google/wiki40b huggingface dataset:
Ronalds Petrovickis

Spēlētāja karjera

Savu spēlētāja karjeru Petrovickis uzsāka 1993. gadā, aizvadot vienu spēli Slovākijas Ekstralīgas kluba Trenčīnas "Dukla" sastāvā. 1994. gadā Petrovickis devās uz Ziemeļameriku, kur četras sezonas aizvadīja dažādos WHL līgas klubos. 1996. gadā Kalgari "Flames" viņu izvēlējās NHL draftā. No 1998. līdz 2000. gadam Petrovickis spēlēja AHL klubā Sentdžonas "Flames", bet 2000.—01. sezonā sasniedza Kalgari "Flames" sastāvu, kurā aizvadīja divas sezonas. 
2002.—03. sezonā Ronalds spēlēja Ņujorkas "Rangers" rindās, bet 2003.—04. sezonā - Atlantas "Thrashers" rindās. NHL lokauta laikā Petrovickis spēlēja Slovākijas Ekstralīgas klubā HK Žilina un Zviedrijas Elitsērijas klubā Brynäs IF, bet pēc lokauta atgriezās "Thrashers" sastāvā. 2006.—07. sezonā Petrovickis spēlēja Pitsburgas "Penguins" rindās, bet pēc sezonas beigām atgriezās Eiropā.
Nākamo sezonu hokejists aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas klubā MODO, kā arī Šveices hokeja līgas vienībā EV Zug. 2008.—09. sezonu Petrovickis aizvadīja KHL kluba Rīgas "Dinamo" sastāvā. 2009.—10. sezonā aizvadīja sešas spēles AHL kluba Springfildas "Falcons" sastāvā.
Slovākijas hokeja izlases rindās spēlējis 1994. gada Eiropas čempionātā junioriem, 2000. un 2004. gada Pasaules čempionātos, kā arī 2006. gada olimpiskajās spēlēs.
Mārtiņš Pļaviņš

Privātā dzīve

M. Pļaviņš ir dzimis 1985. gada 8. maijā Rīgā. Precējies, ir 3 meitas. M. Pļaviņa bijušais pārinieks Jānis Šmēdiņš ir precējies ar Mārtiņa māsu Elīnu, kas arī spēlējusi volejbolu.
Irina Perevertkina

Biogrāfija

1985. gadā beigusi Maskavas 905. vidusskolu. 1991. gadā beigusi Maskavas valsts tehnisko universitātes mašīnbūves tehnoloģiju fakultāti. 2010. gadā aizstāvējusi maģistra grādu Krievijas valsts fiziskās kultūras, sporta, jaunatnes un tūrisma universitātē. Precējusies, divu bērnu māte. Kopš 1985. gada strādā par treneri un šaha nodaļas vadītāju Maskavas sporta skolā "Orienta". Daudzus gadus pilda Maskavas pilsētas šaha federācijas bērnu un jaunatnes komisijas priekšsēdētājas pienākumus.
Viena no labākajām Krievijas korespondencšahistēm. Ar korespondencšahu sākusi nodarboties skolas sestajā klasē, vēl pēc diviem gadiem piedalījusies savā pirmajā starptautiskajā turnīrā. Uzvarējusi 9. Pasaules čempionātā korespondencšahā sievietēm (2011—2014) un 10. Pasaules čempionātā korespondencšahā sievietēm  (2014–2017).
Fricis Englunds

Biogrāfija

Jau jaunībā kļuvis par Stokholmas šaha kluba biedru. Piedalījies Skandināvijas šaha turnīros, labākos rezultātus sasniedzis ap 1906. gadu. Bijis pazīstams arī kā šaha problēmists. Vadījis šaha problēmu nodaļu izdevumā Tidskrift för Schack. 1927. gada kļuvis par Zviedrijas šaha federācijas goda biedru.
Englunda vārdā ir nosaukta šaha atklātne - Englunda gambīts: 1. d4 e5. Lai gan gambīta ideju atklāja citi, arī latviešu šaha meistars Kārļa Bētiņa 1930. gadā vācu žurnālā Deutsche Schachzeitung bija publicējis analītisku darbu Königsbauer gegen Damenbauer ("Karaļa bandinieks pret dāmas bandinieku"), tomēr 1932. gada nogalē Englunds organizēja Stokholmā pirmo šī gambīta tematisko turnīru, kurā uzvarēja zviedru šahists Gēsta Štolcs. Kad 1933. gada janvārī Englunds nomira, tad šaha žurnāli savos nekrologos pieminēja arī "Englunda gambīta turnīru". Tā atklātne ieguva savu nosaukumu šaha teorijā.
Nebīls El Zhars

