google/wiki40b huggingface dataset:
Trickle down ekonomikas teorija

Trickle down ekonomikas teorija (angļu: Trickle-down — 'nopilēt, notecēt') ir nosaukums ekonomiskajai politikai, kas radās 20. gs. 80. gados Amerikas Savienotajās Valstīs un Apvienotajā Karalistē. Teorijas pamatā ir uzskats, ka, samazinot nodokļu slogu bagātākajam sabiedrības slānim, mazinot valsts regulējošo lomu un samazinot valdības lomu ekonomikā, paātrinātos ekonomiskā izaugsme un bagātākā iedzīvotāju šķira, kļūdama vēl bagātāka, investētu savu naudu ekonomikā un viņu bagātība nopilētu arī uz zemākiem sabiedrības slāņiem.
Lai gan, par šīs teorijas piekritējiem un aizsācējiem tiek uzskatīts bijušais ASV prezidents Ronalds Reigans (ar savu ekonomisko politiku — reiganomiku) un bijusī Lielbritānijas premjerministre Mārgarita Tečere, viņi šo terminu neizmantoja. Šo nosaukumu ir radījusi viņu opozīcija kā reiganomikas un citu neoliberālu uzskatu kritiku.
Šī teorija ir saskārusies ar lielu kritiku. Tās pamatā ir arguments, ka nabadzīgākiem cilvēkiem ir tieksme lielāko daļu savas naudas iztērēt, tātad atgriezt ekonomikā, taču bagātākie iedzīvotāji lielus naudas apmērus uzkrāj, tātad neļauj tiem nokļūt pie citiem iedzīvotājiem. ASV senators Bērnijs Sanderss norādīja, ka "trickle down ekonomika ir krāpšana", pēc kuras ieviešanas ir strauji pieaugusi nevienlīdzība. Viņš arī ierosināja trickle up ekonomiku (angļu: trickle-up — 'pilēt augšup, tecēt augšup') — naudas novirzīšanu nabadzīgākajiem iedzīvotājiem un vidusšķirai, kuri naudu iztērētu, tā padarot bagātākus arī citus.
Lielais Sālsezers

Salas

Mainīgā ūdens līmeņa un neskaidro kritēriju dēļ nav noteicams precīzs salu skaits ezerā. Saskaņā ar ASV Ģeoloģijas dienestu ezerā ir astoņas salas ar saviem nosaukumiem, taču tās visas pie zema ūdens līmeņa ir savienotas ar krastu. Ezerā ir arī citi sēkļi un saliņas, kas visas pie augstāka ūdens līmeņa pazūd.
Vairākas no šīm salām ir ļoti nozīmīgas putnu ligzdošanas un barošanās vietas un vairākās no tām dabas aizsardzības nolūkos pieeja ir liegta.
Gods kalpot mūsu Latvijai

Vēsture

Partiju nodibināja 2016. gada 27. februārī Rīgā kā mantinieci biedrībai "Gods kalpot Latvijai!" tābrīža Baldones novada domes priekšsēdētāja Andreja Požarnova vadībā. Tiek ziņots, ka tai ir cieša saistība ar Rīgas vicemēra Andra Amerika vadīto partiju "Gods kalpot Rīgai!".
Latviešu apvienība Austrālijā un Jaunzēlandē

Latviešu apvienība Austrālijā un Jaunzēlandē (LAAJ), līdz 1972. gadam Latviešu apvienība Austrālijā (LAA) ir 1951. gadā izveidota trimdas latviešu centrālā organizācija, kas pārstāv latviešu organizācijas Austrālijā un Jaunzēlandē. Tā arī uzņem individuālus un mūža biedrus.
LAAJ mērķi, darbojoties demokrātiskā garā, ir veicināt:
a) Austrālijas un Jaunzēlandes latviešu un latviešu organizāciju sadarbību sabiedriskā, kultūras un palīdzības laukā;
b) latviskās kultūras veidošanu un saglabāšanu Austrālijā un Jaunzēlandē;
c) sadarbību ar organizācijām un valsts iestādēm Latvijā un
d) sadarbību ar latviešu organizācijām citās zemēs.
LAAJ birojs atrodas Reinelā (Reynella) Dienvidaustrālijā.

