gadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Dubeņi, Cimdenieki, Iļģi, Robežnieki, Ālande, Rolava, Gūžas. Pagasta pārvalde atrodas Dubeņos, bet līdz 2011. gadam tā atradās Grobiņas pilsētai līdzās esošajā Otaņķu ielā.
Jodūdeņražskābe

Izmantošana

Izmanto par reducējošu aģentu dažādās reakcijās. 
Lieto (kopā ar sarkano fosforu) metamfetamīna sintēzei no pseidoefedrīna. Šajā reakcijā vispirms rodas jodefedrīns, kas reducējas par metamfetamīnu. Reakcija ir stereospecifiska, rodas tikai d-metamfetamīns. Nelegāli sintezējot metamfetamīnu, jodūdeņražskābe tiek ģenerēta uz vietas reakcijas vidē no sarkanā fosfora un joda.
Raunas pagasts

Daba

Atrodas Vidzemes augstienes Mežoles paugurainē. Ziemeļrietumu daļa atrodas Tālavas zemienes Sedas līdzenumā. Augstākā vieta atrodas pagasta dienvidaustrumos - 221,5 m vjl.

Ezeri

Bezdibenis, Cepļa ezers (1,3 ha), Ceriņu ezers (1,0 ha), Drūģu dīķis (1,1 ha), Jānīšu ezers (1,0 ha), Lielais Ilziņu ezers (1,3 ha), Lubūzis (14,2 ha), Mazais Ilziņu ezers (1,1 ha), Skrapcis (3,0 ha), Slutaisis (2,8 ha).

Ūdenskrātuves

Pagastā ir daudz mākslīgi veidotu ūdenskrātuvju - dīķu: Skaistlauku, Lejasmuižnieku, Augšmuižnieku, Kāpiņu, Kulbāsu dīķi.

Vēsture

1935. gadā Raunas pagasta platība bija 210,9 km² un tajā bija 2930 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Raunas un Mežoles ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1951. gadā Raunas ciemam pievienoja Baižkalna ciemu, 1954. gadā - Mežoles ciemu. 1968. gadā Raunas ciemam pievienoja Dzērbenes ciema kolhoza "Sarkanais oktobris" teritoriju, bet Raunas ciema padomju saimniecības "Dzērbene" teritoriju pievienoja Dzērbenes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Raunas pagastu apvienoja ar Drustu pagastu, izveidojot Raunas novadu.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Rauna (pagasta un novada centrs), Rozes (ciems), Cimza, Bormaņi, Marijkalns, Vieķi, Ķieģeļceplis, Kauliņi, Strīķeļi, Mūri, Stuķi, Gaiķi, Lisa.
Zbīšova

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1280. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā. No 20. gadsimta piecdesmitajiem līdz deviņdesmitajiem gadiem pilsētas apkaimē ieguva ogles.

Tūrisms

Pilsētā atrodas daļa no rūpnieciskā dzelzceļa muzeja (Muzeum průmyslových železnic).
Cēsu novads

Izglītība

Cēsu novadā darbojas 9 vispārizglītojošās skolas (pēc 2017. gada. 1. septembra datiem), kopā sasniedzot 2572 skolēnu skaitu, izglītību iespējams iegūt arī profesionālajā izglītības iestādē, kas ir Cēsu Profesionālā vidusskola, un Alfrēda Kalniņa Cēsu mūzikas vidusskolā. 
Papildu izglītību iespējams gūt tādās izglītības iestādēs kā Cēsu pilsētas Sporta skola un Cēsu pilsētas Mākslas skola.
Cēsu novadā darbojas 9 pirmsskolas izglītības iestādes, kurās mācās 977 bērni. 
Cēsu novadā iespējams gūt arī augstāko izglītību. Cēsu pilsētā atrodas Rīgas Tehniskās universitātes, Biznesa augstskolas Turība un Latvijas Universitātes (agrāk Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības akadēmijas) filiāles.
Brents Sopels

