google/wiki40b huggingface dataset:
Fatjanovas kultūra

Fatjanovas kultūra (krievu: Фатья́новская культу́ра) bija neolīta un agrā bronzas laikmeta (ap 3200.—2300. gadu p.m.ē.) Auklas keramikas kultūras daļa, kuras paliekas Fatjanovas sādžā Jaroslavļas tuvumā 1873. gada arheoloģiskajos izrakumos atklāja A. Uvarovs.
2. gadu tūkstoša p.m.ē sākumā Fatjanovas kultūras pārstāvji sāka apdzīvot Volgas un Okas upju baseinus. Fatjanovas kultūras, Vislas-Nemūnas (Žucevas, Rzucewo) un kaujas cirvju kultūras pārstāvjus uzskata par seno baltu pārstāvjiem. To antropoloģiskais tips ir radniecīgs mūsu ēras 5.-12. gs. baltu cilšu antropoloģiskajam tipam.
Fatjanovas kultūrai līdzīgos atradumus Čuvašijas, Mordovijas un Tatarstānas teritorijā piedēvē Balanovas kultūrai, kas uzskatāmi par dienvideiropiešu, Vidusjūras rases pārstāvjiem.

Lokalizācija

Fatjanovas kultūras piederumi atklāti Ivanovas, Vladimiras, Ņižņijnovgorodas, Maskavas, Tveras, Smoļenskas, Kalugas, Kostromas, Penzas, Rjazaņas, Tulas, Orlas, Jaroslavļas un Novgorodas apgabalu teritorijā.
Balanovas kultūras paliekas atrastas Čuvašijas, Tatarstānas, Mordovijas teritorijā līdz pat Maskavas apkārtnei.
Sym-Bionic Titan

Sižets

Kādas planētas princesei, viņas miesassargam un viņu palīgam robotam nākas bēgt no savas dzimtās planētas, kur notika apvērsums, uz Zemi. Uzzinot viņu atrašanās vietu, diktators regulāri sūta uz Zemi dažādus briesmoņus, lai iznīcinātu princesi.

Atcelšana

2011. gada 29. martā Cartoon Network seriālu atcēla. Seriālam viss bija kārtībā ar skatījumiem, taču tam nebija rotaļlietu kampaņas. Tādēļ seriāls tika atcelts.
Herberts Līkums

Dzīvesgājums

Dzimis 1902. gada 29. martā Rīgā strādnieku ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām atgriezās dzimtenē, studēja Latvijas Mākslas akadēmijā (1921—1931). 1925. gadā sāka mācīties J. Kugas Dekoratīvās glezniecības darbnīcā. Līdztekus strādāja par dekoratoru Valmieras teātrī (1925), Nacionālajā teātrī (1926—1931) un Rīgas Strādnieku teātrī (1926—1934). 
Papildinājās Eiropas valstīs (1927) un Padomju Savienībā (1933—1934). Pēc atgriešanās Latvijā apcietināts sakarā ar aizdomām par darbošanos nelegālā  organizācijā. 1936. gadā Latvijas Nacionālajā operā veidoja operas "Hamlets" dekoratīvo ietērpu. Rīgas Krievu drāmas teātra mākslinieks (1937–1940).
Pēc Latvijas okupācijas viņu iecēla par Sabiedrisko lietu ministrijas Sabiedriski — kulturālā departamenta direktoru un ievēlēja par Tautas Saeimas deputātu.
Pēc Otrā pasaules kara H. Līkums bija Rīgas kinostudijas mākslinieciskais inscenētājs (1953–1976), veidojis vairāk nekā 20 mākslas filmu: „Salna pavasarī”, „Kā gulbji balti padebeši iet”, „Nauris”, „Latviešu strēlnieka stāsts”, „Purva bridējs”, „Jolanta”, "Mērnieku laiki", „Nāves ēnā” un citas.
Miris 1980. gada 7. oktobrī Rīgā.
Juris Seskovs

