google/wiki40b huggingface dataset:
Red Bull Crashed Ice

Pasaules čempionātu periods

Sākot ar 2010. gadu tika ieviesta punktu sistēma. Katras sezonas beigās dalībnieks, kurš ieguvis visvairāk punktu tiek kronēts kā pasaules čempions. Posma beigās punktus iegūst pirmie 100 dalībnieki. Uzvarētājs iegūst 1000 punktus, otrā vieta - 800 punktus, trešā vieta - 600, ceturtā 500, un tā punkti samazinās līdz 0,5 - 100. vietai.
2015. gada sezona'tika ierosināti atsevišķi "Riders Cup" posmi, kuru mērķis bija padarīt sacīkstes pieejamas vairāk sportistiem.

Trases

Niagāras ūdenskritums (Niagara Falls)  CAN 460 metrus gara trase
Sentpola (Saint Paul) ASV 400 metrus gara trase

(Luasanne)  Šveice
Kvebeka (Quebec city)  CAN 600 metrus gara trase

(Landgraaf)   Nīderlande
Helsinki (Helsinki)  FIN 270 metrus gara trase
 
Maskava (Moscow)  RUS
Gliese 581 d

2 reizes lielāks nekā uz Zemes

Ja brīvās krišanas paātrinājums uz tās virsmas 2 reizes pārsniedz tādu, kāds ir uz Zemes, tad planētas blīvumam ir jābūt 5 396 kg/m³ un to ūdens varētu klātu daļēji, bet cilvēks uz tādas apmesties nevarētu, arī tad, ja atmosfēras sastāvs un spiediens būtu piemērots elpošanas orgāniem, jo pie tāda brīvās krišanas paātrinājuma cilvēku mocītu nogurums un normāla dzīve būtu neiespējama.
Bernhards Gregori

Biogrāfija

Piedzimis Rēveles advokāta ģimenē. No 1885. līdz 1893. gadam mācījies Rēveles Doma vācu skolā. 1898. gadā devies uz Vāciju, kur sākumā studējis ķīmiju un inženierzinātnes Minhenē. Vēlāk savas studijas turpinājis Berlīnes universitātē. 1902. gadā apprecējis Idu Hempeli no Leipcigas. Pāris dzīvojis Berlīnē un viņiem bijušas divas meitas: Izelīna (dzimusi 1903. gadā) un Mauda Dollija (dzimusi 1905. gadā). Kopš 1914. gada laulātie dzīvojuši atsevišķi, un Ida ar meitām atgriezusies Leipcigā. Tikai 1931. gadā Bernhards oficiāli šķīries no savas sievas, un tajā pašā gadā apprecējies otrreiz ar Helēnu Valslēbenu. Otrajā laulībā viņam bērnu nav bijis. 1932. gadā pēc vairākiem mēģinājumiem kļuvis par Vācijas pavalstnieku.

Šahista karjera

Šahu sācis nopietni spēlēt studiju gados Vācijā. Tomēr Vācijas šaha turnīros Bernhards Gregori nav guvis lielus panākumus: 1902. gadā dalīta 16.-19. vieta 13. Vācijas šaha savienības kongresā Hanoverā, 1903/04. gadā dalīta 9.-10. vieta Berlīnē, 1904. gadā dalīta 7.-8. vieta 14. Vācijas šaha savienības kongresā Koburgā. Atgriešanās dzimtajā Rēvelē vainagojusies ar nozīmīgu panākumu - dalītu 1.-2. vietu 3. Baltijas šaha savienības kongresā. Bernhards Gregori tiek uzskatīts arī par 1904. gada Igaunijas neoficiālā šaha čempionāta uzvarētāju. 1906. gadā bijis 5. vietā 15. Vācijas šaha savienības kongresā Nirnbergā. 1908. gada decembrī Berlīnē zaudējis maču ASV tolaiku spēcīgākajam šahistam Frenkam Māršalam ar 1:4. 1909. gadā izcīnījis 3. vietu Viskrievijas amatieru čempionātā Sanktpēterburgā par 1½ punktu atpaliekot no uzvarētāja, nākamā Pasaules čempiona šahā Aleksandra Aļehina. 1914. gadā turnīrā Sanktpēterburgā spējis uzvarēt Aļehinu savstarpējā partijā.

