Viļņas Universitātes bibliotēka

Viļņas jezuītu kolēģijas un akadēmijas bibliotēka

Bibliotēku (kopā ar Viļņas jezuītu kolēģiju) 1570. g. 17. jūlijā dibinājuši jezuīti, kas Lietuvā ieradās pēc bīskapa Valerijona Protaseviča uzaicinājuma. 1579. g. Viļņas jezuītu kolēģija tika pārorganizēta par Viļņas Universitāti, un bibliotēka kļuva par akadēmijas, vēl vēlāk — par universitātes bibliotēku. Par bibliotēkas pamatu kļuva tai nodotās Sigismunda II Augusta un Viļņas bīskapa sufragāna Georgija Albīnija grāmatu kolekcijas. Vēlāk lielas grāmatu kolekcijas bibliotēkai nodeva arī citi katoļu baznīcas pārstāvji un laicīgie augstmaņi: Viļņas bīskaps V. Protasevičs, kardināls Georgs Radvils, Viļņas bīskaps Eistahijs Valavičs, Viļņas garīdznieks Kazimirs Vaišnaravičs un citi.
No laicīgajām personām, kas dāvināja Viļņas Universitātes bibliotēkai personīgās grāmatu kolekcijas, īpaši jāpiemin lietuviešu muižnieki Sapehas. 1655. g. viņu dāvināto grāmatu reģistrā bija nosauktas aptuveni 3000 grāmatas, starp tām — visretākās inkunābulas un citi reti izdevumi. Vairāk nekā 200 gados, kuru laikā universitāti vadīja jezuīti, bibliotēkas fondi pieauga no 4,5 tūkstošiem līdz 11 tūkstošiem sējumu (1773. g.).
Bibliotēkas augšanu kavēja kari, ugunsgrēki un izlaupīšana. Daudzas universitātes grāmatas nokļuva ārzemēs — Krievijā, Polijā, Zviedrijā un citās valstīs.
Kad 1773. g. tika likvidēts Jezuītu ordenis, Viļņas Universitāte nokļuva Izglītības komisijas aizgādībā. 1781. g. universitāte tika nosaukta par Lietuvas galveno skolu, sāka mainīties zinātniskās pētniecības virzieni. Tajā laikā VU bibliotēkas fondi tika papildināti ar dabas zinātņu un medicīnas grāmatām.

Cariskajā Krievijā

Pēc traģiskajām 1794. g. sacelšanās beigām notika Abu Tautu Republikas trešā dalīšana, pēc kuras lielākā daļa Lietuvas kopā ar galvaspilsētu Viļņu piederēja cariskajai Krievijai. 1803. g. Lietuvas galvenā skola tika nosaukta par Viļņas Imperatora universitāti. 19. g.s otrajā desmitgadē Viļņas Universitāte jau bija viena no vadošajām Krievijas impērijas universitātēm. Zinātniskā darba atdzīvošanās labvēlīgi ietekmēja arī bibliotēku.
Par universitātes bibliotēkas vadītāju 1804. g. tika iecelts profesors Gotfrīdas Ernests Grodeks. Viņa pūļu rezultātā universitātes bibliotēka kļuva pieejama Viļņas sabiedrībai. No 1815. gada atļauts ņemt grāmatas uz mājām — atvērts abonements. Grāmatas mājās bija atļauts ņemt universitātes darbiniekiem un studentiem, apriņķa izglītības darbiniekiem, ģimnāzijas skolotājiem. Bibliotēka tika pārcelta uz Mazo aulu, tur ierīkota 90 vietu lasītava. Pēc G. E. Grodeka iniciatīvas sākts veidot alfabētisku kartīšu katalogu, vēlāk arī sistemātisku katalogu.
1832. g. 1. maijā cars Nikolajs I slēdza Viļņas Universitāti. Sākās viens no skumjākajiem bibliotēkas vēstures posmiem — liela daļa no tās fondiem tika izvesta no Viļņas un izdalīta dažādām cariskās Krievijas zinātniskajām institūcijām.
Ap 1834. g. no atlikušajām universitātes grāmatām tika mēģināts izveidot Viļņas publisko bibliotēku, tomēr plāns neizdevās. 1856. g. sāka darboties Arheoloģijas komisijas Senlietu muzejs, un tam blakus tika izveidots Lasīšanas kabinets. 1865. g. Senlietu muzejs un Lasīšanas kabinets tika pārorganizēti par Viļņas publisko bibliotēku un muzeju. Bibliotēkai tika atdotas pēc 1831. un 1863. g. sacelšanās slēgto skolu, klosteru, konfiscēto muižu, privātpersonu grāmatu kolekcijas — aptuveni 200 tūkstoši sējumu vērtīgu grāmatu un manuskriptu. 1914. g. Viļņas publiskajā bibliotēkā bija vairāk nekā 300 tūkstoši sējumu, un tā ieņēma 4 vietu starp Krievijas impērijas bibliotēkām, tomēr Pirmā pasaules kara laikā tā atkal tika izpostīta, grāmatas atkal tika vestas uz Krieviju.