Klubu karjera

Savu karjeru El Zhars uzsāka vietējā "OAC Alès" jauniešu klubā, no kurienes pārcēlās uz "Nîmes Olympique", bet pēc tam pārgāja uz "Saint-Étienne". Ar "Liverpool" līgumu viņš parakstīja 2006. gada oktobrī un jau 3. oktobrī debitēja rezervistu vienībā. Nedēļu vēlāk futbolists guva arī savus pirmos vārtus rezervistu sastāvā.
Galvenajā komandā El Zhars debitēja 2006. gada 29. novembrī, izejot laukumā uz maiņu pret "Portsmouth". 2006./2007. gada sezonā viņš piedalījās vēl divos "Liverpool" mačos. Pirmoreiz pamatsastāvā galvenajā vienībā viņš izgāja "Carling Cup" ietvaros pret "Cardiff City" 2007. gada 27. oktobrī, tajā arī pirmie gūtie vārti. Pirms 2008./2009. gada sezonas viņš nomainīja formastērpa numuru no 42 uz 31.
2008./2009. gada sezonā viņš regulāri sāka spēlēt "Liverpool" sastāvā. 2009. gada 27. februārī pussargs pirmo reizi karjerā uz Premjerlīgas maču izgāja komandas sākumsastāvā. Liverpūles vienība ar 0:2 zaudēja "Middlesborough". Tā paša gada 11. jūlijā viņš pagarināja līgumu, kas paredz, ka futbolists klubā paliks līdz 2012. gadam.

Karjera izlasē

Lai gan El Zhars ir dzimis Francijā, viņš izlēma starptautiskās sacensībās pārstāvēt savu vecāku dzimteni - Maroku. Taču vairākās jauniešu izlasēs viņš ir spēlējis Francijas sastāvā. 2005. gada pasaules čempionātā jauniešiem pussargs ar marokāņiem aizkļuva līdz pusfinālam. 
2008. gada 26. martā El Zhars savā pirmajā spēlē Marokas pieaugušo izlasē guva vārtus pret Beļģiju uzvarā ar 4:1.
Kristofs Levins fon Manteifels-Cēge

Dzīvesgājums

Dzimis 1725. gada 10. decembrī Platones muižas īpašnieka Kristofa Frīdriha fon Manteifeļa-Cēges un viņa sievas Luīzes Katarīnas ģimenē.  Studējis Halles un Jēnas universitātēs Vācijā, vēlāk Kurzemes bruņniecības pilvarotais pārstāvis un bezierunu pakļaušanās Krievijai pretinieks. Uzņemts Halles brīvmūrnieku ložā „Zu den drei goldenen Schlüsseln“ (1743). Kopā ar brāļiem Johanu Frīdrihu un Kristoferu Georgu Dītrihu Mēdemiem dibināja deputācijas ložu „Zu den drei goldenen Rosen“. Pirmās Jelgavas ložas „Zu den drey Gekrönten Schwerdtern“ dibinātājs un pirmais tās krēsla meistars (1754).
Miris 1802. gada 17. jūnijā.
Klāss Okesons Tots (jaunākais)

