google/wiki40b huggingface dataset:
Lins Kleiza

Karjera

Basketbolu sācis spēlēt septiņu gadu vecumā lietuviešu basketbola leģendas Šarūna Marčuļona sporta skolā. Dažus gadus vēlāk Kleizas vecāki pārcēlās uz ASV, kur abiem bija labākas iespējas veidot savas mākslinieku karjeras. Savukārt Lins nevēlējās pamest Lietuvu, kur ar panākumiem jau startēja jaunatnes basketbolā. Kleiza palika Lietuvā, kur dzīvoja kopā ar saviem radiniekiem – divus gadus vecāko brāli Zilvinu, kā arī vecvecākiem un krustvecākiem. Sasniedzot 16 gadu vecumu, 2001. gadā arī Kleiza devās uz ASV. Galvenais motīvs bija iespēja apvienot mācības ar basketbola spēlēšanu. Mērilendas štata "Montrose Christian" vidusskolā Kleiza spēja sevi pierādīt tik labi, ka izpelnījās vairāku spēcīgāko ASV universitāšu uzmanību, kas startē NCAA čempionātā. Kleiza izvēlējās pārstāvēt Misūri universitātes komandu "Tigers".
Jau pēc savas otrās sezonas Misūri universitātes komandā, kur Kleiza bija savas komandas labākais punktu guvējs un atlēkušo bumbu vācējs, spēlētājs nokļuva NBA redzeslokā. Tika nolemts pamest universitāti, lai sāktu profesionāļa karjeru, piesakoties NBA draftam. 2005. gada NBA draftā viņu izraudzījās Portlendas "Trail Blazers" ar kopējo 27. kārtas numuru, taču tiesības uz šo spēlētāju tika atdotas citas NBA klubam Denveras "Nuggets". Pāreja uz NBA nebija viegla, jo pirmais gads galvenokārt tika pavadīts uz rezervistu soliņa. Pozitīvas pārmaiņas sākās ar otro gadu NBA, kad Kleiza iekļuva Denveras komandas rotācijā.
Pēc sekmīgas karjeras NBA atgriezās Eiropā. 2009.—2010. gada sezonā spēlēja Grieķijas klubā Pirejas "Olympiacos" un kļuva par Eirolīgas sezonas rezultatīvāko spēlētāju.
Pēc vienas sezonas Grieķijā Kleiza atgriezās NBA, dodoties uz Kanādas klubu Toronto "Raptors". Pēc 2012.—2013. gada sezonas Toronto klubs lietuviešu basketbolistu atbrīvoja, bet ilgi bez darba Kleiza nepalika, parakstot ienesīgu līgumu ar Turcijas klubu Stambulas "Fenerbahçe".

Lietuvas izlase

Lins Kleiza regulāri pārstāvējis arī Lietuvas valstsvienību. Kopā ar Lietuvas izlasi ir izcīnījis 7. vietu 2006. gada Pasaules čempionātā, bronzas medaļu 2007. gada Eiropas čempionātā, 4. vietu 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs, 11. vietu 2009. gada Eiropas čempionātā un sudrabu 2013. gada Eiropas čempionātā. Kopā ar Lietuvas junioru izlasi izcīnīja sudraba medaļu 2003. gada Pasaules U-19 čempionātā.

Privātā dzīve

Kleiza pārvalda arī vairākas valodas – bez dzimtās lietuviešu valodas viņš spēj sazināties angliski, krieviski un vāciski, kā arī nedaudz spāniski. Tā kā Kleiza priekšlaicīgi pameta universitāti, lai pārceltos uz NBA, diplomu viņš vēl nav ieguvis, bet iespēju robežās virzās uz priekšu tā sasniegšanā. Brīvajā laikā Kleizam patīk skatīties filmas, kā arī vienkārši atpūsties. Viņa vecāki ir mākslinieki, kas specializējas vairāku veidu glezniecībā (fresku, scagliola un trompe-l’oeil jeb acu apmāna mozaīku).
Arhitektūra

