google/wiki40b huggingface dataset:
Tumšā pīle

Izplatība

Tumšā pīle ligzdo Eiropas (Skandināvijā, Somijā, Igaunijā, Krievijā) un Āzijas ziemeļos, austrumu virzienā sasniedzot Jeņisejas upi Sibīrijā. Nelielas, izolētas populācijas mājo Turcijā, Armēnijā, Gruzijā un Turkmenistānā.
Ziemo galvenokārt Baltijas jūrā un jūrās gar Lielbritānijas, Īrijas un Francijas piekrastēm, nelielai populācijas daļai sasniedzot Spānijas ziemeļus. Turcijas un Kaukāza populācijas ziemo Melnajā un Kaspijas jūrā. Piemērotos piekrastes ūdeņos ziemošanas vietās izveidojas milzīgi bari.

Latvijā

Latvijā tumšā pīle ir parasta caurceļotāja un ziemotāja jūrā. Pavasarī migrē agrāk un migrācijā rietumu piekrastē novērojama biežāk, nekā melnā pīle. Ja Rīgas jūras līcis neaizsalst, tad vairāki tūkstoši ziemo arī gar līča rietumu piekrasti, mazāk austrumu pusē.

Izskats

Tumšā pīle ir lielākā no visām jūras pīlēm. Tās ķermeņa garums ir 51—58 cm, spārnu plētums 79—99 cm, svars tēviņam 1173—2104 g, mātītei 1140—1895 g. Sugai raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņš ir melns ar nelielu baltu gredzenu ap aci, kura arī ir balta, un baltām spārnu sekundārajām lidspalvām. Knābis ir dzeltens ar melnu nāsu pauguru. Mātīte ir tumši brūna ar gaišiem laukumiem uz vaigiem un pie knābja pamatnes, kā arī tās spārnu sekundārās lidspalvas ir baltas, knābis tumši pelēks, acis brūnas. Jaunie putni izskatās līdzīgi mātītei.

Uzvedība

Tumšā pīle ir gājputns un katru pavasari un rudeni veic tālu migrācijas celu no ligzdošanas vietām uz ziemošanas un atpakaļ. Tā ligzdo saldūdens ezeru, upju un purvāju slīkšņu krastos mežu ainavā, bet ziemo seklajās piekrastes jūrās. Migrācijas laikā var novērot arī iekšzemes saldūdens ezeros un lielās ūdenskrātuvēs. Ārpus vairošanās sezonas tumšās pīles ir ļoti sabiedriskas un uzturas lielos baros. Tumšā pīle ir spēcīga lidotāja, bet pirms pacelšanās spārnos tai ir jāieskrienas pa ūdens virsmu.

Barība

Tumšā pīle ziemas periodā galvenokārt barojas ar vēžveidīgajiem un moluskiem, arī ar adatādaiņiem, tārpiem, zivtiņām. Vasaras periodā galvenā barība ir kukaiņi un to kāpuri, bet tiek uzlasīti arī citi bezmugurkaulnieki un nelielos daudzumos izmantoti augi. Barojas, ienirstot zem ūdens (līdz 30—40 m dziļumam) un barību uzlasot no gultnes, turpat zem ūdens barību norijot.

Ligzdošana

Tumšā pīle pirmo reizi ligzdo, sasniedzot 2—3 gadu vecumu. Pāri izveidojas pavasara migrācijas laikā. Ligzdo pa atsevišķiem pāriem vai vaļīgās kolonijās, retos gadījumos kaiju vai zīriņu kolonijās. Mātīte seklā iedobē uz zemes izveido ligzdu, iedobi izklājot ar sausu zāli, sunām un dūnām, kuras izplūc no sava apspalvojuma. Dējumā ir 8—10 olas. Perē un par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Inkubācijas periods ilgst 25—30 dienas. Līdzko mātīte sāk perēt, tēviņš to atstāj. Drīz pēc izšķilšanās mazuļi pamet ligzdu un seko savai mātei. Tie spēj peldēt un paši baroties. Māte pirmās 3 nedēļas ļoti rūpējas par mazuļiem, tos sildot zem spārniem aukstajās arktiskajās naktīs. Drīz pēc tam mātīte jaunos putnus atstāj. Jaunie putni sāk lidot 63—77 dienu vecumā.
Jons Nīmanis

Dzīves gājums.

