google/wiki40b huggingface dataset:
Kerola Hviņa

Biogrāfija

Kerola Hviņa piedzima Kanādā. Piecu māsu ģimenē viņa bija trešais bērns, bet pirmais Kanādā dzimušais, pēc tam, kad viņas ģimene bija emigrējusi kā bēgļi no Vjetnamas. Viņa ir beigusi Atabaskas universitāti un ieguvusi maģistra grādu psiholoģijā. Ar cīņas sportu viņu iepazīstināja viņas vidusskolas treneris. 
Kerola piedalījās divās olimpiskajās spēlēs un abas reizes izcīnīja medaļas — zelta 2008. gadā Pekinā un bronzas 2012. gadā Londonā. Kerola bija arī vienpadsmitkārtēja Kanādas čempione (2000—02, 2004—11), divkārtēja Panamerikas spēļu čempione (Riodežaneiro 2007. gadā un Gvadalahara 2011. gadā), 2010. gada Sadraudzības spēļu čempione un četrkārtēja pasaules čempionātu medaļniece (sudrabs 2001. gadā, bronza 2000., 2005. un 2010. gadā).
Pēc 2012. gada spēlēm viņa pārtrauca savu sportistes karjeru un sāka trenēt juniorus Kalgari Dinos cīņas klubā (The Junior Dinos Wrestling Club). 2013. gada septembrī viņa tika uzņemta Starptautiskā cīņas federācijas Slavas zālē. Kopš 2015. gada viņa ir Kalgari bāzētās Kanādas "Next Gen" (Nākamās paaudzes) trenere.
Karolīne Bižū

Biogrāfija

Piedalījusies Pasaules junioru šaha čempionātos meitenēm U16 vecuma grupā (1992), U18 vecuma grupā (1994) un U20 vecuma grupā (1995). 1993. gadā Džakartā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 39. vietu.
Pilsēta zem liepām

Sižets

Vācu armijas priekšpulks 1941. gada vasarā sagrābj pasažieru vilcienu un mēģina ar to nemanīti iekļūt Liepājā. Šis plāns top zināms pilsētas aizstāvjiem un pa tām pašām sliedēm pretim vilcienam tiek nosūtīta lokomotīve. Sākas kaujas par Liepāju.
Dakterim Balodim ir divi dēli — Jānis un Artūrs. Viens vada pilsētas aizstāvju rotu, bet otrs palīdz vācu karaspēkam.
Rotas komandiera Borisa Popova, kurš apprecējies kara priekšvakarā, sieva, kara mediķe, iet bojā atkāpšanās laikā, apšaudē ar vācu karaspēku.
Savelijs Tartakovers

Jaunība

Piedzimis Polijas ebreju ģimenē, kura XIX gadsimta nogalē pameta Krieviju un pārcēlās uz Vīni. Vīnes universitātē Tartakovers pabeidz juridisko fakultāti. Vienlaicīgi sākas viņa nopietna aizraušanās ar šahu, un jau 1906. gadā tiek izcīnīta pirmā balva un meistara tituls spēcīgā turnīrā Nirnbergā. Vēl pēc pusgada Tartakovers dala 3. vietu ar Gezu Maroci un Milanu Vidmaru Vīnes starptautiskajā šaha kongresā.

Šaha profesionālis

Tomēr visas cerības, ko deva šie panākumi, Tartakoveram bija lemts attaisnot tikai pēc Pirmā pasaules kara, kad viņš kļuva par vienu no pasaules vadošajiem šahistiem. Tika izcīnītas: 2. vieta Hāgas turnīrā 1921. gadā, 2. vieta Vīnes turnīrā 1922. gadā, 1. vieta Šlehtera piemiņas turnīrā Vīnē, dalīta 1. vieta (kopā ar Āronu Nimcoviču) turnīrā Londonā 1927. gadā, 1. vieta turnīrā Lježā 1930. gadā.
Starp abiem pasaules kariem Tartakovers dzīvoja Parīzē, tomēr 1918. gadā pieņēma Polijas pilsonību. Divas reizes (1935, 1937) viņš kļuva par Polijas čempionu šahā un sešas reizes pārstāvēja Poliju pasaules šaha olimpiādēs, iegūstot 3 individuālās medaļas (zelts 1931. gadā un divas bronzas 1933. un 1935. gados), kā arī 5 komandu medaļas (zelts 1930. gadā, divi sudrabi 1931. un 1939. gados, divas bronzas 1935. un 1937. gados).

