google/wiki40b huggingface dataset:
Basku Zeme

Demogrāfija

Gandrīz puse no Basku Zemes 2 155 546 iedzīvotājiem dzīvo Bilbao aglomerācijā, ko veido sešas no desmit autonomijas lielākajām pilsētām (Bilbao, Barakaldo, Gečo, Portugalete, Santurci un Basauri).

Valodas

Visā Basku Zemes teritorijā oficiālās valodas statuss ir abām, spāņu un basku, valodām.
1984. gada tautas skaitīšanas rezultāti parādīja, ka no 2,1 miljona autonomijas iedzīvotāju basku valodu prot 21%, bet tikai 13% prot tajā lasīt un 10% prot rakstīt.

Valdība

Basku Zemei ir savs parlaments (spāņu: Parlamento Vasco, basku: Eusko Legebiltzarra) un valdība (spāņu: Gobierno Vasco, basku: Eusko Jaurlaritza), kuri atrodas Vitorijā.

Teritoriālās pretenzijas

Basku nacionālisti ir izvirzījuši prasības par Navarras, kas tiek uzskatīta par basku nācijas šūpuli, pievienošanu pārējām trijām Spānijas teritorijā esošajām basku provincēm, kuras kopā aizvietotu esošo Basku Zemes autonomo novadu. Šajā gadījumā Basku Zemes administrācijas sēdeklis tiktu pārcelts uz Pamplonu. Dedzīgākie basku seperātisti un to atbalstītāji uzstāj par neatkarīgas basku valsts, kas sastāvētu no Basku Zemes un Navarras Spānijā, kā arī no Ziemeļu basku zemes Francijā, izveidošanu.
Navarra un Franču basku zeme nav vienīgās teritorijas, kurām tiek izvirzītas basku nacionālistu prasības; ir vēl arī divi anklāvi jau esošajā Basku Zemes teritorijā −Trevīno (spāņu: Treviño; basku: Trebiñu un Viljaverdes ieleja (spāņu: Valle de Villaverde; basku: Villaverde-Turtzioz), kuri pieder kaimiņu novadiem - Kastīlijai un Leonai (spāņu: Castile and León)un Kantabrijai (spāņu: Cantabria).
Rūgšana

Rūgšana ir bioķīmisku reakciju virkne, ogļhidrātu katabolisma sākuma posms, kurā, glikozes molekulai oksidējoties, veidojas divas pirovīnogskābes molekulas. Tā notiek dažādu fermentu ietekmē, tādēļ šo procesu sauc arī par fermentēšanos, savukārt mērķtiecīgu rūgšanas izsaukšanu un tās norisei labvēlīgu apstākļu nodrošināšanu sauc par raudzēšanu. Rūgšanas oksidēšanās-reducēšanās reakcijas ir saistītas ar enerģijas uzkrāšanos adenozīntrifosforskābes (ATF) molekulās, un tas ir viens no vienkāršākajiem veidiem, kā organismi iegūst enerģiju. Rūgšanas reakcijas norisinās daudzos aerobos, gan anaerobos mikroorganismos — raugu, kā arī daudzu baktēriju šūnās. Tās galaprodukti ir atkarīgi no mikroorganismiem, iesaistītajiem fermentiem, kā arī norises apstākļiem. Izdala spirta, pienskābo, propionskābo, sviestskābo un acetonbutilo rūgšanu.
Raudzēšanu izmanto arī pārtikas rūpniecībā — alus un vīna darīšanā, sieru nogatavināšanā, mīklu gatavošanā u.c. Rūgšanai ir liela nozīme mirušo augu un dzīvnieku audu noārdīšanā.
Pseidovektors

Pseidovektors, rotācijas vektors jeb aksiālais vektors, ir vektora paveids, kas no īstā jeb polārā vektora atšķiras ar uzvedību pēc atspoguļošanas. Pseidovektora spoguļattēlam papildus (t. i. attiecībā uz spoguļattēlu, kādu iegūtu īstais vektors) mainās aritmētiskā zīme.
Piemēram, īstais vektors, kurš ir paralēls spogulim (atspoguļošanas plaknei), spoguļattēlā saglabā savu virzienu, bet pseidovektors maina to uz pretējo. Un otrādi, atspoguļojoties punktā, īstais vektors maina savu virzienu uz pretējo, bet pseidovektors saglabā.
Pseidovektori rodas, ja kādu fizisku sakarību izsaka vektoriālā reizinājuma veidā.