Nīmanis studēja ķīmiju Frankfurtē pie Mainas un studijas beidzot ieguva doktora grādu. 1930. gadu vidū viņš pārcēlās uz Darmštati, kur strādāja farmācijas uzņēmumā un piedalījās kāda insekticīda izstrādē. Viņa hobiji bija senā ķīniešu spēle Go un šahs.

Šaha kompozīcija

Sešpadsmit gadu vecumā Nīmanis iemācījās spēlēt šahu. No 1929. gada viņš sāka sastādīt šaha uzdevumus. Lielākā daļa no viņa apmēram 500 sastādītajiem uzdevumiem bija palīgmati. Par tiem viņš sarakstīja arī divas grāmatas.
No 1958. gada Nīmanis bija starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā. No 1980. līdz 1983. gadam turnīra 2. WCCT galvenais tiesnesis. No 1970. gada vairākus gadus vācu problēmistu apvienības Schwalbe 2. priekšsēdētājs.
1986. gada FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgā komisija (PCCC) viņam piešķīra titulu Goda meistars šaha kompozīcijā.
Nīmanis bija pazīstams arī kā šaha uzdevumu kolekcionārs. No 1947. gada viņš savāca palīgmata uzdevumus un veica to klasificēju. Savas dzīves laikā kopā savāca apmēram 65 000 uzdevumus. Šī kolekcija bija pasaulslavena šaha problēmistu aprindās.
Limp Bizkit

Grupas vēsture

Grupas vēsture sākās 1994. gadā, kad iepazinās vokālists Freds Dērsts un basģitārists Sems Riverss, kurš atnāca uz sava brālēna, džeza bundzinieka Džona Oto, grupu. Vēlāk pie viņiem pievienojās ģitārists Robs Voters, kurš ātri vien pameta grupas sastāvu. Nomainot Votersu, uz grupu atnāca ģitārists Vess Borlands. 1996. gadā grupai pievienojās DJ Lethal, slavenās hiphopa grupas "House of Pain" bijušais dalībnieks.
1997. gadā "Limp Bizkit" izdod debijas albumu "Three Dollar Bill, Yall$", kurš ir ļoti veiksmīgs un pārdošanas tirāža pārsniedz miljons eksemplārus. Nākamajā gadā grupa attīsta savu popularitāti koncertējot pa ASV kopā ar tādām grupām kā "Korn", "Orgy", "Rammstein" un "Incubus".
Īstā veiksme atnāk 1999. gadā, kad grupa izlaiž albumu "Significant Other", kurš iegūst multiplatīna diska statusu, bet 2000. gadā iznāk grupas pats populārākais albums "Chocolate Starfish and the Hot Dog Flavored Water", kurš iegūst platīna diska statusu jau pirmajā pārdošanas nedēļā un iegūst MTV balvu kā labākais gada albums. Tas padarīja "Limp Bizkit" par pasaules mēroga zvaigznēm.
2001. gadā no grupas aiziet ģitārists Vess Borlands, kas kļūst par nopietnu zaudējumu kolektīvam. Borlanda aizvietotāju atrod tikai pēc diviem gadiem, nebeidzamu noklausīšanos un konkursu rezultātā par viņu kļūst grupas "Snot" bijušais ģitārists Maiks Smits. Ar viņu grupa ieraksta albumu "Results May Vary", kurš vairs neizraisa tādu ažiotāžu, kā divi iepriekšējie.
2004. gadā grupā negaidīti atgriežas Vess Borlands. Atgriezusies pie sava pamatsastāva, 2005. gadā grupa ieraksta EP albumu "The Unquestionable Truth (Part 1)". "Limp Bizkit" principiāli atsakās šī albuma izlaišanu papildināt ar jebkāda veida reklāmām un intervijām.
2005. gadā pēc ierakstu kompānijas vēlmes tiek izlaista hitu izlase "Greatest Hitz". 2006. gadā Vess Borlands atkal pamet grupu un 2007. gadā izlaiž sava projekta "Black Light Burns" pirmo albumu. 2009. gadā grupa atkal ir apvienojusies pamatsastāvā un dodas plašās koncertturnejās un gatavojas ierakstīt jaunu albumu.
Savu atkal apvienošanās tūres Unicorns n' Rainbows Tour 2009 pirmo koncertu Limp Bizkit spēlēja Rīgā.
Māris Jass