Vēsture

Pirmo latviešu organizāciju Austrālijā nodibināja 1913. gadā, bet 1928. gadā pulciņa biedri nodibināja Sidnejas Latviešu klubu, tas apvienoja nacionāli noskaņotus latviešus, kas atbalstīja neatkarīgo Latviju. No 1931. gada līdz 1940. gadam ik gadu notika Līgo svētku un 18.novembra sapulcēšanās.
Pēc Otrā pasaules kara 1947. gadā iniciatoru grupa Sidnejā nodibināja Austrālijas Latviešu labdarības biedrību (ALLB). Dibinātājos bija Kārlis Nīcis, Felikss Brūvelis un Kārlis Šics. Biedru skaits, latviešu ieceļotāju skaitam pieaugot, strauji palielinājās. Attīstījās arī sabiedriski-kulturālās aktivitātes. Darbojās literārā sekcija, teātris, sporta kopa, tūristu kopa, koris.
ALLB bija dibināta kā labdarības biedrība, tai nebija juridiskas personas tiesību un tā nevarēja iegūt nekustamus īpašumus. Bija jāizstrādā jauni statūti un, ALLB likvidējot, jārada biedrību, kas varētu iegādāties īpašumu, kur latvieši varētu satikties un veidot savu kultūras dzīvi. 
Laikā no 1948. līdz 1951. gadam Austrālijā un Jaunzēlandē ieradās ap 30 000 latviešu bēgļu no Eiropas. 
1951. gada 22. jūlijā nodibinājās Latviešu apvienība Austrālijā (LAA) un gadu vēlāk afiliētais Kultūras fonds. 1972. gadā, paņemot savā paspārnē arī Jaunzēlandes latviešus, LAA pārvērtās par LAAJ.
Džeremijs Lins

Karjera

Dž. Lins netika draftēts 2010. gadā, taču ar viņu parakstīja līgumu Goldensteitas "Warriors". Viņš kļuva par pirmo Hārvarda universitātē studējušo pēc Eda Smita (1954), kas spēlējis NBA. Debijas sezonā aizvadīja 29 spēles, kurās vidēji guva 2,6 punktus spēlē. Tāpat vairākas spēles aizvadīja Attīstības līgā.
2011. gada decembrī Dž. Lins pārgāja uz Hjūstonas "Rockets", taču kluba sastāvā neaizvadīja nevienu regulārās sezonas spēli un tika aizmainīts uz Ņujorkas "Knicks", kuras sastāvā uzsāka 2011.—2012. gada sezonu. Spēlētājs bija viens no tālākajiem rezervistiem kluba rotācijā un pēc dažām spēlēm tika nosūtīts uz fārmklubu Attīstības līgā. Arī pēc atgriešanās no fārmkluba Dž. Lins sākotnēji spēlēja maz un pirmajās 23 "Knicks" sezonas spēlēs viņš kopā atradās laukumā vien 55 minūtes. Tomēr pēc vairāku komandas līderu traumām februārī Dž. Lins ieguva daudz lielāku spēles laiku. Pirmajās četrās spēlēs, kurās viņš sāka spēli starta sastāvā, Dž. Lins guva 109 punktus, kas ir labākais rezultāts kopš NBA un ABA apvienošanās 1976.—1977. gada sezonā, tāpat viņš katrā no pirmajām piecām spēlēm, kuras sācis starta sastāvā, guva vismaz 20 punktus un atdeva septiņas rezultatīvas piespēles, kas ir NBA rekords. Pēc šiem sasniegumiem viņš tika nosaukts par sezonas septītās nedēļas labāko spēlētāju Austrumu konferencē. Pateicoties Dž. Lina lieliskajai spēlei, "Knicks" februārī uzvarēja 7 spēles pēc kārtas. 2012. gada aprīlī viņš guva ceļgala savainojumu, kas lika priekšlaicīgi pabeigt sezonu.
2012. gada vasarā pārgāja uz Hjūstonas "Rockets". "Rockets" sastāvā aizvadīja divas sezonas, abās sezonās viņa pārstāvētais klubs kvalificējās izslēgšanas spēlēm. 2014. gada jūlijā spēlētāju maiņas rezultātā pievienojās Losandželosas "Lakers". 2015. gada vasarā noslēdza līgumu ar Šarlotas "Hornets".
Georgijs Pujacs

Karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru G. Pujacs uzsāka 1996. gadā HK Rīgas "Pārdaugava" rindās. Nākamo sezonu viņš aizvadīja HK Rīgas rindās, bet 1999.—2000. gada sezonā spēlēja Ziemeļamerikā. Pēc vienas tur aizvadītas sezonas viņš atgriezās Latvijā, pievienojoties Rīgas "Vilki" vienībai, bet pēc sešām aizvadītām spēlēm hokejists pārcēlās uz citu Latvijas hokeja līgas klubu — HK Liepājas Metalurgs. Metalurga rindās G. Pujacs spēlēja līdz pat 2003.—2004. gada sezonas vidum, kad pievienojās Zviedrijas otras spēcīgākās līgas — Allsvenskan — klubam Örebro HK. 2004.—2005. gada sezonā G. Pujacs vēlreiz centās apliecināt sevi Ziemeļamerikā, sezonu aizvadot UHL klubā Elmīras "Jackals". 2005.—2006. gada sezonā viņš spēlēja HK Rīga 2000, bet 2006.—2007. gada sezonā — Krievijas Superlīgas klubā Mitišču "Khimik". 2007.—2008. gada sezonu G. Pujacs uzsāka Baltkrievijas Ekstralīgas klubā Minskas "Dinamo" un pēc 19 aizvadītām spēlēm pievienojās "Lada" vienībai.
Pēc tam G. Pujacs spēlēja Krievijas komandā Toljati "Lada", kuras rindās aizvadīja daļu 2008.—2009. gada KHL sezonas. 2008.—2009. gada sezonu viņš noslēdza Rīgas "Dinamo" sastāvā, taču kopš 2009.—2010. gada sezonas pārstāv Novosibirskas "Sibirj" klubu.
2011.—12. gada sezonā, īsi pirms transfēru loga aizvēršanas, Pujacs pievienojās Omskas "Avangard" vienībai, noslēdzot ar komandu līgumu uz nākamajām divām sezonām. 2011.—2012. gada sezonā viņš kluba sastāvā tika līdz Gagarina kausa finālam, kurā zaudēja bijušā Latvijas izlases trenera Oļega Znaroka vadītajam OHK Dinamo.
2013. gada vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Rīgas "Dinamo". Gadu vēlāk, par karjeras beigām paziņojot Sandim Ozoliņam, Pujacs kļuva par komandas jauno kapteini. Novembrī kapteiņa funkcijas pārņēma Marcels Hosa, taču 2014. gada 19. decembrī līgums ar abiem hokejistiem tika lauzts. Pāris dienas vēlāk Pujacs noslēdza līgumu ar Ņižņekamskas "Ņeftehimik". "Ņeftekhimik" rindās spēlēja līdz 2015. gada 12. oktobrim, kad klubs līgumu ar hokejistu lauza. 2016. gada janvārī Pujacs noslēdza līgumu ar Slovākijas hokeja klubu Banskas Bistricas "05iClinic".