Piemēri

Fizisko pseidovektoru piemēri ir magnētiskais lauks, griezes moments, virpulība, leņķiskais ātrums, impulsa moments.

Atspoguļošana punktā jeb visu triju koordinātu asu inversija

Impulsa moments  ir pseidovektors. Kamēr īstie (polārie) vektori − rādiusvektors  un impulss  − pēc atspoguļošanas punktā apvēršas, impulsa moments  paliek ar iepriekšējo vērsumu. (Šo pašu ilustrāciju var izmantot arī leņķiskajam ātrumam, atmetot masu. Tad vertikālais vektors atbilstu leņķiskā ātruma vektoram ).

Atspoguļošana plaknē jeb vienas koordinātu ass inversija

Atspoguļošana plaknē ir ekvivalenta vienas koordinātu ass apvēršanai (inversijai). Ilustrētajā situācijā automobiļa spoguļattēls turpina braukt tajā pašā virzienā. Tā kā riteņi turpina griezties "uz priekšu", leņķiskā ātruma vektors joprojām ir vērsts pa kreisi. Pēc vektora bultas atspoguļošanas tika papildus izmainīta vektora aritmētiskā zīme.

Divu koordinātu asu inversija

Apvēršot reizē divas koordinātu asis no trim, objekti nevis atspoguļojas, bet tikai pagriežas. Rotācija ir tiešā simetrija, attiecībā uz kuru īsto vektoru un pseidovektoru īpašības neatšķiras.
Kostopiļa

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1648./58. gadā. Pēc 1793. gada Polijas Otrās dalīšanas - Krievijas sastāvā. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Kosptopiļa iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. Pilsētas pievārtē tika iegūts bazalts un granīts. 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada 1. jūlija līdz 1944. gada 31. janvārim atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētā koncentrējās apvidus poļu iedzīvotāji, kuru bēga no ukraiņu nacionālistu represijām. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Villijs Brants

Agrīnie gadi

Villijs Brants piedzima Lībekā kā Herberts Ernsts Kārlis Frāms, kasieres, vientuļās mātes ģimenē. 1932. gadā pabeidza vidusskolu un sāka strādāt kuģu aģentūrā. Jau 1930. gadā viņš iestājās Vācijas Sociāldemokrātiskajā partijā, bet 1931. gadā Frāms iestājās kreisākajā Vācijas Sociālistiskajā strādnieku partijā (Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands). Pēc nacistu nākšanas pie varas 1933. gadā, izmantojot sakarus ostā, viņam izdevās emigrēt uz Norvēģiju. Šajā laikā, viņš pirmoreiz izmantoja pseidonīmu Villijs Brants. 1936. gada otrajā pusē Brants uzturējās Vācijā kā norvēģu students. Spānijas pilsoņu kara laikā darbojās Spānijā kā reportieris. Kad Vācija okupēja Norvēģiju, Brants devās uz Zviedriju, kur uzturējās līdz Otrā pasaules kara beigām. 1946. gadā atgriezās Berlīnē kā Norvēģijas valdības pārstāvis. 1948. gadā Brants atjaunoja atņemto Vācijas pilsonību, izvēlēdamies pseidonīmu Villijs Brants par savu juridisko vārdu.

