google/wiki40b huggingface dataset:
Vargs Vikerness

Biogrāfija

Vargs Vikerness ir dzimis 1973. gada 11. februārī netālu no Bergenas Norvēģijā. Par metāla mūziku sāka interesēties 14 gadu vecumā. Savu pirmo grupu viņš izveidoja 1988. gadā, ko sākumā nosauca sava mīļākā ieroča vārdā — par Kalashnikov. Vēlāk grupas nosaukums gan tika nomainīts uz Uruk-Hai (urukhaji ir Sarumanam pakļāvīgu orku paveids Gredzenu pavēlniekā). Tai laikā viņš arī sāka aizraušanos ar Skandināvijas mitoloģiju, kā arī kādu brīdi darbojās neonacistiskās organizācijās. 1980. gadu beigās Vikerness sāka spēlēt nāves metāla grupā Old Funeral, kopā ar nākamajiem grupas Immortal dibinātājiem Abbath un Demonaz. Drīzumā arī savu pastāvēšanu beidza projekts Uruk-Hai.
1989. gadā Vikerness iepazinās ar Eisteinu Ošeti (Øystein Aarseth), kas plašāk pazīstams kā Euronymous, kas tai brīdī jau spēlēja grupā Mayhem, kā arī viņam piederēja neliela mūzikas izdevniecība Deathlike Silence Productions (DSP).
1991. gadā Vikerness sāka savu soloprojektu Burzum, kam ātri vien tika ierakstīti pirmie trīs demoieraksti. Sākotnēji viņš darbojās grupā ar pseidonīmu Grāfs Grišnaks (Count Grishnackh; kāda orka vārds no Gredzenu pavēlnieka). Šai laikā viņš arī nomainīja savu oficiālo vārdu no "Kristians" uz "Vargs". Nedaudz vairāk kā gada laikā Vikerness ierakstīja piecus Burzum studijas albumus, kas gan izdoti tika vēlāk.
1992. gada 6. jūnijā pilnībā nodega viena no vecākajām Norvēģijas koka baznīcām — Fantoftas baznīca, bet līdz gada beigām tika nodedzinātas vēl septiņas baznīcas. Nodegušās Fantoftas baznīcas fotogrāfiju Vargs izvēlējās kā minialbuma Aske vāciņa noformējumu. 1993. gadā viņš uz neilgu brīdi tika aizturēts uz aizdomu pamata par saistību ar baznīcu dedzināšanām, taču viņa vaina toreiz pierādīta netika un drīz vien viņu atbrīvoja.
1993. gadā pēc savstarpēja konflikta Vikerness noslepkavoja Eironimusu. Par to, kā arī vēlāk pierādīto saistību ar baznīcu dedzināšanām, viņam tika piespriests maksimālais iespējamais sods — 21 gads cietumā.
2009. gada martā Vargs Vikerness tika izlaists no cietuma, kurā bija pavadījis 16 gadus.
Lādogas ezers

Vēsture

Viduslaikos ezers bija nozīmīgs ziemeļu—dienvidu virziena ūdensceļš. Staraja Ladogas senpilsētā atradās nozīmīgs seno vikingu atbalsta punkts. Vēlāk ezers un tā apkaime bija strīdus teritorija starp Zviedriju un Novgorodas republiku.
Lielākajā ezera salā — Valaamas salā — nenoskaidrotā laikā sāka veidoties Valaamas klosteris. No 1611. līdz 1715. gadam tas bija pamests, taču 18. gadsimtā tika atjaunots. Ziemas kara laikā, 1940. gadā, klosteris tika evakuēts uz Somiju. Savu darbību Valaama salā tas atsāka 1989. gadā. Uz citas salas atrodas Koņevecas klosteris un ezera piekrastē — Sviras Aleksandra klosteris. Visi šie klosteri pieder pie Krievijas arhitektūras un mākslas "zelta fonda".
Līdz 1721. gadam daļa no ezera piederēja Zviedrijai, taču pēc Ziemeļu kara tā tika atdota Krievijai. 1812.—1940. gados ezers bija uz robežas starp Somiju un Krieviju.
Ļeņingradas blokādes laikā (1941—1944) Lādogas ezers bija vienīgais ceļš, kas savienoja Ļeņingradu ar pārējo Krieviju. Ziemā bada piemeklētajai pilsētai pārtiku piegādāja ar kravas automašīnām pa ezera ledu; šo maršrutu dēvēja par "Dzīvības ceļu". Pēc Otrā pasaules kara Somija zaudēja teritoriju austrumos, un visa ezera piekraste tagad atrodas Krievijas teritorijā. Praktiski visi somi evakuējās uz Somiju, šeit palika dzīvot daļa karēļu.
1944. gada Latvijas čempionāts šahā