Spēlētāja karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru Sopels uzsāka 1995.—96. sezonā, kad, par spīti spēlēšanai Rietumu hokeja līgā, aizvadīja savu debijas maču Amerikas hokeja līgas kluba Sirakūzas "Crunch" sastāvā. 1998.—99. sezonā Sopels beidzot debitēja arī NHL, Vankūveras "Canucks" rindās aizvadot piecas spēles. 2000.—01. sezonā Sopelam izdevās nostiprināties kluba sastāvā, tā rindās spēlējot līdz pat 2004. gadam.
Pēc 2004.—05. sezonas NHL lokauta, 2005.—06. sezonu Sopels uzsāka Ņujorkas "Islanders" rindās, taču sezonas gaitā tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings". "Kings" 2006.—07. sezonā gan Sopelu aizmainīja atpakaļ uz Vankūveru. 2007. gada vasarā Brents paraksīja līgumu ar Čikāgas "Blackhawks" vienība, tās sastāvā 2009.—10. sezonā izcīnot arī Stenlija kausu. 2010. gada vasarā Sopels tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers" vienību, bet sezonas gaitā pievienojās Monreālas "Canadiens".
2011. gada vasarā Sopels pievienojās KHL klubam Novokuzņeckas "Metallurg", kura sastāvā aizvadīja nākamo pusotru sezonu, līdz 2012.—13. gada sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Ufas "Salavat Julajev". Ufā hokejists aizvadīja arī 2013.—14. gada sezonu, taču tad atgriezās Ziemeļamerikā, pievienojoties AHL vienībai Čikāgas "Wolves".
2015. gada februāra nogalē hokejists paziņoja par karjeras beigšanu.
Jaunspārņi

Kopējās īpašības

Spārneņu spārni laika gaitā attīstījās un lielie, membrānveidīgie spārni, kādi ir raksturīgi senspārņiem, ne vienmēr kukainim bija izdevīgi. Nolaižoties uz zemes, atpūšoties, pārojoties un barojoties, lielie spārni kļuva arvien traucējošāki un piesaistīja ienaidnieku uzmanību, kā arī ar tiem kļuva apgrūtinoši manevrēt cauri meža biezokņiem. Ja spārni tika savainoti, ielauzti vai saburzīti, kukainim draudēja nāve. Būtu jāpiemin, ka mūsdienās dzīvojošie senspārņi - spāres un viendienītes - nenolaižas uz plakanas virsmas, pie kuras nevar pieķerties. To vienīgais līdzeklis, lai pārvietotos, ir spārni, kājas ir ļoti vārgas un derīgas tikai, lai pieķertos, ar tām nevar pārvietoties.
Zinātnieki uzskata, ka šīs grupas dzīves veids, kukaiņiem ik pa laikam nolaižoties uz zemes, spieda tos evolūcijas ceļā attīstīt spārnu salocīšanas mehānismu tādā veidā, ka spārni tika novietoti plakani virs ķermeņa. Šāda adaptācija pirmo reizi parādījās devona vai karbona periodā. Evolūcijas izmaiņas skāra spārna pievienojuma vietu ķermenim. Spārna salocīšanu nodrošina elastīga locītava un īpašs muskulis, kas pievienots pie neliela aksilārā (sānu) vairodziņa - trešā sklerīta. Spēja salocīt spārnus virs ķermeņa deva kukaiņiem mobilitātes iespējas pa dažādām virsmām, netraumējot spārnus. Pateicoties jaunajai spārnu īpašībai, nepilnu 30 miljonu gadu laikā izveidojās vismaz 11 jaunas kukaiņu kārtas. Dažu jaunspārņu kārtu sugas evolūcijas gaitā ir atkal zaudējušas spēju salocīt spārnus plakaniski virs ķermeņa, piemēram, tauriņi.
Autoceļš P8

Vēsture

2015. gada 20. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa P8 posma Rembate-Ķegums (68,0-71,1km) seguma periodiskās uzturēšanas darbiem.
Loperamīds

Loperamīds ir pretcaurejas medikaments. Tas bieži tiek pielietots gastroenterīta, kairinātās zarnas sindroma, saīsinātas zarnas sindroma gadījumā. Tas netiek rekomendēts asiņainas caurejas gadījumā. Loperamīdu uzņem perorāli. Biežākās blaknes ir vēdersāpes, aizcietējumi, miegainība, vemšana un sausa mute. Tas var palielināt risku rasties toksiskai resnās zarnas dilatācijai. Nav skaidra tā drošība grūtniecības laikā. Tā opioīdais darbības princips balstās uz zarnas peristaltisko kontrakciju mazināšanu. Loperamīdu pirmo reizi sintezēja 1969 un pielietoja medicīnā 1976.gadā. Tas ir bezrecepšu medikaments. Uzņemot ļoti augstas dozas tas var iziet cauri asins-smadzeņu barjerai un darboties līdzīgi, kā morfijs — izraisot eiforiju, analgēziju (sāpju mazināšanu).
Dziesmu un Deju svētki "Rīgai 800"

