google/wiki40b huggingface dataset:
Ksenons

Vēsture

Ksenonu 1898. gada 12. jūlijā atklāja skotu ķīmiķis Viljams Remzijs un angļu ķīmiķis Moriss Traverss, neilgi pēc tam, kad viņi bija atklājuši neonu un kriptonu. Pētot kriptonu, viņi ksenonu atklāja kā piejaukumu tam. Elementa nosaukums ir radies no grieķu vārda ξένος (xénos), kas nozīmē "svešzemju-".

Atrašanās dabā

Uz Zemes ksenons galvenokārt atrodas atmosfērā. Gaisā tas ir aptuveni 87±1 miljardās tilpuma daļas. Tas ir atrodams arī karsto avotu ūdeņos.

Izotopi

Dabā ir sastopami deviņi dažādi ksenona izotopi. Visizplatītākie izotopi ir ksenons-132 (26,9086% no kopējā ksenona daudzuma), ksenons-129 (26,4006%) un ksenons-131 (21,232%), kā arī radioaktīvie ksenons-134 (10,4357%) un ksenons-136 (8,8573%). Ir zināmi arī vairāk nekā 40 mākslīgi iegūti nestabili izotopi, kuri ir radioaktīvi. To atommasa ir no 108 līdz 148.

Iegūšana

Rūpnieciski ksenons tiek iegūts no sašķidrināta gaisa.

Fizikālās īpašības

Ksenona viršanas temperatūra ir -108,12 °C, bet kušanas temperatūra ir -111,7 °C. Normālos apstākļos tā blīvums ir 5,894 kg/m³.

Ķīmiskās īpašības

Ksenons bija pirmā inertā gāze, ar kuru ieguva dažādus ķīmisko savienojumus. Ir iegūti vairāk nekā 80 ksenona savienojumi, galvenokārt ar fluoru un skābekli, taču tie ir salīdzinoši nestabili.
Japāņu rakstība

Kandži

Ar tiem parasti pieraksta lietvārdus un darbības vārdu saknes. Jebkuru japāņu valodas vārdu var pierakstīt kanā, lielākajai daļa vārdu ir arī kanji forma, bet ne visiem. Vienai un tai pašai izrunai (kas atbilst vienam un tam pašam kanas pierakstam (ar nelieliem izņēmumiem)) var būt liels daudzums nozīmju, kuras atbilst dažādiem hieroglifiem. Hieroglifus lieto lai nebūtu tik daudz jāpaļaujas uz kontekstu, lai noteiktu, kas ir domāts. Hieroglifiem bieži vien ir iespējamas vairākas izrunas, parasti tās ir atkarīgas no konteksta. Izšķir ķīniešu izcelsmes izrunas (on yomi)(音読み）un japāņu izcelsmes izrunas (kun yomi)(訓読み). Vārdos, kas satur vairākus hieroglifus pēc kārtas, parasti lieto on yomi, vārdos, kas satur vienu pašu hieroglifu vai hieroglifu un kanu, parasti lieto kun yomi. Ir iespējami arī izņēmumi. Lai norādītu paredzēto izrunu, dažkārt lieto furiganu, tas ir — kana virs hieroglifiem. Kaut ko līdzīgu lieto arī ķīniešu valodā, tikai tur parasti lieto latīņu alfabēta burtus (pinyin).
Piemēram, vārdu "es" var pierakstīt: kandži (私), hiraganā (わたし), katakanā (ワタシ) vai romadži (watashi).

Kana

Kana (仮名) ir japāņu zilbju alfabēti. Ir katakana (カタカナ) (stūraināki burti) un hiragana (ひらがな) (noapaļotāki burti). Katrs simbols apzīmē zilbi, patskani vai "n" līdzskani.
Edgars Bergs

