google/wiki40b huggingface dataset:
Klijkaijas

Izskats un īpašības

Klijkaijas ir vidēji lieli un lieli jūrasputni. Mazākā suga dzimtā ir garastes klijkaija (Stercorarius longicaudus), kuras mazākie īpatņi sver 230 g. Lielākā ir brūnā klijkaija (Stercorarius antarcticus), kas var svērt 2,1 kg. Klijkaijām ir samērā gari knābji ar līku, āķveidīgu knābja galu, pēdas ar peldpleznām un asiem nagiem. Tās ir spēcīgi putni, kas labi lido un spēj lidojumā izpildīt akrobātiskus trikus. Klijkaijas ir agresīvas un plēsīgas. Ja to ligzdu tuvumā parādīsies iespējams ienaidnieks, vecāki nekavējoties uzbrūk, cenšoties knābt galvā.
Tās visbiežāk ir pelēkas vai brūnas, ar baltām pazīmēm uz spārniem. Klijkaijas atgādina lielas, tumšas kaijas.

Barība

Periodā, kad klijkaijas neaudzina bērnus, tās barojas ar zivīm, plēsēju nogalinātu dzīvnieku gaļu un maitas gaļu. Daudzas klijkaijas ir kleptoparazīti, līdz pat 95% barības tās var iegūt, to atņemot kaijām, zīriņiem un citiem jūrasputniem. Ligzdošanas laikā klijkaijas barojas ar barību, ko var atrast uz sauszemes. Tie visbiežāk ir mazie lemingi (Lemmini) un citu putnu olas. Lielākas klijkaijas, piemēram, lielā klijkaija samērā bieži nogalina arī citus putnus, pieaugušos īpatņus ieskaitot. Dienvidu okeānā un Antarktikas reģionā dienvidu polārā klijkaija medī pingvīnu mazuļus.
Majori (stacija)

Vēsture

Majoru stacija (toreiz Majorenhofa) atvērta reizē ar Tukuma dzelzceļa atklāšanu 1877. gadā (būvniecības laikā neilgi bijusi līnijas galastacija ar pārmijām un rampu). Otrs sliežu ceļš izbūvēts līdz 1907. gadam, paplašinot Lielupes krasta uzbērumu. No 1919. gada stacija tiek saukta par Majoriem. Stacijas ēka bijusi no koka, tā nojaukta 1992. gadā un uzbūvēta jauna mūra ēka.
Jānis Auziņš

Spēlētāja karjera

Spēlētāja gaitas Auziņš sāka HS Rīga sistēmā, tās sastāvā 2008.—09. gada sezonā aizvadot 18 spēles Latvijas čempionātā. No 2011. līdz 2013. gadam spēlēja Baltkrievijas Ekstralīgas vienībā HK Liepājas Metalurgs. No 2014. līdz 2016. gadam spēlēja Anglijas Premjerlīgas komandā Pīterboro "Phantoms", tās sastāvā 2015. gadā kļūstot par līgas čempionu. 2018.—19. gada sezonu aizvadīja Latvijas čempionāta komandā HK Prizma, tiekot atzīts par visas līgas labāko vārtsargu.
Latvijas hokeja izlases sastāvā debitēja 2018. gada 8. novembra pārbaudes spēlē pret Baltkrievijas izlasi.
Radioamatierisms

Radioamatierisms ir vaļasprieks, kurā tiek izmantota dažāda veida radio sakaru aparatūra, lai radioamatieri sazinātos savā starpā ar radioviļņu starpniecību. Vārds "amatierisms" nozīmē, ka šī nodarbošanās cilvēkiem nav naudas pelnīšanas veids, tā nav komerciāla. Parasti cilvēki ar radioamatierismu nodarbojas, lai interesanti pavadītu brīvo laiku, lai sazinātos ar draugiem, ģimenes locekļiem vai pilnīgi svešiem cilvēkiem no dažādām valstīm, lai padziļinātu zināšanas elektronikā un radio teorijā, lai sacenstos par vairāk vai tālāk nodibinātajiem radiosakariem.
Lai gan mūsdienās radioamatierismu kā sazināšanās veidu ir izkonkurējis internets, tas vēl joprojām piesaista daudzus cilvēkus.
Daudzās valstīs ir nodibinātas nacionālās radioamatieru organizācijas, bet visas tās apvieno Starptautiskā radioamatieru apvienība (International Amateur Radio Union jeb IARU).
Epizootoloģija