Dzīvesgājums

Dzimis 1630. gada 14. augustā Ekolsundā zviedru galminieka un feldmaršala Okes Tota (1598–1640) un viņa sievas Sigrīdas Bīlkes (1607–1634) ģimenē. Karalienes Kristīnes I valdīšanas laikā 1652. gadā viņam piešķīra grāfa titulu. Piedalījās Otrajā Ziemeļu karā tagadējās Polijas teritorijā, paaugstināts par ģenerālmajoru.
Pēc kara beigām bija Zviedrijas sūtnis Francijā (1661), Stokholmas gubernators (1664—1665), feldmaršals (1665). 1665. gada 27. oktobrī viņu iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru. 1668. gadā viņš atbalstīja Dāvida Hilhena 1599. gadā izstrādātā dzimtbūšanas likuma ieviešanu Vidzemē. No 1672. gada viņš atradās diplomātiskā misijā Francijā. Miris 1674. gada 15. jūlijā Parīzē.
Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultāte

Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultāte dibināta 1964. gada 1. septembrī. Ķīmijas nozares attīstība pirms tam ir saistīta ar citām eksaktajām nozarēm Latvijas Universitātē. Mācoties Ķīmijas fakultātē, ir iespējams iegūt ķīmijas bakalaura un ķīmijas maģistra grādus, kā arī otrā līmeņa profesionālo augstāko izglītību specializācijās "Darba vides aizsardzība un ekspertīze" un "Vidusskolas ķīmijas skolotājs".

Vēsture

Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultāte tika izveidota jau 1919. gadā. 1958. gadā tā tika pievienota toreizējam Rīgas Politehniskajam institūtam. 1964. gadā ķīmijas fakultāte Latvijas Universitātē tika izveidota atkārtoti. Fakultāte atradās bijušā Franču liceja ēkā Krišjāņa Valdemāra ielā 48, bet pēc jaunā Latvijas Universitātes Dabaszinātņu akadēmiskā centra uzbūvēšanas 2015. gadā pārcēlās uz turieni. 2015.gada nogalē Rīgas dome paziņoja, ka Franču licejs atgūs sākotnējās telpas Krišjāņa Valdemāra ielā 48.
Rīgas Franču licejs

Vēsture

Rīgas Franču liceju 1921. gada 21. septembrī ar Francijas valdības atbalstu dibināja un uzturēja "Latviešu un franču tuvināšanās biedrība" (L’association du Rapprochement franco-letton), līdz 1930. gadam tas atradās Elizabetes ielā 29. Liceja pirmais direktors un franču valodas skolotājs bija Marsels Etjēns Segrests, liela nozīme liceja izveidē bija arī rakstniecei un vēstures skolotājai Angelikai Gailītei. Kopā ar Latvijas skolotājiem licejā strādāja arī vieslektori no Francijas, tomēr visus priekšmetus, izņemot franču valodu, mācīja saskaņā ar Latvijas pamatskolu un vidusskolu programmu. Licejā ietilpa pirmskola (bērnudārzs), sešu klašu pamatskola un četru klašu vidusskola.
1923. gadā tika apstiprināta liceja devīze "Tēvzemes godam, spēkam, daiļumam". Liceja direktors Augusts Leimanis panāca, ka licejam 1929. un 1930. gadā pēc arhitekta Indriķa Blankenburga projekta par 0,4 miljoniem latu tika uzbūvēta jauna ēka Krišjāņa Valdemāra ielā 48.  Būvniecību finansēja Rīgas dome, Latvijas valdība un Francijas valdība.  
Pēc Latvijas okupācijas, 1940. gada 26. septembrī, Franču liceju pārdēvēja par Anrī Barbisa Rīgas 11. vidusskolu, kas 1951. gadā tika pārcelta uz namu Miera ielā 62, bet 1965. gadā — uz jaunuzceltu ēku Mēness ielā 8. Savu vēsturisko nosaukumu licejs atguva 1990. gada 10. jūnijā.
Vēsturiskajā ēkā 1970. gados atradās LVU Ģeogrāfijas fakultāte, vēlāk, līdz 2015. gadam — Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultāte.
2015. gada nogalē Rīgas dome paziņoja, ka skola atgūs sākotnējās telpas Krišjāņa Valdemāra ielā 48. Rīgas Franču liceja renovācija veikta ar Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) līdzfinansējumu 5 971 247 eiro apmērā, pēc Rīgas domes Īpašuma departamenta pasūtījuma ēku atjaunoja pilnsabiedrība "RERE Būve 1”. Kopumā tiks atjaunota 5355 kvadrātmetru liela platība, kurā tiks izveidota 31 mācību klase, garderobe 600 audzēkņiem, ēdamzāle ar 274 vietām, aktu zāle ar 209 sēdvietām, konferenču zāle, atsevišķas telpas sporta nodarbībām un skolas administrācijai. Visās telpās uzstādīs skolai nepieciešamo aprīkojumu un mēbeles.
2018. gada 3. septembrī liceja vēsturiskajā ēkā mācības uzsāka 7.—12. klašu skolēni. 1.—6. klašu skolēni mācīsies liceja esošajā ēkā Mēness ielā 8.