Dzīvesgājums

Ieguvis provizora izglītību, darbojies arī kā bankas direktors. 
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma bija viens no Latviešu strēlnieku bataljonu Organizācijas komitejas izveidošanas iniciatoriem, komitejas loceklis (1915-1917), pildīja komitejas Petrogradas centrālā biroja priekšsēdētāja pienākumus. Organizēja latviešu strēlnieku pulku papildu materiālo apgādi (viņam bija izšķirošā loma laicīgā strēlnieku apgādē ar gāzmaskām).
1919. gada aprīlī kļuva par Oskara Borkovska valdības, vēlāk Niedras valdības ﬁnanšu ministrs un apsardzības ministra vietas izpildītājs.
1919. gada jūnijā un jūlijā bija A. Niedras valdības komisārs Liepājas pilsētā. Pēc Bermontiādes sakāves 1919. gada nogalē bēga uz Vāciju.
Miris 1920. gadu sākumā.
Željeznice Republike Srpske

Vēsture

Serbu Republikas dzelzceļa uzņēmums dibināts 1992. gada ar nosaukumu Željeznice Srpske un galveno biroju Baņa Lukā. Pēc Deitonas vienošanās 1995. gadā uzņēmums pārdēvēts par Željeznice Republike Srpske. 1996. gadā birojs pārcelts uz Doboju, kur bijušajā Dienvidslāvijā bija otrs lielākais dzelzceļa mezgls.
1997. gadā ŽRS uzņemts Starptautiskajā dzelzceļa savienībā, piešķirot kodu 0044.
Getingenes Universitāte

Ar Latviju saistītie profesori un studenti

Johans Kristofs Bērenss, Herbords Kārlis Frīdrihs Bīnemans fon Bīnenštamms, Teodors Celms (profesors), Georgs Frīdrihs fon Felkerzāms, Nikolajs Hartmanis (profesors), Nikolauss fon Himzels, Oto fon Hūns, Ādolfs Teodors Kupfers, Augusts Lēbers, Nikolajs Loskis, Kristians Panders, Johans Frīdrihs fon Reke, Kārlis Frīdrihs Vatsons, Johans Nikolajs Tīlings, Kārlis Kristiāns Ulmanis, Valdemārs Zemītis un citi.
Piebalgas pils

Piebalgas pils (vācu: Schloss Pebalg) bija Rīgas arhibīskapijas saimniecības muižas pils 14.-16. gadsimtā pie Kokneses - Ērgļu - Piebalgas - Dzērbenes - Raunas lielceļa, tās drupas atrodas Vecpiebalgā.
Pēc plānojuma tā bija taisnstūraina saimniecības pils ar korpusiem gar pagalma divām malām.

Vēsture

Atradās 1224. gada Tālavas dalīšanas līgumā pieminētajā letgaļu Piebalgas pilsnovadā (latīņu: Prebalge). Pirmoreiz rakstos pieminēta 1318. gadā, kad arhibīskapa pili Livonijas pilsoņu kara laikā (1297-1330) bija okupējis Livonijas ordenis. 1340. gadā arhibīskaps Frīdrihs lika Piebalgā uzcelt mūra pili. 1361. gadā arhibīskaps Fromholds Piebalgas un Dzērbenes draudžu novadus ieķīlāja savam vasalim Bartolomejam no Tīzenhauzenes par 2800 Rīgas mārkām. 
Arhibīskapu un ordeņa savstarpējo cīņu laikā 1479. gadā, kad arhibīskaps Silvestrs Stodevešers noslēdza savienību ar Zviedrijas karali, pili ieņēma Livonijas ordenis. 1481. gada februārī Livonijas-Maskavijas kara laikā krievu karaspēks četras nedēļas ar ārkārtīgu nežēlību siroja Vidzemē un uzbruka Piebalgas, Smiltenes, Cesvaines un Kokneses pilīm. 1483. gadā Rīgas pilsētas karaspēks atguva Piebalgas pili, saņemot gūstā tās aizstāvjus.  
1530. gadā Piebalgas pils minēta kā viena no arhibīskapa koadjutora Brandenburgas Vilhelma septiņām galda muižām (latīņu: mensa archiepiscopalis, vācu: thaffelghude), kas atradās paša arhibīskapa apsaimniekošanā. Kad 1556. gadā mestrs Heinrihs fon Gālens apcietināja arhibīskapu un ieslodzīja Smiltenes cietoksnī, pili ieņēma Livonijas ordenis. Sagrauta Livonijas karā 1575. - 1577. gadā. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Piebalgas pils krieviski nodēvēta par Пебалга, pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā. No 1599. gadā Piebalgas pilsmuižu pārvaldīja Pārdaugavas Livonijas hercogistes Cēsu vaivads Macejs Dembinskis (Dembinski). 
1688. gada Zviedru Vidzemes arklu revīzijā minēts, ka pils vairs nav apdzīvota, tās zemes sadalīja divās muižās, ko sāka dēvēt par Vecpiebalgu un Jaunpiebalgu (Neuhof). Pilsdrupas tika pilnīgi nopostītas, izlaužot akmeņus apkārtnes māju celtniecībai. 
Lielā Ziemeļu kara laikā Krievijas cars Pēteris I 1711. gadā abas Piebalgas muižas piešķīra savam karavadonim Borisam Šeremetjevam, kura pēcnācējiem tās piederēja līdz 1920. gada agrārajai reformai.
Netiešais brīvsitiens