Otrais pasaules karš

Lai gan Otrā pasaules kara sākums pārsteidza Tartakoveru Buenosairesā, viņš tomēr atgriezās Eiropā un piedalījās franču pretošanās kustībā ar pseidonīmu leitnants Kartjē (Cartier).

Pēckara periods

Pēc kara kļuva par Francijas pilsoni un spēlēja pirmajā Saltšobādenes (Zviedrija) starpzonu turnīrā 1948. gadā. Tāpat viņš pārstāvēja Franciju 1950. gada šaha olimpiādē Dubrovņikā (Dienvidslāvija). Par panākumiem šaha turnīros 1950. gadā starptautiskā šaha federācija (FIDE) Tartakoveram kā vienam no pirmajiem piešķīra starptautiskā lielmeistara nosaukumu. 1953. gadā viņš izcīnīja savu pēdējo panākumu, uzvarot Francijas šaha čempionātā.

Mantojums

Tartakovers bija ļoti daudzpusīgs cilvēks. Viņš bija ne tikai tiesību zinātņu doktors, šaha lielmeistars un ražīgs šaha literāts, bet arī daudzu kinoscenāriju, dzeju tulkojumu un aforismu autors.
Martins Džonss

Spēlētāja karjera

No 2006. līdz 2010. gadam Džonss spēlēja Rietumu hokeja līgas kluba Kalgari "Hitmen" sastāvā. 2010. gadā kopā ar komandu izcīnīja līgas čempiona titulu, Džonss ieguva arī līgas labākā vārtsarga un izslēgšanas kārtas vērtīgākā spēlētāja balvas.
2010. gadā pievienojās AHL klubam Mančestras "Monarchs". 2013. gada novembrī Džonsu izsauca NHL klubs Losandželosas "Kings", kura sastāvā hokejists aizvadīja 19 spēles. 2014.—15. gada sezonā Džonss bija jau komandas otrais vārtsargs pēc Džonatana Kvika. 2015. gada vasarā tika aizmainīts uz Bostonas "Bruins", taču vien pāris dienas vēlāk "Bruins" Džonsu aizmainīja uz Sanhosē "Sharks".
Pateicības diena

Pateicības diena ir valsts svētki ASV un Kanādā. ASV pateicības diena tiek svinēta novembra ceturtajā ceturtdienā, bet Kanādā tos atzīmē oktobra otrajā pirmdienā. Šajā dienā ir pieņemts turēt īpaši gatavotas pusdienas ģimenes lokā un izteikt pateicību viens otram.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Aizputes novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Aizputes novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Latvijas—PSRS robeža

Latvijas—PSRS robeža bija 351 km gara valsts robeža, kas atdalīja Latviju un PSRS (1922-1940).
Tā balstījās uz 1920. gada 11. augustā parakstītā Latvijas-Krievijas miera līgumā trešajā punktā noteikto Latvijas-Krievijas PFSR robežlīniju.

