google/wiki40b huggingface dataset:
Likumdošanas vara Latvijā

Tautas padome (1918—1920)

Tautas padome bija Latvijas Republikas priekšparlaments (pagaidu likumdevēja iestāde), kas izveidojās 1918. gada 17. novembrī, apvienojoties Latviešu Pagaidu Nacionālajai Padomei un Demokrātiskajam Blokam. Dibināšanas brīdī tas sastāvēja no 40 locekļiem un apvienoja lielākās daļas tābrīža Latvijas politisko partiju, kā arī Latgales Zemes padomes pārstāvju. 18. novembrī Tautas padome proklamēja neatkarīgu Latvijas Republiku un pasludināja sevi par vienīgo likumīgo varas nesēju tajā.
Vēlāk pārstāvju skaits Tautas padomē pieauga un darbības beigās sasniedza jau 245. Vietas Tautas padomē nebija piešķirtas noteiktiem cilvēkiem, bet gan organizācijām, tāpēc tās sastāvs bieži mainījās.
Tautas padome priekšsēdētāja Jāņa Čakstes vadībā darbojās līdz 1920. gada 30. aprīlim, kad tās vietā par likumdevējiestādi kļuva jaunievēlētā Satversmes sapulce.

Satversmes sapulce (1920—1922)

Satversmes sapulce bija Latvijas Republikas pirmais vēlētais parlaments. Vēlēšanas notika 1920. gada 17. un 18. aprīlī un tajās piedalījās 84,5% balstiesīgo (677 084 cilvēki). Vēlēšanās piedalījās 57 kandidātu saraksti, no kuriem 16 tika ievēlēti. Kopumā ievēlēja 150 deputātus.
Satversmes sapulce uz pirmo sēdi sanāca 1920. gada 1. maijā un galvenais uzdevums bija Latvijas konstitūcijas - Satversmes izstrādāšana. Taču tā arī pieņēma vairākus likumus - Likumu par agrārreformu, Saeimas vēlēšanu likumu, u.c. Savās 213 kopsēdēs Satversmes sapulce apsprieda un pieņēma 205 likumus, 291 noteikumus ar likuma spēku un 134 pārvaldes noteikumus.
Satversmes sapulces priekšsēdētājs bija Jānis Čakste un tā darbojās līdz 1922. gada 7. novembrim.

1. Saeima (1922—1925)

Satversmes sapulces iesākto darbu turpināja 1. Saeima.
Saskaņā ar Satversmi, Saeimu ievēlēja vispārīgās, vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās un proporcionālās vēlēšanās uz trīs gadiem. Esošās Saeimas mandāts beidzas, kad nākamā Saeima sanāk uz savu pirmo sēdi.
1. Saeimas vēlēšanas norisinājās 1922. gada 7. un 8. oktobrī. Tajās piedalījās 82,2% (800 840) balsstiesīgo. Pieteikti tika 88 kandidātu saraksti, no kuriem ievēlēja 46.
1. Saeima noturēja 214 plenārsēdes, kurās izskatīja 343 likumprojektus. Pirmais Saeimas priekšsēdētājs bija Frīdrihs Vesmanis, ko 1925. gada 20. martā nomainīja Pauls Kalniņš.

2. Saeima (1925—1928)

2. Saeimas vēlēšanas notika 1925.gada 3. un 4.oktobrī. Tajās piedalījās 74,9% (838 800) no visiem balsstiesīgajiem iedzīvotājiem. Tika iesniegts 141 kandidātu saraksts, no kuriem 48 ieguva mandātus. No simts ievēlētājiem deputātiem 84 bija latvieši, 55 deputātiem bija augstākā izglītība, 30 — vidējā un 15 — zemāka izglītība. 2.Saeimas priekšsēdētājs bija dr. Pauls Kalniņš.
Anna Kantāne

Personīgā dzīve

2015. gadā apprecējusies ar Latvijas šaha meistaru Tomu Kantānu.
Matīšu evaņģēliski luteriskā baznīca

Matīšu evaņģēliski luteriskā baznīca ir luteriešu dievnams Matīšos. Tajā apskatāma 17. gadsimta beigu kancele un altāris.