Politiskā darbība

No 1957. gada 3. oktobra līdz 1966. gadam, laikā kad tika uzcelts Berlīnes mūris, Villijs Brants bija Rietumberlīnes mērs. Kā mērs Villijs Brants bija PSRS kritiķis 1956. gada Ungārijas revolūcijas apspiešanā. 1966. gadā, kad VFR tika nodibināta t. s. "Lielā koalīcija", Villijs Brants kļuva par ārlietu ministru un vicekancleru. Pēc 1969. gada vēlēšanām sociāldemokrāti nostiprināja pozīcijas un kopā ar Brīvo demokrātu partiju (Freie Demokratische Partei) izveidoja valdību, Brantam kļūstot par kancleru. 
Kanclera amatā Brants centās ārpolitiski normalizēt attiecības ar Austrumu bloka valstīm. Plaši zināma kļuva Villija Branta rīcība 1970. gada decembrī, kad viņš, apmeklējot Varšavas geto sacelšanās pieminekli, nokrita ceļos tā priekšā. Tajā pat dienā Villijs Brants Varšavā parakstīja līgumu, kurā atzina pašreizējo Vācijas - Polijas robežu. Branta Austrumu politika Vācijā tika uztverta pretrunīgi. Vairāki sociāldemokrāti Bundestāgā pārgāja labējo nometnē, un Villijam Brantam tikai ar dažu balsu pārsvaru izdevās noturēties amatā. 1972. gadā notika vēlēšanas, kurās sociāldemokrāti guva vislielākos panākumus partijas vēsturē. 
Tomēr kanclera popularitāte pamazām samazinājās. To ietekmēja gan 1973. gada naftas krīze, gan skandāls ar Branta padomnieku Ginteru Gijomu. 1974. gada 6. maijā Brants atkāpās no amata, un par kancleru kļuva viņa partijas biedrs Helmūts Šmits. Lai arī atkāpies no amata, Brants turpināja vadīt sociāldemokrātisko partiju un spēlēja lomu gan iekšpolitikā, gan starptautiskajā politikā.
Īrija (sala)

Vēsture

Līdz pēdējā ledus laikmeta beigām, pirms aptuveni 9000 gadiem lielāko daļu Īrijas klāja ledus. Jūras līmenis bija daudz zemāks un līdzīgi kā Lielbritānijas sala Īrija bija daļa no kontinentālās Eiropas. Aptuveni 7000 gadus p.m.ē., mezolīta laikmetā, ieradās pirmie salas iedzīvotāji. Aptuveni 3000 gadus p.m.ē., neolīta laikmetā, cilvēki sāka nodarboties ar lauksaimniecību. Bronzas laikmets sākās aptuveni 2500 gadus p.m.ē.
Dzelzs laikmets tradicionāli saistās ar ķeltu ciltīm. Pirmās ķeltu valodās runājošās ciltis salā ieradās ap 600. gadu p.m.ē., kad bija pirmais migrācijas vilnis. Otrā masveida ķeltu cilšu ierašanās bija 6. gadsimtā p.m.ē., bet trešais migrācijas vilnis bija ap 300. gadu p.m.ē. Pēdējais ķeltu migrācijas vilnis bija gēlu ierašanās.
9. gadsimta sākumā uz Īriju vikingi sāka doties savos sirojumos. Tas turpinājās vairāk nekā divus gadsimtus. Vikingi nodibināja savas ostas Dublinā, Veksfordā, Voterfordā, Korkā un Limerikā. Tajā laikā Īrijā bija daudzas daļēji neatkarīgas valstiņas (sauktas par túatha). Tās savstarpēji sacentās par visas salas kontroli. Vienīgais, kas nonāca vistuvāk visas salas karaļa tronim, bija Brians Boru. 1014. gadā viņš krita kaujā un atkal politiskā situācija Īrijā sašķobījās, jo cīņu par troni uzsāka vairāki klani. 1169. gadā Ričarda de Klēra vadībā Īrijā iebruka normāņi.
Normāņu iebrukumu Īrijā var iedalīt divos atsevišķos procesos. Pirmais ir jau pieminētais Ričarda de Klēra uzbrukums, bet otrs ir 1171. gadā Anglijas karaļa Henrija II Plantageneta nu jau daudz apjomīgākais iebrukums. Viņš izveidoja Īrijas lorda muižu (Tiarnas na hÉireann, Lordship of Ireland), kas bija normāņu lordu un Anglijas karaļa pakļautībā līdz pat 1542. gadam. Pilnībā visu Īrijas salu angļi iekaroja 1536. gadā.
1542. gadā Anglijas karalis Henrijs VIII Tjudors pasludināja sevi par Īrijas karali, oficiāli izveidojot Īrijas Karalisti, kas ar astoņu gadu pārtraukumu pastāvēja līdz 1800. gadam. 1801. gada 1. janvārī Īrijas Karaliste tika apvienota ar Lielbritānijas Karalisti, kā rezultātā tika izveidota jauna valsts — Lielbritānijas un Īrijas Apvienotā Karaliste. 1840. gados Īrijā izcēlās tā sauktais "Lielais bads", kā rezultātā vairāk nekā miljons cilvēku nomira un vēl miljons cilvēku emigrēja.
1919. gadā janvārī tika izveidota revolucionārā Īru Republika, kas deklarēja tās neatkarību no Lielbritānijas. Rezultātā sākās Īrijas Neatkarības karš, kas turpinājās līdz 1921. gadam. Kara rezultātā 1922. gadā Īrija sadalījās. Tika dibināta Īrijas Brīvvalsts, bet sešas grāfistes izveidoja Ziemeļīriju, kas palika Apvienotās Karalistes sastāvā. Īrijas Brīvvalsts oficiāli bija Britu domīnija. 1937. gadā pēc referenduma tika pieņemta jauna konstitūcija un Īrija pasludināja pilnīgu neatkarību, kļūstot par neatkarīgu valsti — par Īrijas Republiku.
Bateru kauja