Epizootoloģija (grieķu: epi — 'uz', 'virs', zōon — 'dzīvnieks', logos — 'mācība') ir zinātne, kura pēta epidēmiska rakstura dzīvnieku infekcijas slimības (epizootijas), to izplatību un likvidācijas likumsakarības, klīniskās pazīmes, apkarošanu un profilaksi.
Izšķir vispārīgo epizootoloģiju, kas izskaidro dzīvnieku infekcijas slimību vispārējās izcelšanās un attīstības likumus un vispārējās cīņas pasākumus pret tām un speciālo epizootoloģiju, kas pēta atsevišķas dzīvnieku infekcijas slimības, to izcelšanos, izpausmi, diagnostiku, apkarošanu un profilaksi.
Mandžukuo

Mandžukuo (ķīniešu: 滿洲國, piņjiņs: Mǎnzhōuguó, japāņu: 満州国) bija Japānas impērijas vasaļvalsts Ķīnas republikas ziemeļrietumos, kas pastāvēja no 1932. līdz 1945. gadam. Oficiāli valsts bija konstitucionāla monarhija Ķīnas pēdējā imperatora Puji vadībā, taču īstā vara piederēja Japānas armijai, kas šajā teritorijā izvērsa plašu japāņu kolonizācijas programmu. Mandžukuo sabruka 1945. gada augustā, kad tajā iebruka PSRS, Mandžūrijas operācijas laikā ātri iznīcinot japāņu armiju. 
Izveidojās Otrā Ķīnas—Japānas kara pirmajā posmā. Laikā no 1932. līdz 1944. gadam Japāna investēja gandrīz 100 miljardus jenu Mandžukuo attīstībā. Līdz pat uzbrukumam ASV 1941. gada decembrī Japāna sedza okupācijas karaspēka, Kvantunas armijas, uzturēšanas izmaksas. 
Lai arī valsts bija monarhija, imperatora un premjerministra varu kontrolēja un ierobežoja japāņu karaspēks, kas pieņēma visus galvenos lēmumus. Valsts pārvaldi sākotnēji īstenoja četri galvenie valdības departamenti - likumdošanas, administrācijas, tiesu un izmeklēšanas. 1937. gadā likvidēja izmeklēšanas departamentu, tā funkcijas nododot Kvantunas armijai. 1936. gada nodokļu reforma samazināja iedzīvotāju un uzņēmēju nodokļus par 3/4. 1937. ieviesa no Japānas kopētu kriminālkodeksu, civillikumu un komerclikumu.  
1933. gadā tika nacionalizēti Ķīnai piederošie dzelzceļi, nododot tos japāņiem piederošā Dienvidmandžūrijas dzelzceļa īpašumā. 1935. gadā PSRS pārdeva sev piederošos dzelzceļus. Līdz 1937. gada jūnijam visas dzelzceļa līnijas bija pārveidotas uz Ķīnas platuma sliedēm. Japāna turpināja aktīvi būvēt jaunus delzsceļus, līdz 1945. gadam to kopgarumam pārsniedzot 11 000 km. Dzelzceļi ļāva uzsākt valsts ekonomisko resursu izmantošanu, nodrošinot Japānas militārās vajadzības. Vairāk nekā 90% Japānas dzelzs, 75% cinka, naftas un citu dabas izrakteņu nāca no šejienes. Japāņi attīstīja antimona, boksīta, hroma, ogļu, kapara, dolomīta, zelta, grafīta, svina, magnija, mangāna, dzīvsudraba, volframa cinka un citu izrakteņu ieguvi. Mitsui un Mitsubishi šeit atvēra būvmateriālu, ķīmiskās apstrādes, metalurģijas un pārtikas apstrādes rūpnīcas. Salīdzinot ar Ķīnu kopumā, 1943. gadā Mandžukuo ieguva gandrīz 50% visu ogļu, saražoja 78,2% elektrības, 93% tērauda, 66% cementa un 99% naftas. 1945. gadā Mandžukuo ienākumu līmenis 50 reizes pārsniedza vidējo Ķīnas rādītāju, kas gan nenozīmēja vietējo iedzīvotāju dzīves līmeņa strauju uzlabošanos. 70% iedzīvotāju joprojām strādāja lauksaimniecībā un lopkopībā.
Etniski valsti apdzīvoja haņu ķīnieši, mandžūri, korejieši un mongoļi, kurus papildināja pieaugošs japāņu kolonistu skaits. Lai arī vadošos amatus ieņēma vietējie, viņiem vienmēr bija japāņu vietnieki vai padomnieki. Katrai tautībai bija savs likumu kodekss.
Emma Goldmane