Spēlētāja karjera

Dzimis Daugavpilī, Māris 2000. gadā tur arī uzsāka savas profesionālā spēlētāja gaitas, 2000.—01. sezonu aizvadot Daugavpils "Stalkers-Juniors" rindās, taču pēc sezonas beigām devās uz Krieviju, kur Maskavas "Dinamo" kluba sistēmā divas sezonas aizvadīja Krievijas Pirmajā līgā (pēc spēka - trešā). No 2003. līdz 2006. gadam Jass spēlēja Liepājas "Metalurga" rindās.
2006. gadā, Pjotram Vorobjovam stājoties Latvijas izlases galvenā trenera amatā, viņš Jasu uzaicināja pievienoties sevis trenētajai Toljati "Lada" vienībai. 2006.—07. sezonā Jass spēlēja Čehijas Ekstralīgas klubā Prāgas "Slavia", taču jau nākamo sezonu viņš aizvadīja Slovākijas Ekstralīgas klubā HK Nitra. 2008.—09. sezonā viņš spēlēja Liepājā, bet 2009.—10. sezonā atgriezās Nitrā. 2010.—11. sezonu Jass uzsāka citā Slovākijas vienībā - HK Skalica, taču novembrī viņš pievienojās Kontinentālās hokeja līgas klubam Ņižņekamskas "Ņeftehimik".
2011.—12. sezonā, spēlējot Slovākijas Ekstralīgas klubā Bratislavas "Slovan", Jass izcīnīja Slovākijas čempiona titulu. 2015. gada vasarā uz pārbaudes laiku pievienojās Rīgas "Dinamo", taču klubs līgumu ar spēlētāju nenoslēdza. Oktobra vidū, vairākiem "Dinamo" aizsargiem esot traumētiem, komanda ar Jasu noslēdza viena gada līgumu, un viņš tās sastāvā aizvadīja 26 spēles. Turpmākajās sezonās spēlēja dažādās Eiropas līgās.
12. maijs

12. maijs ir gada 132. diena pēc Gregora kalendāra (133. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 233 dienas.
Diablo III

Spēles sistēma

Diablo III ir līdzīga stila kā Diablo II. Joprojām saglabājot oriģinālās spēles iezīmes, Diablo III ir vairāk vērsts uz sadarbību ar citiem spēlētājiem. Havok fizikas dzinis nodrošina interaktīvu apkārtni. Veidotāji mēģina spēli izstrādāt daudzām sistēmām un apgalvo, ka nebūs vajadzīgs DirectX 10. Spēle ir ieplānota uz Windows un Mac OS X platformām. Par spēles veidošanu arī priekš konsolēm nav paziņots.
Spēlēšana ar citiem spēlētājiem būs iespējama caur Battle.net pakalpi.
Spēlē uzdevumi un līmeņi tiek nejauši ģenerēti, kas nodrošina atšķirīgu spēlēšanu spēli spēlējot vēlreiz, Kopumā spēli veidos gan nejauši ģenerēti, gan nemainīgi līmeņi.

Spēlētāju tēli

Spēlētājs varēs izvēlēties tēla dzimumu, taču tas ietekmēs tikai izskatu.
Spēlē ir pieejamas sešas tēlu klases: barbars, šamanis (the Witch Doctor), burvis, mūks, un dēmonu mednieks. Barbars ir vienīgā klase, ko Blizzard plāno atgriezt Diablo III no iepriekšējām daļām, lai gan citas var tikt pievienotas spēles papildinājumos. Blizzard ir arī paziņojuši, ka mūka klase nekāda veidā nebūs saistīta ar Sierra Entertainment Diablo: Hellfire papildinājumā iekļauto.

Stāsts

Ir apstiprināta Diablo II galvenā NPC tēla Dekarda Keina atgriešanās.

Izstrāde

Diablo III izstrāde sākās vēl tad, kad Blizzard North vēl nebija pametuši daudzi tās darbinieki. Oriģinālais mākslinieciskais dizains atšķīrās no tā, kas tika rādīts Blizzard World Wide Invitational 2008 demonstrācijā, un tas tika pārtaisīts trīs reizes, lai atbilstu izstrādātāju komandas standartiem. Izstrādātāju komanda sastāv no piecdesmit cilvēkiem.