Arhitektūra (latīņu: architectura, no sengrieķu: ἀρχι-, archi- — ‘galvenais’, τέκτων, tektōn — ‘celtnieks’) ir mākslas veids, kas rada telpisku vidi, kurā notiek cilvēka dzīves procesi. Tā ir arī celtņu un dabas objektu kopums, kas veido šo vidi.
Arhitektūra ietver gan materiālās kultūras, gan mākslas vērtības. Arhitektūrai raksturīgās kvalitātes — funkcionālā, konstruktīvā, mākslinieciskā (lietderība, izturība, skaistums) — atrodas dialektiskā mijiedarbībā, noteiktā vēstures periodā veidojot arhitektūras stilu. Arhitektūrai attīstoties, notiek tās specializācija šādas nozarēs: civilā arhitektūra (dzīvojamās un sabiedriskās ēkas, to kompleksi), pilsētbūvniecība, ainavu arhitektūra, interjera arhitektūra, memoriālā arhitektūra un vēsturiskās apbūves restaurācija.
Arhitektūras objektus iedala pēc to stilistiskajām iezīmēm, sociālā pasūtījuma un funkcijas (tautas būvmāksla, sakrālā arhitektūra un laicīgā arhitektūra). Arhitektūras galvenie mākslinieciskās izteiksmes līdzekļi ir telpas organizācija un arhitektonika, mākslu sintēze un specifiski kompozīcijas paņēmieni (proporcijas, mērogs, ritms, apjoms un citi).

Arhitektūras stili

Pastāv dažādi arhitektūras stili. Katram stilam ir raksturīgas konkrētas iezīmes un īpašību kopums. Arhitektūras stiliem izšķir funkcionālo, konstruktīvo un maksliniecisko pusi. Arhitektūras stilu attīstībā liela nozīme ir bijusi klimatiskajiem, reliģiskajiem, tehniskajiem un kultūras faktoriem. Parasti arhitektūras stili tiek klasificēti vēsturiskā attīstībā hronoloģiskā secībā, lai gan noteiktā laikā un vietā ir līdzās pastāvējuši vairāki arhitektūras stili, piemēram, savulaik tā bija ar baroku un klasicismu vai arī ar jūgenstilu un eklektiku.

Arhitektūras vēsture Latvijā

Liecības ar arhitektūras attīstības sākumiem Latvijā meklējamas arheoloģiskos materiālos un literatūras avotos. No vissenākajiem celtniecības pieminekļiem minami pilskalni, kuru silueti, skaitā vairāki simti, vēl tagad saskatāmi Latvijas ainavā. Arheoloģiskie izrakumi pilskalnu teritorijā ļauj raksturot tā laika ēku tipus un celtniecības paņēmienus. No literatūras avotiem par Latvijas seno celtniecību var uzzināt Islandes vikinga Egila Skalagrimesona sāgā (10. gadsimts). Arheoloģiskie materiāli rāda, ka jau no 10. līdz 12. gadsimtam baltu tautām bijusi liela pieredze un iemaņas koka celtniecības tehnikā.

Apbalvojumi arhitektūrā

Arhitektūrā ir dažāda veida apbalvojumi. Viena no prestižākajām ir Prickera balva, kas bieži tiek salīdzināta kā Nobela prēmija arhitektūrā. Balvas ieguvējs saņem 100 000 ASV dolārus un bronzas medaljonu. Kopš 2008. gada katru gadu tiek rīkots Pasaules arhitektūras festivāls, kurā pasniedz apbalvojumus 17 kategorijās.
Lībiskais dialekts