Dziesmu un deju svētki Rīgai 800 bija viens no galvenajiem 2001. gada Rīgas astoņsimt gadu jubilejas svinību pasākumiem. Tie notika no 2001. gada 27. līdz 29. jūlijam.
Programmā bija svētku ieskaņas pasākumi, deju lieluzvedums "Viena saule, viena zeme" Skonto stadionā un Dziesmu svētku koncerts Mežaparka Lielajā estrādē.

Dalībnieki

286 kori (11 371 dalībnieks), 188 deju kolektīvi (5 780 dalībnieku), 8 pūtēju orķestri (333 dalībnieki), 23 tautas mūzikas ansambļi (242 dalībnieki), 34 folkloras kopas (553 dalībnieki), 32 tautas lietišķās mākslas studijas (806 dalībnieki), 15 teātri (247 dalībnieki), 31 mazākumtautību kolektīvs (602 dalībnieki), 17 ārzemju kolektīvi (476 dalībnieks). Kopā 634 kolektīvi ar 20 410 dalībniekiem.

Svētku ieskaņas pasākumi

18. jūlijā Dzegužkalnā Dailes teātra aktieru koncerts Dziesma Rīgai. 18. jūlijā un 19. jūlijā Rīgas Kongresu namā Latvijas mazākumtautību festivāls "Latvijas vainags". 20. jūlijā Dzegužkalnā Dailes teātra brīvdabas izrāde R. Blaumanis, R. Pauls "Īsa pamācība mīlēšanā". 21. jūlijā un 22. jūlijā Latvijas Dailes teātrī deju uzvedums "Četri meti". 22. jūlijā Rīgas Latviešu biedrības nama Lielajā zālē Bruno Skultes mūzikas koncerts. 25. jūlijā Rīgas Latviešu biedrības nama Lielajā zālē izcilāko Rīgas sieviešu un vīru koru koncerts "Dziesmu rota Rīgai", vakarā sieviešu un vīru kori dziedāja pie Brīvības pieminekļa. 26. jūlijā Rīgas Doma baznīcā atvadīšanās no Jāņa Kalniņa, aizlūgums un piemiņas koncerts, tad I Meža kapos Jāņa Kalniņa un Hermīnes Kalniņas pārbedīšana, vakarā Latvijas Nacionālās operas Beletāžas zālē piemiņas izstādes atklāšana un komponistu Jāņa Kalniņa un Alfrēda Kalniņa kamermūzikas koncerts. 26. jūlijā Doma laukumā, laukumā pie Sv. Pētera baznīcas, pie Melngalvju nama Amatieru teātru diena Vecrīgā, vakarā Doma laukumā ansambļa RĪGAS PANTOMĪMA izrāde "Naktī tapa gaisma...".
Tallinas pučs

Norise

Lai arī pučistiem 1. decembra rītā izdevās ieņemt vairākas armijas daļas, valsts vecākā rezidenci, dzelzceļa stacijas, pastu u.c. svarīgus punktus Tallinā, tomēr armijas un varas iestāžu aktīva rīcība, kā arī strādnieku atteikšanās pievienoties pučam, ļāva atsist uzbrukumus Tondi Kara skolai, Kara ministrijai, kā arī citiem objektiem. Valstī tika izsludināts ārkārtas stāvoklis, par armijas virspavēlnieku tika iecelts Johans Laidoners, bet divīziju komandieriem tika piešķirtas pilnvaras rīkoties uz vietām. Pučs, kas sākās pēc 5.00 no rīta, ar armijas palīdzību tika apspiests jau ap 10.00. Komunistu pusē piedalījās ap 250 bruņotu kaujinieku, no kuriem 1. decembra sadursmēs krita 12 cilvēki, bet pretējā pusē tika nogalināti 21 cilvēks. Pēc puča notika vēl vairākas sadursmes ar komunistiem, kas slēpās no varas iestādēm. Tajās krita vēl vairāki komunisti. Daļa komunistu un to līdzjutēju tika arestēta, tomēr vairākām grupām izdevās aizbēgt no Igaunijas.
Nikolajs Vatutins

