Sarkanais tirānmušķērājs

Izplatība

Sarkanais tirānmušķērājs sastopams no ASV dienvidrietumiem cauri Meksikai, Centrālamerikai un Dienvidamerikai līdz Bolīvijai un Argentīnai. Kādreiz dzīvoja arī Galapagu salās, kur sākotnēji tika uzskatīts par atsevišķu sugu. Tomēr suga kopš 1980. gadiem vairs nav novērota un mūsdienās Galapagu salās tiek uzskatīta par izmirušu. Sarkanais tirānmušķērājs novērots arī Kanādas dienvidos. Sarkanais tirānmušķērājs mājo atklātās ainavās ar krūmiem un atsevišķiem kokiem, skrajos mežos un pat tuksnešos, tomēr ūdenstilpņu tuvumā. Sastopams līdz 3050 metru augstumā virs jūras līmeņa.

Izskats

Sarkanais tirānmušķērājs ir neliels putns, kura ķermeņa garums ir 13—14 cm, svars 11—14 g. Tas ir viens no spilgtākajiem tirāniņu dzimtas putniem, kuriem netipiski šajā putnu grupā apspalvojumam ir raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņa apspalvojums uz krūtīm, pavēderē un uz galvas ir spilgti sarkans, kontrastējot ar melno svītru pār acīm, knābi un kājām, un melno vai tumši brūno muguru, asti un spārniem. Mātītei galva, mugura un spārni ir tumši pelēki, bet kakls un krūtis gaiši dzelteni, vēders un astes apakšpuse persikoranža. Jaunie putni atgādina mātītes, bet to pavēderes ir gaišākas. Dažās populācijās, īpaši Limas (Peru) apkārtnē bieži var novērot melānisko morfu.

Dzīvesveids

Sarkanā tirānmušķērāja iecienītākie biotopi ir mežu nomales, atklāti lauki, jo īpaši krūmi, kas aug upju un dīķu krastos. Košais putniņš ir ieraugāms no liela attāluma, sēžot savā novērošanas vietā; nav tramīgs. Tēviņš riesta laikā lidojot raida specifisku, tālu dzirdamu dziesmu. Spārnos paceļas ar ātriem spārnu vēzieniem, galvas vidū saceltām spalvām, saboztām krūtīm un kā vēdekli izplestu asti. Gaisā uzlido spirāliski, turklāt dziedot, kamēr sasniedz apmēram 30 m augstumu vai vairāk. Tad putns uz brīdi apstājas, pēc tam, lēni planējot, nolaižas zemē.
Ziemeļamerikā dzīvojošie sarkanie tirānmušķērāji ir gājputni, taču migrācijas attālums un veids ir atšķirīgi atkarībā no reģiona. Putni, kas dzīvo Arizonā, ziemā pārceļas uz ielejām, kur netrūkst ūdens. Ir populācijas, kuras ir nometnieki un kuras ziemo ligzdošanas teritorijās, reizēm tikai visaukstākajā periodā lido uz ielejām austrumos.

Barība

Sarkanais tirānmušķērājs galvenokārt barojas ar dažādiem kukaiņiem, jo īpaši tas ķer mazas vaboles, sienāžus, tauriņus, termītus, zirnekļus un mušas. Reģionos, kur atrodas dravas, sarkanais tirānmušķērājs mēdz medīt arī bites. Medī galvenokārt gaisā, lidojumā, bet reizēm nolaižas uz zemes. Parasti kādā zarā vai citā paaugstinātā vietā tas gaida un novēro apkārtni, vai garām nelidos kāds kukainis. Kad ir to ieraudzījis, tirāniņš zibenīgi paceļas spārnos, lidojumā saķer upuri un atgriežas savā "postenī". Kopumā sarkanais tirānmušķērājs medī jebko, ko var noķert, ir novērots, ka tas medī pat nelielas zivtiņas.

Ligzdošana

Riesta laikā tēviņš dzied maigu, skanīgu dziesmu. Pirms notiek pārošanās, abi putni kopīgi veido ligzdu, kurai ir sekla, kausveida forma. Tā tiek celta no maziem zariņiem, starp kuriem tirāniņi ievij vēl sīkākus zāles stiebrus, sausas lapas, saknītes un zirnekļtīklus. Ligzda pie zara piestiprināta ar zirnekļtīklu. Tās iekšpuse izklāta ar smalkām augu daļām, dūnām, vilnu un citiem mīkstiem materiāliem. Ligzda parasti atrodas 1,8 metru augstumā kādā zaru žāklē. 
Dējumā ir 1—3 bālganas olas, visbiežāk 3. Perē tikai mātīte, bet tēviņš to baro un uzturas ligzdas tuvumā un dzen projām iespējamos svešiniekus. Inkubācijas periods ilgst 13—15 dienas. Par putnēniem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido apmēram 13—18 dienu vecumā. Ligzdo 1 - 2 reizes gadā.

Klasifikācija

Plašajā areālā suga sadalās 12 pasugās. Viena no tām, Galapagu salu pasuga P. r. dubius, iespējams, ir izmirusi.