Netiešais brīvsitiens ir metode futbolā, kā atsākt spēli. Atšķirībā no tiešā brīvsitiena, vārti nevar tikt gūti ar tiešu sitienu no netiešā brīvsitiena. Likums tika iegūts no Šefildas noteikumiem, kur bija rakstīts, ka vārti nevar tikt gūti no netiešā brīvsitiena. Šis likums tika absorbēts spēles likumos 1877. gadā un vēlāk pielāgots, lai atļautu tiešo brīvsitieni, kā rezultāts bīstamai situācijai. Netiešais brīvsitiens tiek piešķirts komandai pret kuru pārkāpts "bez soda" pārkāpums, daži tehniskie pārkāpumi, vai tad, kad spēle tiek pārtraukta brīdinot pretinieku vai tam pametot laukumu bez īpaša noteikuma pārkāpuma.
Mateja evaņģēlijs

Evaņģēlija īpatnības

Evaņģēlijs nav rakstīts kā hronoloģisks Jēzus gaitu atstāstījums, bet vairāk kā Jēzus mācības izklāsts, tāpēc notikumos un Jēzus izteiktajos vārdos ir novirzes no notikumu hronoloģiskās secības, tas ir, dažādos laikos un vietās izteiktie Jēzus vārdi ir apkopoti pa mācības tēmām. Arī paša Jēzus gaitas, kaut arī pamatā ņemtas no Marka evaņģēlija, tomēr ir pieskaņotas Jēzus mācības izklāstam.
Evaņģēlijā tiek īpaši uzsvērts Vecās derības pravietojumu piepildījums Jēzus dzīvē. Tajā tiek uzsvērts, ka Jēzus ir patiesais Mesija (grieķu tulkojumā: Kristus), kura atnākšanu bija pravietojuši Vecās derības pravieši. Vēl viena īpatnība ir tāda, ka Dieva valstība Mateja evaņģēlijā tiek saukta par Debesu valstību. Tas varētu būt saistīts ar ebrejiem raksturīgo izvairīšanos no "Dieva" vārda pieminēšanas, jo evaņģēlijs sākotnēji tika rakstīts ebrejiem.
Karote

Karote ir galda piederums, kuru veido kāts un paplašināts, nedaudz ieliekts, apaļš vai ovāls gals, lai varētu ar to pasmelt, paņemt vai izmaisīt ēdienu. Karoti visbiežāk izmanto, ja ēd šķidru ēdienu, piemēram, zupu vai jogurtu, bet tikpat labi var ēst arī citus ēdienus, kas nav šķidri. Karotes cilvēki izmanto kopš paleolīta laikmeta.
Zinātnieks