1944. gada Latvijas šaha čempionāts - Padomju Latvijas spēcīgāko šahistu turnīrs 1944. gadā.

Turnīra gaita

Sākoties Otram Pasaules karam daļa Latvijas šahistu evakuējās kopā ar Sarkanās Armijas daļām. 1944. gada jūnijā 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzijas atpūtas namā Maskavas apgabala ciematā Udeļnajā notika Padomju Latvijas spēcīgāko šahistu turnīrs.
Turnīrā piedalījās tikai 10 dalībnieki. Spēcīgākais tā laika šahists Vladimirs Petrovs, kas bija evakuējies no Latvijas, jau bija represēts un gājis bojā 1943. gadā. Par turnīra favorītiem tika uzskatīti Latvijas PSR 1. šaha čempionāta uzvarētājs Aleksandrs Koblencs un 1937. gada Stokholmas šaha olimpiādes dalībnieks Latvijas izlases sastāvā Voldemārs Mežgailis. Izšķirošajā partijā uzvaru izcīnīja Mežgailis, līdz ar to kļūstot par turnīra uzvarētāju. Trešajā vietā ierindojās Georgs Šiliņš (1918 - 2012), vēlākais Rīgas čempions šahā 1947. un 1948. gados.
Aiz upītes es uzaugu

Aiz upītes es uzaugu ir populāra latviešu tautasdziesma Jurjānu Andreja apdarē, kas pirmo reizi atskaņota Ceturtajos Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas un Mūzikas svētkos 1895. gadā.
Latvju kormūzikā šai precību dziesmai savdabīga vieta kā vienam no agrīnākajiem mēģinājumiem izlietot vienā harmonizējumā divas dažādas meldijas.
Santjago de Veragvasa

Ekonomika

Pilsētas ekonomika balstās uz tirdzniecību, banku darbību, zemkopību un lopkopību. Tuvējos ciematos attīstīta podniecība un ādas apstrāde.
Melluži (stacija)

Vēsture

Pieturvieta ar nosaukumu Karlsbāde II atvērta 1914. gadā. Pirmā pasaules kara laikā un pēc tā līdz 1922. gadam pietura nedarbojās. 1922. gadā tā nosaukta par Mellužiem II, bet 1925. gadā atjaunota stacijas ēka (pastāv arī mūsdienās ar nelielām izmaiņām). No 1939. gada pieturu dēvē vienkārši par Mellužiem.
Mellužos bija uzbūvēta pasažieru nojume arī pie Rīgas virziena sliedēm, tāpat kā Lielupes stacijā; nojume nojaukta rekonstrukcijas laikā.
Aleksandra Briede