Pēc Pirmā pasaules kara turpinājis piedalīties galvenokārt Berlīnes turnīros, kuros parasti ieņēmis vietas tabulas vidusdaļā. 1921. gadā piedalījies 21. Vācijas šaha savienības kongresā Hamburgā, kur ieņēmis 12. vietu. Pārstāvējis Berlīnes pilsētas komandu mačos pret Vīni (1911), Prāgu (1913), mačā pa telegrāfu pret Holandi (1920).
Jānis Āboltiņš

Izglītība

Augstāko izglītību ieguvis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā, kur 1966. gadā ieguva inženiera-tehnologa diplomu. No 1980. līdz 1984. gadam studēja aspirantūrtā Latvijas Valsts universitātē, bet ekonomikas zinātņu kandidāta grādu ieguva 1986. gadā Maskavas Valsts pedagoģiskajā institūtā. 1992. gadā tas pielīdzināts ekonomikas zinātņu doktora grādam.

Politiskā darbība

Bijis Komjaunatnes un PSKP biedrs un rajona komitejas sekretārs. Latvijas PSR pastāvēšanas pēdējā posmā J. Āboltiņš bija Valsts plāna komitejas vadītājs.
Atmodas laikā iesaistījās Latvijas Tautas frontē. Viņam bija būtiska loma atjaunotās Latvijas pirmās nodokļu sistēmas plānošanā. 1990. gadā, kad tika izveidota Ekonomikas ministrija, viņš kļuva par Latvijas pirmo ekonomikas ministru Ivara Godmaņa valdībā. Savas darbības laikā bija plānojis ieviest kredītkartes, tomēr plānu noraidīja valdības vadītājs. Amatā bijis līdz 1991. gadam, kad viņa vietā stājās Arnis Kalniņš (kā ekonomisko reformu ministrs).
1994. gadā J. Āboltiņš bija Tautas saskaņas partijas dibinātāju skaitā, vēlāk darbojies tās valdē. Savukārt 1998. gadā viņš bija starp "Jaunās partijas" dibinātājiem.

Karjera

1996. gadā J. Āboltiņš kļuva par Rīgas komercbankas padomes priekšsēdētāju un "Zenico Ltd." valdes priekšsēdētāju. 2003. gadā kļuva par Uzņēmumu vadības institūta direktoru. 2004. gadā J. Āboltiņš kļuva par Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības kameras prezidentu. Tā paša gada 22. septembrī tika ievēlēts par biznesa augstkolas "Turība" rektoru, darbību uzsāka 15. oktobrī. Abos šajos amatos bija līdz savai nāvei. Astoņus gadus bijis auditoru kompānijas "Deloitte" valdes priekšsēdētājs.

Nāve

J. Āboltiņš nomira pēkšņā nāvē 2006. gada 31. jūlijā Hamburgā. Viņš saļima basketbola spēles laikā pasaules senioru basketbola čempionātā. Latvijas izlase pārtrauca dalību čempionātā pēc vienas aizvadītas spēles.
Mazie eleotrisi

Latvijā

Lai arī Latvijā līdz šim nav konstatēta neviena mazo eleotrisu ģints suga, tomēr sarakstā viena suga ir ietverta — eleotriss (Micropercops swinhonis), tā kā sastopams Lietuvā un citās Austrumeiropas valstīs.

Kopīgās īpašības

Mazie eleotrisi no citiem saldūdens eleotrisiem atšķiras ar vairākām iezīmēm. Tiem ir vidēji attīstīti galvas sensorie kanāli. Žaunu kreisā membrāna atdalīta no labās, piestiprinājumu punkti katrā pusē atrodas tuvu blakus viens otram. Sānu līnijas nav, ķermeni sedz cikloīdas zvīņas. Mazie eleotrisi ir nelielas zivtiņas ar no sāniem saplacinātu ķermeni. To augums nepārsniedz 10 cm. Mute ar zobiem.
Dalītājs

Skaitļa dalītājs ir jebkurš tāds skaitlis, kas ar doto skaitli dalās bez atlikuma. Piemēram, 3 ir skaitļa 12 dalītājs, 7 ir skaitļa 35 dalītājs, 1 ir skaitļa 5 dalītājs, utt. Viegli saprast, ka skaitlis 1 ir jebkura naturāla skaitļa dalītājs.