Dzīvesgājums

Dzimis Rīgā, uzņēmēja un sabiedriskā darbinieka Kristapa Berga (1843—1907) ģimenē. 1903. gadā pabeidzis Tērbatas universitātes Teoloģijas fakultāti. Ordinēts 1905. gadā. Līdz 1911. gadam bijis mācītājs Rubenē, pēc tam līdz 1914. gadam Rīgas pilsētas vikārs. No 1919. līdz 1922. gadam kalpoja kā Rīgas garnizona mācītājs. No 1927. gada viņa sprediķi regulāri tika atskaņoti radio. Darbojies iekšējā misijā, veicis arī Brāļu kapu komitejas priekšnieka pienākumus. 
Otrā pasaules kara laikā emigrējis uz Vāciju, vēlāk izceļojis uz Lielbritāniju, kur miris. Bijis arī LELBāL arhibīskapa vietnieks, kā arī ieņēmis citus amatus.
Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa IV (1927.g.) un III (1932.g.) šķiru.
Datums

Datums ir kalendāra sistēmas noteiktas dienas identifikators. Vairumā kalendāra sistēmu datumu parasti pieraksta ar gadu, mēnesi un mēneša dienu. Bieži datuma apzīmējumā neraksta gadu, saprotot, ka gads ir pašreizējais vai atkarībā no konteksta.
Vienādi pierakstīta datuma reālā diena dažādās kalendāra sistēmās var atšķirties. Piemēram, mūsdienās Gregora kalendārs no Jūlija kalendāra atšķiras par 13 dienām.
Kāda notikuma datums var atšķirties, ņemot vērā laika joslu. Piemēram, Pērlhārboras bombardēšana, kas sākās 1941. gada 7. decembrī, plkst. 18.18, notika 7. decembrī pēc Havaju laika (UTC-10:30) jeb 8. decembrī pēc Japānas standarta laika (UTC+9).
Apodziņi

Kopīgās īpašības

Apodziņi ir ļoti maza auguma pūču dzimtas putni ar kompaktu ķermeni, apaļu galvu un īsu knābi. Tiem nekad nav ausu pušķi. Acis ir dzeltenas, nāsu paugurs labi izcelts, nāsis apaļas. Spārni īsi, noapaļoti. Nagi gari un relatīvi ļoti spēcīgi, ņemot vērā apodziņu nelielo augumu. Vairums sugu ir aktīvi nakts laikā, barojas galvenokārt ar lieliem kukaiņiem un citiem maziem dzīvniekiem.
Skandināvijas kalni

Skandināvijas kalni (zviedru: Skanderna, Fjällen jeb Kölen; norvēģu: Kjølen) ir kalnu sistēma Skandināvijas pussalā. Garums apmēram 1700 km, platums ap 600 km. Rietumu nogāzes atrodas Ziemeļjūras un Norvēģu jūras krastā, veidojot ļoti izrobotus krastus, garus, dziļus līčus (fjordus). Austrumu nogāzes pakāpeniski pazeminās, pārejot līdzenumos un zemienēs Zviedrijas teritorijā.
Kalnu augstums ir salīdzinoši neliels, bet to nogāzes ir ļoti stāvas. Augstākā virsotne Galhēpigens (norvēģu: Galdhøpiggen) ir 2469 m augsta, atrodas Norvēģijas dienvidos. Zviedrijā augstākā Skandināvijas kalnu virsotne ir Kebnekaise (zviedru: Kebnekaise), kuras augstums ir 2104 m. Somijā augstākā virsotne ir Halti (1324 m). Reljefu veidojuši senie ledāji. Tagadējie Skandināvijas kalnu ledāji ir lielākie mūsdienu ledāji kontinentālajā Eiropā.
Mitrais jūras klimats, kūstošie ledāji un virsas nevienveidība izveido lielu daudzumu upju, lielākā daļa no kurām ir īsas, ar spēcīgu straumi, tās neaizsalst pat ziemā. Upju enerģiju izmanto elektroenerģijas iegūšanai. Daudz ir arī ezeru.
Kalnu nogāzes klāj skujkoku meži, pundurbērzi, krūmāji. Augstāk kalnos raksturīga tundras veģetācija.
Skandināvijas kalnos ir dzelzs, titāna, vara, svina atradnes.
3. Cēsu latviešu brīvprātīgo policijas pulks