Latvijas izlase

Latvijas hokeja izlases rindās G. Pujacs spēlējis 1999. gada Eiropas čempionātā junioriem, 2000. gada Pasaules čempionātā junioriem, kā arī 2006. un 2010. gada Olimpiskajās spēlēs, sešos Pasaules čempionātos (2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011).
Saldus ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs zilā krāsā. Uz tā attēlota sudraba koka pils ar trim torņiem, kas atrodas uz sudraba pamatnes. Iespējams ģerboņa ideja aizgūta no Saldus ezera dienvidu galā esošā 12 metrus augstā kuršu pilskalna.
Eiropas Reģionālās attīstības fonds

Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) ir viens no Eiropas Savienības struktūrfondiem, kas izveidots 1975. gadā, lai izlīdzinātu reģionālās atšķirības Kopienas ietvaros. Šī fonda ietvaros palīdzība tiek sniegta mazāk attīstītajiem reģioniem, galvenokārt koncentrējoties uz publiskās infrastruktūras uzlabošanu un uzņēmējdarbības veicināšanu. 
ERAF paredzēts biznesa vides sakārtošanai un konkurētspējas paaugstināšanai, jo īpaši mazajos un vidējos uzņēmumos; vietējās ekonomikas, tai skaitā tūrisma un kultūras mantojuma saglabāšanai; zinātniskajai izpētei un tehnoloģiju attīstībai; vietējo, reģionālo transporta, telekomunikāciju un enerģētikas tīklu un tiem piekļaujošās infrastruktūras attīstībai; vides aizsardzībai un attīstībai; potenciāla celšanai pētniecībā, zinātnē un tehnoloģijās u.c.

ERAF projekti Latvijā (2004—2006)

Finansējums galvenokārt bija paredzēts infrastruktūras, ražošanas un Mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) attīstībai.

ERAF projekti Latvijā (2014—2020)

Saskaņā ar ES Padomes lēmumu par ES daudzgadu finanšu ietvaru 2014. – 2020. gadam, Latvija saņēma 4,4 miljardus eiro kohēzijas politikas mērķu īstenošanai ar ES fondu (ERAF, ESF un KF) starpniecību. Šajā periodā Latvija ir ceturtā lielākā neto saņēmēja starp visām ES dalībvalstīm, un uz katru iedzīvotāju Latvija 2014. – 2020. gadā no ES budžeta saņem aptuveni 3000 eiro.
Latvijas—Igaunijas robeža

Latvijas—Igaunijas robeža ir Eiropas Savienības iekšējā robeža, kas mūsdienās ir 343 km gara.

Robežas izveidošana

Pēc Pirmā pasaules kara un neatkarīgas Latvijas un Igaunijas nodibināšanas bija nepieciešama arī kopējā robeža. Latvijas—Igaunijas robežas jautājumā 1920. gada 22. martā tika parakstīta šķīrējtiesas konvencija.
Balstoties uz šķīrējtiesas spriedumu, 1920. gada 19. oktobrī Rīgā parakstīja Latvijas un Igaunijas līgumu par robežu noteikšanu dabā un pieņēma instrukciju jauktajai robežkomisijai. 1923. gada 1. novembra papildlīgumā noteikta robežas austrumu daļa starp teritorijām, kuras Latvija un Igaunija bija ieguvusi no Krievijas. 1927. gada 30. martā parakstīja robežas aprakstu, kas bija 375 km gara ar 442 robežpunktiem, numurētiem no Latvijas, Igaunijas un PSRS saskares punkta austrumos līdz Rīgas līcim pie Ainažiem rietumos.
Latvijas—Igaunijas robežu sargāja robežsargu rotas Valkā, Ziemupē, Rūjienā, un Ainažos.

Teritoriālās pretenzijas

Robežas nospraušanā atsevišķu Valmieras un Valkas apriņķu teritoriju piederība vienai vai otrai valstij bija strīdīga. Kā piemēram Igaunija izvirzīja pretenzijas uz Api, Veclaiceni, Valku un tās tuvāko apkārtni, Lodes, Ipiķu pagastiem un Ainažiem ar tuvāko apkārtni. No minētajām teritorijām Igaunijai tika piešķirta lielākā Valkas pilsētas daļa (Valga), Cores pagasts (et:Sooru vald) un Plātera pagasts (Laatre vald). 
Savukārt Latvijā iekļāva lielāko daļu no Jaunrozes pagasta (igauņu: Vastse-Roosa) no bijušā Veravas apriņķa.
Ainažos veiktajā tautas nobalsošanā vairums iedzīvotāju balsoja par pievienošanos Latvijai. Latvija pretendēja uz Kaģjerves pagastu (et:Kaagjärve vald) un vēl dažām nelielām teritorijām, kā arī Roņu salu, bet 1923. gadā no pretenzijām uz Roņu salu atteicās, lai izveidotu militāro aliansi ar Igauniju.