Naturāla skaitļa dalītāju skaits

Skaitļu teorijā un citur reizēm apskata dota naturāla skaitļa n dalītāju skaitu. Apzīmējot skaitļa n dalītāju skaitu ar d(n), iegūstam, ka d(1) = 1, d(2) = 2, utt.
Salate

Izplatība

Salate mājo Ziemeļu, Baltijas, Egejas, Melnās, Azovas un Kaspijas jūras upju baseinos. Izplatības areāla rietumu robežu veido Vēzeres un Elbas upju baseini. Vistālāk uz dienvidiem salate sastopama Turcijas Melnās jūras baseina upēs (Ankaras apkārtnē), kā arī Irānas un Pakistānas ziemeļos, bet vistālāk austrumos salate mājo Kazahstānā un Kirgizstānā.

Latvijā

Latvijā salate sastopama visās lielākajās upēs, kā arī jūrā upju grīvu tiešā tuvumā. Konstatēta arī ezeros: Lubānā, Babītes, Dzirnezerā, Lielajā un Mazajā Nabas, Lielajā Stropu, Lilastes un Mazajā Baltezerā, kā arī Daugavas ūdenskrātuvēs. Senākos rakstos pieminēti arī  Ķīšezers, Juglas un Lielais Baltezers.

Izskats

Salate ir vidēji liela vai liela saldūdens zivs. Tās garums var sasniegt 120 cm, svars 15 kg, lai gan visbiežāk tā ir apmēram 55 cm gara. Latvijā salate aug līdz apmēram 80 cm, sasniedzot 7,5 kg masu. Ķermenis salatei ir slaids, no sāniem saplacināts, galva gara ar smailu purnu. Mute vērsta uz priekšu. Mugura zilganpelēka vai zaļganpelēka, sāni un vēders sudrabaini. Krūšu spuras, vēdera spuras un anālā spura pelēkas vai brūngansarkanas. Pirms nārsta tēviņiem uz ķermeņa izveidojas nārsta kārpiņas. Apakšžoklis ar izcilni, kas ieguļas augšžokļa izliekumā. Sānu līnijā ir 64—76 zvīņas, kas ir vairāk zvīņu nekā sapalam, baltajam sapalam un vīķei.

Uzvedība un barība

Salate mājo lielās un vidēji lielās zemieņu upēs, kā arī lielos ezeros. Pieaugušie īpatņi parasti uzturas upju lejtecēs un grīvās. Tie parasti ir vienpatņi, bet mazuļi veido barus, lai gan pieaugušie īpatņi veido nelielus barus nārsta laikā un ziemojot. Salatei ir novērota līdz 300 km tāla migrācija. Salate ir plēsīga un netipiski karpu dzimtas zivīm barojas ar­ zivīm, kā arī ar nelieliem ūdensputniem. Iecienīts medijums ir vīķe un salaka.

Vairošanās

Dzimumgatavība salatei iestājas 3—10 gadu vecumā, sasniedzot 25—62 cm garumu. Nārsto strauji tekošās upēs no marta līdz jūnijam, kad ūdens temperatūra ir 4—18° C. Nārsts notiek gan seklumā, gan dziļumā (20—600 cm) uz grants vai augiem, bet sekmīgs nārsts saistās ar seklu un siltu ūdeni. Salatei raksturīgs vienlaicīgs nārsts, kas ilgst no dažām dienām līdz mēnesim. Auglība 6—487 tūkst. ikru. Tie ir lipīgi, un ikri pielīp pie akmeņiem, augiem un cita substrāta. To attīstība ilgst 5—25 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Veido hibrīdus ar ālantu. Salate var sasniegt 17 gadu vecumu, Latvijā dzīvo līdz 9 gadu vecumam.
Lafipa

Vēsture

AS Lafipa ir dibināta 1992. gada 18. augustā. Dibinātāju vidū ir Somijas uzņēmums Finreila OY un Somijas/Zviedrijas uzņēmums Cetetherm OY/AB. AS Lafipa darbības sfēra ir siltumapgāde, galvenie darbības virzieni ir inženierings, tirdzniecība un serviss.