Priekšvēsture

1919. gada 6. martā uzbrukuma laikā Padomju Latvijas armijas daļām savstarpējā landesvēra latviešu un vāciešu karaspēka daļu apšaudē gāja bojā 1. latviešu atsevišķais bataljona komandieris Oskars Kalpaks un Studentu rotas komandieris Nikolajs Grundmanis. 
10. martā Atsevišķais latviešu bataljons kopā ar piekomandētajiem Goldfelda kavalēristiem ieņēma Saldu, 16. martā Studentu rota ieņēma Jaunpili un 17. marta rītā Bikstu muižu. 
Vācu landesvēra spēki 18. marta vakarā ieņēma Jelgavu, 19. martā Latviešu atsevišķais bataljons ieņēma Līvbērzi, bet Dzelzsdivīzija Dobeli. 
20. martā latviešu bataljonam pienāca papildinājums divu rotu (300 vīru) sastāvā. 1919. gada 21. martā Latviešu atsevišķo bataljonu pārformēja par 1. Latviešu atsevišķo brigādi, rotas pārveidojot par bataljoniem (1. Neatkarības bataljonu, 2. Cēsu bataljonu, 3. Studentu bataljonu) un nosaucot par Latvijas armijas dienvidu grupu. To pastiprināja 2 jātnieku eskadroni, artilērijas baterija, velosipēdisti-izlūki un vezumieki. Brigādes skaitliskais sastāvs pieauga līdz 1000 kareivjiem un kavalēristiem.
Brigādei deva uzdevumu šķērsot Lielupi, un tā devās uzbrukumā Kalnciema un Slokas virzienā. Savukārt Padomju Latvijas armijas 10. un 16. strēlnieku pulki saņēma uzdevumu doties pretuzbrukumā līdz Tukuma-Jelgavas šosejai.

Kaujas gaita

22. marta rītā Latviešu atsevišķās brigādes vienības no Ērzeļu kroga devās Kalnciema virzienā. Pēc pāris kilometriem avangardā esošais Artuma-Hartmaņa eskadrons nonāca krustugunīs, kad to sāka apšaudīt no Bateru un Sarmu mājām. Abu naidīgo pušu spēki izvērsās kaujai. Studentu rotas vads un tikko kā saformētā kapteiņa E. Graudiņa rota veica apiešanas manevru, mežā uzduroties sarkano strēlnieku rotai, kas veica identisku manevru pretī. Kaujā, kas dažviet nonāca līdz tuvcīņai, sarkanie strēlnieki tika piespiesti atkāpties. Savukārt brigādei piekomandētā hauptmaņa Millera artilērijas baterija atklāja uguni pa Bateru mājām, apspiežot pretinieka ugunspunktu. Pēc artilērijas apšaudes Studentu rota un Latvijas Neatkarības bataljons devās triecienuzbrukumā un ieņēma pretinieka pozīcijas.