Dzīvesstātsts

Dzimis zemnieku ģimenē. 1920. gadā iesaukts Sarkanajā armijā. Piedalījās kaujās pret Mahno armiju. No 1926. gada studēja Frunzes Kara akadēmijā un Krievijas Ģenerālštāba akadēmijā. 1938. gadā tika iecelts par Kijevas kara apgabala štāba priekšnieku.
1940. gadā piedalījās Besarābijas (mūsdienās Moldova) okupācijā. Pēc Vācijas iebrukuma PSRS no 1941. gada 30. jūnija līdz 1942. gada maijam bija Ziemeļrietumu frontes štāba priekšnieks un plānoja Ļeņingradas aizstāvēšanas operācijas. No 1942. gada 14. jūlija līdz 1942. gada 22. oktobrim bija Voroņežas frontes komandieris. 1942. gada oktobra līdz 1943. gada 28. martam bija Dienvidrietumu frontes komandieris un viens no Staļingradas kaujas padomju puses komandieriem. No 1943. gada marta līdz 1943. gada oktobrim atkal komandēja Voroņežas fronti. Šajā laikā bija viens no komandieriem Kurskas kaujā. Pēc tam komandēja 1. Ukrainas fronti, kuras karaspēks 6. novembrī ieņēma Kijevu.
1944. gada 29. februārī Vatutins tika ievainots Ukrainas nemiernieku armijas uzbrukumā frontes aizmugurē Ukrainas rietumos (mūsdienu Ostrohas rajonā). Ievainojuma rezultātā mira hospitālī Kijevā. Apglabāts parkā Kijevas centrā. 2015. gadā Vatutina meita lūdza Krievijas varas iestādes palīdzēt pārnest Vatutina pīšļus uz Krievijas militāro kapsētu Mitišķos.
Džodija Vitakere

Dzīve un karjera

Dž. Vitakere dzimusi Skelmantorpā (Skelmanthorpe), Rietumjorkšīrā. Pēc vidusskolas beigšanas mācījusies Gildholas Mūzikas un drāmas skolā (Guildhall School of Music and Drama), ko 2005. gadā beidza ar zelta medaļu.
Savu profesionālo debiju viņa uzsāka 2005. gadā Shakespeare’s Globe teātrī lugā The Storm. Kopš tā laika Vitakere darbojusies filmās, televīzijā, radio un teātra izrādēs. No 2006. līdz 2017. gadam viņa piedalījusies 24 filmās, 19 TV filmās vai epizodēs, 5 teātra izrādēs un divās radiolugās. 
Dž. Vitakeres pirmā nopietnā loma bija filmā Venus, pēc tam viņa piedalījusies vairākās radiolugās. 2009. gadā Vitakere piedalījās filmās Ollie Kepler's Expanding Purple World, BBC2 drāmā Royal Wedding un īsfilmā Wish 143, kura 2011. gadā 83. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijā tika izvirzīta Amerikas Kinoakadēmijas balvai "Labākā īsfilma".

Doctor Who

2017. gada 16. jūlijā tika paziņots, ka Vitakere būs Trīspadsmitā Doktore zinātniskās fantastikas televīzijas seriālā Doctor Who, kļūstot par pirmo sievieti, kas atveidos šo tēlu. Vitakere aicināja fanus nebaidīties no viņas dzimuma, sakot: "Doktors pārstāv visu, kas saistīts ar aizraujošām pārmaiņām. Fani ir piedzīvojuši tik daudz pārmaiņu, un šī ir tikai jauna, atšķirīga, taču ne baismīga pārmaiņa".
Fanu reakcija uz Vitakeres piedalīšanos bija pārsvarā pozitīva, kaut gan samērā liela daļa tomēr jutās apbēdināti. Daži izteicās, ka Doktors — sieviete varētu būt labs līdzināšanās paraugs jaunām meitenēm, citi iebilda, ka Doktors drīkstētu būt tikai vīrietis vai kritizēja to kā politisku korektūru. Seriālā Vitakere debitēja 2017. gada Ziemassvētku sērijā Twice Upon a Time.
Kopš 2008. gada Vitakere ir precējusies ar amerikāņu aktieri Kristianu Kontreras. Pāra pirmais bērns piedzima 2015. gada aprīlī. Viņa sevi uzskata par feministi.
Štabskapteinis