Bilingvālā Eiropas klase

10.—12. klašu skolēni var mācīties bilingvālajā Eiropas klasē, kurā franču valodā tiek apgūti ar Eiropas Savienību saistīti priekšmeti: Eiropas vēsture un ğeogrāfija, Eiropas pilsoņu mācība un ievads profesionālajā tulkošanā. Šie priekšmeti ir izstrādāti sadarbībā ar Francijas Ārlietu ministrijas Vēstures un ğeogrāfijas inspekciju.

Absolventu biedrība

Ārzemēs esošie liceja absolventi nodibināja Franču liceja absolventu biedrību. 1968. gadā par biedrības priekšsēdi tika ievēlēts bijušā direktora Augusta Leimaņa brāļadēls Juris Leimanis. Viņa vadībā tapa rakstu krājums par Franču liceju divos sējumos. 1991. gada 21. septembrī tika nodibināta Leimaņa stipendija, kuru liceja konsultatīvā padome piešķir labākajam licejistam.
Kalorija

Kalorija (apzīmējums: cal) ir enerģijas mērvienība. Vēsturiski tā bija siltuma mērvienība, un tā bija vienāda ar siltuma daudzumu, kas nepieciešams, lai vienu gramu ūdens uzsildītu par vienu Celsija grādu. Saistība ar SI sistēmas mērvienību džoulu ir šāda: 1 cal = 4,1868 J. Termoķīmijā izmanto saistību, ka viena kalorija ir ≈4,1840 J. Nereti izmanto kilokalorijas (kcal), kas atbilst 1000 reižu lielākam enerģijas daudzumam.
Lai arī kalorijai nav oficiālas mērvienības statuss, kilokalorijas izmanto enerģijas daudzuma norādīšanai pārtikā.
Termins "kalorija" ir cēlies no latīņu vārda calor, kas nozīmē ‘siltums’.
Vivisekcija

Vivisekcija (no latīņu: vivus - 'dzīvs' un sectio - 'griešana') tiek definēta kā ķirurģiska operācija, kas izmēģinājumu nolūkos tiek veikta dzīviem organismiem, parasti dzīvniekiem, kam ir centrālā nervu sistēma, lai novērotu dzīvu iekšējo struktūru. Šo terminu mēdz definēt arī plašāk kā jebkādus izmēģinājumus ar dzīviem dzīvniekiem. Šo terminu bieži lieto organizācijas, kas ir pret izmēģinājumiem ar dzīvniekiem, bet retāk zinātnieki, kas šādus izmēģinājumus veic.