Dzīvesgājums

Dzimusi 1901. gada 25. jūlijā Liepājā. Mācījās Liepājas reālģimnāzijā, pēc tam Latvijas Kultūras veicināšanas biedrības Mākslas skolā Rīgā. 1923. gadā sāka studijas Latvijas Mākslas akadēmijas tēlniecības nodaļā, kuras beidza 1931. gadā ar diplomdarbu - divfigūru kompozīciju "Elēģija" profesora K. Rončevska vadībā. No 1929. gada piedalījās izstādēs. 
1944. gadā A. Kalniņu uzņēma Latvijas PSR Mākslinieku Savienībā. 1945. gadā viņa apprecējās ar tēlnieku Jāni Briedi (1902—1953), kopā ar viņu veidoja Staļina un Ļeņina krūšutēlus (1951), neuzstādīto Staļina pieminekli tālaika Rīgas Komunāru parkā (1952), vēlāk veidojusi arī 30 cm augstu dāvināmu Ļeņina figūru (1955). 
Viņas veidotie Ļeņina krūšutēli 1960. gados bija uzstādīti vairākās Latvijas PSR vietās (pie TEC-1, pie Saulaines sovhoztehnikuma, Jūrmalā, Ilūkstē un Saulkrastos). 
1958. gadā A. Briede kļuva par PSRS Mākslas Akadēmijas korespondētājlocekli, rīkoja vairākas personālizstādes Rīgā, Maskavā un Berlīnē. Darinājusi arī sīkplastikas kompozīcijas Rīgas porcelāna fabrikai.
Mirusi Rīgā 1992. gada 14. novembrī, apbedīta Rīgas 1. Meža kapos.
Māris Salējs

Biogrāfija

M. Salējs dzimis 1971. gada 13. janvārī Rīgā.
Mācījies Rīgas lietišķās mākslas vidusskolā (1988-1992). Beidzis Latvijas Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļu (1999). Latvijas Universitātē ieguvis filoloģijas doktora grādu (2011).
Strādājis Latvijas Kultūras akadēmijas bibliotēkā. No 2006. gada līdz 2015. gadam strādājis Latvijas Universitātes Literatūras, folkloras un mākslas institūtā. Pētījis Ulža Bērziņa, Hermaņa Marģera Majevska u.c. dzejnieku daiļradi, kā arī mūsdienu latviešu dzeju.
Atdzejojis no poļu, krievu un ukraiņu valodas. Kopkrājumos un periodikā publicējis poļu 20. gs. starpkaru perioda dzejnieku darbu atdzejojumus, tie iekļauti arī viņa dzejoļu krājumos "Māmiņ, es redzēju dziesmu" un "Nedaudz vairāk".
Par otrā dzejoļu krājuma "Mana politika" manuskriptu saņēmis Annas Dagdas fonda balvu (2001). Monogrāfija par U. Bērziņu ieguvusi Literatūras gada balvas īpašo balvu. Krājums "Nedaudz vairāk" nominēts Literatūras gada balvai, bet krājums "Kā pirms pērkona" saņēmis Ojāra Vācieša prēmiju.
Nakts autobusa maršruts N2

Maršruts

Centrs — Vecmīlgrāvis kursē pa šādām ielām: Marijas iela, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Duntes iela, Tilta iela, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela un Atlantijas iela
Vecmīlgrāvis — Centrs kursē pa šādām ielām: Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts, Tilta iela, Duntes iela, K. Valdemāra iela, Raiņa bulvāris un Marijas iela.
1994. gada FIFA Pasaules kauss

Turnīra gaita

Turnīrā piedalījās 24 komandas un formāts bija tāds pats kā pirms četriem gadiem 1990. gada čempionātā Itālijā. Šis bija pirmais Pasaules čempionāts, kurā par uzvaru tika piešķirti 3 nevis 2 punkti. 24 komandas tika sadalītas 6 grupās, no katras grupas astotdaļfinālam kvalificējās divas labākās, kā arī četras labākās no sešām trešo vietu ieguvējām. Turnīra lielākais pārsteigums bija Zviedrijas un Bulgārijas iekļūšana pusfinālā. Vēl pusfinālā pārliecinoši iekļuva Brazīlija un Itālija, kas iepriekš ar 2-1 bija sīvās cīņās pieveikusi gan nigēriešus, spāņus. Pusfinālā brazīļi ar 1-0 pieveica zviedrus, bet itāļi ar 2-1 uzvarēja bulgārus. Spēlē par trešo vietu zviedri bez ierunām ar 4-0 sagrāva Bulgāriju. Finālā tikās Brazīlija pret Itāliju. Gan pamatlaiks, gan papildlaiks beidzās ar bezvārtu neizšķirtu 0-0, tādēļ uzvarētāju pirmoreiz Pasaules kausa vēsturē nācās noskaidot 11m sitienu sērijā. Itāļiem izšķirošo sitienu nerealizēja Roberto Badžo, tādējādi Brazīlijas izlase 4. reizi kļuva par Pasaules čempioniem.
2001. gada 11. septembra uzbrukums ASV