Vēsture

Latvijas brīvības cīņu laikā 1920. gada 30. janvāra Latvijas-Krievijas pamiera līgumā noteica demarkācijas līniju uz 1. februāri, kas sakrita ar latviešu apdzīvotā Ludzas apriņķa austrumu robežu. 1920. gada martā Latvijas armijas Kurzemes divīzija nomainīja poļu daļas frontes iecirknī arī Drisas apriņķī no Proškiem līdz Osvejas ezeram un tālāk līdz Daugavas labajam krastam. Pēc 11. augustā Rīgā noslēgtā miera starp Latviju un Padomju Krieviju Latvijas armija atkāpās no Drisas, vienīgi Piedrujas un Pustiņas (Robežnieku) pagastus iekļāva Latvijas teritorijā.
1921. gada janvārī izveidoja robežkomisija, kuras sastādīto robežas aprakstu parakstīja 1923. gada 7. aprīlī Rīgā. Saskaņā ar to robežas kopgarums bija 351 km un tā sīkāk dalījās 106 robežpunktos, no kuriem pirmais atradās ziemeļos, Latvijas, Igaunijas un PSRS robežas saskares punktā pie Kūdupes, bet pēdējais – nr. 106 – dienvidos, Daugavā iepretim Rosicas ietekai, kur tā saskārās ar Latvijas-Polijas robežu.
Otrā Pasaules kara laikā Padomju Savienība 1940. gadā okupēja Latvijas Republiku un 1944. gadā 23. augustā prettiesiski iekļāva Krievijas PFSR sastāvā 1075,31 km² tās teritorijas - Abrenes pilsētu un sešus apriņķa pagastus (Purvmalas, Linavas, Kacēnu, Upmales, Gauru un Augšpils pagastus).
Antons Frīdrihs Bīšings

Antons Frīdrihs Bīšings (vācu: Anton Friedrich Büsching, 1724—1793) bija vācu luterāņu mācītājs, pedagogs un ģeogrāfs. Ar lielu rūpību aprakstījis Baltijas provinces.

Dzīvesgājums

Dzimis 1724. gada 27. septembrī Štathāgenā, tagadējā Lejassaksijas pavalstī advokāta ģimenē. Studēja teoloģiju Halles Universitātē (1744-1748). Pēc studiju beigām devās uz Pēterburgu, kur strādāja par Dānijas sūtņa Lināra (von Lynar) ģimenes mājskolotāju.
1750. gadā viņš apmetās uz dzīvi Iceho (Itzehoe) Dānijai piederošajā Holšteinā, no 1752. gada Kopenhāgenā, kur uzrakstīja savu ģeogrāfijas traktātu "Jaunais Zemes apraksts" (Neue Erdbeschreibung), no kura 10 daļas veltītas Eiropas, bet viena Āzijas valstīm.
1754. gadā viņš pārcēlās uz Getingeni, kur 1759. gadā tika ievēlēts par Getingenes Universitātes filozofijas profesoru.
1761. gadā viņš Septiņgadu kara laikā atkal devās uz Pēterburgu, kur darbojās kā vietējās luterāņu draudzes mācītājs un Pētera skolas direktors. Pēc kara beigām 1765. gadā viņš apmetās Altonā (tagad Hamburgas daļa), 1766. gadā kļuva par Berlīnes Pelēkā klostera ģimnāzijas (Gymnasium zum Grauen Kloster) direktoru, turpināja nodarboties ar rakstniecību, izdeva historiogrāfijas un ģeogrāfijas žurnālu (1767–1793).
Miris 1793. gada 18. maijā Berlīnē.
Jūras kauja Zundā (1210)

Jūras kauja Zundā bija Livonijas Krusta karu pirmā kauja ar kuršiem bīskapa Alberta vadībā, kas notika 1210. gada 18. aprīlī (Lieldienās) kadā Baltijas jūras šaurumā ("Zundā"), iespējams, pie Gotlandes krastiem. Krustneši, lai gan devās atceļā uz Vāciju, nolēma uzbrukt astoņiem kuršu vikingu kuģiem. Jūras kaujā uzvarēja kurši, nogalinādami ap 30 bruņinieku un citu pretinieku.
Kampilobaktērijas