Dzīvesgājums

Goldmane ir dzimusi Kauņā. 1885. gadā viņa emigrēja uz ASV un apmetās uz dzīvi Ņujorkā, kur pievienojās anarhistu kustībai. Vēlāk Goldmane bija viena no redzamākajām anarhokomunisma un agrīnā feminisma pārstāvēm.
Četru anarhistu sodīšana ar nāvi pēc Heimarketa dumpja (Haymarket Riot) 1886. gadā krasi mainīja viņas dzīvi. Goldmane izšķīrās no vīra, devās uz Ņujorku. Šeit viņa kopā ar domubiedru Aleksandru Berkmanu kļuva par anarhistu līderiem.
1893. gadā Goldmanei piesprieda viena gada cietumsodu par "musināšanu uz dumpi", jo publiski aicināja bezdarbniekus - prasiet darbu, ja viņi nedod darbu, prasiet maizi, ja viņi nedod maizi, paņemiet to paši. 1901. gadā Goldmani arestēja aizdomās par līdzdalību ASV prezidenta Viljama Makkinlija noslepkavošanā, tomēr pierādījumi trūkuma dēļ viņu atbrīvoja. 1916. gadā arestēta par kontracepcijas literatūras izplatīšanu, bet 1917. gadā - par propagandu pret iesaukšanu dienestā Pirmajā pasaules karā.
1919. gadā, kopā ar citiem radikālajiem ASV politiķiem, Emma Goldmane tika deportēta uz Padomju Krieviju. Redzēdama reālo dzīvi Krievijā, viņa vīlās jaunajā iekārtā, un 1921. gadā pārcēlās uz Franciju, kur dzīvoja ar Pegijas Gugenheimas atbalstu. Par gadiem Krievijā sarakstījusi darbu My Disillusionment in Russia.
1936. gadā devās uz Spāniju atbalstīt republikāņus pilsoņu karā.
22. jūnijs

22. jūnijs ir gada 173. diena pēc Gregora kalendāra (174. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 192 dienas.
Matnakašs

Matnakašs (armēņu: մատնաքաշ) ir tradicionāla armēņu raudzētā kviešu maize. To gatavo vairākkārt uzraudzējot un cepot ieapaļas formas pabieza plāceņa veidā, vidū ar pirkstiem veidojot tradicionālus zīmējumus. Maizei lielporains mīkstums un stingra, kraukšķīga garoza. Nosaukums radies no vārdiem mat — ‘pirksts’ un kašel — ‘stiept’ — ‘ar pirkstiem izstieptā’.
1. Liepājas kājnieku pulks

Izveide

Pulks saformēts 1919. gada augustā no 1. Neatkarības bataljona un Malienas bataljona un tajā bija 69 virsnieki, 3 ārsti, 4 kara ierēdņi, 1330 instruktori un kareivji. Par pulka dzimšanas dienu kļuva 1919. gada 10. augusts, kad tika izdota pirmā pavēle.

Piedalīšanās cīņās

Pulks piedalījās Ziemeļlatgales un Rēzeknes atbrīvošanā. Brīvības cīņās krita 76 karavīri, tika ievainoti 169, bez vēsts pazuda 58 pulka karavīri. 
No 1920. gada septembra atradās Liepājā garnizona dienestā.