Pasaules reakcija

NATO sabiedrotie aktivizēja alianses Statūtu 5. pantu.
No ASV nedraudzīgajiem spēkiem pirmie reaģēja kustība "Islāma džihāds", kuras pārstāvis paziņoja, ka uzbrukumi ir rezultāts ASV īstenotajai politikai Tuvajos Austrumos.
16. septembrī Persijas līča sadarbības padomes dalībvalstis — Bahreina, Kuveita, Omāna, Saūda Arābija un Apvienotie Arābu Emirāti, — paziņoja, ka ir gatavas aktīvi atbalstīt Vašingtonu cīņā pret terorismu.
2001. gada 5. septembrī, tikai pāris dienu pirms teroristu uzbrukumiem, kas satricināja pasauli, deputāti pieņēma rezolūciju, kurā ietverti vairāki ieteikumi par Eiropas Savienības lomu terorisma apkarošanā. Deputāti pieprasīja, lai Padome ievieš Eiropas aresta orderi, kas palīdzētu apkarot terorismu, un pieprasīja izstrādāt ES definīciju terora aktiem, kā arī noteikt vispārpieņemtas soda sankcijas par terorismu. Parlaments uzskatīja, ka oficiālās izdošanas procedūras būtu jāatceļ un dalībvalstīm būtu jāatzīst citu dalībvalstu lēmumi par teroristu pārkāpumiem. EP deputāti arī aicināja ES dalībvalstis pieņemt standarta kompensācijas pasākumus teroristu noziegumu upuriem. Uzreiz pēc 2001. gada 11. septembra Eiropas Komisija sakopoja spēkus terorisma apkarošanai. 2001. gada 1. oktobrī Eiropas Komisija ierosināja iesaldēt līdzekļus 27 privātpersonām un organizācijām, kuras turēja aizdomās par dalību uzbrukumu organizēšanā.

Nozīme

ASV sabiedrībai "dvīņu torņi" bija viens no valsts simboliem un to sagraušana ievērojami mainīja amerikāņu skatījumu uz pasauli, iznīcinot līdzšinējos priekšstatus par šīs lielvaras varenību un neievainojamību. Pēc šī terora akta amerikāņi pat sāka simbolisku laika skaitīšanu: pirms un pēc 11. septembra. Lai finansētu "karu pret terorismu", ASV nodokļu maksātāji piekrituši ievērojami palielināt militāros izdevumus. Pentagona budžets 2000. gadā bija aptuveni 290 miljardi dolāru, bet pašlaik tas sasniedzis jau 440 miljardus dolāru (turklāt vēl papildus 120 miljardi tiek piešķirti militāro operāciju finansēšanai Irākā un Afganistānā). ASV amatpersonas informē, ka pasaulē kopš 11. septembra apcietināts vairāk nekā 4000 cilvēku, kas tiek turēti aizdomās par terorismu.
Šie notikumi kalpoja par galveno pavērsiena punktu Rietumu pretterorisma politikas attīstībā un dažādu valstu un starptautisko organizāciju darbībā. Kopumā mainījās ASV ārpolitika: tā vēl vairāk tika realizēta no spēka pozīcijām. Turpmākajos gados pamatojoties uz terorisma apkarošanu, ASV vadītā koalīcija veica iebrukumu Afganistānā un Irākā pat bez ANO mandāta. Lidostās tika ieviestas papildu kontroles un ierobežojumi. Līdzīgi terora akti tika veikti arī Eiropā: 2004. gada 11. martā Madridē un 2005. gada 7. jūlijā Londonā. Pēc šiem terora aktiem attieksme pret musulmaņiem un imigrantiem ir kļuvusi neiecietīgāka ne tikai ASV, bet arī citās pasaules valstīs.
Cēsu ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogā uz zila fona attēlots sarkans ķieģeļu mūris ar pieciem tornīšiem un paceltu melnu vārtu režģi. Šis mūris simbolizē Cēsu pili. Virs mūra attēlots stāvošs karavīrs baltās drēbēs, kas tur rokās paceltus zobenu ar zelta apdari un apaļu pelēku vairogu. Stāvošais karavīrs simbolizē pilsētas vēsturi, bijušo bruņinieku pilsētu, Livonijas ordeņa mestra rezidenci.