Kampilobaktērijas  (nozīmē "izliektas baktērijas") ir Campylobacter ģints gramnegatīvas baktērijas. Kampilobaktērijas, apskatot mikroskopā, parasti ir komata vai s-veidā izliektas nūjiņas ar raksturīgām spirāliskām "korķuviļķim" līdzīgām kustībām.
Lielākā daļa Campylobacter sugu izraisa patogēnas saslimšanas un var inficēt cilvēkus un  dzīvniekus. Šīs baktērijas galvenokārt mitinās mājputnos, cilvēki var ar tām var inficēties, ēdot pārtikas produktus, kas piesārņoti ar kampilobaktērijām. Arī kontakts ar inficētiem dzīvniekiem var kalpot kā kampilobaktēriju avots. Dzīvnieki visbiežāk ar kampilobakteriozi slimo asimptomātiski. Vairākas kampilobaktēriju sugas var izraisīt cilvēkiem kampilobakteriozi, bet galvenokārt C. jejuni un C. coli. C. jejuni ir atzīta par galveno bakteriālo pārtikas infekciju ierosinātāju cilvēkiem attīstītajās valstīs. AIDS slimniekiem C. jejuni infekcija var izplatīties ar asinsrites palīdzību, savukārt C. lari ir rekurentas (periodiskas) caurejas izraisītājs bērniem. C. fetus var izraisīt spontānu abortu liellopiem un aitām, kā arī var būt kā nejaušs infekcijas ierosinātājs cilvēkiem. Šīs ģints mikroorganismi var būt arī kā daļa no siekalu mikrobioma.
Nokarenais bērzs

Apraksts

Tas ir līdz 35 m garš, vasarzaļš koks. Miza balta, veido tipisku, noplēšamu tāsi. Vecāka miza plaisājoša, melni krevaina. Jauni zari nokareni, kaili, klāti ar kārpveidīgiem dziedzeriem. Lapas veselas, rombiskas ar zobainu malu. Pamats ķīļveidīgs vai sirdsveidīgs. Vienmājas augi ar viendzimuma ziediem spurdzēs.
Zied lapām plaukstot maijā. Auglis - spārnains riekstiņš.

Izplatība

Nokarenais bērzs aug gandrīz visā Eiropā un lielā Āzijas daļā.
Plūdi

Plūdi ir sauszemes applūšana ar ūdeni. Galvenie plūdu iemesli ir ilgstoši nokrišņi, sniega kušana, cunami, ledus sastrēgumi, kuru dēļ ūdens nevar tecēt pa upi un ceļas ūdens līmenis. Plūdi var būt arī tad, ja ūdens līmeņa celšanos neiztur kāds dambis, aizsprosts vai cita aizsargkonstrukcija un tad applūst plašas teritorijas. Latvijas teritorijā plūdu cēloņi ir vētras uzplūdi jūras piekrastē un strauja ūdens līmeņu celšanās upēs un ezeros palu un lietus uzplūdu laikā.
Plūdu apdraudējums ir plūdu iestāšanās iespējamība kopā ar iespējamo nelabvēlīgo ietekmi uz cilvēku veselību, vidi, kultūras mantojumu un saimniecisko darbību.

Pali

Pali ir ūdens režīma fāze, kas konkrētos klimatiskos apstākļos katru gadu atkārtojas vienā un tajā pašā sezonā un raksturojas ar gadā vislielāko ūdenīgumu, ilgstošiem augstiem ūdens līmeņiem un palieņu applūšanu (Latvijā pali ir pavasarī — parasti martā vai aprīli — sniega kušanas laikā). Latvijas lielajās un vidējās upēs pavasara palu ūdens līmeņi parasti pārsniedz vasaras—rudens plūdu līmeņus (atsevišķos gados ar maziem paliem vasaras—rudens plūdi var tos arī pārsniegt).
Hardcore: Brutālais Henrijs

Sižets

Filma stāsta par vīrieti vārdā Henrijs, kuru pamodina sieviete, kas uzdodas par viņa sievu. Pats Henrijs neatceras ne savu vārdu, ne to, vai līdzās esošā sieviete tiešām ir viņa sieva, ne citas savas dzīves būtiskākās sastāvdaļas. Pēc pāris minūtēm sievieti nolaupa un Henrijam jādodas viņu glābt.
Kuldīgas Svētās Katrīnas evaņģēliski luteriskā baznīca

Kuldīgas Svētās Katrīnas evaņģēliski luteriskā baznīca ir senākais dievnams un viena no senākajām ēkām Kuldīgā. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Draudzes adrese Kuldīga, Baznīcas ielā 31/33. Pašreizējais draudzes mācītājs ir Viesturs Pirro.