Dienesta gaitas

9. martā pulka I (317-F.) un II (318-F.) bataljons izbrauca uz Drisas—Polockas rajonu, kur jau priekšā atradās pulka III (321-F.) bataljons no Svoļņas un 2. Liepājas policijas pulks, kur tie tika izmantoti partizānu apkarošanas uzdevumos.
6. aprīlī pulks tika iesaistīts lielākā pretpartizānu akcijā Osvejas rajonā, kas ilga līdz 9. aprīlim, tās laikā pulka vienības sadūrās ar ievērojamiem (līdz 150 vīru) lieliem partizānu spēkiem. 11. aprīlī pulks gājienā kārtībā devās uz Borkoviču staciju, lai brauktu pa dzelzceļu caur Polocku uz Vetrino, kur nonāca 12. aprīlī, kur dienvidos no Vetrino atkal piedalījās plašākā partizānu apkarošanas operācijā; kopumā tajā bija iesaistīti ap 30 bataljonu, operācija ilga līdz maija vidum, arī pēc tam pulks nodarbojās ar partizānu apkarošanu. Jūnija sākumā 3. Cēsu policijas pulka vienības pārgāja uz Sebežas rajonu.
26. jūnijā pulka vienības pavēli ieņemt aizsardzības pozīcijas netālu Lisno ezera un uztvert caur fronti izlauzušās ienaidnieka vienības un tankus, par spīti tam, ka nebija prettanku ieroču. Pēc sadursmes ar ienaidnieku pulks uzsāka atkāpšanos Latvijas teritorijā līdz 24. jūlijā tika pieņemts lēmums pulku no frontes atvilkt. Jūlija sākumā pulka vienības apmeklējis kapteinis Upelnieks, kas aicinājis nodot nevajadzīgos ieročus kureliešu vajadzībām, apgalvojot, ka tie ir ap 2000 vīru, kas gatavojas palikt ienaidnieka aizmugurē un nodarboties ar pretošanos tur - atsaucība bija liela.
1944. g. 19. augusta naktī pulks ieradās Bulduros, kur pēc dažām dienām, 24. augustā, saņēma pavēli izformēties, ar pavēli nodot ieročus. Tā kā par kureliešiem, kas nemaz nebija palikuši aiz frontes, bet jau atradās Kurzemē, atdotajiem ieročiem pulka ieroču virsnieks kapteinis Ķimenis nevarēja atskaitīties, šis virsnieks Jūrmalas kāpās nošāvās. No pulka personālsastāva 17 virsnieki, 149 instruktori un 528 kareivji tika ieskaitīti 1. Rīgas policijas pulkā.
2012. gada Latvijas čempionāts šahā

2012. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas šaha čempionāts vīriešiem un sievietēm, kas notika no 29. aprīļa līdz 5. maijam 2012. gadā Rīgā Mihaila Tāla šaha klubā (Vaļņu iela 9, 3. stāvs).

Atlases sacensības

Čempionātam tika izstrādāta jauna izspēles sistēma, kas nomainīja iepriekšējos gados ierasto Mežezera atklāto turnīru. Vīriešu turnīrā bija daudzpakāpju atlases turnīri, kas ietvēra ceturtdaļfinālu, pusfinālu un reģionālās sacensības Kurzemē, Zemgalē, Latgalē un Vidzemē. Pusfināla un reģionālo sacensību uzvarētāji kvalificējās finālam. Sievietēm bija viens atsevišķs atvērta tipa turnīrs, kurā varēja piedalīties Latviju pārstāvošas šahistes ar vismaz I sporta klasi.

Turnīra gaita

Abi fināli noritēja pēc Šveices sistēmas 9 kārtās ar apdomas laiku 90 minūtes visai partijai plus 30 sekundes par katru izdarīto gājienu.
Vīriešu čempionātā ilgu laiku par līderi bija pieredzējušais lielmeistars Jevgēņijs Svešņikovs, taču priekšpēdējā kārtā Vitālijs Samoļins uzvarēja citu lielmeistaru Viesturu Meijeru un apdzina Svešņikovu. Pēdējā kārta nevienam no līderiem neizdevās uzvarēt, un otro reizi par Latvijas čempionu kļuva Samoļins. Otrais palika Svešņikovs, bet trešajā vietā sliktāka koeficienta dēļ ierindojās Ilmārs Starostīts.
Sievietēm pēc trim kārtām par līderi bija izvirzījusies Dana Reizniece-Ozola, taču savstarpējā partijā 4. kārtā viņu pieveica Ilze Bērziņa un vairs neatdeva līderes godu līdz sacensību beigām. Bērziņai tas bija trešais Latvijas čempiones tituls. Atpaliekot par puspunktu otro vietu izcīnīja iepriekšējo gadu čempione Laura Rogule, bet trešo vietu ar labāka koeficienta palīdzību ieguva Ingūna Erneste.
Anna Sofija