Vēsture

Senākais zināmais ģerboņa attēls ir zīmoga nospiedumā uz 1383. gadā izdotā dokumenta. Pilsētas ģerbonis savu izskatu, ko ieguvis viduslaikos, ir saglabājis līdz pat mūsdienām.
Ģentrifikācija

Ģentrifikācija ir ēku un veikalu iegāde un atjaunošana panīkušos pilsētu rajonos, ko veic bagātas personas, tās gaitā mainās ne tikai pilsētvide, bet arī tās sociālā vide. Tas savukārt palielina nekustamo īpašumu vērtību un uzturēšanas izmaksas, kas rada problēmas ģimenēm ar zemiem ienākumiem un mazajiem uzņēmumiem. Šī ir plaši izplatīta strīdīga problēma pilsētplānošanā. Tā attiecas uz pārmaiņām pilsētu iedzīvotāju dzīves stilā un bagāto iedzīvotāju un uzņēmumu īpašumu daļas pieaugumu un pieaugošo nekustamo īpašumu vērtību.
Ģentrifikācija parasti ir rezultāts palielinātais interesei par konkrētu apkaimi. Pirmie "ģentrifikatori" var būt mākslinieki ar zemiem ienākumiem vai bohēmistu kopienas, kas palielina apkaimes pievilcību. Nākamie soļi ir palielināti kapitālieguldījumi apkaimē, ko veic nekustamo īpašumu attīstīšanas uzņēmumi, vietējā pašvaldība vai kopienas aktīvisti. Tas veicina saimniecisko darbību un samazina noziedzību, kā arī var izraisīt iedzīvotāju migrāciju.
Kopienā notiekot ģentrifikācijai, palielinās vidējie mājsaimniecības ieņēmumi. Nabadzīgākās ģimenes, kas šeit dzīvoja pirms ģentrifikācijas sākuma, kas nespēj maksāt pieaugušo nomas un nekustamo īpašumu nodokli, var būt spiestas pārcelties uz dzīvi citur.

Latvijā

Rīgā šobrīd visizteiktāk ģentrifikācija novērojama Andrejsalā un Ķīpsalā.
Jespers Jespersens

Šaha kompozīcija

Jespers Jespersens publicējis vairāk nekā 2000 šaha kompozīcijas. Viņš sastādīja vecvācu skolas uzdevumus un piederēja pie Vīnes grupas pēctečiem.
Kaspars Saulietis

Karjera

2005.—2006. gada sezonā K. Saulietis spēlēja Latvijas hokeja līgas klubā HK Rīga 2000, kļūstot par Latvijas čempionu. Nākamo sezonu viņš aizvadīja Ziemeļamerikā, 2007.—2008. gada sezonā atkal spēlēja HK Rīga 2000.
2008.—2009. gada sezonu K. Saulietis iesāka Baltkrievijas Ekstralīgas klubā Žlobinas "Metallurg" un, tikai pēc tur aizvadītām 20 spēlēm, pievienojās Minskas "Dinamo" vienībai. "Dinamo" sastāvā aizvadīja arī 2009.—2010. gada sezonas sākumu. Atlikušo sezonas daļu aizvadīja Baltkrievijas līgas klubā Saļihorskas "Šahtjor" un Čehijas Ekstralīgas klubā HC Litvínov. 2010.—2011. gada sezonu viņš aizvadīja SM līgas klubā HPK.
2014. gada vasarā Saulietis pievienojās Rīgas "Dinamo" sastāvam.
Latvijas izlases rindās spēlējis četors Pasaules čempionātos. Kopumā izlases rindās aizvadījis 76 spēles, tajās atzīmējoties ar 21 (13+8) rezultativitātes punktiem. Junioru vecumā divos Pasaules čempionātos U18 jauniešiem, kā arī trijos Pasaules čempionātos junioriem. Saulietis tika iekļauts izlases sastāvā pirms pārbaudes spēlēm Minskā, 2018. gada novembrī, taču uzbrucējs atteicās no uzaicinājuma, norādot, ka viņa laiks izlasē ir pagājis.
Rīgas 19. vidusskola