Vēsture

Baznīca pirmo reizi rakstos minēta 1252. gada 18. oktobrī. Par tās celtniecību un izskatu nav saglabājušās ziņas. Zināms tikai, ka 16. un 17. gadsimtā tā vairākkārt degusi un tikusi pārbūvēta.
1645. gadā uzcēla jaunu mūra torni, kurš ļoti kontrastēja ar veco baznīcas korpusu, bet 1669. gada 14. septembrī baznīcā izcēlās ugunsgrēks. Nodega tornis, sadega ērģeles, bojā gāja torņa pulkstenis, izkusa Lībekā lietie zvani. Uguns neskarti palika tikai altāris un kancele. Baznīcas atjaunošanas darbi tika pabeigti 1672. gada septembrī.
1808. gadā baznīcā veica kārtējo telpu remontu, kura laikā iznīcināja daudzas mākslas vērtības. 1866. gadā notika kapitālais remonts, uzcēla jaunu, mūsdienās redzamo torni un uzbūvēja sānu kores.  
No 1864. līdz 1904. gadam Kuldīgas Sv. Katrīnas baznīcas latviešu draudzes mācītājs bija Frīdrihs Freibergs, pēc kura ierosmes latviešu draudze uzcēla Sv. Annas baznīcu.
1905. gadā restaurējot baznīcu, nojauca sānu kores, iekštelpu izdekorēja neogotiskā stilā.
1960. gados atkal notika baznīcas kapitālā pārbūve. Tās gaitā baznīcas iekštelpu pielāgoja muzeja filiāles un koncertzāles vajadzībām. 1967. gada 29. decembrī baznīca tika iekļauta valsts nozīmes arhitektūras pieminekļu sarakstā.
1989. gadā tika atjaunota draudze un 14. maijā (Vasarsvētkos) baznīcu iesvētīja Kuldīgas iecirkņa prāvests Modris Plāte. 1990. gadā dievnams tika atdots valdījumā LELB Kuldīgas Sv. Katrīnas draudzei. 2006. gadā draudze pārņēma to savā īpašumā.

Interjers

Katrīnas baznīcai, tāpat kā vairumam Kurzemes baroka laika dievnamu, raksturīgs kontrasts starp vienkāršo, gandrīz vai bargo, ārieni un bagāto un krāšņo iekštelpu. Iekštelpas konstrukcijas formas ir ar smagām, druknām proporcijām. Resnas, īsas kolonnas nostatītas uz augstiem, platiem postamentiem.

Kancele un altāris

Katrīnas baznīcas altāris un kancele ir manierisma stila pēdējā posma piemineklis, tos 1660. gadā darinājis Ventspils kokgriezējs Nikolajs Sēfrenss vecākais. Altāra gleznas - "Kristus pie svētā vakarēdiena" un "Kristus ceļā uz Golgātu" - gleznojis J. Špērs 1851. gadā, bet apakšējo gleznu "Svētais vakarēdiens" ap 1672. gadu gleznojis J. Graubics. Altāris un kancele izrotāti ar evaņģēlistu statujām.
Kūkas