1990—2015: bērnība un karjeras sākums

Anna Sofija piedzima 1990. gada 1. septembrī Londonā, Lielbritānijā. Agrā vecumā viņa kopā ar saviem vecākiem pārvācās atpakaļ uz Vāciju, kur viņi apmetās Hamburgā. Kopš četru gadu vecuma mācījusies baletu, bet 2010. gadā ieguva savu abitūriju un uzsāka mācības Ņujorkā, "Lī Strasberga teātra un filmu institūtā". 2012. gadā Anna Sofija izdeva savu debijas singlu Get Over Yourself.
Raimonds Laizāns

Klubu karjera

Laizāns futbolu sāka spēlēt Rīgā, sporta skolā "Daugava", 13 gadu vecumā. 1980. gadā viņš ar Rīgas "Progress" ieguva sudraba medaļu Latvijas PSR līgā un 1983. gadā debitēja tobrīd spēcīgākajā Latvijas klubā - Daugava Rīga. Tomēr viņa karjera "Daugavā" neizvērtās īpaši veiksmīga, jo Aleksandrs Kulakovs bija savos labākajos gados un Laizāns varēja samierināties tikai ar rezerves vārtsarga vietu. No 1985. līdz 1987. gadam Laizāns spēlēja Liepājas "Zvejnieks" sastāvā, bet pēc tam pārcēlās uz Ukrainu - vispirms uz Luckas "Voļin", ar kuru 1989. gadā izdevās uzvarēt Ukrainas PSR līgā, pēc tam uz Ļvovas "Karpati".
Pēc 1991./92. gada sezonas Ukrainā, Laizāns atgriezās Latvijā un pievienojās Skonto FC. Pirmajā gadā Laizāns spēlēja ievērojami mazāk kā Oļegs Grišins, bet no 1993. līdz 1996. gadam viņš bija neapstrīdams pirmais numurs Latvijas spēcīgākajā klubā. No 1994. līdz 1996. gadam Laizāns tika atzīts par labāko vārtsargu Virslīgā. 1997. gadā Laizānam konkurenci sāka sastādīt kluba otrais vārtsargs - Aleksandrs Koļinko (abi aizvadīja pa 12 spēlēm Virslīgā). Pēc šīs sezonas Laizāns pameta Skonto un devās uz Voroņežas "Fakel", kas spēlēja Krievijas 1. līgā. Šī sezona Laizānam bija izdevusies un viņš aizvadīja 39 no 42 kluba spēlēm, bet pašam klubam īpaši neveicās - ieņemta 10. vieta līgā. 1999. gadā Laizāns atkal atgriezās Latvijā un pievienojās Policijas FK. Pēc sezonas Policijas FK Laizāns beidza aktīvā spēlētāja karjeru. 2005. gadā viņš aizvadīja vienu spēli JFK Olimps rindās.

Izlases karjera

1990. gadu sākumā pēc Latvijas neatkarības atgūšanas, kad Latvijas izlase aizvadīja savas pirmās starptautiskās spēles, uz vārtsarga vietu pretendēja divi galvenie kandidāti - Laizāns un Oļegs Karavajevs. Laizānam bija tas gods aizvadīt pirmo oficiālo Latvijas izlases spēli - pret Rumāniju 1992. gada 8. aprīlī. Svarīgākās spēles pārsvarā aizvadīja Karavajevs, bet Laizānam galvenokārt iespēja spēlēt tika draudzības spēlēs vai Baltijas kausa spēlēs. Savas, iespējams, labākās spēles izlasē viņš aizvadīja 1995. gadā, kad 1996. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā Latvija Porto ar 2:3 zaudēja Portugāles izlasei un ar 2:1 Rīgā uzvarēja Ziemeļīriju un ar 3:2 Austriju.
Laizāns pēdējo spēli izlases rindās aizvadīja 1998. gadā, kad Latvija ar 0:3 pārbaudes spēlē zaudēja Tunisijai. Kopā viņš aizvadīja 31 spēli izlasē.
Pēc aktīvā spēlētāja karjeras beigām Laizāns pārņēma Skonto FC jauniešu komandas vadību, bet šobrīd viņš ir JFK Olimps prezidents.
Viņa dēls Jevgēņijs Laizāns arī ir futbola vārtsargs, spēlējis Latvijas klubos. Raimonds Laizāns nav radinieks ne citam bijušajam Rīgas "Daugava" vārtsargam Laimonim Laizānam, ne arī Latvijas izlases pussargam Jurim Laizānam.
Aivars Hermanis