Vēsture

Baznīcu Zviedru Vidzemes laikā 1687. gadā cēlis Rīgas Svētā Pētera baznīcas torņa projekta autors Ruperts Bindenšū. Baznīcas torņa veidols atgādina vienkāršotu Rīgas Pēterbaznīcas torni ar apzeltītu gaili un lodi 45 m augstumā.
Jānis Krastiņš (arhitekts)

Apbalvojumi

1998. gadā saņēmis Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu par Rīgas 19. un 20. gadsimta arhitektūras izpēti, veicinot Rīgas vēsturiskā centra iekļaušanu UNESCO Pasaules kultūras mantojuma sarakstā.
Ziema Sognefjordā

Analīze

Pēc ceļojuma uz Itāliju 1820.–1821. gadā Johans Kristians Dāls pastāvīgi apmetās Drēzdenē. Tur viņš radīja vairākas ideālas Norvēģijas ainavas. Kopš 1826. gada viņa darbos parādījās izmaiņa, kura attēloja jaunu izpratni par Norvēģijas ainavu. Pēc tam viņš devās ceļojumā caur Norvēģiju no Kristiānijas līdz Telemarkai un Hardangervidai uz Rietumnorvēģijas fjordiem; tas bija viņa pirmais ceļojums uz kalniem kā nobriedušam māksliniekam .
Gleznas motīvs pirmoreiz tika uzskicēts ceļojuma laikā. Priekšplānā attēlotas stāvās nogāzes un vertikālās klintis. Šī glezna ir veltījums majestātiskajai Norvēģijas dabai un lepnajai nācijas vēsturei.
Proklamācija

Proklamācija (latīņu: proclamatio — ‘uzsaukums’) ir aģitācijas nolūkā izdota skrejlapa, kurā izteikts aicinājums uz aktīvu darbību, piemēram, streikot, iziet demonstrācijās. Bieži vien šis uzsaukums ir nelikumīgs.
Citās nozīmēs ar proklamāciju var saprast arī publisku paziņojumu, politisku uzsaukumu. Ja ir domāta darbība (proklamēšana), tad tā ir kaut kā svinīga pasludināšana, piemēram, republikas proklamēšana.
Coptotriche singularis

Pieaugušo īpatņu apraksts

Pieaugušo (imago) tēviņu ķermeņa garums ir 2,5 m, spārnu plētums ir 5,5 mm. Seja un palpi ir okera (dzeltenbrūnā) krāsā. Priekšējais cekuls un apkakle sastāv no okera krāsas matveidīgām un tievām plāksnīšveidīgām zvīņām. Ūsas ir ar garām matveidīgām sensillām; okera brūnas. Torakss un tegulas ir okera krāsā. Priekšējie spārni ar dažām tumši brūnām un melnām zvīņām galvenokārt uz apikālās ceturtdaļas. Priekšējo spārnu apakšpuse ir brūna. Cilijas tumši pelēkas. Kājas tumši pelēkas uz priekšējās puses, okera krāsā uz mugurējās puses.
Johans Bernhards Fišers