Mūsdienu robeža

Mūsdienās Latvijas un Igaunijas robeža ir saīsinājusies par 32 km, jo 1944. gadā PSRS nelikumīgi atdalīja no abām valstīm attiecīgi Abrenes un Petseru apgabalus.
Latvijas—Igaunijas robežas atjaunošanu uzsāka 1992. gadā un pabeidza 1999. gadā. Tā iezīmēta ar 442 robežstabiem.
Ārčijs Mauntbatens Vindzors

Dzimšana

Ārčijs Harisons Mauntbatens Vindzors ir prinča Harija un viņa sievas, bijušās aktrises, Meganas Mārklas dēls. Viņš piedzima 2019. gada 6. maijā pulksten 05:26 BST (04:26 UTC). Dzimšanas vieta netiek izpausta. Pēc mediju versijas tā varētu būt pāra mājās Frogmore Cottage vai arī kādā Londonas slimnīcā. Par godu jaundzimušajam vairākas nozīmīgas vietas tika izgaismotas dažādās krāsās, tostarp Niagāras ūdenskritums, CN tornis un Londonas acs. Viņa vārds tika paziņots 2019. gada 8. maijā.
Mauntbatens Vindzora cēlies no Britu karaliskās ģimenes (no tēva puses) un no Amerikas darba ļaužu klases (no mātes puses). Viņš ir pirmais pusamerikānis un pirmais multirases mazulis Britu monarhijas vēsturē. Viņš ir gan Apvienotās Karalistes pilsonis, gan Amerikas Savienoto Valstu pilsonis.
Vilhelms Piterāns

Pirmskara dzīve

Vilhelms Piterāns dzimis Ciblas pagastā, 1936. gadā absolvējis Cesvaines ģimnāziju. 1939. gadā beidzis instruktoru kursus Daugavpilī, Zemgales divīzijā, jau rudenī iestājies Latvijas kara skolā, taču pēc Latvijas okupācijas demobilizēts bez dienesta pakāpes piešķiršanas.

Otrajā pasaules karā

Pēc Vācijas iebrukuma PSRS Piterāns kļūst par Drošības policijas un SD Einsatzgruppe Nord štāba darbinieku. 1942. gada rudenī pēc paša iniciatīvas tiek pārcelts uz latviešu policijas bataljoniem, 1942. gada 8. decembrī beidz vada komandieru kursus Bolderājā leitnanta dienesta pakāpē. 1943. gada vasarā nonāk 2. latviešu brigādes 43. pulkā Volhovas frontēm kā 2. rotas komandieris.
1944. gada septembrī atkāpšanās kaujā Lubānas apkaimē ar savu rotu divas diennaktis atvaira ienaidnieka bataljona uzbrukumu, izrādot īpašu personisko drošsirdību, par ko kā pirmais latvietis tiek apbalvots uzreiz ar I un II Dzelzs krusta šķiru. 1945. gada 15. februārī Piterāns tiek apbalvots ar Armijas goda sarakstu sprādzi. Kara beigas sagaida Kurzemes cietoksnī. Pēc Vācijas kapitulācijas tiek sodīts ar nāvi 1945. gada 9. maijā Liepājā.
Bliņas

Bliņas (krievu: блины, baltkrievu: бліны) ir plānas griķu (retāk arī kviešu, auzu, rudzu un pat zirņu) miltu pankūkas, ko parasti ēd ar skābo krējumu, sviestu, ikriem, siļķi, mazsālītu zivi vai citām piedevām. Tradicionāli bliņas simbolizēja Sauli, un tās cepa Masļeņicā. Šo ēdienu nevajadzētu jaukt ar parastajām plānajām pankūkām vai bļiņčikiem. Kaut arī bliņu izcelsme tiek saistīta ar austrumslāvu ciltīm, mūsdienās šis ēdiens sastopams arī citu tautu virtuvēs, piemēram, lietuviešu virtuvē (lietuviešu: blynai).
Kopējā lauksaimniecības politika