Lībiskais dialekts, agrāk — tāmnieku dialekts, ir viens no trim latviešu valodas dialektiem. Lībiešu valodai bija lielāka ietekme uz lībisko dialekta substrātu, nekā uz pārējiem latviešu valodas dialektiem Latvijā (vidus un augšzemnieku dialektu), dialektā ir vairāki aizguvumi no lībiešu valodas. Lībiskajā dialektā tiek runāts Vidzemes ziemeļrietumos (Vidzemes lībiskās izloksnes) un Kurzemē uz ziemeļiem no Kuldīgas (Kurzemes lībiskās jeb tāmnieku izloksnes) — novados, kurus apdzīvojuši lībieši. Dialektā runājošie tiek saukti par lejzemniekiem (tāpat tiek saukti vidus dialektā runājošie).
Lībiskajā dialektā vārdu beigās tiek neuzsvērti garie patskaņi, bet divskaņi tiek saīsināti. Visos skaitļos un dzimtēs tiek izmantoti vienas formas darbības vārdi, krītošā un lauztā intonācija ir kļuvusi vienāda. Cilvēku vārdi abām dzimtēm tiek atvasināti ar galotnēm -els, -ans, netiek šķirta dzimte (sieviešu dzimtes vietā tiek lietota vīriešu dzimte).
Jans Kovāržs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Kovāržs sāka 2008.—09. gada sezonā, kurā debitēja Čehijas Ekstralīgas kluba HK Pilzene sastāvā. 2010.—11. gada sezonu uzbrucējs noslēdza jau kā trešais rezultatīvākais komandas spēlētājs, taču turpmākajās sezonās viņa rezultativitāte auga. 2012.—13. gada sezonā kopā ar klubu izcīnīja Čehijas čempiona titulu, iegūstot arī gan visas sezonas, gan izslēgšanas kārtas vērtīgākā spēlētāja balvu.
2013.—14. gada sezonā pievienojās KHL klubam Magņitogorskas "Metallurg", ar 68 punktiem 54 spēlēs sezonu noslēdzot kā otrs visas līgas rezultatīvākais spēlētājs aiz komandas biedra un maiņas partnera Sergeja Mozjakina. Sezonas izskaņā kopā ar "Metallurg" izcīnīja Gagarina kausu, finālsērijā ar 4—3 pārspējot Prāgas "Lev". 2014.—15. gada sezonā bija rezultatīvākais KHL leģionārs. 2015.—16. gada sezonā vēlreiz kopā ar "Metallurg" kļuva par Gagarina kausa čempionu, kā arī tika iekļauts līgas simboliskajā izlasē. "Metallurg" sastāvā spēlēja līdz 2018. gadam.
2018. gada jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar NHL vienību Ņujorkas "Islanders", taču jau oktobrī, neaizvadījis nevienu spēli, no komandas rindām tika atbrīvots. Kovāržs uz pārbaudes laiku pievienojās AHL komandai Providensas "Bruins", taču jau drīz atgriezās Čehijā, decembra sākumā parakstot līgumu ar HK Pilzene.
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis 2013. gada Pasaules čempionātā.
SportsML

SportsML ir specializēts formāts ziņu industrijas interesējošajiem datiem. SportsML ir XML (Extensible Markup Language) standarts sporta datu apmaiņai. Tā Izstrādāta, lai būtu viegli saprotama un izpildāma. Tā ietver rezultātus, sacensību grafikus un vietas, statistiku u.c. Tā ir vienota sistēma visiem sporta veidiem, kā arī dokumentēta, viegli izmantojama, atvērta un nepatentēta. Sporta iezīmēšanas valoda izmanto standartizētas XML konstrukcijas, lai aprakstītu dokumenta satura elementus, un šī elementa aprakstošos atribūtus. SportsML ir loģiska sporta datu reprezentācija, nevis formatēšana atbilstošam izskatam. SportsML DTD (Document Type Definition) kodols ir veidots tā, lai vienoti aprakstītu visus sporta veidus. SportsML spraudnis (Plug-in) atļauj izdevējam paplašināt iespējas, lai sīkāk varētu aprakstīt noteiktu sporta veidu.

Par projektu

IPTC (International Press Telecommunications Council) projektu SportsML uzsāka 2001. gada martā. SportsML kopš tā laika ļoti attīstījusies iekļaujot ar vien vairāk sporta veidu. 2008. gadā iezīmēšanas valodas versija 2.0 tika iekļauta IPTC-G2 standartos.