Dzīvesgājums

Johans Bernhards Fišers dzimis Lībekā 1685. gada 28. jūlijā. 1687. gadā viņa ģimene pācēlās uz dzīvi Rīgā, kur viņa tēvs Benjamins Fišers (miris 1695) strādāja par ārstu un aptiekāru. Viņa tēvabrālis Johans Fišers bija Vidzemes ģenerālsuperintendents. Pēc mācībām Rīgas licejā Fišers no 1704. gada studēja medicīnu Halles un Jēnas, no 1708. gada Leidenes und Amsterdamas universitātēs. 1709. gadā viņš papildinājās Anglijā un Francijā. Pēc Rīgas aplenkuma beigām viņš 1710. gada decembrī atvēra tur savu ārsta praksi un 1725. gadā piedalījās ārstu konsīlijā Kurzemes hercogienes Annas veselības stāvokļa apspriešanai. 1733. gadā Johans Bernhards fon Fišers kļuva par otro Rīgas pilsētas ārstu (Stadtphysikus). 1734. - 1740. gadā Fišers bija Krievijas ķeizarienes Annas personiskais ārsts (лейб-медик) Pēterburgā. Viņš tika iecelts arī par Krievijas impērijas galveno ārstu jeb arhiatru (krievu: архиятр Российской империи). Ar ķeizarienes rīkojumu 1735. gada 24. decembrī tika izdoti Fišera izveidotie "Slimnīcu vispārīgie noteikumi", kas noteica to, ka ķirurgi sagatavojami tikai četrās Krievijas slimnīcās Pēterburgā, Kronštatē un Maskavā arhiatra uzraudzībā. Šajā laikā Svētās Romas impērijas ķeizars Kārlis VI viņu iecēla dižciltīgo kārtā (von Fischer). Pēc ķeizarienes Annas nāves 1740. gadā Krievijas reģente Anna Fišeru uzaicināja kļūt par mazgadīgā troņmantnieka Ivana VI miesas ārstu.
1742. gadā, līdz ar ķeizarienes Elizabetes nākšanu pie varas viņš atgriezās Rīgā un mūža nogali pavadīja savā muižiņā aiz tagadējā Grīziņkalna. Te viņš nodevās lauksaimniecībai un rakstniecībai, parakstīdamies ar pseidonīmu Montan zu Hinterbergen - "Aizkalnes Montāns" (Kalnietis). Pirmā autobiogrāfiskā apceres nosaukums bija "Harmonijā un mierā dzīvojošais Montāns" (Der In Beruhigung und Friede wohnende Montan) , kuras nosaukumā iekodēti viņa iniciāļi I.B.F. Vēlāk viņš pievērsās gan medicīnas, gan Vidzemes vēstures un lauksaimniecības apcerējumiem, kurus sūtīja vācu žurnāliem un grāmatu spiestuvēm.
Fišers savu muižiņu nodēvēja par Hinterbergen ("Aizkalni", jo tā atradās aiz Grīziņkalna) un iekopa agrāk neauglīgo muižiņas apkaimi, izveidojot skaistu dārzu un parku. Miris 86 gadu vecumā 1772. gada 8. jūlijā savā "Aizkalnes" muižiņā.
Viņa iesāktos Vidzemes ģeogrāfijas pētījumus turpināja viņa brāļadēls Jakobs Benjamins Fišers (1731-1793), kas 1778. gadā publicēja Vidzemes dabas aprakstu (“Versuch einer Naturgeschichte von Livland”), ko 1784. gadā Johans Frīdrihs Hartknohs Rīgā iespieda kopā ar J. J. Ferbera 100 lappušu biezo traktātu "Piezīmes Kurzemes fizikālajam zemes aprakstam kopā ar J.B.Fišera pielikumiem viņa Vidzemes dabasizpētes uzmetumam" (vācu: Anmerkungen zur physischen Erdbeschreibung von Kurland nebst J. B. Fischers Zusätzen zu seinem Versuch einer Naturgeschichte von Livland).
Jozefs Bišofs