Vēsture, termina rašanās

Apzīmējums “vivisekcija” radies 19. gadsimtā, lai apzīmētu dzīvnieku, tostarp cilvēku, preparēšanu izmēģinājumu nolūkos. Šo terminu ieviesa dzīvnieku aizstāvji, kas iestājās pret izmēģinājumiem ar dzīvniekiem. Romiešu ārsts Auls Kornēlijs Celzs (Celsus) ir minējis, ka 3. gadsimtā p.m.ē. Aleksandrijas ārsti veikuši vivisekciju notiesātajiem noziedzniekiem, bet pārsvarā cilvēku vivisekcija esot bijusi aizliegta. Izmēģinātāji bieži izmantoja dzīvus dzīvniekus. Daļa jauno laiku sākuma zinātnieku atzina dzīvnieku vivisekciju par pieņemamu praksi, jo uzskatīja, ka dzīvnieki nejūt sāpes. Pat tie, kas jauno laiku sākumposmā iebilda pret vivisekcijas veikšanu, to nedarīja aiz līdzcietības pret dzīvniekiem. Daļa no viņiem uzskatīja, ka šāda prakse izmēģinātājus padara neiejūtīgus, bet citiem bija bažas par to, ka dzīvnieku organisms izmēģinājumu stresa apstākļos ir izmainījies salīdzinājumā ar dabīgiem apstākļiem.
Eksperimentālās fizioloģijas ieviešana un pastiprinātā dzīvnieku izmantošana tajā rodināja antivivisekcijas kustības rašanos 1860. gados. Kustības galvenais virzītājspēks — žurnālists Frānsiss Pauers Kobs (Cobbe) — 1875. gadā dibināja Britu Viktorijas ielas biedrību jeb Nacionālo antivivisekcijas biedrību, kuras iespaidā Lielbritānijas valdība 1876. gadā pieņēma Likumu par nežēlību pret dzīvniekiem. Šis likums regulēja dzīvu dzīvnieku izmantošanu izmēģinājumos.
Valtenberģu muiža

Vēsture

Valtenberģu muižas latviskais nosaukums, iespējams, cēlies no muižas īpašnieka Balcera Falkenberga vārda. Falkenberga dzimta te dzīvojusi no 16. gadsimta vidus līdz 17. gadsimta vidum.
Zviedru Vidzemes laikā 1680. gadā par muižas īpašnieku kļuva zviedru feldmaršals un Vidzemes ģenerālgubernators Kristers Horns. Pēc muižu redukcijas tā nonāca Zviedrijas karaļa īpašumā.
Pēc Lielā Ziemeļu kara 1724. gadā par īpašnieku kļuva Krievijas impērijas galma tiesas viceprezidents Vilhelms Georgs fon Felkerzāms, 19. gadsimta sākumā — fon Fītinghofu dzimta. Muižas kalpotāju mājā 1872. gadā dzimis Augusts Kirhenšteins.1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu māju nodedzināja. Vilhelms Bokslafs vadīja muižas atjaunošanas darbus.
Pēc 1920. gada zemes reformas Valtenberga muižu sadalīja 200 vienībās (no tām 39 bijušās rentes mājas) 4245 ha kopplatībā, pils ēkā iekārtoja Mazsalacas valsts ģimnāziju. No 1929. līdz 1932. gadam notika pils rekonstrukcija, lai to pielāgotu skolas vajadzībām.

Apbūve

Tagadējās muižas apbūve veidojusies galvenokārt no 18. gadsimta otrās puses līdz 19. gadsimta pirmajai pusei, dažas ēkas tikušas celtas arī 19. gadsimta otrajā pusē. Galvenā muižas pils ir celta 1780. gadā klasicisma stilā, iespējams, projekta autors ir Drēzdenes arhitekts Fridrihs Augusts Krubzāciuss. No mūra celtajai ēkai ir trīs stāvi, stāvs mansarda jumts. 1. stāvā bijušas saimniecības telpas, 2. stāvā — muižas īpašnieka apartamenti, 3. — telpas viesiem. Ap muižas pili 18.—19. gadsimtā tika ierīkots 66,5 ha liels regulāra plānojuma parks.
Soļci

Vēsture

Rakstos Soļci pirmoreiz minēti 1390. gadā. Iedzīvotāju tradicionālā nodarbošanās bija sāls ieguve apkārtnes sāļajos avotos, no kurienes arī radies pilsētas nosaukums. 1471. gadā netālu no Soļciem Maskavijas karaspēks sakāva Novgorodas republikas spēkus Šeloņas kaujā. 1579. gadā Ivans Bargais Soļcos nodibināja riteņu darbnīcu un turpmākos divsimt gadus Soļcos ražoja riteņus un lafetes Krievijas armijas lielgabaliem. 1781. gadā Soļciem tika piešķirtas posada tiesības, bet 1914. gadā Soļci kļuva par pilsētu. Pirmā pasaules kara laikā Soļci tika pasludināti par kūrortpilsētu un šeit atradās sanatorija. Otrā pasaules kara laikā 1941. gada 14. - 18. jūnijā pie Soļciem notika viens no pirmajiem nosacīti sekmīgajiem Sarkanās armijas prettriecieniem kara gaitā. Pilsēta atradās vācu okupācijā no 1941. gada 22. jūnija līdz 1944. gada 21. februārim.
Diurētiķi