Izglītības programmas

2018. gadā skolā tiek īstenota pamatizglītības programma (21011111) un vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (31011011).

Vēsture

1876. gadā sāka darboties Bolderājas—Daugavgrīvas sabiedriskā privātskola, bet 1896. gadā tika nodibināta Bolderājas 1. valsts skola.
Pēc Bolderājas iekļaušanas Rīgas robežās 1926. gadā pēc arhitekta Pāvila Dreijmaņa projekta sāka būvēt jaunu skolas ēku, ko atklāja 1931. gadā kā Rīgas 34. pamatskolu. Skolas pārzinis bija Emīls Šmits, skolā darbojās mazpulks, jūras skauti, gaidas, Sarkanais krusts, dramatiskais kolektīvs. No 1934. gada pārzinis bija K. Kļavinieks.
1937. gadā skolu pārdēvēja par Rīgas pilsētas Bolderājas pamatskolu.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā to pārdēvēja par Rīgas 19. vidusskolu, kurā mācības uzsāka 1.— 4. klases ar apmācību krievu valodā. 1948. gadā 19. vidusskolas telpās Miglas ielā 9 tika atvērta Rīgas pilsētas 26. septiņgadīgā skola ar krievu mācību valodu. 1952. gadā Bolderājai tika piešķirts strādnieku ciemata statuss, pakļaujot to Rīgas pilsētas Ļeņina rajonam, bet 1953. gadā 26. septiņgadīgo skolu pārveidoja par Rīgas 33. vidusskolu ar krievu valodu kā apmācības valodu un pārcēla uz jaunuzceltu skolas ēku Stūrmaņu ielā. No 1963. gada līdz 1975. gadam arī Rīgas 19. vidusskolā mācījās divās plūsmās latviešu un krievu bērni.
Rozulas pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
1935. gadā pagasta platība bija 65 km² un tajā bija 822 iedzīvotāji.
1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Rozulas ciema padomi. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Cēsu rajonā. Mūsdienās Rozulas pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Pārgaujas novada Stalbes pagastā un neliela daļa Straupes pagastā.
Polo ponijs

Par polo poniju sauc jebkuru zirgu, ar kuru piedalās polo sporta spēlē. Zirgam, kas piedalās polo spēlē, ir jābūt ātram kā tīrasiņu zirgam, fiziski izturīgam kā kvarterzirgam un apķērīgam kā arābu zirgam, kas spēj attiecīgos brīžos pieņemt savus lēmumus.
Polo poniju izmērs laika gaitā ir mainījies. 16. gadsimtā tie tiešām bija poniji, to vidējais izmērs bija apmēram 125 cm skaustā. Mūsdienās lielākā daļa polo poniju ir 152 - 160 cm skaustā. 
Polo ponijam ir jābūt izteikti bezbailīgam, tas nedrīkst sabīties no zirgu savstarpējām sadursmēm saskrienoties. Tie nedrīkst nervozēt par polo nūjām, kas tiek vicinātas pa gaisu un reizēm ļoti tuvu viņu galvām. 
Tiem jābūt ātriem un izturīgiem, tiem jāspēj veikli apgriezties gandrīz uz vietas un skriet tālāk, lai sekotu bumbai, un tiem jāspēj pieņemt taktiskus lēmumus spēles gaitā. 
Spēlei ir vairākas 15 minūšu daļas, kuras laikā viens jātnieks lieto vienu vai divus zirgus. Kopumā spēles laikā jātniekam parasti ir 4-6 zirgi, katrs tiek lietots apmēram 7 minūtes. 
Polo poniju krēpes tiek apgrieztas, lai netraucētu spēles laikā. Kādreiz polo poniju astes tika īsi apgrieztas, bet mūsdienās tās tiek sapītas un atsietas pret astes kaulu.