Zinātnieks (dažreiz saukts arī par pētnieku) ir cilvēks, kurš ir akadēmiski izglītots lietpratējs kādā no zinātnes nozarēm. Zinātnieki parasti veic pētījumus, analizē dažādus procesus, veic atklājumus, eksperimentē.
Kristaps Helmanis

Dzīvesgājums

Dzimis 1848. gada 3. jūnijā Kalnamuižas pagasta "Lejas Čimās" zemnieka Jāņa Helmaņa un viņa sievas Trīnes ģimenē. Mācījās vietēja Kalnamuižas pagasta skolā, pēc tam Jelgavas reālskolā (1862-1865). Strādāja par skolotāju, bet no 1868. gada bija brūžu uzraugs Grīvas miestā, tad Krāslavā, Riževas apkārtnē Krievijā, beidzot Vilgāles muižā pie Kuldīgas. 1873. gada rudenī uzsāka studijas Tērbatas Veterinārajā institūtā (Kaiserliche Veterinair-Institut zu Dorpat), kuru pabeidza 1877. gadā. Par pētniecisko darbu “Spermatozoīdu attīstība mugurkaulniekiem” viņam piešķīra zelta medaļu, turpināja darbu pie maģistra disertācijas, ko spoži aizstāvēja 1879. gadā. No 1879. gada maija bija Pēterburgas leibgvardes jātnieku pulka veterinārārsts (1879—1891).
Pēc tam, kad 1882. gadā Frīdrihs Leflers (Friedrich Loeffler, 1852—1915) atklāja ļauno ienāšu slimības ierosinātāju (Burkholderia mallei), K. Helmanis 1884. gadā kopā ar Alfrēdu Bertušu sāka pētīt šīs slimības terapijas iespējas. 1886. gadā Pēterburgā izveidoja Pastēra staciju (пастеровская станция) potēšanai pret trakumsērgu un ziņoja par sekmīgu vakcinācijas gadījumu (Предварительное сообщение к прививке яда бешенства). Pēc Pēterburgas Eksperimentāli medicīniskā institūta (Институт экспериментальной медицины) dibināšanas 1890. gadā vadīja tā Epizootoloģijas nodaļu, pētīja arī tuberkulozes un liesas sērgas (Sibīrijas mēra) diagnostikas metodes. 1891. gadā K. Helmanis vienlaikus ar O. Kalniņu publicēja darbus par maleīna pagatavošanu un tā lietošanu ļauno ienāšu diagnostikā, izveidoja maleīna ražotni.
Miris 1892. gada 25. februārī no smadzeņu audzēja. Pēterburgas Eksperimentālās Medicīnas institūta epizootoloģijas nodaļas vadību pārņēma latviešu cilmes mikrobiologs Eižens Zemmers (1892-1895).
Viņa mirstīgās atliekas pārveda uz dzimteni un apglabāja Tērvetes baznīcas kapsētā, kur 1938. gada 26. maijā Latvijas Veterinārārstu biedrība uzlika pieminekli.
Bulgāru valoda

Rakstība

Bulgāru valoda ir fonētiska valoda, kas nozīmē to, ka vārdi tiek izrunāti tāpat, kā rakstīti.
Normans Rīduss

Biogrāfija

Dzimis Holivudā, Floridas štatā, bet uzaudzis Losandželosā, Kalifornijā. Dzīvojis vairākās valstīs, tai skaitā Japānā, Apvienotajā Karalistē un Spānijā. Aktiera karjeru sācis 1997. gadā ar nelielu lomu filmā Mimic. Līdz šim nozīmīgakā kinoloma ir 1999. gada filmā The Boondock Saints, kur spēlēja vienu no galvenajām lomām kopā ar Vilemu Defo.
Kopš 2010. gada filmējas šausmu/drāmas seriālā "Staigājošie miroņi". Piedalījies arī vairākos mūzikas videoklipos, tai skaitā Lady Gaga dziesmas Judas klipā 2011. gadā.
Ceraukstes pagasts

Upes

Pagasta teritorijā tek upes Ceraukstes, Mēmeles, Mūsas un Stabulītes upe.