Štabskapteinis (vācu: Stabskapitän, zviedru: Stabskapten, krievu: штабс-капитан) bija virsnieku dienesta pakāpe Krievijas impērijas, Prūsijas, Vācijas un Zviedrijas bruņotajos spēkos.
Krievijas armijā šī pakāpe tika lietota no 1798. gada līdz Krievijas pilsoņu kara laikam. Latviešu strēlnieku pulkos un Latvijas armijā šī pakāpe (štabskapitāns) eksistēja līdz 1919. gada 28. februārim, kad, ar Apsardzības ministra pavēli Nr. 13, tika aizvietota ar kapteiņleitnanta pakāpi.
Šverīne

Vēsture

Kā liecina Merzeburgas Tītmāra hronika, Šverīne radās 1160. gadā pēc Heinriha Lauvas rīkojuma, 1018. gadā nopostītā slāvu nocietinājuma Zverīnas (Zuarin, Zwěrin) tuvumā. Tā kļuva par pirmo lielo pilsētu iekarotajā slāvu teritorijā. No 1167. līdz 1648. gadam pilsētā bija bīskapa rezidence un reģiona garīgais centrs. 1358. gadā Mēklenburgas hercogs Albrehts II pilsētu ieguva mantojumā un ievācās pilī, kas, izņemot divus periodus, kalpoja par Mēklenburgas grāfu mājvietu līdz pat 1918. gadam. No 1628. līdz 1631. gadam hercogiem bija jāpamet pils kā soda mērs par viņu labajām attiecībām ar Dāniju un no 1756. līdz 1837. gadam hercogu rezidence atradās Ludvigslustē. 16. gadsimtā pilsēta bija pazīstama kā "Ziemeļu Florence". 1912. gadā pie Šverīnes tika nodibināta aviokompānija Fokker. Otrā pasaules kara laikā pilsētu ieņēma ASV karaspēks, tomēr pēc kara tā tika iekļauta VDR.

Šverīnes pils

Uzcelta uz salas, senākas būves vietā. Pils izveidota neregulāra piecstūra formā, to veido pieci spārni un tā ir visatpazīstamākā celtne Šverīnē. Mūsdienu izskatu pils ieguva pārbūvē laikposmā no 1845. līdz 1857. gadam. Pirms pārbūves hercogs Frīdrihs Francis II aizsūtīja savu galma arhitektu Georgu Ādolfu Demleru, kurš jau kopš 1825. gada bija pazīstams ar saviem darbiem pilsētā, un būvmeistaru Hermani Villebrandu komandējumā uz Angliju un Franciju. Ceļojumā viņi spēcīgi iespaidojās no Šamboras pils, pie Luāras, kuras ietekme redzama Šverīnes pils arhitektūrā. Pēc Gotfrīda Zempera ierosinājuma, pilij tika uzcelts galvenais, 70 metrus augstais, tornis. 1851. gadā Demleram politisku motīvu dēļ nācās atkāpties no amata, bet viņa darbu turpināja Frīdrihs Augusts Štīlers.
Štīlers dārza puses fasādē izveidoja nišu, kurā ievietoja Kristiāna Genšova veidoto obodrītu kņaza Niklota skulptūru. Pilij ir "savs" spoks t.s. Petermännchen. Mūsdienās daļā pils telpu ir federālās zemes landtāgs. Pārējās telpās - muzejs. Ap pili iekopts parks.

Citas celtnes

Šverīnes vecpilsētā atrodas 1172. gadā celtais Šverīnes doms. Starp citām nozīmīgām celtnēm minams arī mākslas muzejs (Staatliches Museum Schwerin) un teātris (Mecklenburgisches Staatstheater Schwerin).