Tirdzniecība

AS Lafipa piedāvā plašu siltumtehnisko iekārtu klāstu: sūkņus, regulējošo armatūru, automātiku, siltummaiņus, balansējošos vārstus, siltumenerģijas skaitītājus, apkures katlus, akumulācijas tvertnes un gaisa atdalīšanas ierīces.
Nozīmīgākie pārstāvētie ražotāji ir Kamstrup, Kelvion, Alaf Lval, DAB, Flowcon, Flamco, Honeywell, Unical, OUMAN, F.B.R., Qvintus.
Balvu rajons

Izveide un reorganizācija

Pēc sešu pagastu atdalīšanas un to pievienošanas Pleskavas apgabalam Abrenes apriņķa rietumu daļa 1945. gada 12. oktobrī tika pārdēvēta par Viļakas apriņķi. 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Viļakas apriņķis tika sadalīts Abrenes (centrs- Viļaka) un Balvu rajonos. 1952. - 1953. gadā Balvu rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1959. gadā Balvu rajonam pievienoja lielāko daļu no sadalītā Abrenes rajona ar Viļakas pilsētu, bet 1962. gadā Baltinavu no sadalītā Kārsavas rajona. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Balvu rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

Ciemi

Baltinavas - Balvu - Bērzpils - Briežuciema - Krišjāņu - Kubuļu - Lazdukalna - Lazdulejas - Medņevas - Ploskenas - Rugāju - Susāju - Šķilbēnu - Tilžas - Vecumu - Vīksnas

Pagasti

Baltinavas pagasts - Balvu pagasts - Bērzkalnes pagasts - Bērzpils pagasts - Briežuciema pagasts - Krišjāņu pagasts - Kubulu pagasts - Kupravas pagasts - Lazdukalna pagasts - Lazdulejas pagasts - Medņevas pagasts - Rugāju pagasts - Susāju pagasts - Šķilbēnu pagasts - Tilžas pagasts - Vectilžas pagasts - Vecumu pagasts - Vīksnas pagasts - Žīguru pagasts

Nacionālais sastāvs

Latvieši - 77,8%, krievi - 18,4%, ukraiņi - 0,8%, citi - 3%.
Silāni

Fizikālās īpašības

Pēc fiziskām īpašībām silāni līdzīgi alkāniem. Monosilāns SiH₄ un disilāns Si₂Н₆ ir bezkrāsas gāzes ar pretīgu smaku, trisilāns Si₃Н₈ - bezkrāsas, indīgs, gaistošs šķidrums. Homologās rindas augšējie locekļi ir cietas vielas. Silāni šķīst etanolā, benzīnā, organosilānos, CS₂. Silāniem, borāniem un alkāniem ir līdzīgas formulas, bet dažādas īpašības.

Atšķirība no ogļūdeņražiem

Tā kā saites Si—Si un Si—H ir vājākas par saitēm C—C un C—H, silāni atšķiras no ogļūdeņražiem ar mazāku stabilitāti un paaugstinātu reaģēšanas spēju. Silānu blīvums, vārīšanās un kušanas temperatūras ir augstākas par attiecīgo ogļūdeņražu fizikālo lielumu vērtībām.

Pielietošana

Izmanto dažādās organiskās sintēzes reakcijās (lai iegūtu vērtīgus silīcijorganiskos polimērus), ļoti tīra silīcija iegūšanai mikroelektroniskās rūpniecības vajadzībām.
Sergejs Juferovs

Biogrāfija

Minskas šaha skolas audzēknis. 1976. gadā Klaipēdā uzvarējis Baltijas un Baltkrievijas republiku šaha čempionātā. 1977. gadā kļuvis par PSRS Bruņoto spēku čempionu šahā. 1983. gadā uzvarējis Baltkrievijas šaha čempionātā. 1985. gadā dalījis 3.-4. vietu Plovdivas starptautiskajā šaha turnīrā.
Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Maijas Čiburdanidzes sekundants 1984. gada mačā par pasaules čempiones titulu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1986. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Indras luterāņu baznīca

Indras evaņģēliski luteriskā baznīca ir pie agrākās Latvijas-PSRS robežas robežsargu vajadzībām būvēts luterāņu dievnams Indrā. Uzcelts 1935.—1940. gadā no sarkanajiem ķieģeļiem pēc arhitekta Artūra Galindoma projekta.