Vēsture

Mūsdienu Ceraukstes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Arces muiža (Gut Arts, Ārce), Bunges muiža (Gut Bungenhof), Ceraukstes muiža (Gut Zerrauxt).
1935. gadā Bauskas apriņķa Ceraukstes pagasta platība bija 107,8 km² un tajā dzīvoja 2217 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Ceraukstes, Gailīšu un Pāces ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Bauskas rajona Ceraukstes ciemam 1961. gadā pievienoja Bauskas ciema padomju saimniecības «Bauska» un inkubācijas stacijas teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ceraukstes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Bauskas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Ceraukste (pagasta centrs), Ārce, Bangas, Janeikas, Liellauki, Mēmele, Mucenieki, Mūsa, Pumpēni.
Latvijas futbola izlase 2000. gadā

Spēles

 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Viktors Lukaševičs, Mihails Zemļinskis, Igors N. Stepanovs (Valentīns Lobaņovs 80'), Aleksandrs Isakovs, Juris Laizāns — Vitālijs Astafjevs (Renārs Vucāns 82'), Oļegs Blagonadeždins, Andrejs Rubins (Nikolajs Poļakovs 70') — Marians Pahars, Andrejs Štolcers.
 Latvija: Andris Vaņins — Juris Laizāns, Igors Korabļovs, Aleksejs Pašins, Valentīns Lobaņovs — Nikolajs Poļakovs, Renārs Vucāns (Andrejs Štolcers 70'), Andrejs Rubins, Genādijs Soloņicins (Viktors Lukaševičs 54') — Vladimirs Koļesņičenko, Māris Verpakovskis.
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Juris Laizāns, Igors Korabļovs, Mihails Zemļinskis, Viktors Lukaševičs — Nikolajs Poļakovs, Renārs Vucāns, Valentīns Lobaņovs, Andrejs Rubins (Genādijs Soloņicins 70') — Ēriks Pelcis, Vladimirs Koļesņičenko.
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Juris Laizāns, Igors N. Stepanovs (Artūrs Zakreševskis 46'), Mihails Zemļinskis, Valentīns Lobaņovs — Imants Bleidelis, Nikolajs Poļakovs, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Ēriks Pelcis (Renārs Vucāns 63'), Andrejs Štolcers (Vladimirs Koļesņičenko 70').
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Juris Laizāns, Igors N. Stepanovs, Valentīns Lobaņovs, Valērijs Ivanovs — Imants Bleidelis, Nikolajs Poļakovs (Oļegs Blagonadeždins 56'), Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Marians Pahars, Andrejs Štolcers (Ēriks Pelcis 46').
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Juris Laizāns, Igors N. Stepanovs, Valentīns Lobaņovs (Artūrs Zakreševskis 90'), Oļegs Blagonadeždins (Nikolajs Poļakovs 76') - Imants Bleidelis (Viktors Dobrecovs 78'), Valērijs Ivanovs, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Marians Pahars (Mihails Miholaps 60'), Andrejs Štolcers.
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Juris Laizāns, Igors N. Stepanovs, Valentīns Lobaņovs, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis, Valērijs Ivanovs, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Marians Pahars, Andrejs Štolcers.
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Juris Laizāns, Igors N. Stepanovs, Valentīns Lobaņovs (Mihails Zemļinskis 75'), Oļegs Blagonadeždins (Nikolajs Poļakovs 63') — Imants Bleidelis, Valērijs Ivanovs, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Marians Pahars, Andrejs Štolcers (Ēriks Pelcis 68').
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Igors Troickis, Igors N. Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis, Juris Laizāns, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins (Māris Verpakovskis 66') — Marians Pahars, Aleksandrs Jeļisejevs (Valērijs Ivanovs 84').
Eduards Pavasars