Bāzes struktūra

Saknes elemetns ir <sports-content>, kas satur nepieciešamo <sports-metadata> sekciju, kurai seko neviena vai vairākas sekcijas ar citiem elementiem: <sports-event>, <tournament>, <schedule>, <standing>, <statistic>, <article>. Pirmie pieci elementi satur XML struktūras uzbūvētas dažnedažādās kombinācijās no <team> un <player> elementiem. <article> elements satur ziņas.
Tiazols

Atrašanās dabā

Tiazola gredzens ir B₁ vitamīna (tiamīna) un dažu citotoksisku savienojumu (epotilonu) struktūras pamatā. Pilnīgi piesātināts tiazola gredzens veido dažādu penicilīna grupas dabisko antibiotiku pamatu. Benzotiazola kondensētie gredzeni ietilpst luciferīna sastāvā.

Iegūšana

Tiazolu var iegūt no tioformamīda un hloracetaldehīda. Kondensējot α-halogēnketonus ar N-aizvietotiem tioformamīdiem (tie savukārt iegūstami no kālija ditioformiāta un amīniem), rodas tiazolīnija sāļi (pie tiem pieder B₁ vitamīns).

Īpašības

Tiazola gredzens ir sevišķi stabils un nesabrūk, pat sildot kopā ar slāpekļskābi. Tiazols un tā atvasinājumi pēc īpašībām atgādina piridīna atvasinājumus. Reducētāji uz tiazolu neiedarbojas. Tiazola un tā atvasinājumu ūdens šķīdumiem ir neitrāla reakcija.
Semjuels Loids

Dzīves gājums

Loids dzimis ģimene, kurā šaha spēle bijusi lielā cieņā. Viņš ātri apguvis šaha spēli un pievērsies šaha kompozīcijai. Pirmo uzdevumu publicējis 1855. gadā četrpadsmit gadu vecumā. Jau pēc gada jaunā autora savdabīgais talants atklājies visā pilnībā. Viņš ātri ieguvis amerikāņu šaha cienītāju atzinību un izvirzījies par ASV vadošo problēmistu.
Savā mūžā Loids publicējis apmēram 800 dažādu žanru kompozīcijas, galvenokārt trīsvilčus. Atklājis tēmas, kas nosauktas viņa vārdā(Loida tēma, Loida—Tertona tēma), un ienesis jaunas idejas vairāku citu tēmu izstrādē. Pirmais pielietojis šaha kompozīcijā humoru un asprātīgas devīzes. Loida daiļrade nepieder kādai vienai šaha kompozīcijas skolai. viņš bijis vispusīgs problēmists.
1881. gadā Loids izdeva grāmatu "Šaha stratēģija", kura satur apmēram 500 viņa uzdevumus un rakstus par šaha kompozīciju būtību un uzbūves principiem.
Ne mazāku popularitāti Loids ieguva kā matemātiskas un loģikas uzdevumu, asprātīgu mīklu, rēbusu un dažādu spēļu izgudrotājs. 1912. gadā jau pēc Loida nāves tika izdots viņa mīklu krājums bērniem "Sam Loyds Puzzles".
Nimcoviča aizsardzība

Vēsture

Atklātni 20. gs. divdesmitos gados izstrādājis un praksē ieviesis Ārons Nimcovičs. Lielu ieguldījumu Nimcoviča aizsardzības teorijas attīstībā devuši H. Kapablanka, A. Rubinšteins, A. Aļehins, M. Taimanovs un citi.