Kopējā lauksaimniecības politika (saīsināti KLP) ir centralizēta Eiropas savienības lauksaimniecības un lauku vides attīstības atbalsta sistēma. KLP mērķis ir nodrošināt Eiropā pietiekamu apgādi ar pārtiku par pieņemamām un stabilām cenām.
Bohēmijas Agnese

Bērnība un jaunība

Agnese piedzima kā jaunākais bērns Čehijas karaļa Otokāra I Pšemisla un viņa sievas Konstances četru bērnu ģimenē. Triju gadu vecumā, vecāki izlēma viņu izdot par sievu kādam no trim Silēzijas hercoga Henrika I Bārdainā dēliem. Tādēļ, kopā ar vecāko māsu Annu, viņa devās uz Polijas galmu, Šlonskā. Dzīvojot Tžebņicā viņa tika atstāta Henrika sievas, Svētās Jadvigas aizbildniecībā un uzturējās cisterciešu klosterī, kur tika izglītota un apguva reliģiskās dzīves pamatus.
Tā kā viens no Silēzijas hercoga dēliem, Henriks Dievbijīgais, apprecēja Agneses māsu Annu, bet pārējie divi priekšlaicīgi mira, plāni par Agneses laulībām neizdevās un viņa atgriezās Prāgā. Vēlāk vecāki nolēma viņu izprecināt imperatora Frīdriha II dēlam Henriham, bet nezināmu iemeslu dēļ laulības neizdevās, līdz kamēr viņas roku lūdza pats Frīdrihs II. Agnese nepiekrita šim bildinājumam, pamatojot, ka vēlas savu dzīvi veltīt Dievam. Lai laulības nenotiktu viņa arī meklēja atbalstu pie pāvesta Gregora IX. Pēc šī notikuma, imperators paziņoja: "Ja viņa mani būtu pametusi kāda mirstīgā dēļ, es liktu viņai izjust savu dusmu spēku, bet es nevaru apvainoties par to, ka viņa manā vietā izvēlējusies Debesu Karali!"

Klostera dzīve

Agnese sāka sevi veltīt žēlsirdības darbiem. Vispirms rūpējoties par sava brāļa Vāclava I nodibināto franciskāņu klosteri un Svētā Franciska slimnīcu, turpinot tā celtniecību, bet 1233. gadā Prāgā nodibinot slimnīcu un klarišu klosteri, kurā pati pēc gada iestājās, dodot ordeņa solījumus un solot šķīstību, nabadzību un paklausību.
Agneses dibinātais Prāgas klarišu klosteris kļuva par Viduseiropā nozīmīgu reliģiskās atjaunotnes centru. Vēlāk, pāvests Gregors IX viņu iecēla par klostera priekšnieci, taču, neskatoties uz savu ieņemamo amatu, viņa turpināja apkopt slimniekus. Tā dēļ viņu sāka dēvēt par "nabagu māti". Viņa izcēlās ar lielu pazemību un paklausību, apkopjot spitālīgos un infekciju slimniekus.
Vienreizējā

Sižets

Oskars nespēj aizmirst kādu sievieti, kura pirms vairākiem gadiem viņam salauza sirdi. Tāpēc Oskars vēršas firmā, kas piedāvā robotus-replikantus. Viņš cenšas radīt perfektu iemīļotās sievietes kopiju, tomēr laika gaitā Oskars saprot, ka viņš, iespējams, nemaz nejūt mīlestību pret šo sievieti, bet viņa ideālās sievietes priekšstats ir diezgan aplams.
12. Bauskas kājnieku pulks

12. Bauskas kājnieku pulks bija Latvijas armijas vienība Zemgales divīzijas sastāvā (1919-1940).

Izveide

Pulks tika izveidots 1919. gada rudenī uz Liepājas zemessardzes bataljona bāzes kā Latgales divīzijas papildbataljons. 1919. gada 24.novembrī Lejaskurzemes kara apgabala priekšnieks pulkvedis Oskars Dankers izdeva pavēli par pastāvīgas kara vienības statusa piešķiršanu bataljonam, no 1920. gada 1. janvāra – 12. Bauskas kājnieku pulks.