Apbalvojumi

Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 91 pulka karavīram.
Garo nažu nakts

Garo nažu nakts (vācu: Nacht der langen Messer) bija Vācijas nacistisko varas iestāžu režīma ārpustiesas slepkavību sērija, kas notika no 1934. gada 30. jūnija līdz 2. jūlijam. To izvērsa NSDAP valdošā frakcija pret NSDAP daļu, ko vadīja Gregors Štrasers, pret SA vadību, kā arī virkni vācu labējo konservatīvo politiķu. SA (Sturmabteilung) bija paramilitāra organizācija, nozīmīga daļa no agrīnās nacistu kustības.
Ādolfs Hitlers bija pret SA un tās līderi, Ernstu Rēmu, jo viņaprāt organizācija kļuva par daudz neatkarīga, kā arī manīja, ka organizācijas biedri uz ielām veica nelikumīgas darbības, tādā veidā izrādot draudus viņa varai. Hitlers vēlējās arī, lai Reihsvērs paliktu par galveno militāro spēku valsti, kuru apdraudēja SA. NSDAP gan baidījās, gan nicināja SA. Baidījās galvenokārt tamdēļ, ka Rēma ambīcijas varētu būt Reihvēra pakļaušana zem savas organizācijas. Hitlers šo attīrīšanu izmantoja, lai arī tiktu vaļā no viņa režīma kritiķiem, kā arī no veciem ienaidniekiem.
Korosteņa

Vēsture

Vēstures avotos pirmoreiz minēta 945. gadā Pagājušo gadu vēsturē kā slāvu drevļanu cilts centrs Iskorosteņa (Іскоростень, Искоростень). 1370. gadā Korosteņa nonāca Lietuvas Lielkņazistes sastāvā, bet vēlāk — Polijā. 1589. gadā piešķirtas Magdeburgas tiesības. Izaugsme sākās ar dzelzceļa Kijeva—Koveļa izbūvi 1902. gadā, 1917. gadā pārdēvēta tagadējā nosaukumā, 1926. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. 1918. gada 12. februārī dzelzceļa vagonā Korosteņas stacijā Mazā padome apstiprināja Ukrainas mazo ģerboni, sakarā ar ko Korosteņa (vēl kā ciems) uz vienu dienu tika pasludināta par Ukrainas galvaspilsētu.
Unitāra matrica

Grupas struktūra

Ja U un V ir vienādu izmēru unitāras matricas, tad arī to reizinājums UV ir unitāra matrica. Unitāras matricas inversā matrica arī ir unitāra, jo tā ir vienāda ar dotās matricas konjugēti transponēto matricu. Piedevām, matricu reizināšana ir asociatīva un vienības matrica ir unitāra, tāpēc visas n × n unitārās matricas veido grupu. Šo grupu apzīmē ar U(n) un sauc par unitāro grupu. Visas unitārās matricas, kuru determinants ir vienāds ar 1, arī veido grupu — speciālo unitāro grupu, ko apzīmē ar SU(n). Tā ir grupas U(n) normāla apakšgrupa.

Pielietojums

Unitāras transformācijas ir bieži sastopamas gan matemātikā, gan fizikā. Piemēram, kvantu mehānikā Šrēdingera vienādojuma atrisinājums atbilst unitārai transformācijai, tāpēc sistēmas stāvokļa maiņu apraksta ar unitāras transformācijas palīdzību. Elementārdaļiņu fizikā speciālā unitārā grupa SU(n) tiek plaši lietota tā saucamajā standarta modelī. Piemēram, grupa SU(2) tiek izmantota, lai aprakstītu elektrovājo mijiedarbību, bet grupa SU(3) tiek lietota kvantu hromodinamikā (šīs grupas ir saistītas attiecīgi ar Pauli un Gella-Manna matricām).
Rozā lietus

"Rozā lietus" ir grupas "Opus Pro" izpildīta Harija Zariņa dziesma.   
Tā tapusi 1992. gada sākumā kopā ar grupas solistu Oļegu Andrejevu (Alex), kurš kādu laiku bija darbojies grupā "Rīga" ASV. Dziesmu iekļāva 1996. gadā iznākušajā "Opus Pro" albumā „Dzimene”. 
2018. gadā "Rozā lietus" ieguva 48. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Zilupes iela (Rīga)