Diurētiķi jeb urīndzenoši līdzekļi ir jebkuras vielas, kas stimulē urīna izdalīšanos. Medicīnā izmanto gadījumos, kad nepieciešams izvadīt lieku ūdeni no organisma vai noņemt dažāda veida tūskas, kā arī tos pielieto pie arteriālas hipertensijas (palielināta asinsspiediena), dažkārt pie saindēšanās ar ķīmiskām vielām, lai paātrinātu to elimināciju (izvadīšanu) no organisma.
Diurētiskais efekts (urīna izvadīšanas palielināšanās) ir saistīts ar to ietekmi urīna veidošanās procesā, kas sastāv no filtrācijas, reabsorbcijas, sekrēcijas.
Ātrie igauņu puiši

Sižets

Filma ir balstīta uz patiesiem 20. gadsimta 80. gadu notikumiem. Padomju Robežsargu dienā četri igauņu puiši nozog ātrlaivu, kas izmantota Maskavas Olimpiskajās spēlēs. Puiši ar šo laivu šķērso dzelzs priekškaru un nokļūst Rietumos, kur viņi tiek sagaidīti kā varoņi. Tomēr drīz vien visi četri saskaras ar realitāti. Tā vietā, lai atrastu darbu, viņi aplaupa banku.
Šūpoles (filma)

Sižets

Pēc nelaimīgas mīlestības meita izjauc mātes jaunās attiecības.
Stādīju ieviņu

Stādīju ieviņu ir latviešu tautasdziesma Jurjānu Andreja apdarē, kas pirmo reizi atskaņota 1910. gada Piektajos vispārējos latviešu dziesmu svētkos.
Tautasdziesma harmonizēta 1909. gadā, gatavojoties dziesmu svētkiem. Tā ir vienkāršs, bet gaumīgs strofveida sabalsojums.
28. augusts

28. augusts ir gada 240. diena pēc Gregora kalendāra (241. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 125 dienas.
Tadaiķu pagasts

Ezeri

Durbes ezers

Vēsture

Mūsdienu Tadaiķu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Aizteres muiža (Gut Aistern, Aisteres muiža), Altovītes muiža (Gut Altowit), Lieģu muiža (Gut Leegen), Vārves muiža (Gut Warwen, Vārve).
1935. gadā Tadaiķu pagasta platība 60,7 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Tadaiķu un Vārtājas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Tadaiķu ciemam pievienoja Vārtājas ciemu, 1968. gadā - daļu Tāšu ciema. 1977. gadā daļu Tadaiķu ciema teritorijas ar Tadaiķiem atdeva Bunkas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2000. gadā Tadaiķu pagasts apvienojās ar Durbes pilsētu un tās lauku teritoriju, izveidojot Durbes novadu. Pēc 2009. gada administratīvās reformas pagasts tika izdalīts atsevišķā administratīvā teritorijā novada sastāvā.
Cauri pagastam veda 1900. gadā atklātā šaursliežu Liepājas—Aizputes dzelzceļa līnija ar stacijām "Durbe" (vēlāk "Lieģi") un "Aistere", kas slēgta 1964. gadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Lieģi (novada un pagasta centrs; vēsturiskais pagasta centrs Tadaiķi atrodas Bunkas pagastā), Vārve, Šukteri, Aistere, Aisteres muiža.
Patriks Makvaids

Izcelsme

Makvaids nāk no riteņbraukšanas ģimenes, viņa tēva Džims un onkulis Pedijs bija augsta līmeņa sportisti.
Džimam um Medžai Makkvaidiem bija 10 bērni, septiņi dēli un trīs meitas, visi dēli nodarbojās ar velosportu.
Pols, Olivers un Daračs Makvaidi, jaunākie no desmit, kā arī viņa brālēns Džons Makvaids pārstāvēja Īriju Pasaules čempionātā un Olimpisko spēļu grupas braucienā. Bez tam, Dublinā ir trīs McQuaid cycles veloveikali un Kierons Makkvaids ir otrs lielākais velosipēdu importētājs Īrijā.