Sekas

Abas puses pēc divu stundu apšaudes atkāpās, taču kaujas rezultātā bija izjaukts Padomju Latvijas armijas mēģinājums doties uz Jelgavu, kuru Landesvēram ar Dzelzsdivīzijas atbalstu izdevās noturēt. 24. martā Dienvidlatvijas brigādes daļas ieņēma Kalnciemu un Ķemerus, bet 25. martā Studentu bataljons šķērsoja Lielupi un ieņēma Klīves muižu. 26. martā Neatkarības bataljons ar landesvēra Malmedes bataljona atbalstu ieņēma Sloku, sasniedzot plānoto Lielupes līniju, kur vācu un latviešu vienību uzbrukums apstājās uz gandrīz diviem mēnešiem.

Zaudējumi

Kaujā krita ap 50 Padomju Latvijas armijas karavīri. Latviešu atsevišķā brigāde zaudēja 10 kritušos (Aleksandrs Baginskis, Kārlis Barons, Otto Greble u.c.) un 23 ievainotos.

Piemiņa

1936. gadā kaujas vietā mežā netālu no Rīgas-Liepājas šosejas pie Bataru mājām atklāja piemiņas akmeni.
2012. gadā to iekļāva Valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā. Netālu no akmens uz koka piestiprināta piemiņas zīme kritušajiem padomju karavīriem.
Spāres (zivis)

Latvijā

Latvijā mājo viena spāru ģints suga — spāre (Ballerus ballerus), kas sastopama ļoti reti. Tās izplatību saista ar Daugavu, Gaujas lejteci, Lielupi, Ventu, Salacu un piejūras ezeriem (Babītes, Juglas, Mazo Baltezeru, Ķīšezeru un Lielo Baltezeru), kā arī ar Rīgas jūras līci. Pēc arheoloģiskajos izrakumos iegūtajiem datiem spāre Daugavā bijusi sastopama arī 1000. gadā pirms mūsu ēras. Kopš 1995. gada tā ir iekļauta Latvijas Sarkanās grāmatas reto sugu kategorijā.
Mursija

Vēsture

Pilsētu 825. gadā dibināja arābu Andalusas emīrs Abdurahmans II. 12. gadsimtā arābu ceļotājs Muhameds al-Idrisi atzīmēja, ka Mursija ir liela un labi nocietināta pilsēta. Pēc Kordovas kalifāta krišanas 1031. gadā, Mursija nonāca Almērijas, Toledo un beidzot Seviļas pakļautībā. 1172. gadā tā nokļuva Almohādu varā un no 1223. līdz 1243. gadam tā bija neatkarīgas valsts galvaspilsēta.
1292. gadā Mursija iekļāvās Aragonas karalistā, bet 1304. gadā to iekļāva Kastīlijas karalistē. Pilsētā un apkārtnē apmetās daudzi ieceļotāji no Provansas un Katalonijas.
18. gadsimtā Mursija piedzīvoja strauju uzplaukumu, pateicoties zīda ražošanai. 1651., 1879. un 1907. gadā pilsēta cieta plūdos, bet 1829. gadā to satricināja zemestrīce.
Alberts Simonsons

Biogrāfija

Piedzimis bagātā ģimenē un jaunībā nopietni nodarbojies ar šahu. 1933. gadā Ņujorkā nacionālā turnīrā dalījis otro vietu, atpaliekot tikai no uzvarētāja Rubena Faina. Šis rezultāts deva Simonsonam vietu ASV komandā Pasaules šaha olimpiādē 1933. gadā, kurā viņš komandu vērtējumā izcīnīja zelta medaļu. 1936. gadā ASV šaha čempionāta izcīnījis otro vietu aiz Semjuela Reševska. Nākamajā ASV šaha čempionātā 1938. gadā bijis trešais. Vēl divas reizes piedalījies ASV šaha čempionāta finālos (1940, 1951), taču iepriekšējos panākumus nav vairs atkārtojis. Divus gadus pēc kārtas dalījis pirmo vietu Manhetenas šaha kluba čempionātā, taču abas reizes zaudējis papildu mačā par čempiona nosaukumu (1937-1938).
Bijis pazīstams speciālists daudzās kāršu un galda spēlēs, un pēc savu laikabiedru atmiņām cietis no ievērojamas azartspēļu atkarības. Bijis trīs reizes precējies un triju bērnu tēvs.
Noslēpumaino trokšņu zeme