Vēsture

Iela iekļauta Rīgas ielu sarakstā kopš 19. gadsimta 90. gadiem ar nosaukumu Latviešu iela (Lettenstrasse); nosaukums ielai piešķirts 1889. gadā un bija tematiski saistīts ar tuvējām Leišu (tag. Indrupes), Igauņu (tag. Rītupes), Līvu (tag. Salacas) un Slāvu ielām. No 1923. gada nosaukums Zilupes iela. Līdz 1940. gadam oficiāla numerācija sešpadsmit gruntsgabalos. Vācu okupācijas laikā nosaukums Rosenauer Strasse (Zilupes iela, minēta arī ar nosaukumu Silupensche Strasse). Pēckara gados ierīkots ielas savienojums ar Lubānas ielu.
20. un 30. gados Zilupes ielā atradās vairākas amatnieku darbnīcas (galdniecība, skārdnieku un ratnieku darbnīcas). Ar Zilupes ielu to­laik robežojās vairāku rūpniecības uzņēmumu gruntsgabali - Kaulu dedzināšanas un pārstrādāšanas sabiedrības fabrikas (Maskavas ielā 227), a/s "Livonija" alus darītavas (Maskavas ielā 231), E. K. Ertaka ķīmiski-farmaceitiskās fabrikas, vēlāk a/s "Planet" fabrikas (Maskavas ielā 239) gruntsgabali. Līdz 1927. gadam pie Zilupes ielas izvietojās neliela ģimenes dārziņu kolonija, pēc agrākā ielas nosaukuma saukta par "Latviešu koloniju".
Valle

Vēsture

1626. gada 7. janvārī pie Valles notika lielā Valles kauja starp Polijas-Lietuvas un Zviedrijas karaspēkiem, kurā pārliecinošu uzvaru izcīnīja zviedru karavīri.
Apdzīvotā vieta veidojusies ap vēsturisko Valles muižu (Gut Wallhof). Latvijas PSR laikā Valle bija Taurkalnes ciema centrs, šeit atradās arī kolhoza "Valle" administrācija. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Valle kļuva par Valles pagasta (no 1990. gada) administratīvo centru Aizkraukles rajonā (līdz 1991. gadam Stučkas rajons). 2009. gadā administratīvi teritoriālās reformas rezultātā pagasts apvienots ar vairākām bijušo Aizkraukles un Bauskas rajonu pašvaldībām un iekļauts Vecumnieku novadā.
Parastais plakanstaipeknis

Apraksts

Parastais plakanstaipeknis ir mūžzaļš, daudzgadīgs augs ar plakanu, ložņājošu stublāju un vertikāliem zariem, kas veido vēdekļveida pušķus. Zaru platums 3 - 4 mm. Virspuse zaļa, bez sarmas. Lapas zvīņveida, ļoti mazas un cieši piekļautas zariem. Zaru pušķī strobili veidojas uz malējiem zariem, bet vidējais zars ir neauglīgs. Sporas nogatavojas jūlija beigās un augustā.

Izplatība

Eiropas lielākajā daļā, neiekļaujot rietumus un dienvidus, kā arī Āzijā un Ziemeļamerikā. Latvijā diezgan reti visā valstī, biežāk centrālajā daļā.

Īpašas norādes

Dekoratīvs augs. Līdzīgs trejvārpu plakanstaipeknim (D. tristachyum). Atšķirams pēc vēdekļveidā izplestiem (nevis vairāk vai mazāk stāviem) zariem, zari salīdzinoši platāki, lapas zara apakšpusē sīkākas (nevis vienādas abās zara pusēs), sporu nesēji pa 1(2) uz malējiem zariem (nevis visbiežāk pa 3 uz centrālā zara).
Ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā komerciāli apdraudēto sugu kategorijā.
Bēgļi (glezna)