Dzīvesgājums

Dzimis 1861. gada Āraišu draudzes novada Drabešu pagasta Lejas Kaļu saimnieka Jēkaba (1816-1890) un viņa sievas Lienes (1820-1886) septiņu bērnu ģimenē kā jaunākais dēls. Sešu gadu vecumā no draudzes mācītāja K. J. Veiriha par labu lasīšanu saņēmis balvā dziesmu grāmatu. Mācījās Baložu pagasta skolā, tad draudzes skolā. Mācījās Cimzes skolotāju institūtā (1879—1881), ko pameta pēc konflikta ar skolotāju Varštatu, kas visai negatīvi izteicies par mirušo Cimzi.
Studēja Tērbatas Universitātes Teoloģijas fakultātē (1885-1890), kur bija Pīpkalonijas loceklis. 1890. gada rudenī Pavasaru nosūtīja kandidāta praksē uz Opekalna baznīcu. 1892. gadā ordinēts par Tirzas – Velēnas draudzes mācītāja Porta adjunktu, nedaudz vēlāk par Lejasciema draudzes patstāvīgo mācītāju. 1899. gadā salaulājās ar Veru Paulīni Zēreni (Seeren, 1868-1945), viņu ģimenē piedzima septiņi bērni, arī vēlākais komponists Helmers Pavasars.
No 1902. līdz 1906. gadam Pavasars bija Valkas apriņķa skolu revidents. 1906. gadā apstiprināts par Veides draudzes mācītāju, vienlaikus bija ticības mācības skolotājs jaunatvērtajā Valmieras reālskolā (1907) un Sieviešu ģimnāzijā (no 1908). 1918. gada februārī Iskolata laikā viņu apcietināja un aizveda uz Jekaterinburgu. Pēc atgriešanās Latvijā 1919. gadā ievēlēts par Valmieras iecirkņa prāvestu, vadīja Latvijas Iekšējās misijas biedrības Valmieras nodaļu (1919-1931), 1928. gadā ievēlēts LELB virsvaldē.
Miris 1931. gada 11. oktobrī Valmierā, apglabāts pilsētas kapos.
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (11. diena)

Desmitajā Pekinas Olimpisko spēļu dienā sacensības norisināsies 20 sporta veidos un tiks sadalīti 20 medaļu komplekti.

Futbols

Spēles aizvadīs vīriešu komandas
Somālija

Vēsture

Senatnē Somālija bija svarīgs tirdzniecības centrs. Viduslaikos, vairākas spēcīgas somāļu impērijas dominēja ar reģionālo tirdzniecību, tostarp Adžurāņu sultanāts, Adāļu sultanāts, Varsangaļi sultanāts un Dželedi sultanāts. 19. gadsimtā, izmantojot noslēgtos pēctecības līgumus ar šīm karaļvalstīm, Lielbritānija un Itālija ieguva kontroli pār daļu no piekrastes un izveidoja savas kolonijas - Britu Somālilendu un Itāļu Somālilendu. Muhameds Abdullāhs Hassans veiksmīgi aitvairīja Britu impērijas uzbrukumus četras reizes, un piespieda to atkāpties. Briti beidzot uzvarēja 1920. gadā peteicoties saviem gaisa spēkiem. 
Itālija ieguva pilnīgu kontroli pār ziemeļaustrumu un dienvidu daļu pēc veiksmīgas kampaņas pret valdošo Madžīrtīnas sultanātu un Hobijo sultanātu. Itālijas okupācija turpinājās līdz 1941. gadam, kad tā zaudēja savu teritoriju Lielbritānijai. Somālijas ziemeļu daļa kļuva par Lielbritānijas protektorātu, bet Somālijas dienvidu daļa 1949. gadā nokļuva Apvienoto Nāciju Organizācijas aizgādībā. 1960. gadā abi reģioni apvienojās un tika izveidota neatkarīga Somālijas Republika. 
Abdirašīds Šarmarke tika ievēlēts par Somālijas otro prezidenta demokrātiskās vēlēšanās 1967. gadā. 1969. gadā viņu nošāva viens no viņa miesassargiem. Pēc viņa slepkavības notika valsts apvērsums, kurā Somālijas bruņotie spēki sagrāba varu, nesastopot pretestību. Apvērsumu vadīja 
Muhameds Siāds Barre, kurš tolaik bija bruņoto spēku komandieris. Varu pārņēma Augstākā revolucionārā padome un valsts tika nosaukta par Somālijas Demokrātisko Republiku.