Piedalīšanās kaujās

1920. gada 9. maijā pulku pārveda uz Latgales fronti. Par piemiņu par šo notikumu katru gadu 9.maijā tika atzīmēta pulka dibināšanas diena. Atbrīvošanas karā krita 3 karavīri. 1921. gada februārī pulks ieradās savā pastāvīgajā dislokācijas vietā — Daugavpils cietoksnī.

Devīze

“Labāk manu galvu ņēma, nekā manu tēvu zemi."
Helmno

Vēsture

Pirmoreiz rakstos minēta 1065. gadā. Kulmai vairākkārt uzbruka prūši. Lai pasargātos no prūšu uzbrukumiem, 1226. gadā Mazovijas kņazs Mazovijas Konrāds uzaicināja Vācu ordeņa brāļus uz Kulmas zemi un Kulma kļuva par vienu no krustnešu galvenajiem atbalsta punktiem cīņā pret prūšiem. 1233. gada 28. decembrī Hermanis Balke un Hermanis no Zalcas tai piešķīra pilsētas tiesības ar Magdeburgas tiesību pārveidotu formu. Šīs pilsētu tiesību veids jeb t. s. Kulmas tiesības bija paraugs vairāk kā 200 citu pilsētu (arī Varšavas, Kēnigsbergas un Klaipēdas) pilsētu tiesību likumam. Vēsturisks bīskapijas centrs. Pilsēta strauji attīstījās kā Hanzas savienības locekle.
Līdz 1466. gadam Kulma bija Vācu ordeņa valsts sastāvā, līdz Trīspadsmitgadu kara rezultātā iekļāvās poļu Karaļa Prūsijas sastāvā. 16. gadsimta pirmajā pusē Kulmas bīskaps bija Tīdemans Gīze — Nikolaja Kopernika tuvs draugs, ar kura gādību Nirnbergā tika nodrukāts Kopernika galvenais darbs De revolutionibus orbium coelestium (Par debess sfēru griešanos). 1772. gadā, pēc Polijas Pirmās dalīšanas, Kulma iekļāvās Prūsijā. 17. gadsimta sākumā pilsētā jaunības dienas pavadīja vācu filozofs Makss Štirners. No 1807. līdz 1815. gadam tā bija Varšavas hercogistē. No 1816. līdz 1818. gadam vietējā karaskolā mācījās nākamais Prūsijas ministru prezidents Albrehts fon Rons.
Pēc Pirmā pasaules kara, 1920. gadā iekļāvās jaunajā Polijas valstī. Vēsturiski pilsētas iedzīvotāju sastāvs bijis jaukts (vācu/poļu), tomēr pēc 2. pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti.
Vasilijs Čuikovs

Biogrāfija

Dzimis zemnieku ģimenē. Pabeidzot četrgadīgo draudzes skolu, 12 gadu vecumā devās peļņā uz Pēterburgu. 1917. gadā dienēja par jungu Kronštatē. Piedalījās Krievijas pilsoņu karā Sarkanās armijas sastāvā. 19 gados komandēja pulku dažādās pilsoņkara fontēs. 1925. gadā beidza Kara akadēmiju.
Otrā pasaules kara laikā 1939. gadā piedalījās Polijas kampaņā, bet 1940. gadā — Ziemas karā ar Somiju. 
Bijis Ķīnas nacionālistu (Čana Kaiši) militārais padomnieks. 
1942. gadā atsaukts no Ķīnas un norīkots par 1. rezerves (vēlāk 64.) armijas pavēlnieku. Staļingradas kaujas laikā komandēja PSRS spēkus, kas noturēja Staļingradu līdz vācu armiju sagrāvei. Pēc uzvaras kaujā 64. armija tika pārsaukta par 8. gvardes armiju. Čuikovs komandēja to līdz kara beigām, piedaloties daudzās operācijās, arī Berlīnes operācijā.
Pēc kara no 1949. līdz 1953. gadam — Padomju armijas militāro spēku Vācijā komandieris. No 1960. līdz 1964. gadam — PSRS sauszemes karaspēka komandieris.
Apglabāts netālu no "Dzimtene Māte sauc" statujas Volgogradā.
Augstākie zirnekļi