Mūzika

Eminenses Simfoniskais Orķestris ar visu kori un orķestri ierakstīs mūziku priekš Diablo III.
Pelēkā lapsa

Izskats un ieradumi

Pelēko lapsu var labi atpazīt pēc tās sirmā kažoka, lai gan kājas, pakakle un pavēderes sāni ir rudi brūna, pazode, vēders balti. Lapsai ir spēcīgs kakls un gara, kupla aste, kurai pa virspusi stiepjas melna līnija, kas nobeidzas ar melnu astes galu. Tēviņi ir nedaudz mazāki par mātītēm. Pelēkās lapsas ķermeņa garums ir 80—112 cm, astes garums 27–45 cm, svars 3,6—6,8 kg.
Pelēkās lapsas tāpat kā jenotsuņi var kāpt kokos, tādēļ tās mēdz saukt arī par koku lapsām. To nagi ir asi un līki, tādējādi lapsas var ieķerties koku mizā. Tās mēdz kokos patverties no saviem vajātājiem, kā mājas suņiem un koijotiem, vai tās rāpjas kokos, lai tiktu pie augļiem vai medītu. Kokos lapsas var pārvietoties no zara uz zaru, un lejā tās rāpjas tāpat kā kaķi — atmuguriski.
Pelēkās lapsas ir nakts dzīvnieki, pa dienu tās slēpjas midzeņos, kas iekārtoti koku dobumos, kritušos kokos vai izraktās alās. Medīt tā dodas vienatnē. Pelēkās lapsas ir visēdājas, pamatā tās medī trušus, bet reizēm mēdz noķert arī peles un putnus. Pelēkās lapsas ēd jebkādus augļus, un savā diētā patērē daudz vairāk veģetārās barības kā, piemēram, rudās lapsas (Vulpes vulpes).

Reprodukcija

Pelēkās lapsas veido monogāmus pārus. Pārošanās sezona notiek pavasarī, bet mēneši ir atšķirīgi dažādos ģeogrāfiskos rajonos. Grūsnības periods ilgst 53 dienas. Parasti piedzimst 1—7 kucēni. Trīs mēnešu vecumā lapsēni sāk doties medībās kopā ar vecākiem. 4 mēnešu vecumā pelēkās lapsas sāk medīt patstāvīgi. Ģimene turas kopā līdz rudenim, līdz jaunā paaudze sasniedz dzimumbriedumu un izklīst.
Rušonas baznīca

Vēsture

Pirmā baznīca Rušonā bija būvēta 16. gadsimtā, tā bija koka celtne un vecākā baznīca Latgalē, ko sagrāva Poļu — Zviedru kara laikā. 1618. gadā Rušonu kā misiju punktu sāka apkalpot jezuīti un 1677. gadā viņi ar muižkunga Sokolovsku — Korabu atbalstu uzcēla nākamo koka baznīcu. 1766. gadā šeit ieradās dominikāņi un Aglonas dominikāņu konvents šeit nodibināja vikariātu un uzcēla klosteri. 1766. gadā iepriekšējā dievnama vietā tika uzcelta nākamā koka baznīca. Pašreizējo mūra ķieģeļu  dievnamu uzcēla 1816. gadā par muižtures Ievas Seleckas līdzekļiem.
1832. gadā Rušonas klosteri slēdza.

Eksterjers

Baznīca  ir apmestu ķieģeļu taisnstūra formas ēka ar cinka skārda jumtu. Tai ir viens vidēji augsts tornis. Ieejas durvis no gala, sāniem un no presbitērija gala, pretī bijušajam klosterim. Zem baznīcas atrodas pagrabi, kuros apbedīti mūki. Baznīcu ieskauj dārzs, kuru ietver akmens mūra žogs. Galvenie vārti ir veidoti no dzelzs, kas turas sarkanu ķieģeļu stabos. Aiz žoga atrodas veca kapsēta ar kapu krustiem.