Apraksts

Autors darbā dramatiski un ekspresīvi atainojis 
Pirmā pasaules kara latviešu bēgļu traģisko likteni. Darbs Bēgļi raksturojams kā ekspresīvākais un monumentālākais latviešu glezniecībā. Kazaka rokraksts vērtējams kā skarbi ekspresīvs, darbos vērojamas tēlu deformācijas, formu lauzumi. Pārsvarā tie ir neitrāli un piezemēti toņi, ieturēta koloristika. Gleznas kompozīcija veido stāstu par latviešu bēgļu ikdienas pārbaudījumiem un ciešanām, neiekļaujot sadzīviskas detaļas un sīkumus. Attēlotās figūras reprezentatīvi pārstāv visu kara piemeklēto tautu.
Gleznā ietvertā zemnieku ģimene simboliski ataino tautas skaudrā kara gadu traģēdiju un ģimenes likteņstāstu. Sižets vēsta par trim — sieviete ar mazo zīdaini pie krūts, vecāmāte un vectēvs. Šī bija tipiska situācija, kad karš paņēmis darba spējīgos vīriešus, atstājot vecus cilvēkus un sievietes vienas ar maziem bērniem uz rokām.
Maskarēnu žņaudzējčūskas

Izskats

Nelielas, slaidas čūskas, kuru maksimālais zināmais garums ir 1,3 m. To 1977. gadā datēja Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trests. Čūsku augšžokļa kauls sadalīts divās savstarpēji kustīgās daļās — priekšējā un aizmugurējā. No visām čūskām šāda anatomiska īpatnība raksturīga vienīgi Maskarēnu žņaudzējčūskām.

Izplatība

Līdz kolonizācijai apdzīvoja Maurīciju un tuvējās saliņas. Saglabājās tikai Raundā. Čūsku izmiršanas cēlonis bija to dabiskās dzīvesvides izzušana, kā arī postošā invazīvo sugu, it sevišķi zālēdāju trušu, visēdāju cūku un pelēko žurku darbība.
Mandžūrija

Mandžūrija ir vēsturiskais nosaukums teritorijai Ķīnas ziemeļaustrumos. Pēdējos gadsimtos šeit ir sadūrušās Krievijas Impērijas/Padomju Savienības, Ķīnas un Japānas intereses.

Vēsture

Nosaukums cēlies 17. gs. sākumā, kad šeit dzīvojošie jurčeni sāka saukties par mandžūriem. 1644. gadā mandžūru Cjinu dinastija sagrāba varu Ķīnā. No 1895. līdz 1905. gadam, Krievijas invāzija Mandžūrijā noveda pie Krievijas politiskās un ekonomiskās kontroles izveidošanās reģionā. 1911. gadā, krītot Cjinu dinastijai, Mandžūrija kļuva par nestabilās Ķīnas Republikas daļu. 1931. gadā Mandžūriju okupēja Japānas impērijas karaspēks un 1932. gadā pasludināja Mandžukuo izveidošanu. 
1945. gada augustā Mandžukuo iebruka PSRS karaspēks un Mandžūrijas operācijas laikā sakāva japāņus, Mandžūrija atgriezās Ķīnas sastāvā. Vēlāk šeit sākas izšķirošās Ķīnas pilsoņu kara kaujas.
Kinorežisors

Kinorežisors ir viena no pamatprofesijām kino mākslā. Kinorežisors vada filmas uzņemšanas procesu, ir atbildīgs par māksliniecisko un scēnisko filmas daļas izveidi. Pastāv divi kinorežisoru tipi: mākslas un dokumentālā kino režisori. Par pirmo mākslas kino kinorežisoru uzskata Žoržu Meljesu, bet pirmie dokumentālā kino režisori bija brāļi Limjēri. Pirms skaņas parādīšanās kinematogrāfā režisora pamatuzdevums bija komisko skeču jeb gegu un pantomīmas iestudēšana. Tā laika slavenākie kinorežisori bija Čārlijs Čaplins un Basters Kītons. Līdz ar skaņas kino ieviešanu režisora pienākumiem nāca klāt dialogu skatu izveide un muzikālais noformējums, ko viņi veica ar komponista palīdzību.
Galerija Azur