Vēsture

Indras luterāņu baznīcas ēkas būve tika pabeigta 1940. gadā, bet sakarā ar Latvijas okupāciju tā nekad netika atklāta un izmantota reliģiskām vajadzībām. Latvijas PSR laikā baznīcas ēkā bija ierīkota sporta zāle, vēlāk - banketu zāle.

Laimes muzejs

Krāslavas novada dome 2013. gadā atbalstīja baznīcas ēkas jumta nomaiņu, plānojot labiekārtot ēku kā "Amatniecības centru". 2016. gada vasarā projektu konkursa "Iedzīvotāji veido savu vidi 2016" ietvaros Indras jauniešu biedrība "Stāvēt aizliegts" pie Indras luterāņu baznīcas ēkas izveidoja apstādījumus.
2016. gadā Indras kultūras nama darbinieki Anžela Kuzminska un Ilona Kangizere ierosināja baznīcas ēkā izveidot Laimes muzeju. Līdzīgs muzejs atrodas Londonā. Pēc aptauju datiem, Kraslavas novadā dzīvo vislaimigākie cilvēki Latvijā, kuri varētu padalīties ar savam laimes receptēm.
Laimes muzeja ekspozīcijas elementus izgatavoja pēc mākslinieka Raimonda Vinduļa projekta, kurš ir pazīstams ka Mūsdienu mākslas galerijas Līvānos dibinātājs. Viņš arī uzdāvināja muzejam balto flīģeļi.
“Muzejs ir paredzēts ne gluži apskatīties, bet vairāk iesaistīties un darboties pašam, lai tā laimes sajūta rastos darbā,"-- uzskata muzeja vadītāja Ilona Kangizere. 
2017. gadā projekts "Laimes muzeja ēkas pielāgošana un rekreācijas objekta izveidošana Indras pagastā"  guva atbalstu Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) LEADER 2. kārtas projektu konkursā.
Indras luterāņu baznīcas ēka un Tēvijas parks, kas atrodas blakus, veido kopējo kompleksu un ir viens no populāriem tūrisma objektiem un iemīļotām vietējo iedzīvotāju un ciemata viesu atpūtas vietām Indras pagastā.
Laimes muzejs Indrā tika atklāts 2018. gada 21. jūnijā, bet 4. augustā baznīcas tornī tika pacelts Laimes karogs. Senajos laikos pēc bērna piedzimšanas viedas vecmāmiņas veidoja viņam individuālo ornamentu, ar kuru tika rotāts bērna apģērbs, dvieļi, māja. Mūsdienu vecās mātes šo prasmi ir gandrīz zaudējušas, bet tagad muzeja rīcībā ir visa informācija par šiem rakstiem. Pirmkārt ornaments tika veidots pašam muzejam.
Konrāds fon Feihtvangens