Dzīvesgājums

Dzimis Liepājā. 1975. gadā beidzis Liepājas Em. Melngaiļa mūzikas skolu klasiskās ģitāras, tautas instrumentu orķestra diriģenta un mūzikas pedagoga specialitātē. 
Mūziķa karjeru sācis, spēlējot restorānos, klubos un jauniešu rokgrupās Liepājā. 1976. gadā pārcelies uz dzīvi Rīgā.
Kā profesionāls mūziķis-ģitārists spēlējis grupās: "Suvenīrs", "Tip-Top", "Modo", "Opus", "Remix", Raimonda Paula ansamblī, Latvijas Valsts Televīzijas un Radio orķestrī, G. Rozenberga bigbendā, "Stabu ielas džess" orķestrī, Laimas Vaikules grupā.
Sadarbojies ar Latvijas Valsts Simfonisko orķestri, Krievijas valsts Televīzijas un Radio Vieglās mūzikas orķestri, Liepājas Simfonisko orķestri.
Dažādu grupu sastāvos koncertējis Krievijas, Ukrainas, Baltkrievijas, Lietuvas, Igaunijas, Gruzijas, Armēnijas, Kazahijas, Uzbekijas, Kirgīzijas, Tadžikijas, Skandināvijas valstu, ASV, Kanādas, Izraēlas, Vācijas, Polijas, Indijas, Nepālas lielāko pilsētu koncertzālēs (Carnegie Hall, Madison Square Garden, "Rossija", Kremļa kongresu pils, "Ukraina" u.c.)
Kā mūziķis izpildītājs piedalījies aptuveni 50 LP, CD albumu ierakstos.
Kā studijas mūziķis piedalījies vairāk kā 1000 skaņdarbu ierakstos. Gadu strādājis starptautiska skaņu ierakstu projekta ietvaros ASV.
Komponējis un aranžējis mūziku kino filmām un televīzijas pārraidēm. Vairāk kā 100 dziesmu un instrumentālu skaņdarbu autors.
Producējis ap 40 LP/CD/DVD programmu.
Producējis skaņu ierakstus daudziem Latvijā un Krievijā pazīstamiem mūzikas izpildītājiem - tādiem kā Igo, Ieva Akurātere, Laima Vaikule u.c.
Piedalījies TV pārraižu un video klipu producēšanā.
Sarīkojis vairāk kā 300 pasaulē pazīstamu mākslinieku koncertus Latvijā un tuvējās kaimiņvalstīs (Dave Brubeck, Joe Zawinul, Chick Corea, ZZ Top, Slade, Bjork, East 17, Whitesnake u.c.).
Vadījis mūzikas festivālu producēšanu un sarīkošanu (Rock Summer Riga 96, Liepājas dzintars, Vendene, Roks par Eiropu u.c. )
Joprojām muzicē dažādos džeza un populārās mūzikas projektos.
No 2004.gada strādā "Arēna Rīga" par konsultantu un pasākumu menedžeri. 
Aivars Hermanis ir aktīvi piedalījies intelektuālā īpašuma aizsardzības likumu izstrādē Latvijā.
Lasa lekcijas mūzikas menedžmentā augstskolās. Sarakstījis e-grāmatu "Ievads mūzikas menedžmentā" .
Siena rati