Dzīvesgājums

Dzimis 1872. gada 14. jūlijā Langenbrikā (Langenbrück, tagad - Mostovice Polijā). Studēja Breslavas universitātē, 1892. gadā iestājās Glivices kājnieku pulkā "Keits" un 1902.-1909. gadā dienēja Vācijas impērijas Āfrikas kolonijās. Kad sākās Pirmais Pasaules karš, Bišofs tika iecelts par 60. Rezerves kājnieku pulka bataljona komandieri, 1916. gadā viņš komandēja 1. Turku kamieļu jātnieku pulku cīņās pret arābiem Sīnāja pussalā. 1918. gadā piedalījās kaujā pie Marnas pret ASV karaspēku. 
Pēc Kompjeņas pamiera noslēgšanas majors Bišofs kopā ar tūkstošiem vācu brīvprātīgo ieradās Kurzemē, kur 1919. gada 16. janvārī uzņēmās Dzelzsbrigādes, vēlāk Dzelzsdivīzijas komandēšanu, kas piedalījās Latvijas Brīvības cīņās pret LSPR armiju. 1919. gada 26. jūnijā pārgāja Andrieva Niedras Latvijas Pagaidu valdības pakļautībā, no 21. septembra Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas sastāvā. Bermontiādes laikā cīnījās pret Latvijas armiju un cieta smagu sakāvi kaujā par Pārdaugavu 1919. gada 10. novembrī. 
Pēc atkāpšanās uz Vācijas teritoriju un 1920. gada martā piedalījās Kapa pučā (Kapp-Putsch) pret demokrātiski ievēlēto Vācijas valdību. Pēc tā apspiešanas Bišofs dzīvoja Bādenē pie Vīnes Austrijas Republikā, 1933. gadā tika izraidīts un atgriezās Vācijā. Pēc Austrijas anšlusa atgriezās Bādenē pie Vīnes, 1939. gadā tika paaugstināts par pulkvežleitnantu. Miris 1948. gada 12. decembrī Bādenē pie Vīnes.
Svins

Bioloģiskā nozīme

Svins ir toksisks. Tas var iedarboties uz gandrīz visiem cilvēka orgāniem. Visvārīgākā ir nervu sistēma, sevišķi bērniem: zūd reakcijas ātrums, rodas nespēks ekstremitātēs (pirkstos, plaukstas locītavās, potītēs), notiek izmaiņas asins sastāvā (anēmija), cieš arī nieres un reproduktīvā sistēma. Kā to rāda virkne pētījumu, svins intensīvi uzkrājas augos, stādījumos un kokos, kas aug tiešā autoceļu tuvumā.

Īpašības

Svins ir samērā mīksts, bet smags metāls ar zilgani pelēku spīdumu, kas gaisā oksidējas un pārklājas ar blīvu svina oksīda aizsargkārtiņu. Dabā svins atrodas tādu rūdu veidā, no kurām to relatīvi vienkārši var iegūt, rūdu apdedzinot un tad apstrādājot ar ogli. Taču svina saturs iežos ir neliels, līdz ar to svinu var pieskaitīt pie mazizplatītiem elementiem.
Paklājhaizivjveidīgās

Izskats

Paklājhaizivjveidīgās ir ļoti daudzveidīga grupa. Vismazākā kārtā ir Filipīnu paklājhaizivs (Cirrhoscyllium expolitum), kuras garums ir apmēram 30 cm. Bet lielākā ir vaļhaizivs (Rhincodon typus), kas ir lielākā zivs pasaulē un var sasniegt 14 metru garumu. Šīs grupas haizivīm ir arī ļoti daudzveidīgas ķermeņu formas, krāsas un raksti. Savu nosaukumu kārta ieguvusi tādēļ, ka daudzas sugas ir krāšņas un rotātas ar dažādiem raibumiem, atgādinot paklājus. Raibais ķermenis nodrošina izcilu saplūšanu ar apkārtējo vidi.

Īpašības

Paklājhaizivjveidīgo kārtas haizivīm ir 2 muguras spuras bez stariem un neliela mute, kas novietota uz priekšu, salīdzinot ar acīm. Daudzām sugām ir ūsas un nelieli žaunu loki. Piektais žaunu loks lielākajai daļai pārklājas ar ceturto. Izņēmums ir vaļhaizivs, kurai žaunu loki ir lieli un labi atdalīti. Astes spuras augšējā daļa daudzām sugām beidzas vienā līnijā ar muguru, bet apakšējā daļa ir ļoti vāji attīstīta. Šļāktuvītes atkarībā no sugas ir mazas vai samērā lielas. Atšķirībā no citām skrimšļzivīm tās atrodas zem acīm, izņemot vaļhaizivi, kurai šļāktuvītes atrodas aiz acīm.
Paklājhaizvjveidīgās vairojas divējādi, dējot olas, piemēram, zebrhaizivis un epolethaizivis, un iznēsājot savas olas olvadā, piemēram, aukļhaizivis un vobegongi. Ilgu laiku tika uzskatīts, ka vaļhaizivis dēj olas, bet pēc padziļinātiem pētījumiem atklājās, ka tās olas iznēsā olvadā, turklāt iznēsāts tiek tikai viens embrijs, bet liekie olu somā izmesti jūrā.
Mihails Tāls