Vēsture

Tirdzniecības centrs "Galerija Azur" tika atklāts 2006. gada 24. augustā. Pirms tam līdz 1920. gadiem šajā vietā atradās Dreiliņmuiža, vēlāk - dārzniecības, bet no 1976. gada līdz 2004. gadam - "AvtoVAZtehobsluživaņije" un "LatLada" autosalons un tehniskās apkopes centrs. 2012. gada decembrī tirdzniecības centra nosaukums tika mainīts no "Galerija Azur" uz "Atrium Azur.
2016. gada 22. augustā Latvijas Konkurences padome saņēma paziņojumu par to, ka Kesko Oyj vēlas iegūt izšķirošu ietekmi pār Lietuvas uzņēmumu UAB "Šeštoji projekto bendrovė"; savukārt UAB "Šeštoji projekto bendrovė" vēlas iegādāties SIA "MD Galerija Azur", kas tirdzniecības centrā "Atrium Azur" (tagad "Galerija Azur") izīrē telpas. (2. septembrī Konkurences padome atļāva šo darījumu). 27. oktobrī reģistrēta īpašnieku maiņa, Kesko Oyj iegūstot 50 % plus 1 UAB "Šeštoji projekto bendrovė" kapitāla daļu (pārējās daļas pieder Lietuvas uzņēmumiem "Genopas B.V.", "Wabashi B.V." un "Nunica Holdings B.V."); savukārt UAB "Šeštoji projekto bendrovė" ieguva 100 % kapitāldaļu uzņēmumā SIA "MD Galerija Azur". 2. septembrī tirdzniecības centrs "Atrium Azur" nomainīja savu nosaukumu uz savu iepriekšējo nosaukumu - "Galerija Azur".
Kriminālliteratūra

Kriminālliteratūra ir literatūras žanrs, kas apraksta noziegumus, to atklāšanu un motīvus. Kriminālliteratūrai ir vairāki apakšžanri: detektīvs, juridiskais trilleris, detektīvromāns. Noslēpumainība ir galvenais šo daiļdarbu elements.

Kriminālliteratūras vēsture

Senākais pazīstamākais kriminālliteratūras darbs ir Tomasa Skinera Stura anonīmais darbs "Ričmonda" (1827). Labāk pazīstami ir Edgara Alana Po darbi — "Slepkavības Rū Morgā" (1841), "Marijas Rože Noslēpums"(1841) un "Nozagtā vēstule" (1842).
Artura Konana Doila "Šerloks Holmss" ir uzskatāms par iemeslu kriminālliteratūras žanra popularitātei.

Filmas un literatūra

Kriminālliteratūras adaptācijas filmās vai seriālos guvušas lielus panākumus, piemēram, filma "Jēru klusēšana" un seriāls "Šerloks Holms" (2010).

Videospēles

Kriminālžanrs izplatījies arī līdz videospēlēm, kā piemēru var minēt L.A. Noire, kurā spēlētājam tiek piedēvēta policista loma, kas izmeklē noziegumu vietas, izjautā aizdomās turētos vai aculieciniekus un beigās notver vaininieku.
Mijava

Vēsture

Pilsētu dibinājuši bēgļi no citiem Slovākijas (tolaik Augšungārijas) apvidiem 1533. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Milava (ungāru: Milava). 1848. gada revolūcijas laikā 1848. gada 19. septembrī nemiernieki Ļudovīta Štūra vadībā Mijavā pasludināja Slovākijas atdalīšanos no Ungārijas. Tomēr slovāku kaujiniekiem izdevās iergūt kontroli tikai pār dažiem apgabaliem ap Mijavu. Pēc Pirmā pasaules kara Mijava iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,5 %). Pēc reliģiskās piederības - luterāņi (51,4 %), nereliģiozi (28,2 %), katoļi (14,2 %). Netipiski citam Slovākijas pilsētām, lielākā reliģiskā kopiena pilsētā ir luterāņi.
Ausma (filma)