Pēc pasaules kariem

1919. g. 21. aprīlī Viļņu okupēja Polija. 11. oktobrī atjaunotā Viļņas Universitāte tika nosaukta Stefana Batorija vārdā. Universitātes bibliotēkas fondi, lai arī izpostīti, saglabājās diezgan bagātīgi, bet grāmatu lietuviešu valodā bija ļoti maz.
Kad 1939. g. Lietuva atguva Viļņu, vecā Viļņas Universitātes bibliotēka atdzīvojās. Diemžēl drīz tās darbu atkal pārtrauca Otrais pasaules karš. Bibliotēkas darbinieki kara gados visiem spēkiem glāba grāmatu krājumus no izlaupīšanas un ugunsgrēkiem. Pēc kara bija steidzami jāsakārto sagrautā universitāte un bibliotēka. Īsā laika periodā tika ierīkotas lasītavas, organizēts informācijas un bibliogrāfiskais darbs. Bibliotēkai izdevās atgūt aptuveni 13 tūkstošus dažādos laikos izvestu vērtīgu izdevumu.
1962. g. un 1968. g. izcēlās ugunsgrēki, kuros sadega tūkstošiem grāmatu. Vecajiem bibliotēkas fondiem bija nepieciešama restaurācija, tāpēc 1968. g. ar toreizējā bibliotēkas direktora Jurģa Tornau gādību tika izveidota Restaurācijas nodaļa. 1969. g. pirmo reizi bibliotēkas vēsturē atvērts Grafikas kabinets.
No 1958. gada ar pārtraukumiem iznāca Viļņas Universitātes bibliotēkas gadagrāmata (iznāca 7 sējumi).
1970. gadā bija bibliotēkas 400 gadu jubileja. Trīs dienas ilga ceremonijas ar daudziem viesiem no toreizējās PSRS un Eiropas valstu augstskolām. Panākumus guva jubilejas izstāde sv. Jonu baznīcā un dokumentāla filma par bibliotēku. Jubilejas svinību laikā tika atklāta jaunā grāmatu krātuve.
1965. g. bibliotēka kļuva par Baltijas valstīs vienīgo ANO depozītbibliotēku.
1979. g. VU bibliotēkai piešķirta pirmā kategorija, kas ļāva palielināt darbinieku algas. Šajā laikā bibliotēkas amatu un struktūrvienību skaits bija lielākais visā tās darbības laikā: tās struktūrā bija 28 nodaļas, kopā 51 sektors, un tajā bija nodarbināti vairāk nekā 280 darbinieku.
Pēc universitātes ēku rekonstrukcijas 1984. g. tika pabeigta vēl vienas krātuves būvniecība. Uz to tika pārcelti agrāk koridoros, pagrabos uz laiku glabātie līdzekļi.
1988. g. bibliotēkā uzstādīts pirmais displejs, kas bija savienots ar universitātes Skaitļošanas centru. Desmitajā desmitgadē bibliotēka bija vienīgā Baltijas valstīs, kurai bija interneta pieslēgums un mājaslapa, viena no pirmajām, kas izmantoja elektronisko pastu — sākumā no viena datora.