Stratēģiskā ideja

Atklātnes galvenā ideja ir radīt melno figūru spiedienu pret centra lauciņiem, pirmkārt d5 un e4, turpinājumā to atbalstot ar bandinieku uzrāvieniem d7-d5, c7-c5, e6-e5, dažreiz b7-b5, ar mērķi radīt pretuzbrukumu centrā un dāmas spārnā. Baltie parasti plāno uzbrukumu karaļa spārnā.
Solvay

Vēsture

1861. gadā Beļģijas ķīmiķis Ernests Solvjē (Ernest Solvay) patentēja kalcinētās sodas rūpnieciskās iegūšanas tehnoloģiju (Solvjē metode). 1863. gadā viņš ar savu brāli Alfrēdu dibināja uzņēmumu Solvay & Cie, lai pielietotu šo metodi ražošanā. 1865. gadā Šarlruā uzcelta pirmā fabrika kalcinētās sodas ražošanai.
Kopš 1870. gada uzņēmums sāka starptautisku izvēršanos, atverot rūpnīcas Anglijā, Vācijā, Krievijā, ASV un Francijā. 
1895. gadā, pēc elektrolīzes ieviešanas, Solvay & Cie sāka diversificēt produkciju, ražojot hlorīnu un kautisko sodu.
1900. gadā uzņēmums ražoja 95 % no visas pasaules sodas apjoma.
Pēc Pirmā pasaules kara un padomju varas nostiprināšanās Krievijā tika zaudētas Solvay rūpnīcas Krievijā.
1937. gadā Solvay kopā ar Apvienotās Karalistes ICI un Vācijas IG Farben ar vienādām kapitāldaļām Somijā dibināja kopuzņēmumu Finnish Chemicals Oy (tagad Kemira Chemicals).
Pēc Otrā pasaules kara daļa rūpnīcu bija sabojātas, bet PSRS ietekmes valstīs zaudētas rūpnīcas.
1949. gadā sākta plastmasas (polivinilhlorīda) ražošana.
1959. gadā sākta augsta blīvuma polietilēna ražošana.
1967. gadā uzņēmums, kas līdz tam bija komandītsabiedrība, reģistrēts kā akciju sabiedrība Solvay & Cie S.A..
1970. gadā Solvay & Cie kopā ar Somijas Kymmene (tagad UPM-Kymmene) un Apvienotās Karalistes Laporte Industries Ltd. dibināja kopuzņēmumu Oy Finnish Peroxides Ab, lai nodrošinātu vajadzību pēc peroksīda.
1971. gadā Solvay akcijas pirmo reizi piedāvātas publiskai pirkšanai.
1976. gadā sākta polipropilēna ražošana.
1979. gadā Solvay sāka iegādāties veselības zinātnes uzņēmumus. 1980. gadā veselības zinātnes aktivitātes izdalītas atsevišķā Veselības sektorā.
1984. gadā bizness ASV reorganizēts, pakļaujot to holdinga sabiedrībai Solvay America, Inc.
1992. gadā ASV iegādāts sodas ražotājs Tenneco Inc.
1999. gadā no BASF nopirkts polivinilhlorīda bizness Eiropā.
2002. gadā veikts lielākais darījums Solvay vēsturē, par 600 miljoniem EUR iegādājoties Ausimont S.p.A. fluora ķimikāliju un polimēru biznesu.
2005. gadā no UPM-Kymmene nopirkti tās 25 % kapitāldaļu uzņēmumā Finnish Peroxides.
2009. gadā farmaceitiskā nodaļa Solvay Pharma pārdota ASV farmācijas uzņēmumam Abbott; darījums pabeigts 2010. gada februārī.
2011. gadā iegādāta Francijas ķīmiskās rūpniecības grupa Rhodia; darījums pabeigts 2011. gada septembrī.
2012. gada janvārī Solvay akcijas sāka kotēt Euronext Paris biržā, un septembrī iekļuva CAC 40 indeksā, aizstājot PSA Peugeot Citroën.
Arturs Neikšāns