Šķirnes

Polo spēlei lieto dažādas zirgu šķirnes. Vispopulārākās ir maza izmēra tīrasiņu zirgi un krustojumi ar tiem, kā arī arābu zirgi. Tiek lietotas arī dažādas poniju šķirnes. ASV ļoti populārs polo ponijs ir tīrasiņu zirga un kvarterzirga krustojums. Kopš 1930.
gadiem popularitāti ieguvis tīrasiņu zirga un Argentīnas šķirnes kriollo zirga krustojums. Austrālijā polo spēlē galvenokārt lieto vietējo Austrālijas stokzirgu.
Jānis Kroders

Dzīvesgājums

Dzimis 1860. gada 26. jūnijā Lauteres pagasta "Leišu" mājās. Mācījās Bērzones draudzes skolā, Valkas Tērauda skolotāju seminārā. Strādāja par Grostonas (1879), Viesienas (1880-1884) skolotāju un pagasta rakstvedi. Vēlāk pagasta rakstvedis Vecķeipenē, Aderkašos, Taurupē, Plāterē un Meņģelē. Organizēja zemnieku biedrības, sekmīgi vadīja vairākas prāvas pret Vidzemes guberņas muižniekiem. 1904. gadā iestājās LSDSP.
Kā Kokneses pagasta darbvedis kopā ar mazgadīgo dēlu Arturu piedalījās 1905. gada revolūcijas cīņās, 1905. gada novembrī bija viens no Vidzemes un Kurzemes pagastu delegātu kongresa organizētājiem Rīgā. Pēc revolūcijas apspiešanas 1906. gada 18. augustā uz spiega Brazovska denunciācijas pamata apcietināts, tiesa t.s. Kokneses - Skrīveru prāvā viņam piesprieda nāvessodu, ko nomainīja uz mūža ieslodzījumu Smoļenskas katorgas cietumā. Ieslodzījumā uzrakstīja apcerējumu "Kā savilkās mākoņi pār Baltijas ciemiem" (1908). 1908. gada 13. decembrī Vidzemes guberņas žandarmērijas priekšnieks ziņojumā prokuroram par 1905. gada nemieriem Latvijā rakstīja, ka "sacelšanās mērķis bijis nodibināt latviešu republiku un J. Kroderam būtu jākļūst par tās prezidentu".
Pēc Februāra revolūcijas tika atbrīvots un 1917. gadā atgriezās Latvijā, bija Vidzemes Zemes padomes delegāts, Rīgas apriņķa komisārs, Iskolata loceklis. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas J. Kroders 1918. gadā devās uz Padomju Krieviju, kur darbojās Ļeņingradas guberņas Čudovas rajona (tagad Novgorodas apgabals) Kolomovkas sādžā kā latviešu kolhoza "Strēlnieks" rēķinvedis.
NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1938. gada 26. februārī arestēts, apvainots spiegošanā un nošauts 1938. gada 21. oktobrī.
Templīne

Vēsture

Apdzīvotā vieta pirmoreiz rakstos minēta 1270. gadā, bet kā pilsēta - 1314. gadā. Templīni stipri nopostīja dānu karaspēks Trīsdesmitgadu kara laikā. No 1933. gada uz dienvidiem no pilsētas Hermanis Gērings iekārtoja savu rezidenci Carinhall, kas atkāpjoties no Sarkanās armijas, tika uzspridzināta. Pēc Otrā pasaules kara Templīne līdz 1991. gadam bija VDR sastāvā.
Rīgas pilsētas Sarkankalna slimnīca