Interjers

Dievnams ir viennavas celtne ar flīžu grīdu un mūra griestiem, kas veidoti velvē. Kora telpas balstās uz mūra velvēm un tajās atrodas harmonijs, lai gan agrāk bijušas ērģeles, kas sadegušas, tornī iesperot zibenim.
Dievnamā ir četri altāri. Galvenajā jeb centrālajā atrodas baznīcas patrona Svētā Miķeļa glezna. Otrajā altārī ir Svētās Ursulas glezna, bet trešajā — Svētā Antona glezna. Labajos sānos no presbitērija atrodas liela Svētā Jura kapela ar svētā gleznu. Aplūkojama ir Jēzus Sirds glezna, uz kuras ir redzama Rušonas baznīca, jo mākslas darba autors bijis mākslinieks no šīs draudzes. Dievnamā ir redzamas arī Svētā Kristofora un Kristus Karaļa skulptūras, kuras tika atvestas no Jaunaglonas kapelas. Redzami žirandoli, kurus baznīcai dāvājis ģenerālis Baško.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Daumants Abrickis. Draudzi jau 1618. gadā apmeklējuši Cēsu jezuīti, uzskatot par savu misiju vietu. Vēlāk viņi apmeklēja Rušonu no Daugavpils jezuītu rezidences. No 1766. gada šeit sāka kalpot dominikāņi. No 1832. gada draudzi sāka apkalpot laicīgie priesteri. 
Draudzei ir piecas  kapsētas — Kristapeņu, Rutuļu, Solkas, Eikša un Ondzuļu.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Jura diena, Vissvētākās Trīsvienības svētki, Svētā Antona diena, Svētā Erceņģeļa Miķeļa diena — 40 stundu atlaidas, Svētās Ursulas diena.
Džu Dzjiņera

Biogrāfija

2016. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā meiteņu G14 vecuma kategorijā. 2017. gadā bijusi trešā Āzijas 3.5 zonas turnīrā aiz Džai Mo un Ni Šicjuņas, apsteidzot Suņu Fanhui, un izcīnījusi tiesības piedalīties 2018. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas. Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 2018. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Ķīnas sieviešu ātrā šaha čempionātā. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Lelu Džavahišvili, bet 2. kārtā zaudējusi Natālijai Pogoņinai.
Par panākumiem turnīros FIDE 2018. gadā viņam piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2019. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Irbenieki

Ciema rašanās

Pirmo reizi Irbenieki rakstos minēti 1618. gadā, kad četras Irbenieku mājas nodotas Krustpils baznīcas īpašumā, tādējādi cilvēki kļuvuši par mācītāju dzimtļaudīm. 1824. gada 19. jūnijā Krustpils pils barona Korfa dēla kristībās  Krustpils baznīcā piedalījās 18 Krustpils draudzes zemnieki, no kuriem bija arī Irbenieku Jānis.  
Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā Irbeniekos bijuši 9 māju saimnieki ar 62 cilvēkiem saimēs. Galvenais ģimeņu iztikas avots bija lauksaimniecība. 1906. gadā sādžai "Ирбеники" zemes platība bijusi 190 desetīnas ar deviņām  sētām, kurās dzīvojuši 62 cilvēki. 1935. gada tautas skaitīšana parāda, ka bijuši 14 māju saimnieki. 1943. gada tautas skaitīšanas dokumenti uzrāda  16 mājas ar 51 iedzīvotāju. 
2009. gadā Irbeniekos dzīvojuši 34 iedzīvotāji un bija mājas: Āboli, Bērzi, Eglītes, Irbenieki 1, Irbenieki 3, Līkupirbenieki , Noras, Riekstiņi, Strautiņi, Viļņi, Vītolu Irbenieki.
Dārzkopības iela

Sabiedriskais transports

Pa Dārzkopības ielu kursē 1. mikroautobuss.
Aldara parks

Aldara parks ir parks, kas atrodas Rīgas Vidzemes priekšpilsētā, Sarkandaugavas ielā 30 (starp Tvaika, Gaujienas un Zāģeru ielu un dzelzceļu) — vietējas nozīmes aizsargājamais kultūras piemineklis Nr. 8192 („Mākslīgās pilsdrupas ar parku”). Viens no senākajiem parkiem Rīgā. 
Atbilstoši vides reljefam, parks sadalīts divās daļās: regulārajā un ainaviskajā. Platība: 2,57 ha. Parkā atrodas 2 kultūras pieminekļi: 22,95 m augstās mākslīgās pilsdrupas un kultūras muzejs "Dauderi". Mākslīgās pilsdrupas ievērojami cietušas ne vien no laika zoba, bet arī no demolēšanas, vēl pirms 20 gadiem tie bija divi savstarpēji saistīti torņi, tagad palicis tikai viens apdrupis tornis.