Cilvēki

Šverīnē dzimuši hercogs Ādolfs Frīdrihs cu Mēklenburgs (Adolf Friedrich zu Mecklenburg, 1873-1969), Dānijas karaliene Aleksandrīne (Dronning Alexandrine, 1879-1952), Vācijas kroņprincese Cecīlija cu Mēklenburga (Cecilie zu Mecklenburg, 1886-1954), biologs Valters Flemmings (Walther Flemming, 1843-1905), Mēklenburgas lielhercogs Frīdrihs Francis I (Friedrich Franz I., 1756-1837), nacistu politiķis Vilhelms Gustlofs (Wilhelm Gustloff, 1895-1936), hercogs Henrihs cu Mēklenburgs (Heinrich zu Mecklenburg, 1876-1934), hercogs Johans Albrehts (Johann Albrecht zu Mecklenburg, 1857-1920), fiziķis Augusts Kunts (August Kundt, 1839-1894), hercogiene Luīze Šarlote (Luise Charlotte, 1779-1801), fiziķis Frīdrihs Pāšens (Friedrich Paschen, 1865-1947), peldētāja Andrea Pollaka (Andrea Pollack, 1961), mūziķis Olivers Rīdels (Oliver Riedel, 1971), hercogiene Sofija Frederika (Sophie Friederike, 1758-1794), kārtslēcēja Martīna Štruca (Martina Strutz, 1981).
Johans Gotlībs fon Volfs

Dzīvesgājums

Dzimis 1756. gada 19. martā Vites muižā Rīgas guberņas galma tiesas priekšsēdētāja Sigismunda Ādama Volfa (1702—1766) un viņa sievas Kristīnes, dzimušas Štefenes (Steven), ģimenē.
Pēc Septiņgadu kara (1756—1763) un tēva nāves viņš bija pāžs (vācu: Jagdpage) Saksijas-Meiningenes hercoga galmā. No 1778. gada Saksijas kūrfirsta kambarjunkurs un Drēzdenes grenadieru gvardes leitnants. 
Pēc atgriešanās dzimtenē Katrīnas II valdīšanas laikā kļuva par Valkas apriņķa maršalu (1783—1789) un Vidzemes guberņas landrātu (no 1798).
Savas dzīves laikā Volfs iegādājās Jaunlaicenes (Neu-Laitzen), Repjakalna (Reppekaln), Lūša (Luxenhof), Pidriķa (Friedrichshof tagad Vidriku mõis), Ziemera (Semershof), Māriņkalna  (Marienstein), Vecgulbenes (Alt-Schwanenburg), Blomes (Blumenhof), Valmes jeb Tuges (Walmeshof), Lāzberģa (Fianden), Litenes (Lettin) un Stāmerienas (Stomersee) muižas. 
Miris 1817. gada 7. jūlijā Jaunlaicenes muižā.
Dēkla

Dēkla (zināma arī kā Dēkle, Dēkliņa, Dēklīte un Dēkļa) latviešu mitoloģijā ir likteņa dieviete. Dēklas likteņa lēmējas funkcijas lielā mērā ir tādas pašas kā Kārtai un Laimai. Latviešu tautasdziesmu variantos Dēkla un Laima nereti lietotas kā sinonīmi, kā kādas augstākas, no cilvēka neatkarīgas varas personificējums. Tā ir sastopama nelielā daudzumā tautasdziesmu, no kurām lielākajā daļā ir minēta kopā ar Laimu un kuras galvenokārt ir pierakstītas tieši Kurzemē.
Dzirciema pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Līdz 1920. gada agrārajai reformai pagastā atradās Dzirciema muiža (Selgerben) un Lamiņu muiža (Lievenhof vai Lammingen). Dzirciema muižu sadalīja 30 vienībās ar 449,5 ha. Lamiņu muižu sadalīja 30 vienībās ar 481 ha, bet muižas kungu mājā iekārtoja pagasta skolu ar sarīkojumu zāli.
1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Dzirciema un Ezerpils ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Kandavas rajonā. Mūsdienās Dzirciema pagasta teritorija iekļauta Tukuma novada Zentenes un Pūres pagastos.
Motorola Mobility