Biogrāfija

Mihails Tāls dzimis 1936. gada 9. novembrī Rīgā ebreju ģimenē. Jau piecu gadu vecumā parādīja izcilas dotības matemātikā, spējot prātā reizināt trīsciparu skaitļus. 
1941. gadā, vācu karaspēkam ienākot Rīgā, ģimene spiesta bēgt no Latvijas. Pēc kara, atgriežoties Rīgā, Mihails sāka mācīties Rīgas 22. vidusskolā. Paralēli mācībām skolā Mihails apmeklēja šaha pulciņu Rīgas pionieru pilī, kur viņa pedagogs bija Jānis Krūzkops. Mācības skolā Mihails pabeidza paātrinātā kārtā — viena gada laikā absolvējot divas klases. 
13 gadu vecumā Mihails Tāls bija Latvijas PSR šaha jauniešu izlases dalībnieks, bet jau 17 gadu vecumā kļuva par republikas čempionu. Gadu vēlāk izcīnīja PSRS sporta meistara nosaukumu. 1959. gadā Tāls veiksmīgi piedalījās pasaules čempionāta kandidātu turnīrā un 1960. gadā triumfēja, uzvarot Mihailu Botviņņiku ar rezultātu 12,5 pret 8,5, un 24 gadu vecumā kļūstot par tajā brīdī jaunāko pasaules čempionu šahā. M.Tāls bija astotais pasaules čempions šahā un savu titulu turēja 1960. — 1961. gados. Nākamajā gadā Botviņņiks atspēlējās revanša mačā ar rezultātu 8 pret 13. 
Mihails Tāls bija seškārtējs PSRS čempions, starptautiskais lielmeistars kopš 1957. gada. Tāls bija pirmais neoficiālā titula ieguvējs - pasaules čempions ātrspēlē (zibens turnīrā) — 1988. gadā. 44 reizes Tāls bija starptautisku turnīru uzvarētājs. Laikā no 1958. līdz 1982. gadam spēlējot 101 partiju augsta līmeņa turnīros Mihails Tāls guvis rekordlielu uzvaru koeficientu - 81,18%. Pārstāvot PSRS komandu Tāls vienmēr deva vislielāko ieguldījumu komandas uzvarās. 
1960.—1970. gadā bija žurnāla "Šahs" galvenais redaktors.
Tālam kopš dzimšanas labajai rokai bija tikai trīs pirksti, bet tas netraucēja spēlēt klavieres un aizrauties ar galda tenisu. Mihailam Tālam kopš bērnības bija problēmas ar nierēm. Aktīva smēķēšana un alkohola lietošana veselību tikai pasliktināja. Vēlākajos gados veselības problēmas atstāja lielu negatīvu iespaidu arī uz spēles rezultātiem. 
Mihails Tāls bija precējies trīs reizes. No pirmās laulības viņam bija dēls, kurš vēlāk apguvis ārsta profesiju un pārcēlies uz dzīvi Izraēlā. No pēdējās laulības Tālam bija meita Žanna. 
1992. gada maija sākumā Tāls piedalījās turnīrā Barselonā, kur veselības stāvokļa dēļ ierindojās turnīra tabulas apakšā. 28. maijā Tāls ieņēma 3. vietu Maskavas ātrspēles turnīrā un neilgi pēc tam tika ievietots vienā no Maskavas slimnīcām. 
Mihails Tāls miris 1992. gada 28. jūnijā slimnīcā Maskavā no iekšējo orgānu asiņošanas. M. Tāls apglabāts Ebreju kapos Šmerlī, Rīgā.
Daiļslidošana