Vēsture

1862. gada 24. decembrī Rīgas ārsts Gregors Brucers (Gregor Brutzer, 1834–1883) nopirka vairākus gruntsgabalus agrāko cukurfabriku teritorijā pie Sarkandaugavas un atvēra savu dziedniecības iestādi – Sarkankalna dziednīcu pie Rīgas (Heilanstalt Rothenberg bei Riga) jeb Sarkankalna patversmi (Asyl Rothenberg). Slimnīca pirmajos gados varēja uzņemt 20 slimniekus – 12 vīriešus un 8 sievietes, bet 1871. gadā slimnieku skaits pieauga līdz 42. 1872. gadā G. Brucers pārdeva savu slimnīcu Rīgas pilsētai, pats palikdams par tās galveno ārstu. Tā ieguva nosaukumu Rīgas Sarkankalna garīgi slimo ārstēšanas un kopšanas iestāde. 1879. gadā uzcēla bumbotavas māju, vēlāk slimnīcā tika ierīkots arī tenisa korts. 1887.gada beigās slimnīcā mitinājās 250 slimnieku. 1888. un 1889. gadā pēc arhitekta H. Šēla projekta uzcēla divus mūra paviljonus un administratīvo korpusu. 1889. gadā Rīgas pilsētas dārznieka Georga Kufalta vadībā izveidoja slimnīcas parku. 1910. gadā slimnīcā sveces un petrolejas lampas nomainīja elektriskā apgaismošana. 1937. gadā slimnīcā bija 6 ārstu vakances, slimnieku skaits pieauga līdz 900. Otrā pasaules kara laikā 1942. gada 29. janvārī Biķernieku mežā tika nošauti 368 slimnieki, Sarkankalna slimnīca tika slēgta un tās vietā tika ierīkots Vērmahta kara hospitālis. Slimnīcas direktors Hermanis Buduls tika apvainots daļas psihisko slimnieku izlaišanā no slimnīcas, lai glābtu viņus no nošaušanas. 1946. gada 24. jūlijā slimnīcas telpās tika nodibināts Rīgas Ortopēdijas un reparatīvās ķirurģijas institūts.
Šķēdes pagasts

Upes

Brancupīte, Grauzdupe, Krieviņupe, Polīšupe, Pormale.

Ezeri

Stimbru dīķis

Vēsture

Mūsdienu Šķēdes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Sārcenes muiža (Gut Sahrzen, Sārcene), Šķēdes muiža (Gut Scheden, Šķēde), Zutēnu muiža (Gut Sutten, Zutēni). 
1945. gadā Kuldīgas apriņķa Kabiles pagastā izveidoja Viestura ciema padomi. Viestura ciems ietilpis Kuldīgas (1949-1958) un Saldus (pēc 1958. g.) rajonos. 1954. gadā Viestura ciemam pievienoja likvidēto Mežgaļu ciemu. 1956. gadā Viestura ciema kolhoza «Grauds» teritoriju pievienoja Kabiles ciemam, bet Viestura ciemam pievienoja Kabiles ciema kolhoza «Dzirkstele» un Vānes ciema kolhoza «Spartaks» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu un pārdēvēja par Šķēdes pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Saldus novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Šķēde (pagasta centrs), Sārcene, Ķinguti, Zutēni.
Lomonosova

Vēsture

Pilsēta veidojusies ap Pētera I favorīta Aleksandra Menšikova pili, un līdz 1948. gadam tās nosaukums bija Oranienbauma (krievu: Ораниенбаум). Otrā pasaules kara laikā to neieņēma vācu karaspēks un no 1941. līdz 1944. gada janvārim šeit atradās t.s. Oranienbaumas placdarms. Bombardēšanas rezultātā Oranienbaumas ostā nogrima kreiseris "Aurora". 1948. gadā pilsēta tika pārsaukta par godu Mihailam Lomonosovam, kurš šeit 1753. gadā šeit nodibināja stikla rūpnīcu.

Cilvēki

Lomonosovā (Oranienbumā) dzimuši futbolists Aleksandrs Mostovojs (Александр Владимирович Мостовой, 1968) un komponists Igors Stravinskis (Игорь Фёдорович Стравинский, 1882-1971). Oranienbumas pilī lielu daļu no mūža nodzīvoja cars Pēteris III.