Vēsture

Kūkas izveidojās pie kūdras fabrikas "Driksa" strādnieku ciemata kā apdzīvojama vieta. Pēc 1967. gada Kūkās dzīvoja aptuveni 500 iedzīvotāju, 2007. gadā to bija 262. Kūkās atradās fabrikas pārvalde, kūdras iekraušanas punkts, mehāniskās darbnīcas, ēdnīca, trīs veikali, ambulance, sakaru nodaļa, ciema bibliotēka, klubs un bērnu dārzs. Ciema teritorijā atradās Sūnu un Kūku astoņgadīgās skolas. 1993. gadā tika slēgts kūdras ražošanas iecirknis. Kūku speciālā internātskola tika apvienota ar Antūžu internātskolu, bet Kūku astoņgadīgās skolas telpās pārcēlās no vecās ēkas Sūnu pamatskola.

Mūsdienas

Kūku ciemā atrodas Sūnu pamatskola. Kūkās darbojas bibliotēka, kultūras nams, pasta nodaļa un vairāki veikali. Ir pieejami ārsta internista pakalpojumi, savukārt, nav nodrošinājuma ar sadzīves pakalpojumiem. Kūku ciemā ir izveidots ielu tīkls un izveidots sporta laukums, kas atrodas pie skolas. Ciematā daļēji ir ierīkota centralizēta kanalizācija, ūdensapgāde, kā arī siltumapgāde. Ciema teritoriju šķērso valsts autoceļš E 22 (A12) Jēkabpils — Rēzekne — Ludza — Krievijas robeža (Terehova) un dzelzceļa līnija Krustpils—Rēzekne II. Bijušās fabrikas ēkas stāv pamestas un neizmantotas, ciemā ir daudz neizmantotu ēku. Ciems ir pagasta depresīvākā zona. Nosaukums "Kūkas" ir arī dzelzceļa stacijai, bet dzelzceļa stacija "Kūkas" atrodas apdzīvotā vietā Sūnas.

Teritorijas plānojums līdz 2019. gadam

Plānojumā ir rezervētas teritorijas darījumu un ražošanas apbūvei, paredzot bijušo fabrikas ēku nojaukšanu. Plānojumā ir noteiktas arī rekultivējamās teritorijas, paredzot nojaukt neizmantojamās nedzīvojamās ēkas. Nākotnē ir paredzama ciema attīstība pie nosacījuma, ja tika izveidoti jauni uzņēmumi un ražotnes.
Atkas līcis

Atkas līcis (angļu: Atka Iceport) ir dabīgs ledus līcis, ledus osta pie Ēkstrema šelfa ledāja austrumu frontes uz ziemeļiem no Halvfarrigena grēdas veidotās pussalas. Līcis ir ap 25 km plats un iestiepjas šelfa ledājā par ~20 km. Līci pirmoreiz nokartēja norvēģu-zviedru-britu 1951./1952. gada antarktiskā ekspedīcija. Nosaukts par godu amerikāņu karakuģim USS Atka, kas līcī bija pietauvojies 1955. gadā Starptautiskā ģeofizikas gada bāzu vietu rekognoscēšanai.
Līča rietumu piekrastē uz šelfa ledāja kopš 1980. gada darbojas vācu polārstacija Neimaijere.
Sīrijas Arābu Karaliste