Vēsture

Vissenākās bronzas laikmeta slidas tika atrastas Dienvidbugas upes krastā. Tās bija izgatavotas no zirgu priekškāju falangām.
Tiek uzskatīts, ka daiļslidošanas kā sporta veida dzimtene ir Holande. Tieši tur no 13.-14. gadsimtam parādījās pirmās sieviešu slidas. Jaunā tipa slidu parādīšanās stimulēja daiļslidošanas attīstību: bija jāprot uz ledus veidot sarežģītas figūras, slidotājam saglabājot skaistu pozu.
Obligātās daiļslidošanas figūras bija izveidotas Lielbritānijā, Edinburgā, jo tieši tur 1742. gadā izveidojās pirmie daiļslidošanas klubi. Tad arī tika izstrādāti pirmo sacensību oficiālie noteikumi.
1882. gadā Vīnē notika pirmās starptautiskās sacensības Eiropā. Mājinieki pārliecinoši uzvarēja.
Pirmie daiļslidošanas noteikumi izveidoti Anglijā 1772. gadā. Angļu artilērijas leitnants Roberts Džonss izdeva "Traktātu" par slidošanu uz ledus, kurā aprakstīja visas pamatfigūras, kuras tajā laikā bija zināmas. Daiļslidošana Krievijā bija pazīstama vēl no Pētera I laikiem, kad cars atveda no Eiropas pirmos slidu paraugus.
1838. gadā Sanktpēterburgā tika izdota pirmā mācību grāmata daiļslidotājiem. Tās autors bija Pauli — vingrošanas skolotājās.
Pēc amerikāņu daiļslidotāja Džeksona Geinsa Eiropas turnejas pieauga interese par daiļslidošanu. Viņš parādīja neiedomājamas iespējas, kā ar ķermeņa graciozitāti var izpildīt vissarežģītākās kustības.
Gaiķu pagasts

Upes

Dzīvene, Ķīšu grava.

Vēsture

Mūsdienu Gaiķu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Gaiķu muiža (Gut Gaiken, Vecgaiķi), Lielsatiķu muiža (Gut Groß-Satticken, Lielsatiķi), Sūbru muiža (Gut Subern), Vecsatiķu muiža (Gut Alt-Satticken, Satiķi).
Gaiķu pagasta teritorija veidojusies no Gaiķu, Lielsatiķu un Vecsatiķu muižu pagastiem. Dažādos laika posmos ir pastāvējuši kā divi atsevišķi pagasti, tā arī vienots pagasts ar nosaukumu «Gaiķu-Satiķu pagasts». 1935. gadā Kuldīgas apriņķa Gaiķu pagasta platība ir 104 km² un tajā dzīvoja 1958 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Gaiķu un Satiķu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Saldus rajona Satiķu ciemam pievieno Gaiķu ciemu. 1961. gadā Satiķu ciemu pārdēvē par Gaiķu ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizē par pagastu. 2007. gadā Gaiķu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļauj Brocēnu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Satiķi (pagasta centrs), Gaiķi, Vecgaiķi, Lielsatiķi, Muižciems.
Gunta Anča

Biogrāfija

Gunta piedzima Rīgā 1968. gada 11. februārī un skolas gaitas uzsāka mājmācībā, jo bērniem ar invaliditāti skolu apmeklēt nebija iespējams. Vidusskolu viņa pabeidza 1986. gadā. Pēc vidējās izglītības iegūšanas turpināja studijas Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātē, kuru pabeidza 1993. gadā, iegūstot bakalaura grādu latviešu valodas un literatūras specialitātē. Laika posmā no 1993. līdz 1997. gadam studēja Sociālā darba un sociālās pedagoģijas augstskolā “ATTĪSTĪBA” , ieguva augstāko izglītību sociālajās zinātnēs. No 2007. līdz 2009. gadam studēja Informācijas sistēmu menedžmenta augstskolā (ISMA), kur ieguva maģistra grādu uzņēmējdarbības vadībā. 2016. gadā uzsāka studijas Latvijas P. Stradiņa Universitātē maģistratūras programmā “Sociālo procesu analīze un vadība”.
Brīvi pārvalda angļu un krievu valodu, daļēji — vācu valodu.