Izdevumi latviski

Grāmatu divas reizes ir laidusi klajā izdevniecība Liesma, — pirmo reizi 1972. gadā, otro reizi 1980. gadā (kopā ar citu Darela grāmatu "Apskurbušais mežs"). Abi izdevumi ietilpa padomju laikā populārā publikāciju sērijā "Stāsti par dabu".
Klints kupols

Klints kupols (arābu: قبة الصخرة‎, Qubbat al-Sakhrah) ir musulmaņu svētnīca Tempļa kalnā, kas atrodas Jeruzalemes vecpilsētā. Musulmaņi tic, ka Muhameds no šīs vietas nonāca debesīs. Blakus Klints kupolam atrodas Aksas mošeja, līdz ar to Klints kupols dažreiz tiek sajaukts ar šo mošeju. Arī jūdaismā vieta, kur atrodas Klints kupols, ir svēta, jo tiek uzskatīts, ka šajā vietā Ābrams bija gatavs Dievam upurēt savu dēlu Īzāku.
Klints kupola celtniecība tika veikta no 687. līdz 691. gadam, kad valdīja umajādu kalifs Abdelmaliks. Vietā, kur tika uzcelta Klints kupols, savulaik atradās romiešu templis Jupiter Capitolinus, savukārt pirms romiešu tempļa tur bija Otrais ebreju templis. Oriģinālais kupols sabruka 1015. gadā. Klints kupols tika atjaunots no 1022. līdz 1023. gadam. Klints kupols ir viens no vecākajiem islāma arhitektūras piemēriem, kas saglabājies līdz mūsdienām.
Ēkas kupols ir apzeltīts. Tā diametrs ir 20,5 metri un augstums 30 metri. Tas uzcelts uz regulāra astoņstūraina pamata. Katra mala ir aptuveni 18 metrus gara un 11 metrus augsta. Kupola centrā atrodas liels akmens, kas tiek saukts par pasaules Stūrakmeni. Zem akmeņa atrodas eja, kuru dēvē par Dvēseļu aku. Tajā ir izbūvētas kāpnes.

Reliģiskā nozīme

Islāmā Klints kupols ir svēta vieta, jo tas esot uzcelts vietā, no kurienes pravietis Muhameds nonāca debesīs. Kupola centra atrodas liels akmens, no kura esot Muhameda zirgs atspēries pirms došanās uz debesīm. Muhamedu uz turieni esot pavadījis erceņģelis Gabriels. Daļa no musulmaņiem uzskata, ka Muhameds nevis no Klints kupola devās debesīs, bet no blakus esošās Aksas mošejas. Musulmaņi tic, ka Klints kupola atrašanās vieta ir minēta Korāna 17. sūrā, kurā teikts par Nakts ceļojumu.
Klints kupola atrašanās vieta ir nozīmīga arī jūdaismā. Tur savulaik esot atradies Otrais ebreju templis un Zālamana templis. Tiek pieļauts, ka šajā vietā Ābrams bija gatavs Dievam upurēt savu dēlu Īzāku. Vēl šī vieta ir nozīmīga, jo Stūrakmenī, kas atrodas kupola centrā, Zālamans esot licis izkalt taisnstūra iedobumu, kurā ievietoja Derības šķirstu.
Boriss Diavs