Izveidošana

Lai pārliecinātu arābus sacelties pret Osmaņu impēriju, Britu impērijas pārstāvji rakstiski apsolīja atbalstīt neatkarīgas Arābu Karalistes izveidošanu. Vienlaikus, briti noslēdza Saiksa-Piko vienošanos, kas paredzēja, ka šo teritoriju savā starpā sadalīs briti un franči neatvēlot vietu neatkarīgai arābu valstij. 
1918. gada 30. septembrī Edmunda Allenbija vadītie Ēģiptes ekspedīcijas spēki ieņēma Damasku, kurā 3. oktobrī ieradās Faisals. Viņa prieki par militārajiem panākumiem nebija ilgi, jo viņš tika informēts par Saiksa-Piko vienošanos. Faisals cerēja, ka pēc kara darbības beigām izdosies panākt, ka franči atsakās no savām pretenzijām uz Sīriju, un ar ģenerāļa Allenbija atļauju 5. oktobrī pasludināja, ka tiek izveidota neatkarīga arābu valdība.
1919. gada Parīzes miera konferencē Faisals centās panākt arābu neatkarības atzīšanu. Taču briti un franči vienojās atzīt savstarpējās intereses – franči ieguva kontroli pār Libānu un Sīriju, kamēr briti ieguva kontroli pār Palestīnu un ar naftu bagāto Mosulas reģionu, kas vēlāk tikai iekļauts britu izveidotajā Irākas Karalistē. 
Ņemot vērā britu un franču mahinācijas, Sīrijas arābu nacionālisti sasauca nacionālo kongresu, kuram būtu jāpasludina neatkarīga karaliste Faisala vadībā. Kongresa pirmā sapulce notika 1919. gada 3. jūnijā. 
1920. gada janvārī Faisals vienojās ar Franciju, ka Francija atzīs Sīrijas valsti tikmēr, kamēr tā atradīsies pilnīgā franču politiskā un ekonomiskā pakļautībā. Neapmierināto nacionālistu spiediena rezultātā Faisalam nācās no šīs vienošanās atteikties. 1920. gada martā atkal sanāca Sīrijas kongress, kas pasludināja Sīrijas Arābu Karalistes izveidošanu. Sākās uzbrukumi franču karaspēkam. Lai galīgi vienotos par Tuvo Austrumu politisko sadalīšanu, 1920. gada 19.-26. aprīlī notika Sanremo konference.

Sakāve

1920. gada 14. jūlijā franču ģenerālis Anrī Guro karalim Faisalam I izteica ultimātu – vai nu pakļauties frančiem vai karot. Majsalunas kaujā franči sakāva arābu spēkus un 24. jūlijā ieņēma Damasku. 
Turpmākās desmitgades mūsdienu Sīrijas teritorija bija sadalīta vairākās valstiņās, kas pastāvēja Franču Sīrijas un Libānas mandātteritorijas ietvaros. 1920. gada augustā Faisals I pārcēlās uz dzīvi Anglijā un 1921. gada augustā pieņēma britu piedāvājumu kļūt par britu Irākas mandātteritorijas karali.
Ikers Kasiljass

Klubs

Kasiljass piedzima Madridē un jau 7 gadu vecumā pievienojās šīs pilsētas slavenākajam klubam Madrides "Real". Viņš spēlēja jauniešu komandā līdz pat 1999. gadam, kad savainojumu guva toreizējais kluba pamatvārtsargs Bodo Ilgners un viņa vietā vārtos tika tieši Kasiljass. Viņš sargāja vārtus arī tās sezonas UEFA Čempionu Līgas finālā, kad Real ar 3:0 sagrāva Valencia CF. Jau nākamajā sezonā Kasiljass kļuva par kluba pamatvārtsargu.
2001.-2002. gada sezonā formas krituma dēļ viņam nācās atdod savu vietu vārtos Sezaram Sančezam, tomēr Sančezs Čempionu Līgas finālā pret Leverkūzenes "Bayer" pēdējās minūtēs guva savainojumu un Kasiljass atkal tika vārtos. Pašās mača beigās viņš vairākas reizes glāba Real no vārtu zaudējuma, palīdzot nosargāt 2:1 uzvaru. Līdz ar nākamo sezonu viņš atkal atguva vietu pamatsastāvā.
Lai arī Kasiljass daudz glāba komandas vārtus, Real spēle nesekmējās. Vārtsargs nebija apmierināts arī ar algu un pat parādījās baumas, ka viņš pāries uz Mančestras "United". Tomēr 2005. gadā spēlētājs noslēdza līgumu ar Real līdz pat 2011. gadam.
2008. gada februārī Kasiljass ar Real noslēdza līgumu, kas paredz — ja kontrakta pēdējā gadā Kasiljass nospēlē vismaz 30 spēles, tas tiek automātiski pagarināts līdz 2017. gadam. Ja tā notiks, tad visticamāk, ka vārtsargs paliks Madridē līdz pat karjeras beigām. Kontrakts ar līdzīgiem noteikumiem ir arī Raulam Gonsalesam.