Karjera

Gunta savas darba gaitas uzsāka ļoti agri, jo ģimenei vajadzēja naudu. Jau 18 gadu vecumā viņa sāka strādāt uzņēmumā “Daiļrade”, mājās izgatavojot mākslīgos ziedus. 1997. gadā kļuva par lektori Rīgas 5. Medicīnas skolā. Kopā ar domubiedriem 1998. gadā dibināja Invalīdu un viņu draugu apvienību “APEIRONS”, vēlāk līdzdarbojās Latvijas Sieviešu ar invaliditāti asociāciju “Aspazija”, savukārt 2001. gadā izveidoja organizāciju “Vieglās valodas aģentūra” un bija tās vadītāja līdz 2005. gadam. Kopš 2002. gada Gunta kopīgi ar kolēģiem no Zviedrijas un Latvijas izveidoja Latvijas Cilvēku ar īpašām vajadzībām sadarbības organizāciju SUSTENTO un kļuva par tās priekšsēdētāju.
Laurīnskābe

Atrašanās dabā

Glicerīda veidā atrodama kokosriekstu un palmu eļļā un ir to galvenā sastāvdaļa, kā arī lauru eļļā (no tā cēlies laurīnskābes nosaukums) un spermacetā.
Latvijas futbola izlase 2020. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā

Latvijas futbola izlase laika posmā no 2019. gada marta līdz novembrim piedalās 2020. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā. Finālturnīrs notiks 2020. gada jūnijā un jūlijā.
Latvijas izlase tika ielozēta kvalifikācijas G grupā kopā ar Poliju, Austriju, Izraēlu, Slovēniju un Ziemeļmaķedoniju. Finālturnīram kvalificēsies katras grupas pirmo divu vietu ieguvēji. Vēl četras ceļazīmes uz finālturnīru tiks sadalītas izslēgšanas spēlēs (play-off), dalībniekus nosakot pēc 2018.—2019. gada UEFA Nāciju līgas rezultātiem.
27. šaha olimpiāde

27. šaha olimpiāde notika no 1986. gada 14. novembra līdz 2. decembrim Apvienoto Arābu Emirātu pilsētā Dubaijā.

Vispārīgs apskats

Neviena no arābu valstīm iepriekš nebija rīkojusi tik lielu sporta notikumu, tomēr pieredzes trūkums netraucēja sarīkot šaha olimpiādi augstā līmenī, jo tai tika atvēlēti lieli finanšu resursi. Lai sasniegtu rekordlielu olimpiādes dalībnieku skaitu organizatori piedāvāja 1 miljons dolāru bezmaksas aviobiļetēm tiem, kam bija grūtības ierasties.
Protams, nevarēja piedalīties Izraēla, kas bija kara stāvoklī ar lielāko daļu no arābu valstīm. Tāpat solidarizējoties ar Izraēlu olimpiādē atteicās piedalīties dažas Rietumeiropas valstis - Zviedrija, Norvēģija, Dānija, Nīderlande. Arī atsevišķi šahisti nebrauca uz Dubaiju, piemēram, Viktors Korčnojs (Šveice), Roberts Hībners, Ēriks Lobrons (abi no Vācijas Federatīvās Republikas).
Olimpiādē piedalījās 104 vīriešu un 49 sieviešu komandas.
Spēles reglaments: Šveices sistēma, 14 kārtas. Apdomas laiks: pirmās 2 stundās 40 gājieni, katrā nākamajā stundā 20 gājieni.
Igors Pličs