Vēsture

Fletfordas dzirnavas piederēja Konstebla tēvam. Māja kreisajā pusē piederēja kaimiņam, Viljamam Lotam, kurš bija lauksaimnieks, kurš nomāja zemi, tika apgalvots, ka viņš piedzimis šajās mājās un savas dzīves laikā nekad nav pametis tās ilgāk par četrām dienām. Villija Lota kotedža saglabājusies līdz mūsdienām praktiski neizmainīta, bet nav saglabājies neviens no gleznā redzamajiem kokiem.
Lai arī gleznu uzskata par vienu no visu laiku labākajām britu gleznām, kad 1821. gadā tā pirmoreiz tika izstādīta Karaliskajā akadēmijā (ar nosaukumu "Ainava: pusdienlaiks"), tai nepieteicās neviens pircējs. 
Glezna saņēma ievērojami labākas atsauksmes, kad to izstādīja Francijā, to slavēja Teodors Žeriko. Glezna radīja sensāciju, kad to izstādīja 1824. gada Parīzes salonā kopā ar citiem Konstebla darbiem (ir pieņēmums, ka Konstebla gleznu iekļaušana izstādē bija cieņas izrādīšana Žeriko, kurš nomira tā gada sākumā). Šajā izstādē "Siena rati" tika izcelti, piešķirots zelta medaļu, ko pasniedza Šarls X; tās atlējums ir iekļauts gleznas rāmī. Konstebla darbi ietekmēja jaunu franču gleznotāju paaudzi, to skaitā Ežēnu Delakruā.
Gleznu pārdeva izstādes laikā kopā ar trīs citiem Konstebla darbiem mākslas tirgonim Džonam Erousmitam, "Siena ratus" atpakaļ Anglijā nogādāja cits tirgonis, D. T. Vaits; viņš to pārdeva kādam Jangam, kurš dzīvoja Raidā Vaitas salā. Tur šai gleznai uzmanību pievērsa kolekcionārs Henrijs Vons un gleznotājs Čārlzs Roberts Leslijs. On the death of his friend Mr. Young, Vaughan bought the painting from the former's estate; in 1886 he presented it to the National Gallery in London, where it still hangs today. Savā testamentā Vons gleznas pilnizmēra skici, kas bija radīta ar paletes nazi, atstāja mantojumā Dienvidkensingtonas muzejam (tagad Viktorijas un Alberta muzejs).
2005. gadā BBC radio 4 raidījuma "Today" veidotā aptaujā "Siena vezums" tika atzīta par otru populārāko Britu galerijas gleznu aiz Tērnera gleznas "Kuģa "Temeraire" pēdējais brauciens". 2013. gada 28. jūnijā kāds ar kustību Fathers 4 Justice saistīts protestētājs, pie Nacionālajā galerijā izstādītās gleznas pielīmēja jauna zēna fotoattēlu. Darbs netika neatgriezeniski sabojāts.
Izteikts minējums, ka ratu apstāšanās iemesls upē bijis ļaut upes ūdenim atdzesēt zirgu kājas un izmērcēt riteņus. Karstā, sausā laikā koka riteņi saraujas un var atdalīties no metāla stīpām. Riteņu samērcēšana samazina saraušanos un notur vietā ārējo metāla joslu.
Sebakves kratons

Sebakves kratons (arī Sebakves protokratons) ir hipotētisks kratons, kas veido Zimbabves kratona centrālo daļu, viens no senākajiem pastāvošajiem Zemes garozas fragmentiem. Atrodas Zimbabves centrālaja daļā, aptuvens diametrs 450 km. Veidojies pirms aptuveni 3,4 miljardiem gadu, stabilizējies pirms 3,35 miljardiem gadu. Aptuveni pirms 3,2 miljardiem gadu notika granitoīdu intrūzija.
Košļājamā gumija

Košļājamā gumija ir mīksta viela, ko ir paredzēts košļāt, bet nevis norīt. Cilvēki ir izmantojuši košļājamo gumiju vairāk nekā 5000 gadus, tomēr modernā izskatā un veidā tā parādījās 19. gadsimtā. Kopš 1960. gadiem tās tiek ražotas no sintētiskā kaučuka, ko ir arī lētāk ražot.
Sākotnēji cilvēki košļāja gumiju no mastikas koka sveķiem, tropu koka sapodilla sulu, balzama baltegļu sveķus. Pastāv uzskats sabiedrībā, ka norīta košļājamā gumija cilvēka ķermenī paliks septiņus gadus, jo tā nav tikusi sagremota. Medicīniski pētījumi rāda, ka norīta košļājamā gumija vairākumā gadījumu tiek izvadīta kopā ar pārējo pārtiku.
1992. gadā Singapūras valdība aizliedza lietot košļājamo gumiju, jo tā kļuva bīstama, kad tā nokļuva metro durvīs. 2002. gadā valdība atļāva lietot košļājamo gumiju bez cukura, ja vien to ir izrakstījis ārsts.
Liepas muiža