Izlase

Pieaugušo izlasē Kasiljass debitēja pirms 2000. gada Eiropas čempionāta pret Zviedriju. Pašā čempionātā gan viņš laukumā neizgāja, jo tolaik Spānijas pirmais vārtsargs bija Santjago Kasinaress.
Arī 2002. gada Pasaules Kausā Kasiljass bija otrais vārtsargs, tomēr Kasinaress guva traumu. Tāpēc Kasiljass tika vārtos un ar diviem atvairītiem pēcspēles 11 metru sitieniem pret Īriju pierādīja, ka ir pirmā numura cienīgs.
2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā viņš piedalījās visās astoņās spēlēs, ielaižot vien četrus vārtus. Arī finālturnīrā viņš spēlēja visas spēles. Tāpat Kasiljass bija Spānijas pirmais vārtsargs arī 2006. gada Pasaules kausā.
Ar Raula neiekļaušanu sastāvā, 2008. gada Eiropas čempionātā Kasiljass bija komandas kapteinis. Vārtsargs ceturtdaļfinālā, pusfinālā un finālā nosargāja savus vārtus neieņemtus, palīdzot Spānijai uzvarēt šajā čempionātā. Viņš kļuva par pirmo vārtsargu, kurš kā kapteinis uzvarējis šo turnīru.
Viljams Nīlanders

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Nīlanders sāka 2012.—13. gada sezonā, kad aizvadīja vairākas spēles Allsvenskan līgas kluba Södertälje SK rindās. Tobrīd viņš spēlēja vienā klubā ar savu tēvu Mīkaelu. Nākamo sezonu Nīlanders aizvadīja Zviedrijas hokeja līgas komandā Modo Hockey.
2014. gada NHL draftā uzbrucēju izvēlējās Toronto "Maple Leafs", taču sezonas sākumā klubs Nīlanderu izīrēja Modo Hockey. Gada nogalē hokejists atgriezās Ziemeļamerikā, pievienojoties AHL kluba Toronto "Marlies" rindām. 2015.—16. gada sezonā Nīlanders aizvadīja 22 spēles NHL klubā Toronto "Maple Leafs", tajās atzīmējoties ar 13 rezultativitātes punktiem. Nākamajā sezonā nostiprinājās komandā, spēlējot vienā maiņā ar Ostonu Metjūzu un atzīmējoties ar 61 rezultativitātes punktu.
2018. gada vasarā Nīlanders kļuva par ierobežoto brīvo aģentu. Abas puses ilgstoši nespēja vienoties, un abām pusēm bija jāpanāk vienošanās līdz 1. decembrim, citādi Nīlanderam būtu jāizlaiž arī visa atlikusī NHL sezona. Vien pāris minūtes pirms termiņa Nīlanders piekrita sešu gadu līgumam ar komandu.
Zviedrijas hokeja izlase sastāvā kļuvis par 2017. gada Pasaules čempionu. Viņš tika atzīts par visa turnīra vērtīgāko spēlētāju, tiekot iekļauts arī turnīra simboliskajā izlasē.
Lokzarna

Apraksts

Lokzarnas garums ir ap 1,5 m un tā sastāv no četriem posmiem, veidojot loku ap tievās zarnas cilpām (no tā arī cēlies lokzarnas nosaukums). Lokzarna sākas ar ~24 cm garo augšupejošo zarnu (colon ascendens), kas pāriet ~56 cm garajā šķērszarnā (colon transversum), tālāk turpinās ~22 cm garajā lejupejošajā zarnā (colon descendens) un nobeidzas ar 47 cm garo S veida zarnu (colon sigmoideum). Lokzarnas iekšējais diametrs ir 5-8 cm.