Biogrāfija

Mācījies Vectilžas skolā (1969), 34. Rīgas PTR foto nodaļā (1970), Maskavas Padomes vārdā nosauktā politehnikuma Foto tehnoloģijas nodaļā (1984), Foto meistarības fakultātē VEF Kultūras un tehnikas pilī (1984).
Kopš 1981. g. dzīvo un strādā Preiļos. SIA "FotoMaks" filiāles vadītājs (1995—2003), "SIA Laura Plus" (1997), SIA "Fotocentrs" (2003) īpašnieks, no 2001. gada viesu nama "Pie Pliča" īpašnieks. Pēc izglītības viens no retajiem fototehnologiem Latvijā.
2008. g. klajā nācis Igora Pliča Latgales dabas ainavu fotoalbums "Acis redz, sirds deg...", kas veltīts Preiļu pilsētas 80 gadu jubilejai. Organizējis fotoamatieru darbu konkursu "Es mīlu tavu foto". 2010. g. Latgales fotogrāfu biedrības dibināšanas iniciators. Latgales fotogrāfu biedrība izdevusi divus apjomīgus fotoalbumus: "Latgale fotogrāfijās" (2013) un "Latgalietis XXI gadsimtā" (2017), kā arī Rīgā, Sv. Pētera baznīcā notikusi izstāde "Latgales veltījums Latvijai" (2017). "I. Pličs kā fotogrāfs, īpaši ainavists — smalks, prasīgs estēts, bet kā abu lielo albumu sastādītājs — epopejists, plašuma teicējs, pūloties aptvert grūti aptveramo."
Vairāk nekā 15 000 dažādu pastkaršu autors, viņa fotogrāfijas izmantotas daudzos bukletos un ceļvežos. Tapuši vairāki plakātkalendāri, atklātņu komplekti.
Igora Pliča darbi pazīstami visā Latvijā un pāri tās robežām gan no izstādēm, gan no Latgales kultūras vēsturei nozīmīgām A. Vējāna, P. Zeiles, A. Anspaka kultūrvēsturiskajām monogrāfijām": "Latgales rakstu gaismā", "Ai, māte Latgle", "Latgales kultūras vēsture" u.c.
2013. g. apbalvots ar V šķiras Atzinības krustu.
Galaktikas ceļvedis stopētājiem

"Galaktikas ceļvedis stopētājiem" (The Hitchhiker's Guide to the Galaxy) ir zinātniskās fantastikas komēdiju sērija, kuru sarakstīja Duglass Adamss. Sākotnēji tas bija radioraidījums, kuru pārraidīja BBC Radio 4 no 1978. gada, bet vēlāk tas tika adaptēts citiem formātiem un dažu gadu laikā tapa par starptautisku multimediju fenomenu. Tātad vēl bez radioraidījuma laika posmā no 1979. līdz 2009. gadam ir iznākušas 6 grāmatas, 1981. gadā uzņemts TV seriāls, kā arī 1984. gadā izveidota datorspēle.
Toyota Motor Corporation

Vēsture

Kompāniju Toyota Motor Corporation 1937. gadā dibināja Kīčiro Toijoda (angļu: Kiichiro Toyoda) kā atsevišķu uzņēmumu no tēva 1926. gadā dibinātās Toyota Industries ar mērķi ražot automašīnas. Sākumā tas bija kā Toyota Industries atsevišķs departaments. Pirmais kompānijas produkts bija 1934. gadā izlaistais Type A dzinējs un 1936. gadā izlaistā (Toyota AA) automašīna. Galvenais ofiss atradās Japānas pilsētās Toyota, Aichi un Tokija. Kompānija ar meitas uzņēmuma (Toyota Financial Services) palīdzību nodrošināja arī finansu pakalpojumus un pastarpinati no autobūves, ražoja arī robotus.
Toyota kopā ar daļējā īpašumā esošo Daihatsu ir pasaules līderis auto tirdzniecībā 2007. gada pirmaja pusē pārdodot 4.72 miljoni automobīļu. Tādējādi tika pārtraukta General Motors 76 gadu līdera pozīcijas noturēšana. Toyota 2007. gadā plāno kopumā pārdot 9.4 miljonus automobīļu.