Sižets

Padomju laikos bija populārs stāsts par Pavļiku Morozovu. Viņš čekai nodeva savu tēvu, kurš nebija apmierināts ar padomju varu. Par to Pavļiku nogalināja viņa paša ģimene.
Filmas sižets norisinās 75 gadus pēc Pavļika Morozova stāsta. Mazs zēns, vārdā Jānis, dzīvo padomju Latvijā, kolhozā "Ausma". Viņa tēvs ir padomju varas pretinieks, kurš plāno sazvērestību. Jānis nodod savu tēvu, kurš vēlāk viņam atriebjas. Kurš šajā stāstā ir labais, bet kurš — sliktais?
Kaprilskābe

Atrašanās dabā

Glicerīda veidā atrodama sviestā un kokosriekstu eļļā. Kaprilskābes esterus satur vīni. Kaprilskābes izoamilesteris atrodams sīveļļās.

Iegūšana

Kaprilskābi var iegūt oleīnskābes sausajā pārtvaicē, kā arī, oksidējot n-oktilspirtu.
Indriķis Alunāns

Dzīvesgājums

Indriķis Alunāns dzimis 1835. gada 18. augustā kā jaunākais bērns Jaunkalsnavas muižas nomnieka Andrieva Alunāna un viņa sievas Edes (Hedvigas, dzimušas Sniedzes-Brunovskas) ģimenē. Viņa vecāki bija brīvi ļaudis jau pirms dzimtbūšanas atcelšanas, tādēļ jau no bērnības Indriķis tika audzināts ar pašcieņu un brīviem uzskatiem.
No 1846. gada Indriķis Alunāns kopā ar vecāko brāli Juri mācījās Jelgavas apriņķa skolā, no 1848. gada līdz 1856. gadam Kurzemes guberņas "Cildenajā ģimnāzijā" (Gymanasium illustre) Jelgavā. 
1859.—1861. gadā viņš studēja Maskavas, Tērbatas un Pēterpils universitātēs filozofiju, zemkopību, dabas zinātnes. Pēc tēva nāves Alunāns pārtrauca studijas, nodarbojās ar lauksaimniecību Rostovā pie Donas un krievu laikrakstos publicēja rakstus par latviešiem. No 1864. gada viņš bija "Pēterburgas Avīžu" līdzstrādnieks, līdztekus strādāja par mājskolotāju Pēterburgā un Maskavā. 1867. gadā viņš atgriezās Latvijā un strādāja par rakstvedi Bramberģes pagastā (1867—1873). 
1873. gadā Alunāns Jelgavā atvēra savu grāmatveikalu, bet 1892. gadā spiestuvi.
Miris 1904. gada 27. decembrī.

Darbība

Indriķis Alunāns iztulkoja latviešu valodā Gogoļa "Revidentu" un A. Ostrovska "Pašu ļaudis - gan izlīgsim".
Viņš izdeva latviešu literatūru, tostarp sava brāļa Jura Alunāna "Dziesmiņu" pirmās daļas otru papildinātu izdevumu un "Dziesmiņu" otro daļu, brāļu Kaudzīšu "Mērnieku laikus", Kaudzītes Matīsa apkopotās "Dzejnieku labdienas". Viņa apgāda izdeva arī pirmās latviešu "Konversācijas vārdnīcas 26. un 27. burtnīcu.
Mazsalacas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca

Mazsalacas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca ir LELB draudzes dievnams Mazsalacā.

Vēsture

Senākā Mazsalacas katoļu baznīca celta 14. gadsimtā romāņu stilā, dokumentos pirmo reizi minēta 1533. gadā kā Svētās Marijas baznīca. 16. gadsimta beigās baznīcu pārdēvēja par Svētās Annas luterāņu baznīcu, no 1691. līdz 1696. gadam to pārbūvāja, 1820. gados uzstādīja jaunas ērģeles ar 12 reģistriem.
1890. gadā nojauca vecās baznīcas piebūvi un tās vietā uzcēla neogotikas stila ķieģeļu dievnamu, visu altāra daļa un abu ģērbkambaru daļas atstājot kā iepriekš. Šobrīd baznīcā atrodas gan vecais, gan jaunais altāris, kā arī valsts nozīmes mākslas piemineklis — ērģeles.