Biogrāfija

Dzimis 1983. gada 16. martā Valkā, Arturs Neikšāns šahu sāka spēlēt salīdzinoši vēlu, vien 9 gadu vecumā, 11 gadu vecumā izcīnot 1. sporta klasi, 13 gados meistarkandidāta titulu, 16 gados nacionālā meistara titulu, bet 18 gados – starptautiskā meistara titulu.  1999. gadā 16 gadu vecumā A.Neikšāns uzvarēja Latvijas vīriešu čempionātā, kļūstot par visu laiku jaunāko Latvijas čempionu, par vairākiem mēnešiem pārspējot Mihaila Tāla uzstādīto rekordu tālajā 1953. gadā.
Pabeidzot Jelgavas 4. vidusskolu, A.Neikšāns aktīvo šahu praktiski pameta, dodot priekšroku karjerai, un pēc maģistra grāda iegūšanas sabiedriskajās attiecībās (2007) viņš galvenokārt strādāja komunikācijas zinātņu jomā, tostarp Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrijā, kā arī laikrakstā “Jelgavas Vēstnesis”. 27 gadu vecumā A.Neikšānam sekoja negaidīts karjeras pavērsiens, kad 2010. gada rudenī viņam tika piedāvāts uzņemties Rīgas Šaha skolas izlases trenera pienākumus, aizvietojot negaidīti aizsaulē aizgājušā lielmeistara Jāņa Klovāna pienākumus, tādējādi atgriežoties aktīvā šaha apritē.
Ikdienas darbs ar šahu tobrīd starptautiskajam meistaram A.Neikšānam deva ieguldījumu arī personiskajā izaugsmē – bija nepieciešams vien mazliet vairāk par gadu, lai izcīnītu visas 3 lielmeistara normas un līdz ar to arī lielmeistara titulu, to iegūstot vien 28 gadu vecumā, kas priekš profesionāliem šahistiem ir salīdzinoši vēls vecums. 2012. gadā tika iegūts arī FIDE trenera tituls, bet 2016. gada decembrī viņa reitings sasniedza atzīmi 2631.

Trenera darbs

Kopš 2010.gada rudens A.Neikšāns ir izlases treneris Rīgas Šaha skolā, ikdienā strādājot ar talantīgākajiem jaunajiem Latvijas šahistiem, tostarp Ņikitu Meškovu, Tomu Kantānu, Lauru Roguli, Katrīnu Šķiņķi, Elizabeti Limanovsku, Dmitriju Tokranovu un citiem. Kā izrādījās vēlāk, liela daļa no viņiem paši kļuva par lielmeistariem un par Latvijas izlases kodolu.
Dzelzceļa līnija Torņakalns—Tukums II

Torņakalns—Tukums II (neoficiāls nosaukums Rīga—Tukums) ir viena no senākajām dzelzceļa līnijām Latvijā un tā savieno Rīgu ar Tukumu caur kūrortpilsētu Jūrmalu. Līnija no Torņakalna ir 65 km gara, bet no Rīgas — 68 km. Tajā pastāv diezgan intensīva piepilsētas elektrovilcienu satiksme, maršrutos Rīga—Dubulti, Rīga—Sloka, Rīga—Ķemeri, Rīga—Tukums I, Rīga—Tukums II. Pa līniju kursē arī kravas vilcieni uz Ventspili un atpakaļ (pēc 2013./2014. gada saraksta ir paredzēti 6 vilcienu pāri diennaktī), 1 pāris līdz Slokai, bet posmā līdz Zasulaukam — uz Bolderāju, Lāčupi (5 pāri).

Vēsture

Dzelzceļa līnija tika atklāta 1877. gada 21. septembrī. Sākotnēji tā savienoja Rīgas staciju un tagadējo Tukums I (kas tolaik saucās Austrumu stacija). Līniju izveidoja Rīgas—Tukuma dzelzceļa sabiedrība. 1891. gadā līniju savā īpašumā ieguva Rīgas—Dinaburgas dzelzceļa sabiedrība, taču jau 1895. gadā tā piederēja valstij. 20. gadsimta sākumā līnija tika savienota ar jauno Ventspils—Maskavas līniju un šobrīd pēdējā līnijas stacija Tukums II tika atklāta 1901. gadā.
Pirmā pasaules kara laikā cieta gan vairākas stacijas, gan 1872. gadā celtais tilts pār Lielupi. Tas tika atjaunots 1922. gadā, tas tika atkārtoti izpostīts otrā pasaules kara laikā. Ar vairākām līnijas stacijām saistās arī traģiski notikumi (Torņakalnu, Tukumu II), no šīm stacijām 1941. un 1949. gadā tika deportēti cilvēki. 
1950. gadā posms Rīga—Dubulti bija pirmā elektrovilcienu līnija Latvijā. Turpmākajos gados elektrovilcienu satiksme tika nodrošināta līdz pat Tukumam.
2015. gadā uzsākta vairāku līnijas staciju modernizācija, ko paredzēts pabeigt līdz 2015. gada beigām. Tiek modernizētas Zolitūdes, Imantas, Babītes, Lielupes, Bulduru, Dzintaru, Majoru, Dubultu, Pumpuru, Mellužu, Asaru, Vaivaru un Slokas stacijas.
Judas Priest