Ģeogrāfija

Somālija ir valsts Austrumāfrikā ar  637,657 kvadrātkilometru lielu platību. Tā robežojas ar Džibutiju ziemeļos, Etiopiju rietumos un Keniju dienvidos.  Valsts atrodas uz Somālijas pussalas, kuru sauc arī par Āfrikas ragu, jo pussala atgādina degunradžu ragu.
Valsts atrodas uz ziemeļiem no ekvatora, starp Adenas līci ziemeļos un Indijas okeānu austrumos. Somālijai ir garākā kontinenta krasta līnija, kura ir 3 025 km gara. Tās teritorija sastāv no daudzām plakankalnēm, līdzenumiem un kalniem. Valsts ziemeļu daļa ir kalnaina, ar starp 900 un 2100 metriem augstiem kalniem. Uz ziemeļrietumiem no valsts atrodas autonoms reģions Somālilenda, kura pati deklarēja savu  neatkarību.
Apkaime (pilsēta)

Apkaime ir pilsētbūvniecībā lietots apzīmējums funkcionāli nodalītai pilsētas daļai. Apkaimes jēdziens ir līdzīgs kvartāla vai mikrorajona jēdzienam. Plašākā nozīmē ar apkaimi saprot apkārtējo teritoriju, apkārtni, tā var arī nebūt blīvi apdzīvotā (pilsētas) teritorijā,
2008. gadā Rīgas domes pilsētas attīstības departaments aizsāka Rīgas apkaimju izveidi.

Vēsture

Jau Senās Romas laikā pilsētu daļas, ko nodalīja galvenās ielas vai upes, dēvēja par kvartāliem (latīņu: quartus — 'ceturtdaļa')‚ šis nosaukums saglabājās arī viduslaiku Itālijas (quartiere) un Francijas (quartier) pilsētās, piemēram, Parīzes Latīņu kvartāls (Quartier latin). Daļā seno Eiropas pilsētu izveidojās īpaši izolēti kvartāli ebreju kopienām, ko dēvēja par geto, bija arī funkcionāli nodalīti ostas kvartāli, izpriecu kvartāli, amatnieku un tirgotāju kvartāli, kas pastāvēja arī senajā Rīgā.
19. gadsimtā pilsētas strauji paplašinājās, izveidojas priekšpilsētas, tās sadalīja administratīvajos rajonos. ASV lielpilsētās izveidojās dažādu mazākumtautību kvartāli, piemēram, ķīniešu kvartāli (Chinatown) un itāļu kvartāli (Little Italy). Funkcionālisma iedibinātais princips par dzīvojamo un citu funkcionālo zonu savstarpēju nodalīšanu kļuva par pamatu 20. gadsimta otrās puses dzīvojamo rajonu izveidei. PSRS laikā standartizētus daudzstāvu dzīvojamo ēku kompleksus lielo pilsētu perifērajās daļās dēvēja par mikrorajoniem (krievu: микрорайон).
2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — OFC zona

2018. gada FIFA Pasaules kausa OFC zonas kvalifikācija bija atlases sacensības Okeānijas Futbola konfederācijas (OFC) izlasēm FIFA Pasaules kausa finālturnīram, kas 2018. gadā notiks Krievijā. Kvalifikācija notika no 2015. gada 31. augusta līdz 2017. gada 5. septembrim. Tajā tika noskaidrota viena izlase, kas starpkonfederāciju izslēgšanas spēlēs sacentās ar Dienvidamerikas zonas (CONMEBOL) 5. vietas ieguvējiem.

Otrais posms

Otrā posma sacensības notika 2016. gada Okeānijas Nāciju kausa ietvaros. Katras apakšgrupas 3 labākās komandas kvalificējās trešajam posmam. Visas spēles tika aizvadītas Portmorsbi, Papua-Jaungvinejā.