Morfoloģija

Heliceras ir vairāk attīstītas — to posmi ir vērsti mediālā virzienā, viens pret otru. Šādi vērstas heliceras saucas ar labidognatu uzbūvi, atšķirībā no ortognatām helicerām, kas saliekas no augšas uz leju (piem. tarantuliem). Tas ļauj uzbrukt daudz lielākiem upuriem, un ar ko arī saistās šo zirnekļu samērā mazais izmērs.
Aldis Lauzis

Dzīvesgājums

1962. gadā absolvējis Latvijas Valsts universitāti. No 1964. līdz 1978. gadam strādājis par literāro līdzstrādnieku, redaktoru žurnālā “Zinātne un Tehnika”, bijis arī nodaļas vecākais redaktors. 
Pēc tam bijis izdevniecības "Zinātne" Populārzinātniskās literatūras redakcijas vadītājs (līdz 1983. gadam) un izdevniecības galvenā redaktora vietnieks (līdz 1993. gadam).
No 1978. līdz 1987. gadam bijis terminoloģijas speciālredaktors Galvenajā enciklopēdiju redakcijā. Bijis laikraksta “Labrīt” Zinību nodaļas korespondents. Publicējies presē, veicis tulkošanas darbu.
Latvijas Zinātņu akadēmijas Terminoloģijas komisijas plēnuma un Valsts valodas centra Latviešu valodas ekspertu komisijas (no 1992. līdz 2009. gadam) loceklis.

Tulkojumi

Pārtulkojis gandrīz trīsdesmit grāmatas. Desmit no tām izdotas apgāda “Zinātne” grāmatu sērijā “Apvārsnis”.
Plēsīgais putns

Plēsīgais putns ir putns, kas medī un barojas ar citiem dzīvniekiem. To raksturo ļoti laba redze, spējot saskatīt upuri lidojumā no liela augstuma. Tam ir spēcīgas kājas, asi, līki nagi un līks knābis, ar kuru tas var saplēst savu medījumu. Lielākajai daļai sugu mātītes ir lielākas nekā tēviņi.
Ne visus putnus, kas pēc sava dzīves veida ir plēsīgi un kuri pārtiek no dzīvnieku izcelsmes barības, piemēram, zīlītes, kas barojas ar kukaiņiem, vai stārķi, kas medī vardes, sauc par plēsīgajiem putniem. Šis termins attiecas tikai uz tām putnu dzimtām, kurām piemīt iepriekš nosauktās pazīmes (dzimtu nosaukumus skatīt sistemātikas sadaļā). Ornitoloģijā terminam - plēsīgais putns - ir daudz šaurāka nozīme. Plēsīgie putni galvenokārt pārtiek no mugurkaulniekiem, kas, salīdzinot ar pašu mednieku, ir samērā lieli upuri. Lielākā daļa no tiem barojas arī ar maitu, vismaz situācijās, kad trūkst medījuma, bet maitas putni, kas arī pieder pie plēsīgajiem putniem, pamatā pārtiek no maitas. Termins "plēsīgais putns" nenozīmē, ka minētās putnu dzimtas ir sasvstarpēji radniecīgas. Faktu, ka neradniecīgu grupu putniem ir līdzīga morfoloģija un dzīves veids, skaidro ar konverģento evolūciju.
Duplets (filma)

Sižets

Ekoloģiska kriminālintriga starptautiska biljarda turnīra laikā Rīgā.