Dendroloģiskais materiāls

Parkā aug 15 vietējās un 37 introducētās koku un krūmu sugas: priede, kļava, egle, ozols, blīgzna, vīksna, goba, āra bērzs un zeltainais bērzs; asā egle Japānas un Ledebūra lapegle, zilganā duglāzija, melnā priede, kalnu kļava, sudraba kļava, Pensilvānijas osis, pelēkā apse u.c.

Vēsture

Projektēts 19. gadsimta beigās kā alusdarītavas "Waldschlößen" īpašnieka piemājas dārzs. Plānojumu projektējis Rīgas dārzu direktors un ainavu arhitekts Georgs Kūfalts, bet pats dārzs veidots 1898.—1890. gados.
Mākslīgās pilsdrupas kā nodevu sava laika romantisma gaisotnei lika uzcelt Ādolfs fon Bingners savā dārzā. Vācu okupācijas laikā mākslīgajās pilsdrupās parkā izvietota zenītartilērijas baterija. Kopš 20 gadsimta 60. gadiem mākslīgās pilsdrupas tika izmantotas kā populāra alpīnistu treniņu un sacensību vieta. Šobrīd drupu avārijas stāvokļa dēļ alpīnistu aktivitātes apturētas, kopš 2008. gada decembrī bojā gāja viens alpīnists, bet otrs guva smagas traumas. Alpīnistu asociācija torni atzinusi par kāpšanai bīstamu, lūgusi arī to atjaunot, taču, kad tas varētu notikt, — joprojām nav zināms.
Kultūras muzejs "Dauderi" — tā pamatā ir trimdas latvieša Gaida Graudiņa privātkolekcija, kuru viņš 1989. gadā uzdāvināja Latvijai — aptuveni 7 000 dažādu priekšmetu, lielākoties saistītu ar 20 gadsimta 20.—30. gadu vēsturi un latviešu kultūras dzīves izpausmēm trimdā. Pati ēka celta 1897. gadā kā toreizējā alus darītavas Waldschlößen īpašnieka Ādolfa fon Bingnera ģimenes villa (arhitekts F. Zeiberlihs). 1937. gadā villu atdalīja no teritorijas un septembrī nodeva toreizējā Valsts un Ministru prezidenta K. Ulmaņa rīcībā, kā vasaras rezidenci (K. Ulmanis šeit uzturējies maz, tomēr pats devis rezidencei nosaukumu — "Dauderi", — ilgākais laiks, ko viņš tur pavadījis, bija divas nedēļas slimības laikā). Latviju okupējot padomju karaspēkam, ēkā izvietots pretgaisa aizsardzības štābs. Pēc tam ēkā ierīkoja rūpnīcas "Aldaris" darbinieku bērnudārzu, bet vēlākos gados — Pārtikas rūpniecības ministrijas degustāciju zāles. 1987. gadā īpašumā ēku ieguva Rīgas pilsētas Oktobra rajona izpildkomiteja ar mērķi pēc gada atvērt laulību reģistrācijas namu. 1989. gada 28. septembrī ar LPSR Ministru padomes rīkojumu ēka pārgāja Kultūras ministrijas īpašumā, bet ar 1990. gada 1. martu stājās spēkā Kultūras ministrijas lēmums izveidot Latvijas Kultūras muzeju "Dauderi".
Zane Jākobsone