Trešais posms

Trešajā posmā iekļuvušās sešas izlases tika sadalītas divas apakšgrupās. Izloze notika 2016. gada 8. jūlijā Oklendā, Jaunzēlandē.
Paulis Zolts

Biogrāfija

Paulis Zolts dzimis 1880. gada 10. augustā Sēļu pagastā "Vecstārastos".  Mācījies vietējā draudzes skolā un skolotāju seminārā. Vēlāk izglītību turpinājis mērnieku—taksatoru skolā Gorkos. Bijis mērniecības darbu revidents Harkovas guberņā.
Krievijas impērijas karaspēkā iesaukts 1914. gadā. Ieskaitīts 79. artilērijas brigādē un visu Pirmā pasaules kara laiku pavadījis Kaukāza frontē. Vairākkārt apbalvots. Pēc kara beigām atgriezies Latvijā.
1919. gada janvārī brīvprātīgi iestājies Latvijas armijā. Bijis vada, vēlāk rotas komandieris Atsevišķajā studentu bataljonā, kapteiņa dienesta pakāpē. Piedalījies pirmajās Kalpaka bataljona kaujās Kurzemē.
1919. gada 18. maijā Kaugurciemā Latvijas armijas vienības, zem 2 lielinieku pulku spiediena, bija spiestas atkāpties. Zolta rotai bija piegādāta nepareiza munīcija un arī kāpu smiltīs daudzi rotas ieroči bija kļuvuši nelietojami. Tomēr ņemot vērā kritisko frontes stāvokli Zolts veda savu rotu pretuzbrukumā, durkļu cīņā atguva ierakumus un piespieda pretinieku bēgt.Pats kapteinis Zolts šajā kaujā krita. Pēc nāves apbalvots ar Lāčplēša kara ordeni. Apbedīts Mazsalacas kapos.
Kauguros P. Zolta vārdā nosaukta iela Jūrmalā, Kaugurciemā, un viņa rotas kauju piemiņai ir atklāts piemineklis.
Suisei

Konstrukcija

Pēc izskata un konstrukcijas zonde bija līdzīga Sakigake, kas arī devās Haleja komētas izpētē. Uz Suisei tomer bija citi instrumenti: ultravioletās gaismas fotoaparāts un Saules vēja mērīšanas instruments.
Misijas galvenais mērķis bija iegūt ūdeņraža vainaga UV attēlus 30 dienas pirms un pēc tam, kad komēta šķērsos ekliptikas plakni. Saules vēja parametri tika mērīti daudz ilgāku laiku. Zondei bija stabilizācijas sistēma rotējot ap vienu asi. Ar hidrazīna dzinējiem varēja regulēt zondes stāvokli un ātrumu. Kosmiskā aparāta kontrolei tika izmantoti Saules un zvaigžņu sensori. Sakaru nodrošināšanai kalpoja paraboliska antena.

Lidojuma gaita

Suisei tika palaista 1985. gada 18. augustā no Kagosimas kosmosa centra ar M-3SII-2 nesējraķeti. Pēc Haleja komētas pārlidošanas zondei bija jāpaliek heliocentriskā orbītā tālākai izmantošanai.
1985. gada novembrī zonde sāka uzņemt UV attēlus (līdz 6 attēliem dienā). 1986. gada 8. martā Suisei pārlidoja Haleja komētu 151 000 km attālumā. Pārlidojuma laikā zonde sadūrās tikai ar divām kosmiskajām daļiņām.
1987. gadā ISAS nolēma Suisei novirzīt uz Džakobini-Cinnera komētus, kuru tā sasniegtu 1998. gada 24. novembrī, pa ceļam varāku miljonu kilometru attālumā 1998. gada 28. februārī pārlidojot Tempela-Tatla komētus.
1987. gadā, laikā no 5. — 10. aprīlim 15 reizes tika iedarbināti Suisei dzinēji, palielinot zondes ātrumu par 65 m/s, lai novirzītu zondi Zemes pārlidojumam 1992. gada 20. augustā zonde, kur tiktu izmantota planētas gravitācijas manevrs ieiešanai trajektorijā uz komētām. Šajā pat vasarā zonde tika zaudēta, kad tā atradās Saules otrajā pusē. 1991. gada 22. februārī zondei beidzās hidrazīna krājumi.