Pēc Lietuvas Neatkarības atjaunošanas

Kopš 1993. gada bibliotēkā darbojas elektronisks katalogs. Tas ir pirmais elektroniskais katalogs Baltijas valstīs, un no 1994. gada tas ir pieejams internetā.
Sadarbībā ar UNESCO 1998. g. izdotais kompaktdisks "Vēsturiskās Viļņas Universitātes bibliotēkas kolekcijas" bija otrais šāda veida elektroniskais izdevums visā Lietuvā.
2000. g. kopā ar citām Lietuvas bibliotēkām sākts abonēt datu bāzes, pirmā no tām bija universālā pilnu tekstu dokumentu datu bāze EBSCO.
Vēl viens nozīmīgs notikums — pirmās lietuviešu grāmatas, Martīna Mažvīda Katehisma gadadienai veltīto pieminekļa durvju ierīkošana 2001. gadā.
No 2001. g. 1. decembra bibliotēkā sāka darboties lietotāju apkalpošanas apakšsistēma. Viļņas Universitātes studenti, bibliotēkas lietotāji no šīs dienas var pasūtīt izdevumu, kas ir iekļauts elektroniskajā katalogā, no jebkuras datorizētas darba vietas, uzzināt, vai tas ir pieejams, un tikai pēc tam nākt uz bibliotēku.
2003. g. VUB kļuva par atjaunotās Viļņas Grāmatu iesējēju ģildes (dibināta 1664. g.) atrašanās vietu (priekšsēdētājs — Cezars Poļakevičs). 2003. g. izdots katalogs "Viļņas Universitātes bibliotēkas paleotipi".
Apvienojot 3 fakultāšu (Komunikācijas, Tiesību, Ekonomikas) bibliotēkas, 2004. g. izveidots Saullēkta informācijas centrs. Tā paša gada beigās bibliotēkā sagatavota dāvana Viļņas Universitātei — virtuālā izstāde "Viļņas Universitātes arhitektūras ansamblis" (lietuviešu, angļu valodā). Nodibināta arī VUB Komunikācijas ar sabiedrību nodaļa.
2005. g. pirmo reizi Lietuvas akadēmisko bibliotēku vēsturē VU bibliotēkā atvērts Kompetences centrs cilvēkiem ar invaliditāti — ODISEJS.
2006. g. pabeigts jaunās bibliotēkas ēkas Saullēkta ielejā tehniskais projekts un izveidota jaunā Zinātnisko sakaru centra koncepcija. 2006. g. VU centrālajā bibliotēkā sākts veidot mediatēku. Tā ir dokumentālu, mācību un izglītojošu kino filmu DVD kolekcija. 2006. g. uzsākta VU centrālās bibliotēkas telpu rekonstrukcija.
2007. g. VU centrālajā bibliotēkā izveidots Humānistikas un informācijas centrs. Tajā pašā gadā bibliotēka uzaicināja neatkarīgu eksperti darbības analīzei un ieteikumiem no ASV — Fulbraita programmas speciālisti Bārbiju E. Keiseri.
2009. g. 26. martā parakstīta trīspusēja vienošanās (starp Lietuvas Republikas Izglītības un zinātnes ministriju, Centrālo projektu pārvaldības aģentūru un Viļņas Universitāti) par jaunās Viļņas Universitātes bibliotēkas ēkas projekta "Nacionālā atvērtas piekļuves zinātnisko sakaru un informācijas centra" (ZSIC) finansēšanu un administrēšanu.
2013. g. 6. februārī atklāts ZSIC.

Pakalpojumi

Bibliotēkas pakalpojumi tiek sniegti ne tikai Viļņas Universitātes studentiem un akadēmisko aprindu pārstāvjiem, bet arī visiem Lietuvas Republikas un ārvalstu pilsoņiem. Zinātniskā literatūra uz mājām tiek izsniegta tikai VU piederīgajiem, reģistrēti lietotāji var saņemt uz mājām brīvā laika literatūru.
Bibliotēka sniedz visus tradicionālos un arī ārkārtas bibliotēkas pakalpojumus, piemēram, darba vietu, telpu rezervēšanu, ekskursijas, trīsdimensiju druku.
Meklēt bibliotēku resursus lietotāji var, izmantojot virtuālo bibliotēku. Internetā var arī rezervēt darba vietu vai telpu, apskatīt bibliotēkas digitālās kolekcijas, apmeklēt virtuālās izstādes un tūri pa bibliotēku.
Bibliotēka ir aprīkota ar redzes un kustību kompensācijas iekārtām.

Kultūras mantojums

Reto grāmatu nodaļā ir apmēram 160 tūkstoši izdevumu ar augstu zinātnisko, kultūras un vēsturisko vērtību, kas izdoti līdz 1800. g.: 315 inkunābulu, 1650 paleotipu, lielākā Lietuvā seno lietuviešu grāmatu (1547-1917) kolekcija. Šeit tiek glabāts kartogrāfijas fonds, kas sastāv no aptuveni 1000 senajiem atlantiem un 10 tūkstošiem karšu.
Manuskriptu nodaļā tiek glabāti vairāk nekā 226 tūkstoši XIII—XX gs. dokumentu dažādās pasaules valodās .
Grafikas kabinetā tiek glabāti aptuveni 92 tūkstoši darbu. Tajā ir arī ekslibru kolekcija.
A. Mickēviča muzejā atrodams vēsturiskais materiāls, kas ir saistīts ar A. Mickēviča darbiem un aktivitātēm.
Senākie VUB eksponāti: "Zemes donācija" (datēta ar 1209. g.); iluminēta grāmata rokrakstā "Psalterium Mariae"; inkunābula "Rabanus Maurus. Opus de universo" (Strasbūra, 1467. g.).
Turklāt VUB glabājas arī: Martīna Mažvīda Katehisms, kas ir digitalizēts un ievietots Viļņas Universitātes bibliotēkas digitālajā kolekcijā; Kazimira Semenaviča grāmata "Lielā artilērijas māksla" (1650. g.); Mazākā Lietuvas drukātā grāmata 475 (1997. g.) (grāmatas izmēri ir 10x11 mm); Viļņas (Ribišķu) dārgumi, slavenu lietuviešu un pasaules zinātnes un kultūras darbinieku, karalisko ģimeņu un Lietuvas Dižkunigaitijas valdnieku autogrāfu kolekcija.