Karjera

Karjeru uzsāka Francijas augstākās līgas klubā Pau-Orthez. 2003. gada NBA draftā viņu Atlantas "Hawks" izraudzījās ar kopējo 21. kārtas numuru. "Hawks" sastāvā spēlēja līdz 2005. gada, kad pārgāja uz Fīniksas "Suns". Tā sastāvā trīs reizes iekļuva NBA izslēgšanas spēlēs (2006. gadā sasniedza konferences finālu). 2008. gadā pārgāja uz Šarlotas "Bobcats". 2011. gada lokauta laikā spēlēja Francijā, pēc tam atgriezās "Bobcats", tomēr 2012. gada jūlijā pārgāja uz Sanantonio "Spurs". 2013. gadā ar klubu sasniedza finālsēriju, kur piekāpās Maiami "Heat". Arī nākamajā gadā sasniedza finālsēriju, šoreiz "Heat" tika uzvarēts. 2006. gadā tika atzīts par sezonā visvairāk progresējušāko spēlētāju visā līgā. 2016. gadā tika aizmainīts uz Jūtas "Jazz", kura sastāvā aizvadīja vienu sezonu pēc kuras pievienojās Francijas līgas klubam Levallois Metropolitans. 2018. gada septembrī paziņoja par karjeras beigām.
Francijas izlases sastāvā ir izcīnījis bronzas medaļu 2005. gada Eiropas čempionātā, sudraba medaļu 2011. gada Eiropas čempionātā un zeltu 2013. gada Eiropas čempionātā.
The Elder Scrolls V: Skyrim

The Elder Scrolls V: Skyrim ir spriedzes lomu spēles atvērtas pasaules video spēle, kuru izstrādājuši Bethesda Game Studios un publicējuši Bethesda Softworks. Tā ir piektā daļa The Elder Scrolls sērijā un seko The Elder Scrolls IV: Oblivion. Skyrim pasaules mērogā izlaida 2011. gada 11. novembrī Microsoft Windows, PlayStation 3 un Xbox 360 platformām. Spēlei izlaisti arī trīs paplašinājumi (DLC) - Dawnguard, Hearthfire un Dragonborn -, kuri iekļauti The Elder Scrolls V: Skyrim - Legendary Edition, kuru izlaida 2013. gada 4. jūnijā.
Skyrim galvenais stāsts virzās ap spēlētāja tēlu un tā pūlēm pieveikt Alduin the World-Eater - pūķi, kurš pēc pareģojuma iznīcinās pasauli. Spēle norisinās divsimts gadus pēc Oblivion un notiek provincē Skyrim. Spēles laikā spēlētajs pilda misijas un attīsta savu tēlu uzlabojot tā spējas. Skyrim turpina atvērtās pasaules tradīciju, kurai ir sekojuši tā priekšgājēji, ļaujot spēlētājam brīvi ceļot spēles pasaulē jebkurā laikā un neierobežoti ilgi ignorēt vai atlikt galvenā stāsta izpildi.
Spēli izstrādāja izmantojot Creation Engine, kuru atjaunoja tieši šai spēlei. Komanda izvēlējās unikālu un daudzveidīgāku pasauli nekā to, kāda veidoja Oblivion attēloto Cyrodiil, kuru spēles direktors un izpildproducents Todd Howard uzskatīja par salīdzinoši mazāk interesantu. Skyrim iznākšanu sagaidīja kritikas gaviles ar recenzijām, kuras īpaši pieminēja atstrādāto tēlu attīstību un lielisko vidi, kā arī tiek uzskatīta par vienu no visu laiku labākajām video spēlēm. Spēli vairāk kā septiņos miljonos kopiju izsūtīja tirgotājiem jau pirmās nedēļas laikā un tā kopumā pārdevusi vairāk kā 20 miljonus kopiju.
Simona de Bovuāra

Biogrāfija

Simona de Bovuāra piedzima Parīzē sīkpilsoņu ģimenē kā vecākā no divām meitām (māsa Helēna (Hélène de Beauvoir) vēlāk kļuva par gleznotāju), izglītību ieguva katoļu skolā Cours Désir un septiņpadsmit gadu vecumā sāka studēt filozofiju un matemātiku. 1926. gadā viņa uzsāka filozofijas studijas Sorbonnas universitātē. Vēlāk, papildinoties Augstākajā normālskolā (École Normale Supérieure), iepazinās ar savu mūža partneri un domubiedri Žanu Polu Sartru.  1929. gadā viņa nokārtoja eksāmenu filozofijā, kļūstot par jaunāko cilvēku, kam tas izdevies, un tikai 9. sievieti ar filozofijas zinātņu grādu.
Skodas iela

Vēsture

Skodas iela pirmoreiz Rīgas adrešu grāmatā minēta 1923. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kuru tā saglabājusi līdz pat mūsdienām.