Dzīvesgājums

Konrāds cēlies no Feihtvangenes bīskapijas Etingenes grāfistes ministeriāļiem Frankonijā (Bavārija). Vācu ordenī brālis Konrāds ieņēma Austrijas zemeskomtura amatu (1259, 1271-1279). Pēc Livonijas ordeņa sagrāves Aizkraukles kaujā 1279. gadā Marburgā sapulcējās Vācu ordeņa kapituls, kurā "Tad daži ņēmās apgalvot, ka vajadzētu apvienot Prūsiju ar Līvzemi, tad visi niknie naidnieki jo vairāk baidītos un palīgs atrastos."
Komturu Konrādu kapituls izraudzīja par apvienotās Livonijas un Prūsijas mestru, un kopā ar lielāku skaitu ordeņa bruņinieku viņš ieradās Prūsijā. Pēc ordeņa sakāvēm kaujās ar zemgaļu ķēniņu Nameisi viņš Elbingā sasauca ordeņa kapitulu, kur izklausīja Livonijas sūtņa brāļa Klausa ziņojumu par sakāvi pie Tērvetes. Sūtnis lūdza nosūtīt papildus spēkus, "lai zeme būtu droša osta, ko pagāni vairs neizposta, turp brāļus sūtīt vajagot, jo citādi tie saņemšot gan citu vēsti drīzumā". Mestrs Konrāds pa jūru un pa Kurzemes zemes ceļu nosūtīja papildus karaspēku uz Rīgu. 
Mestrs Konrāds saprata, ka vairs nespēj noturēt ordeņa varu gan Livonijā, gan Prūsijā, un panāca Prūsijas komturu piekrišanu atkal atdalīties no Livonijas.    
Pēc tam viņš devās pie Vācu ordeņa lielmestra Hartmaņa, kas nozīmēja brāli Mangoldu (Manegolt, 1280-1283) par Prūsijas mestru un lika Konrādam pašam doties uz Livoniju. 1280. gada 13. jūlijā (Svētās Margarētes dienā) Konrāds ar 34 bruņiniekiem divos kuģos ieradās Rīgā.
1280. gadā zemgaļu ķēniņš Nameisis cīnījās ar Kuldīgas fogta vadīto kuršu karaspēku un uzbruka Rīgai, ko aizstāvēt palīdzēja kristīto latgaļu karaspēks no Cēsīm, kas bija ieradušies kaujas laukā ar savu sarkanbaltsarkano karogu. 
Tikmēr mestrs Konrāds veda sarunas par kopīgu karagājienu uz Zemgali ar Livonijas bīskapiem un Rēveles pilskungu, un "ļoti iepatikās tiem, jo labi uzvesties viņš prata un arī mīlīgs bij no skata." 1280. - 1281. gada ziemā mestrs Konrāds devās no Jelgavas karagājienā pret Dobeles pili, taču to nespēja ieņemt. Toties, kad 1281. gada augustā mestrs Konrāds ar 14 tūkstošiem karavīru aplenca Tērvetes pili, zemgaļi piekrita slēgt miera līgumu un maksāt nodevas. 
1281. gadā tika nolemts, ka Prūsiju un Livoniju atkal jāpārvalda vienam mestram, par kuru tika izvēlēts Prūsijas mestrs Mangolds. Kad viņš ieradās Rīgā, "mestrs Konrāds lūdza to, lai tas nu viņu atbrīvo no ieņemamā amata. No Līvzemes viņš atlaists tika, vairs tur par mestru nepalika."
Vēlāk viņš bija Frankonijas zemeskomturs (1282-1283), Vāczemes mestrs (1284-1291). 1290. gadā (citos avotos 1291.) gadā viņu ievēlēja par Vācu ordeņa lielmestru. Arī viņa radinieks Zigfrīds fon Feihtvangs (Siegfried von Feuchtwangen) vēlāk bija Vācu ordeņa lielmestrs (1303-1311).

Vēstures hroniku liecības

Rusova Livonijas hronika par mestru Konrādu: 
"Konrāds Feihtvangs kļuva par mestru 1279. gadā. Viņš bija arī Prūsijas mestrs un abus amatus ieņēma vienā un tajā pašā laikā. Viņa laikā bija pastāvīgs karš starp ordeni, zemgaļiem un žemaišiem. Pēc trīs valdīšanas gadiem viņš aizceļoja uz Prūsiju, kur viņš tapa par lielmestru. Tā viņš pārvaldīja trīs augstākos Vācu ordeņa amatus".
Savam brālim sargs