Karjera

Karjeru sākusi Avantis/Turība komandā 2003. gadā. Tāpat spēlējusi Amerikā, kur NJCAA (Amerikas junioru koledžu čempionāts) pārstāvēja Trinity Valley CC komandu. 2006. gadā viņas pārstāvētā komanda ierindojās 5. vietā. Divas reizes uzvarējusi konferences čempionātā. Pēc tam karjeru turpināja NCAA turnīra Hjūstonas universitātes komandu "Cougars" (2007—2009). 2010. gadā spēlēja Spānijas otrās līgas klubā Socinsa Bembibre PDM.
2010.—2011. gada sezonu viņa uzsāka SK Cēsis klubā, taču sezonas vidū pārgāja uz Rīgas TTT. Tā sastāvā kļuva par Latvijas čempioni. Pēc sezonas pārgāja uz Spānijas LF2 klubu CB Arxil Pontevedre. Tā sastāvā aizvadīja vienu sezonu, kad atgriezās Latvijā SK Cēsis sastāvā. 2012.—2013. gada sezonā viņa kluba sastāvā kļuva par Latvijas—Igaunijas apvienotās līgas un LSBL čempioni.
Latvijas pieaugušo izlasē debitēja 2011. gada 19. maijā. Kopā ar Latvijas sieviešu izlasi ir izcīnījusi 8. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā Polijā.
Habla likums

Habla likums ir sakarība kosmoloģijā starp attālumu līdz galaktikai un tās attālināšanās ātrumu. Pēc Habla likuma var spriest, ka Visums izplešas un tas ir viens no Lielā sprādziena teorijas pierādījumiem. Vispārīgā veidā Habla likums izskatās šāds:
kur  ir galaktikas ātrums,  — attālums līdz galaktikai un  — proporcionalitātes koeficients jeb Habla konstante. 2018. gadā, izmantojot Habla kosmiskā teleskopa mērījumus, aprēķinātā Habla konstantes vērtība ir (73,45±1,66) km/s uz megaparseku. Habla konstantes vērtība dažādos uzziņu avotos var atšķirties. No vispārīgās relativitātes teorijas izriet, ka Habla konstante laika gaitā var mainīties.
Parastā apšubeka

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug no jūlija līdz septembrim, labvēlīgos laika apstākļos no jūnija līdz oktobrim, retos mežos, ceļmalās un mežmalās. Parasti aug zem apsēm, taču spējīga biedroties arī ar citām koku sugām.

Barības vērtība

Ēdams bez iepriekšējas novārīšanas. Gatavojot mīkstums kļūst melnpelēks.

Līdzīgās sugas

Līdzīga zem priedēm augošajam sila lācītim, zem ozoliem atrodamajam ozolu lācītim un bērzu un egļu audzēs augošajai dzeltenbrūnajai apšubekai. Drošākā atšķiršana ir pēc mikorizu veidojošajiem kokiem, bet kļūdai identifikācijā nav kulināras nozīmes. Visas tās ir labas ēdamās sēnes.
Pleskavas apgabals

Vēsture

Pleskavas apgabala teritorija ir viena no Senās Krievzemes veidošanās centriem. Pagājušo gadu vēstures hronikā minēts, ka Izborskas pilī 9. gadsimtā apmeties Rurika brālis Truvors, savukārt Pleskava tradicionāli tiek uzskatīta par Kijevas kņaziene Olgas dzimto pilsētu. No 1348. līdz 1510. gadam tagadējā Pleskavas apgabala ziemeļu daļa atradās Pleskavas republika, bet dienvidu daļa pakļāvās Polockas kņaziem.
1510. gadā Pleskavas valsti iekļāva Maskavijas teritorijā, bet Sebežas un Neveļas apkārtne atradās Lietuvas dižkunigaitijas pakļautībā. Lielā Ziemeļu kara laikā Krievijas cars Pēteris I Pleskavas apriņķi iekļāva jaunizveidotajā Ingermanlandes guberņā (1708—1710), Pēterburgas guberņā (1710—1727), tad Novgorodas guberņā. Katrīnas II valdīšanas laikā 1777. gadā izveidoja Pleskavas vietniecību, ko 1796. gadā pārdēvēja par Pleskavas guberņu.
1927. gadā Pleskavas guberņu likvidēja, tās teritorijas ziemeļdaļu iekļāva Ļeņingradas apgabalā, bet dienviddaļu Rietumu apgabalā. Otrā pasaules kara laikā apgabala teritoriju okupēja Vērmahts, pēc tā atbrīvošanas 1944. gadā izveidoja Pleskavas apgabalu, kuram pievienoja no Igaunijas un Latvijas atdalītās teritorijas (tagadējās Ivangorodas, Pečoru, Izborskas un Pitalovas apkārtnē). 1957. gadā Pleskavas apgabalam pievienoja daļu no likvidētā Veļikijluku apgabala.