Ielas raksturojums

Skodas iela ir aptuveni 380 metrus gara iela Iļģuciema apkaimes ziemeļrietumos. Tā sākas iepretīm Iļģuciema vidusskolas sporta laukumam un iet rietumu-ziemeļrietumu virzienā. Apmēram 100 metrus tālāk ielai, krustojoties ar Palangas ielu, priekšā esošās daudzdzīvokļu ēkas dēļ ir pārrāvums. Tā atsākas pēc aptuveni 50 metriem ziemeļu virzienā no Palangas ielas. Turpmākajā posmā Skodas iela krustojas ar Spilves ielu. Skodas iela beidzas turpat esošajā industriālās apbūves teritorijā. Ielas sākumam raksturīga savrupmāju un daudzstāvu paneļēku apbūve.
Vīnsarkanā atmatene

Augšanas apstākļi

Humusa un nedzīvās zemsedzes saprotrofe. Aug no jūlija līdz oktobrim skuju un jauktu koku mežos, bieži zem eglēm.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Nelielo izmēru un retās sastopamības dēļ pārtikā maznozīmīga. Tāpat kā par vairumu parasto ēdamo sēņu, arī par šo pastāv nepārbaudāmi apgalvojumi, ka dažiem cilvēkiem tā esot indīga vai kaitīga veselībai.

Līdzīgās sugas

Vīnsarkanā atmatene pieder pie sīko atmateņu grupas, kurām Latvijā vēl pieder vairākas sugas, visas ar pelēcīgi baltu cepurīti — smiltāju atmatene, kuras kātiņa pamatne griezumā sārtojas, sīkā atmatene, kura aug ne tik smilšainās vietās un tās kātiņa pamatne griezumā dzeltē, un sarkanlapiņu atmatene, kuras pazīmes sakrīt ar iepriekšējo. Visas šīs grupas atmatenes, ar kurām Latvijā šo sugu izmēru dēļ varētu sajaukt, ir ēdamas. Atmatenēm līdzīgās mušmires atšķiras no atmatenēm ar savām vienmēr baltajām lapiņām. Mušmiru kātiņa pamatni vienmēr ietver maksts, kādas atmatenēm nav.
Mazzalves pagasts

Daba

Atrodas Viduslatvijas zemienes Taurkalnes līdzenumā. Augstākais punkts - Riekstiņu kalns (80 m vjl.).

Ezeri

Lielākais ezers - Baltezers - 3,5 ha.

Vēsture

Pašreizējais Mazzalves pagasts atrodas bijušo Mazzalves, Vecmēmeles, Lielmēmeles un Ērberģes muižu teritorijā. Pēc 1920. gada agrārās reformas Ērberģes muižu 1862 ha platībā sadalīja 159 vienībās, Mazzalves muižu 342 ha platībā sadalīja 24 vienībās, bet Zalves mežniecībā iedalīja 4 vienības 35 ha platībā.
Līdz 1925. gadam pagasta nosaukums bija Ērberģes pagasts. 1935. gadā Jēkabpils apriņķa Mazzalves pagasta platība bija 207 km² un tajā dzīvoja 1966 iedzīvotāji. 
1945. gadā pagastā izveidoja Mazzalves un Krūmiņciema ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Mazzalves ciemam pievienoja Mēmeles ciemu. 1971. gadā daļu ciema teritorijas atdeva Zalves ciemam. 1979. gadā Mazzalves ciemam pievienoja Krūmiņciema ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Mazzalves pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Neretas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Ērberģe (pagasta centrs), Lielmēmele, Krasti, Vecmēmele.