Sižets

Romāna darbība notiek tālā nākotnē. Uz Zemes izveidojusies taisnīga sabiedrība, kuras locekļi rūpējas viens par otru, kur cilvēka dzīvība ir visaugstākā vērtība, un zinātnes un tehnoloģijas progress ir sasniedzis ievērojamus augstumus.
Zemes iedzīvotāji uzzina, ka viena no zvaigznēm, kas pēc kosmiskajiem mērogiem atrodas relatīvi netālu no Zemes (Dāla zvaigzne), neizbēgami kļūs par supernovu, kurai būs ārkārtīgi nelabvēlīga ietekme uz Zemi, jo cietais starojums no Dāla zvaigznes eksplozijas var ļoti kaitīgi ietekmēt visu dzīvo uz Zemes. Taču Zemes iemītnieku rīcībā ir līdzekļi, kas var neitralizēt bīstamo zvaigzni, burtiski iesūknējot to līdztelpā. Iedarboties uz zvaigzni var tikai tiešā tās tuvumā. Problēma ir tā, ka uz Zemes sen pārtraukti starpzvaigžņu lidojumi, jo sabiedrība nevar ļaut cilvēkiem riskēt ar savu dzīvību.
Tiek nolemts, izmantojot Laika dienestu, izveidot zvaigžņu kuģa apkalpi no pagātnes cilvēkiem, turklāt no tādiem, kas tik un tā kaut kādā veidā nomirs. Pēc sabiedrības domām, tas būs humāni un taisnīgi, jo "augšāmcēlies" jebkurā gadījumā neko nezaudē. Lai izvairītos no nevēlamām izmaiņām saistībā ar personas pazušanu, tās vietā pagātnē mirkli pirms cilvēka nāves tiek novietots biorobots — cilvēka precīza kopija. Ar īpašas ierīces — “smalkā sieta” (частого гребня) - palīdzību tiek rūpīgi skenēta visa cilvēces vēsture, meklējot piemērotus cilvēkus ar noteiktu “elastības koeficientu”. Tika atrasts pietiekams cilvēku skaits, bet daži no tiem viena vai otra iemesla dēļ nebija noderīgi. No atlikušajiem pēc viņu apmācības tika izveidota topošās ekspedīcijas apkalpe.
Rīgas 69. vidusskola

Vēsture

Pamatakmens Rīgas 69. vidusskolai ielikts 1972. gada janvārī, skola atklāta 1972. gada 1. septembrī. Skolas direktors no 1972. līdz 1998. gadam — Jevgēnijs Arbidāns, no 1998. līdz 2016. gadam — Juris Venckus.
Skolas vadībā strādājuši direktora vietnieki mācību un audzināšanas darbā M. Seržante, D. Strejeva, A. Kramiņa, N. Tarasēvica, J. Motričenko, V. Rumba, S. Bluka, A. Gerkena, V. Krūmiņš, A. Dumpeniece, R. Grodska, A. Gabrusenoka, J. Cera, I. Šarķe, K. Bringmane, I. Jukēvica, Ā. Vicinska, A. Grāve. Kopš skolas dibināšanas skolā joprojām strādā matemātikas skolotāja Z. Graumane.
Skolā agrāk strādājusi arī kamaniņu braucēja, Murjāņu sporta ģimnāzijas direktore - Ingrīda Amantova.

Izglītības programmas

Tiek īstenotas pamatizglītības un vispārējās vidējas izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programmas.
Jānis Augusts Hilzens

Amati

Inflantijas vaivadijas kastelāns (1744-1754), Minskas vaivads (1754-1767), Braslavas (no 1739) un Parhovas stārasts.

Dzīvesgājums

Jānis Hilzens dzimis 1702. gadā Viļakas stārasta Georga Hilzena (Jerzy Hylzen) ģimenē. Ietilpst  Livonijas ordeņa bruņinieku Hilzenu dzimtā, kas pēc Livonijas konfederācijas sadalīšanas kalpoja Polijas un Lietuvas valdniekiem.
Jaunību pavadīja Inflantijas vaivada Jāņa Ludviķa Plātera mājās un apprecēja viņa meitu Konstanci. 1735., 1736. un 1738. gadā viņu ievēlēja par Inflantijas vaivadijas pārstāvi Polijas-Lietuvas Seimā. No 1739. gada bija Braslavas stārasts, no 1744. gada Inflantijas vaivadijas kastelāns, no 1749. gada Lietuvas dižkunigaitijas Lielā tribunāla deputāts un maršalks. 1750. gadā Viļņā iznāca viņa apcerējums par Latgales vēsturi Inflanty w dawnych swych ....
1754. gadā Hilzenu iecēla par Minskas vaivadu.
Miris 1767. gada 14. februārī Varšavā. Hilzena rezidence Varšavā bija ēka, kas pazīstama kā Mostovsku pils (Pałac Mostowskich). Mūsdienās tajā atrodas Varšavas policijas galvenā pārvalde.
ICO (pavadoņsistēma)