Riteņbraukšanas karjera

Makvaids sacensībās piedalījās no 1966. līdz 1982. gadam, sākot ar junioru sacensībām, tad nacionālā un starptautiskā mērogā. 1974. gadā viņš uzvarēja Īrijas čempionātā grupas braucienā, bet 1975. un 1976. gadā Tour of Ireland sacensībās. Viņš uzvarējis arī Shay Elliott Memorial Race. Karjeras beigās viņš pārstāvēja Lielbritānijas komandu Viking Cycles.
Makvaidam aizliedza piedalīties 1976. gada Olimpiskajās spēlēs pēc tam, kad viņš tika pieķerts piedaloties sacensībās Dienvidāfrikā, saistībā ar anti-aparteīda boikotu sportā. Viņš bija pieteicies sacensībām ar citu vārdu, bet tika identificēts preses fotogrāfa attēlos.
Lielvārdes draudzes novads

Lielvārdes draudzes novads (vācu: Kirchspiel Lennewarden) bija viens no 25 Vidzemes guberņas Rīgas apriņķa draudzes novadiem.
Latvijas pagastu karogi

Latvijas pagastu karogi.
Neue Slowenische Kunst

Kustības pamatiezīmes

1) NSK izmanto XX.gs totalitārisma režīmu formas un estētiku. Tas bieži izraisa skandālus un pārmetumus par grupas saistību ar neonacistiem. Piemēram, 1987.gadā izraisījās skandāls, jo NSK uzvarēja konkursā par Dienvidslāvu Jaunatnes dienas plakātu. NSK bija izmantojuši nacistu mākslinieka Riharda Kleina gleznojumu nomainot nacistu karogu ar Dienvidslāvijas karogu, bet nacistu ērgli ar balodi — miera simbolu.
2) Mākslinieki neparaksta savus darbus, visi darbi ir tiek uzskatīti par kolektīvi veidotiem, tā uzsverot totalitārisma antiindividuālo būtību.
3) Kustība ir politiski aktīva.

NSK valsts

Kopš 1991. gada NSK deklarē sevi par valsti. Kustība izsniedz pases, izrāda savus darbus NSK vēstniecībās (NSK uztur vēstniecības Florencē, Itālijā un Umagā, Horvātijā). Izlaiž pastmarkas.
Ammunition Promotions

Ammunition Promotions ir apvienība, kam ir nozīmīga loma dabstepa mūzikas attīstības vēsturē. Apvienība tika izveidota 2001. gadā, apvienojoties diviem mūzikas izplatītājiem — Sārai Lokārtai (Sarah Lockhart) un Nīlam Džolifam (Neil Jolliffe).
Ammunition Promotions, kuru galvenais birojs atrodas Austrumlondonā, aktīvi nodarbojas ar mūziķu un dīdžeju stimulēšanu, ierakstu izdošanu un izplatīšanu, kā arī pasākumu rīkošanu, tostarp arī nu jau leģendārās regulārās dabstepa pasākumu sērijas Forward>> (FWD>>) organizēšanu, kas kopš 2001. gada tiek rīkota klubā Plastic People. Tāpat Ammunition Promotions pārraudzībā atrodas vairākas ierakstu kompānijas, piemēram, Tempa, Road, Vehicle, Shelflife, Soulja, Texture Records, Bingo Beats, Big Apple Music, Sounds Of Da Future un citas.
Punktu klasifikācija Giro d'Italia

Punktu klasifikācija Giro d'Italia ir viena no papildus klasifikācijām Giro d'Italia sacensībās. To nosaka pēc iegūtās vietas katrā no posmiem, neatkarīgi no laika atstarpēm starp dalībniekiem. Laika posmā no 1967. līdz 1969. gadam līderis nēsāja sakranu krekliņu, bet 1970. gadā krāsa tika nomainīta uz gaišsārti violetu, sauktu par Maglia Ciclamino, alpu vijolītes krāsā. Sarkanā krāsa atkal tika ieviesta 2010. gadā. Tagad līdera krekliņu sauc par Maglia Rosso Passione.