Liepas muižas (vācu: Lindenhof) kungu māja atrodas Priekuļu novada Liepas pagastā, aptuveni 100 km no Rīgas un 14 km no Priekuļiem. Liepas muiža tika dibināta 1672. gadā.

Vēsture

1582. gadā Pārdaugavas Livonijas hercogiste nokļuva Polijas-Lietuvas kopvalsts pakļautībā, kas atjaunoja Cēsīs katoļu bīskapiju. Sākoties zviedru valdīšanai Vidzemē 1624. gadā Zviedrijas karalis Gustavs Ādolfs visu savu īpašumu piešķīra savam valsts kancleram Akselam Uksenšernam, kura dēla Ērika Uksenšerna laikā 1672. gadā no Cēsu pils novada atdalīja vairākus desmitus tā sauktos Tulmānu (Tīlmaņa) vakai piederīgos ciematus (mājas). Tajā pat gadā uz Gravānu, Spruiķu, Liepas, Ozola un Ūsiņu ciemata zemēm, pievienojot vēl daļu no Jurlana (Jullas) māju zemes, nodibināta Liepas muiža (Lindenhof).
Jaunās muižas nosaukums iegūts no Liepas mājas, kas, muižu dibinot, iznīcināta, par ko liecina kāds muižas tīruma senais nosaukums.
No 1824. gada muiža piederēja Pandera dzimtai, pēdējā muižas īpašniece 1919. gadā bija Šarlote fon Vulfa. Cēsu kauju laikā daļu no muižas ēkām izpostīja. Pēc 1920. gada agrārreformas Liepas muižu sadalīja 99 vienībās (no tām 19 bijušās rentes mājas) 1424 ha kopplatībā, muižas kungu mājā iekārtoja pagasta skolu. Liepas pamatskola bijušajā muižas kungu mājā darbojās līdz 1970. gadam.

Vieta kultūrā

Latviešu un igauņu kultūras vēsturē Liepas muižai ir ievērojama vieta, jo šeit jau 1685. gadā darbojās viena no latviešu bībeles tulkotāja prāvesta Ernesta Glika dibinātajam latviešu skolām. 1686. gada augustā un septembrī tur notika sešu nedēļu ilga konference, kurā piedalījās 12 mācītāji no Rēveles (Tallinas), Tērbatas (Tartu) un Sāmsalas, lai pārlūkotu igauņu bībeles tulkojumu.
Liepas muižas kapsētā guldīts dzejnieks Eduards Veidenbaums (1867-1892). Viņa brālis dzejnieks Kārlis Veidenbaums bija Liepas (agrāk Mūrmuižas) pagasta Kalāču māju saimnieks.
Karls Gothards Grass, kā arī citi Rīgas "Praviešu kluba" biedri bieži ir uzturējušies Liepas muižā. Karls Gothards Grass ir arī veltījis Ģertrūdei Boijei un Liepas muižai savu dzejoli "Weihnachtsgruss", kas ievietots 1818. gada almanahā "Livona`s Blumenkranz".
Runas akts

Runas akts ir valodniecībā un valodas filozofijā lietots jēdziens, kas apraksta darbību, kas tiek darīta, izrunājot izteikumu. Runas akti ir, piemēram, solījuma izteikšana, kaut kā aprakstīšana, jautājuma uzdošana, lūgums, pavēle, sasveicināšanās, atvainošanās, apvainošana u.c.