Vēsture

Motorola Mobility ir uzņēmuma Motorola, kurš dibināts 1928. gadā, mantiniece mobilo ierīču jomā. Kopš 1939. gadu beigām tas izstrādāja radio sakaru iekārtas.
1969. gadu beigās Motorola sāka darbu pie mobilā telefona šūnu sistēmas izstrādes.
1973. gada 3. aprīlī Motorola demonstrēja pirmā portatīvā mobilā telefona prototipu, izmantojot DynaTAC sistēmu.
1983. gadā Federālā sakaru komisija apstiprināja DynaTAC 8000X telefonu, un tas pārdošanā nonāca 1984. gadā.
1991. gadā Motorola izstrādāja savu aparatūtu GSM mobilo telefonu sistēmai.
Līdz 1998. gadam Motorola bija pasaulē lielākais mobilo telefonu ražotājs, kad to apsteidza Somijas Nokia.
2008. gadā direktoru padome nolēma uzņēmumu sadalīt divos publiski kotējamos uzņēmumos. Restrukturizācijai būtu jānotiek  2009. gadā, bet sarežģītās ekonomiskās situācijas dēļ tas aizkavējās.
2011. gada 4. janvārī Motorola tika sadalīta divos neatkarīgos uzņēmumus: Motorola Solutions, Inc. (sakaru iekārtas) un Motorola Mobility, Inc. (mobilie telefoni un mājas video ierīces).
Motorola Mobility akcijas sāka kotēt Ņujorkas fondu biržā (kods MMI).
2011. gada 15. augustā Google paziņoja, ka iegādāsies Motorola Mobility par 12,5 miljardiem USD. Pirkšanas darījums tika pabeigts 2012. gada 22. maijā.Motorola Mobility akciju kotēšana Ņujorkas fondu biržā tika pārtraukta.
2013. gada 17. aprīlī Google par 2,2 miljardiem USD pārdeva Motorola Mobility mājas ierīču biznesu (kabeļu modemi, ciparu televīzijas uztvērēji u.c.) ASV telesakaru iekārtu ražotājam ARRIS Group. 
2014. gada 29. janvārī Google paziņoja, ka pārdod Motorola Mobility Ķīnas datoru ražotājam Lenovo par 2,91 miljardu dolāru. Google paturēs nodaļu Advanced Technologies & Projects, kas tiks integrēta Android komandā, kā arī aptuveni 2000 Motorola patentu. Darījums starp Google un Lenovo pabeigts 30. oktobrī.
Rokijs 5

Sižets

Šajā filmā Rokijam acīmredzami neveicas. Rokijam nākas pārtraukt boksera karjeru dēļ smagajām traumām, kuras viņš ieguvis cīņā ar krievu bokseri Ivanu Drago, arī vecums vairs nav tas piemērotākais šim sporta veidam. Ar to viss sliktais nebeidzas - atgriežoties mājās, viņš arī atklāj, ka visa viņa bagātība, kas tika iekrāta, esot smagsvara čempionam, ir pazaudēta dēļ vairākiem neveiksmīgiem darījumiem biržā. Ietekmīgs boksa menedžeris Djūks piedāvā Rokijam cīnīties pret jauno titula pretendentu Keinu. Taču ārstu izmeklējumi parāda, ka galvas trauma ir tik nopietna, ka atgriešanās ringā Rokijam var beigties ar letālu iznākumu. Rokijam nekas cits neatliek, kā atgriezties atpakaļ savā vecajā rajonā, kur viņš turpina strādāt kā treneris.
Drīz vien uzrodas ļoti ambiciozs un jauns bokseris Tomijs Gans, kurš vēlas kļūt par Rokija skolnieku un kuru Rokijs sāk trenēt ar visu sirdi un entuziasmu, pat atsvešinoties no miesīgā dēla, kuram ir konflikti ar izspiedējiem skolā un kuram lieti noderētu tēva atbalsts. Taču jau pēc vairākiem veiksmīgiem mačiem Tomijs nonāk menedžera Djūka varā, kurš pasaka, ka Rokijs par šīm uzvarām neko Tomijam nav devis, bet viņš, menedžeris, maksās tam lielu naudu.
Tomijs Gans drīz kļūst par pasaules čempionu (Rokijs šo cīņu skatās pa TV), mačā uzvarot Keinu, taču uzvarētāja runā pateicas menedžerim, bet par Rokiju pat neatceras. Neapmierinātie skatītāji skandē Rokija vārdu. Žurnālisti kritizē Tomiju par to, ka viņš ir "mākslīgi uzpūsts" čempions, jo nav uzvarējis Rokiju. Tomijs neiztur kritiku un kādā bārā izaicina Rokiju uz cīņu. Rokijs negrib cīnīties ar cilvēku, kas vēl nesen viņam bijis kā brālis, taču, kad Tomijs iesit Polijam, Rokijs cīņu uzsāk turpat uz ielas. Jauns un fiziski spēcīgais Tomijs pārņem iniciatīvu, noguldot pretinieku, bet te, guļot uz asfalta, Rokijs atceras mirušo treneri Mikiju. Rokijs atgūst motivāciju un nokautē Tomiju. Sanākušais pūlis ir sajūsmā par sava elka uzvaru. Rokijs salabst ar dēlu.