ICO (no angļu: Intermediate Circular Orbit - vidējā Zemes orbīta) - nerealizēta globāla mobilo sakaru pavadoņu sistēma, kas ļautu veikt balss un maza ātruma datu sakarus jebkurā vietā uz zemeslodes.
1995. gada janvārī tika dibināta Apvienotajā Karalistē bāzēta kompānija ICO Clobal Communications, kas plānoja vidējā Zemes orbītā izvietot 12 pavadoņus (10 aktīvos un 2 rezerves). Tie atrastos 10 390 km orbītās divās plaknēs 45° leņķī vienai pret otru. Pavadoņi tika pasūtīti kompānijā Hughes Space and Communications (Huges vēlāk nopirka kompānija Boeing).
1999. gada 27. augustā ICO Clobal Communications nonāca līdz bankrotam, tā tika restrukturēta. 2000. gada 17. maijā tika izveidota jauna kompānija New ICO, un lielākie finanšu ieguldījumi nāca no Kreiga Makkova, kurš bija viens no Teledesic akcionāriem. New ICO vēlāk iekļāvās holdingā ICO-Teledesic-Global.
Pirmais pavadonis ICO F-1 tika zaudēts nesējraķetes Zeņit 3SL avārijā 2000. gada 12. martā. 2001. gada 19. jūnijā ar Atlas-2AS veiksmīgi tika palaists pavadonis ICO F2. Līdz 2005. gadam tā arī netika izvērsts ICO tīkls.
ICO mainīja savus plānus no globālas sistēmas uz reģionālu, izmantojot ģeostacionārajā orbītā bāzētu pavadoni. 2005. gadā kompānijai Space Systems Loral tika pasūtīts jauns pavadonis, kuru paredzēts nogādāt orbītā 2007. gada vidū. Tas pārklās visu ASV teritoriju.
Jūlija Stepaņenko

Dzīvesgājums

Dzimusi 1977. gadā. 1996. gadā pabeidza mācības Rīgas Centra humanitārajā ģimnāzijā, 2001. gadā absolvēja studijas Latvijas Universitātē tiesību zinātņu specialitātē.
Strādāja uzņēmumā "Latvijas Finieris" par juristi, 2011. gadā kļuva par individuāli praktizējošu zvērinātu advokāti.
Precējusies ar politķi, Rīgas domes deputātu un partijas biedru Vjačeslavu Stepaņenko.

Politiskā darbība

12. Saeimas vēlēšanās 2014. gadā J. Stepaņenko ievēlēja 12. Saeimā no partijas "Saskaņa" saraksta, taču parlamentā viņa pārstāvēja partiju "Gods kalpot Rīgai". 2018. gada rudenī ievēlēta arī 13. Saeimā no partijas "Saskaņa" saraksta, taču, vēl nesākoties Saeimas darbam, frakcijas "Saskaņa" vadība aicināja viņu kļūt par pie frakcijām nepiederošu deputāti, kam J. Stepaņenko piekrita, noslēdzot īpašu vienošanos par turpmāko sadarbību. J. Stepaņenko 13. Saeimā darbojas Juridiskajā komisijā, Eiropas lietu komisijā, Tiesu politikas apakškomisijā un Krimināltiesību politikas apakškomisijā.
Ieriķi (stacija)

Vēsture

1889. gadā te tika uzbūvēta Ramocku dzelzceļa stacija, kuras nozīme pieauga 1916. gadā, pēc jauna dzelzceļa izbūves līdz Gulbenei. 1. Pasaules kara laikā, 1917. gadā tā kļuva par divu dažādu sliežu platumu dzelzceļa iecirkņu saskares staciju. 1919. gadā Ramocku staciju pārdēvēja par Ieriķiem. Padomju laikā pastāvēja šaursliežu līnija no Ieriķu stacijas līdz kaļķakmens karjeram pie Kumadas upes. Mūsdienās šaursliežu līnija nojaukta; nojaukti arī bijušās stratēģiskās tvaika lokomotīvju bāzes ceļi un apgriešanās trīsstūra ceļi.
Stūra sitiens

Stūra sitiens ir metode futbolā, kā atsākt spēli. To pirmo reizi ieviesa Šefildā Šefildas noteikumos 1867. gadā. Anglijas Futbola asociācija stūra sitienu pieņēma 1872. gadā.
Stūra sitiens tiek piešķirts tad, kad bumba ir pilnīgi šķērsojusi vārtu līniju, bez vārtu guvuma, no aizstāvošās komandas spēlētāja. To piešķir uzbrūkošai komandai.