Ilokutīvais spēks

Runas aktu teorijā izšķir propozicionālo līmeni un performatīvo — ilokutīvā spēka - līmeni. Propozīcija ir fakts, semantiskais kodols, piem., "ārā snieg", ko runas aktā performatīvajā līmenī var izteikt dažādos veidos, piemēram, "Vai ārā snieg?", "Vai kā ārā snieg!", "Ārā laikam snieg." u.c. Ilokutīvais spēks tātad ir nodoms, ar kādu runātājs šo izteikumu ir teicis.
Dzeguze un viņas 12 vīri

Sižets

Filmas pamatā ir Pētera Brūvera dzejolis.
Atomspēku mikroskops

Atomspēku mikroskops (angļu: AFM, atomic force microscope) ir speciāla veida skenējošais mikroskops (SPM), kas tika izgudrots 1986. gadā. Ar šo mikroskopu attēlu iegūst pa punktiem, vienu attēla punktu laika vienībā.

Iespējas un īpašības

Atšķirībā no optiskā mikroskopa, AFM izšķirtspēja nav atkarīga no gaismas difrakcijas, bet tikai no adatas gala un parauga savstarpējās iedarbības tilpuma. Optiskajā mikroskopā visu attēlu iegūst praktiski acumirklī, AFM nākas noskenēt visus punktus, un tam vajag laiku (svirai ir masa), parasti vairākas minūtes.
Atšķirībā no SEM, AFM darbībai nav nepieciešams vakuums, tas var darboties arī gaisā vai šķidrumā.
AFM ir mazs maksimālais iegūstamā attēla izmērs, to nosaka skenera iespējas. Parasti X un Y ass virzienos tas ir ≈100 um, bet Z ass virzienā - drusku zem 10 um. AFM iegūst 3D datus par virsmas reljefu, atšķirībā no optiskā un elektronu mikroskopa, kas iegūst tikai virsmas projekciju.
AFM izšķirtspēja X un Y asu virzienos ir atkarīga no adatas asuma. Parasti adatas galu veido kā konusu vai piramīdu, kam virsotnes vietā ir lodveida virsma, un adatas asumu raksturo ar tās lodes rādiusu, tas parasti ir 5-30 nm. Dažām adatām galā ir šaura tieva struktūra (spike), ar mazākiem izmēriem. Tā ir trausla, un to var viegli nolauzt, taču ar to var panākt XY (lateral) izšķirtspējas līdz 1nm. Ja parauga virsmai nav asu kritumu vai kāpumu, augstas izšķirtspējas var sasniegt arī ar mazāk asu adatu, ja tā ir homogēna. AFM izšķirtspēja Z ass virzienā ir atkarīga no optiskā detektora izšķirtspējas uz Z skenera DAC (ciparanalogu pārveidotāja) stabilitātes (atkārtojamības), parasti šī izšķirtspēja ir augstāka par 100pm (šajā virzienā var izšķirt attālumus, kas mazāki par atoma diametru).
Emīla Dārziņa mūzikas skola

Vēsture

Pirms Pirmā pasaules kara netālu no tagadējās skolas ēkas Kalnciema un Kaktu ielas krustojumā atradās Āgenskalna parks ar tolaik populāro Āgenskalna restorānu. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā radās iecere pēc PSRS modeļa pie Latvijas Valsts Konservatorijas dibināt mūzikas skolu, kas realizējās tikai Otrā pasaules kara beigās, kad 1945. gada martā Doras Braunas vadībā nodibināja muzikāli apdāvināto audzēkņu skolu. Skolas pedagogi vienlaikus bija Konservatorijas pasniedzēji. 1950. gadā tā nosaukta Emīla Dārziņa vārdā. No 1962. līdz 1990. gadam skolas direktore bija Ieva Arāja. 1973. gadā skola pārcēlās uz jaunuzbūvētām ēkām Kalnciema ielā 10/12. 
1992. gadā skolu pārdēvēja par Jāzepa Vītola Mūzikas akadēmijas Emīla Dārziņa mūzikas skolu, 1994. gadā pie tās sāka darboties arī Rīgas Doma kora skola, 2002. gadā to atkal pārdēvēja par Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolu (EDMV).
2017. gadā Latvijas Republikas Ministru kabinets pieņēma lēmumu likvidēt Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolu un Rīgas Horeogrāfijas vidusskolu un pievienojot tās profesionālās izglītības kompetences centram "Nacionālā Mākslu vidusskola" kā struktūrvienību ar nosaukumu Emīla Dārziņa mūzikas skola.