Judas Priest ir 1968. gadā dibināta britu smagā metāla mūzikas grupa no Birmingemas. To sākotnēji izveidoja Kenets Daunings un Jans Hils, kuriem pievienojās Als Atkins, kura nopelns ir grupas nosaukums. Judas Priest klasiskais sastāvs ir Robs Halfords (balss), Daunings (ģitāra), Glens Tiptons (ģitāra), Jans Hils (bass). Grupa ir ietekmējusi ļoti daudzas citas smagā metāla grupas un savas popularitātes un ietekmes dēļ grupai ir iesauka "metāla dievi".
Džoakīno Greko

Biogrāfija

Piedzimis Kalabrijā Kozencas provincē, kādēļ dzīves laikā izpelnījies iesauku "kalabrietis" (il Calabrese). Bijis viens no 17. gadsimta spēcīgākajiem šahistiem. No 1621. gada ar panākumiem piedalījies šaha spēles paraugdemonstrējumos Francijas, Anglijas un Spānijas karaļu galmos. Izcēlies ar savu aktīvo un romantisko spēles stilu, kura galvenais vadmotīvs bijis uzbrukums pretinieka karalim.
No 1619. gada līdz 1625. gadam vācis dažādas šaha partijas un publicējis tās savos manuskriptos. Viens no Greko apjomīgākajiem darbiem satur 150 partijas ar komentāriem, kuros apskatītas vienkāršas kombinācijas un atklātņu lamatas. Parasti viens no pretiniekiem bijis pats Greko, bet otrs anonīms spēlētājs NN. Atstājis arī vienas no pirmajām šaha atklātņu analīzēm karaļa gambītā un itāļu atklātnē. Greko savāktās partijas vēl tagad nav zaudējušas savu pedagoģisko nozīmi.
Mūža beidzamos gadus Greko pavadījis Spānijas karaļa Felipes IV galmā, no kurienes devies ceļojumā uz Rietumindiju (mūsdienās Karību reģions), kura laikā miris no lipīgas slimības.
1985. gadā pasaules šaha eksčempions Mihails Botviņņiks savā rakstā "Greko nozīme šaha attīstībā" (Роль Греко в развитии шахмат) nosaucis Greko par kombinacionālās šaha skolas pamatlicēju.
Jānis Karlivāns

Karjera

Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs (2004, 2008). 2004. gadā Atēnās izcīnīja 25. vietu ar izcīnītiem 7583 punktiem. 2008. gadā Pekinā sportists izstājās no sacensībām pēc diska mešanas.
Viens no karjeras augstākajiem sasniegumiem ir 2004. gada Eiropas kausa izcīņā izcīnītā uzvara.
Piecas reizes J. Karlivāns ir kļuvis par Latvijas čempionu. Pirmoreiz (2000. gadā) viņš kļuva par Latvijas čempionu septiņcīņā telpās, tad 2001. gadā uzvarēja Latvijas čempionātā tallēkšanā, savukārt 2003. gadā pirmo reizi kļuva par Latvijas čempionu desmitcīņā. 2004. gadā šo panākumu viņš atkārtoja, uzvarot ne tikai desmitcīņā, bet arī augstlēkšanā.
2007. gada Eiropas čempionātā telpās viņš izcīnīja 10. vietu, savukārt uz 2007. gada Pasaules čempionāta laiku viņš ar savu jūnijā uzstādīto Latvijas rekordu bija desmitais spēcīgākais desmitcīņnieks visā sezonā, bet uz čempionātu neaizbrauca savainojuma dēļ.
2009. gada sākumā beidza karjeru.
Dītrihs fon Grīningens