Šībrīža noteikumi

Kopš 2009. gada katra posma uzvarētājs saņem 25 punktus, neatkarīgi no posma veida (atšķirībā no Tour de France, kur par uzvarām kalnu posmos tiek piešķirti mazāk punktu kā līdzenumu posmos). Nākamās vietas ieguvējs saņem 20 punktus, bet pārējie 16, 14, 12, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, līdz pat piecpadsmitās vietas ieguvējam, kurš saņem vienu punktu.
Katrā posmā, izņemot individuālo un komandas braucienu, ir sprinta starpfiniši. Pirmajam, kurš šķērso starpfiniša līniju, piešķir 8 punktus, nākamajam 6 punktus, pēc tam 4, 3, 2, līdz pat sestajam, kurš saņem vienu punktu.
Ja diviem vai vairāk sportistiem ir vienāds punktu skaits, rangu nosaka pēc uzvaru skaita posmos, pēc tam pēc starpfinišu sprintu uzvaru skaita un visbeidzot pēc mazāka kopējā laika sacensību kopvērtējumā.
Latvijas Mobilais Telefons

Vēsture

Dokumenti par SIA "Latvijas mobilais telefons" dibināšanu parakstīti 1991. gada 29. oktobrī. SIA dibināta kā kopuzņēmums ar Swedish Telecom International AB un  Telecom Finland. Reģistrācijas maksa sākumā bija 40 dolāri, mēneša abonēšanas maksa 20 dolāri, bet maksa par sarunas minūti sistēmā NMT-450 — 1,5 līdz 3 dolāri.
Tiesības uz atbilstošu dzīves līmeni

Tiesības uz atbilstošu dzīves līmeni ir daļa no "otrās paaudzes" (ekonomiskajām, sociālajām un kultūras) cilvēktiesībām.
Tās tika deklarētas 1948. gada Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 25. panta 1. daļā: "Katram cilvēkam ir tiesības uz tādu dzīves līmeni, ieskaitot uzturu, apģērbu, mājokli, medicīniskos pakalpojumus un vajadzīgo sociālo apkalpošanu, kas nepieciešams viņa un viņa ģimenes veselības uzturēšanai un labklājībai" un nostiprinātas Starptautiskā pakta par ekonomiskajām, sociālajām un kultūras tiesībām 11. panta 1. daļā: "katra cilvēka tiesības uz viņam un viņa ģimenei atbilstošu dzīves līmeni. Tas ir nepieciešamais uzturs, apģērbs un mājoklis, un tiesības nemitīgi uzlabot dzīves apstākļus." Šīs tiesības ir noteiktas arī Konvencijas par invalīdu tiesībām 28. pantā un Konvencijas par bērna tiesībām 27. pantā.
Eiropas Sociālās hartas 4. panta 1. punkts paredz "strādājošo tiesības uz atalgojumu, kas nodrošinātu tiem un to ģimenēm pienācīgus dzīves apstākļus" (šā punkta izpildi Latvija neuzņēmās).
Latvijā Satversmes tiesa atzīst, ka "likumdevējs noteicis, ka Latvija ir sociāli atbildīga valsts (..) Sociāli atbildīgas valsts mērķis ir sabiedrībā izlīdzināt būtiskākās sociālās atšķirības un katrai iedzīvotāju grupai nodrošināt atbilstošu dzīves standartu".
Skujenieka 1. Ministru kabinets

Marģera Skujenieka vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 1926. gada 19. decembra līdz 1928. gada 23. janvārim. To galvenokārt veidoja sociāldemokrātu partijas. Tā kā valdības veidošanā un atbalsta sarunāšanā aktīvi piedalījās Mordehajs Nuroks, to mēdz saukt arī par Nuroka valdību.