Dzīves gājums

Dītrihs cēlies no Tīringenes landgrāfu ministeriāliem. 1234.gadā iestājies Vācu ordenī un jau 1237.gadā bijis kandidāts Livonijas mestra amatam, taču pieredzes trūkuma dēļ aizstāts ar Hermani Balki, kuru viņš tad pavadījis uz Livoniju (Benninghoven, 1965; Fenske, Militzer 1993). No 1239. līdz 1241. gadam pēc Hermaņa Balkes aizbraukšanas pilda mestra pienākumus Livonijā, taču no 1242. līdz 1245. gadam bija Livonijas ordeņa mestrs.
1245. gadā Livonijas ordeņa komturu sapulce nolemj viņu sūtīt pie Vācu ordeņa lielmestra uz Svēto zemi, kas viņu ieceļ par savu vietnieku un sūtni Romā. No 1249.—1254. gadam viņš kalpo kā Vācu ordeņa Prūsijas zemes mestrs. 1254. gadā Dītrihs vada Vācu ordeņa sūtniecību pie Romas pāvesta Inocenta IV, kur viņš panāk pāvesta bullas izdošanu prūšu zemes Bārtas un Galindas kristīšanas atbalstam. No 1254. līdz 1256. gadam Dītrihs ir Vācu ordeņa mestrs Vācijā. 1254. gada decembrī viņš panāk izlīgumu ar Rīgas arhibīskapu, Sāmsalas, Kurzemes un Tērbatas bīskapiem. No 1258. gada atkārtoti Prūsijas mestrs.

Dokumenti

1247.gadā Prūsijas virsmestris, Tīringas grāfs Konrads, atsūtīja Livonijai citu mestri — Greningas Ditriķi. Šis mestris ar lielu kaŗaspēku uzbruka kuršiem, ielauzās viņu zemē, daudzus nokāva, un palicis kādu laiku šai zemē, uzcēla Kuldīgu un Embūti, un ielika šinīs pilīs daudz kaŗaspēka. Kuršiem viņš lika ziņot, ka visi tie, kas kristīsies, padosies ordenim un maksās nodevas, taps atstāti dzīvi.
Bet kurši negribēja labprāt kristīties, tā ka izcēlās tādēļ daža sīva kauja un dažs labs ordeņbrālis krita kaujā, kamēr kuršus paspēja piegriezt pie kristīgas ticības. Kurši nojauda ordeņa nopietnību un padevās Lietavas firstam Mintautam, kuŗš arī bija kristīgo ienaidnieks. Šis firsts savāca lielu kaŗaspēku un uzbruka Embūtes pilij. Mestris un maršals Bernhards paslēpās ar savu kaŗaspēku mežā. Tad leiši gatavojās ieņemt Embūtes pili, bet viņi nebija ņēmuši vērā mestŗa spēkus, kuŗš kopā ar maršalu pārsteidza viņus. Lietavas firsts bēga ar visu savu kaŗaspēku un šinī bēgšanā tika nokauti pāri par 1500 leišu, daudzi sagūstīti un iznīcināts viss atpakaļpalikušais kaŗaspēks. Kristīgo krita ne vairāk kā 4 ordeņbrāļi un 10 citi. Pēc tādas uzvaras mestris ieņēma cietokšņus un lika viņus labi nostiprināt; tas bija gŗūts darbs un maksāja neviena vien ordeņbrāļa dzīvību.
Pēc 3 gadu valdīšanas mestris Ditriķis atteicās no sava amata. Virsmestris izvēlēja viņu pēc tam par sūtni pie pāvesta, lai nokārtotu dažas ordeņa lietas.
— Rusova Livonijas hronika