google/wiki40b huggingface dataset:
Ābrams Feldhūns

Dzīvesgājums

Dzimis 1915. gada 26. oktobrī Rīgā. Līdz 1933. gadam viņš mācījās Rīgas Vācu klasiskajā ģimnāzijā. Studēja klasisko filoloģiju Latvijas Universitātē, piedalījās 1939. gada pasaules studentu spēlēs un iekļuva sprinta skrējiena finālā.
Latvijas Universitāti viņš pabeidza tikai pēc Otrā pasaules kara 1949. gadā, paralēli strādāja Latvijas Valsts izdevniecībā par Vārdnīcu nodaļas vadītāju (1945—1958). Tulkotāja karjeru sācis ar Garlība Merķeļa darba "Latvieši" (1953) un Bertolta Brehta "Trīsgrašu romāna" (1958) tulkojumiem no vācu valodas, pētījis Ernesta Glika Jaunās Derības latviešu tulkojuma leksiku un frazeoloģiju. Pēc 1958. gada strādāja par vācu valodas pasniedzēju Rīgas Politehniskajā institūtā, kur vadīja Svešvalodu katedru (1958—1975).
Uzrakstījis ievadus Augusta Ģiezena tulkotajiem sengrieķu klasiķu darbiem "Aristotelis. Poētika: dzejas māksla" (1959), "Homērs. Iliāda" (1961) un "Homērs. Odiseja" (1967). Pēc 1974. gada arī pats pievērsās antīko autoru darbu tulkošanai no sengrieķu un latīņu valodas.
Miris 2009. gada 27. februārī Rīgā.
2. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Abrenes iela — Vecmīlgrāvis kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Turgeņeva iela, Gogoļa iela, Marijas iela, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, Pulkv. Brieža iela, Ganību dambis, Tilta iela, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela un Atlantijas iela.
Vecmīlgrāvis — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts, Tilta iela, Ganību dambis, Pulkv. Brieža iela, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Raiņa bulvāris, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Abrenes iela un Skrindu iela.
Endrū Grovs

Agrīnie gadi un studijas

Andrāšs Ištvāns Grofs dzimis vidusšķiras ebreju ģimenē Budapeštā, Ungārijā. Četru gadu vecumā saslima ar skarlatīnu, kas bija gandrīz fatāla un izraisīja daļēju dzirdes zudumu.
Otrā pasaules kara laikā nacistiskā Vācija okupēja Ungāriju, un daudzi ebreji tika ieslodzīti koncentrācijas nometnēs. Lai izvairītos no aizturēšanas, Grofs ar māti ieguva viltotus dokumentus un slēpās pie draugiem. Viņa tēvs tika arestēts un nosūtīts spaidu darbos, tomēr izdzīvoja un pēc kara atgriezās pie ģimenes.
Pēc vidusskolas beigšanas Grofs iestājās Budapeštas Universitātē. Ungārijas revolūcijas laikā, baidoties no represijām, 1956. gada decembrī viņš pārbēga uz Austriju. 1957. gada janvārī Grofs emigrēja uz ASV un apmetās pie sava tēvoča Ņujorkā. Viņš iestājās Ņujorkas pilsētas koledžā un studēja ķīmijas tehnoloģijas, un 1960. gadā ieguva bakalaura grādu. Tā kā apkārtējie nevarēja pareizi izrunāt viņa vārdu, Andrāšs Ištvāns Grofs to angliskoja uz Endrū Stīvens Grovs. 1958. gadā viņš apprecējās ar imigranti no Austrijas Evu Kastrani.
1960. gada vasarā Endrū Grovs pārcēlās uz Kaliforniju un iestājās Kalifornijas Universitātē, Bērkli; 1963. gadā viņš ieguva doktora grādu ķīmijas inženierijā.

Karjera

1963. gadā Grovs sāka strādāt pusvadītāju ražotājā Fairchild Semiconductor par pētnieku. 1967. gadā viņš kļuva par direktora asistentu attīstības jautājumos. Šeit Grovs iepazinās ar mikroshēmu tehnoloģijām to agrīnajā stadijā. 1967. gadā viņš sarakstīja mācību grāmatu koledžām "Pusvadītāju ierīču fizika un tehnoloģija" (Physics and Technology of Semiconductor Devices).
1968. gadā Fairchild Semiconductor darbinieki Roberts Noiss un Gordons Mūrs dibināja uzņēmumu Intel. Grovs pievienojās Intel tā dibināšanas dienā, lai gan nebija tā dibinātājs. Grovs sākotnēji strādāja par uzņēmuma inženierijas direktoru un palīdzēja uzsākt ražošanas darbības. 1979. gadā Endrū Grovs kļuva par Intel prezidentu.
Sākotnēji Intel primārā produkcija bija dinamiskās brīvpiekļuves atmiņas (DRAM) mikroshēmas. 1985. gadā, kad pieprasījums pēc atmiņas mikroshēmām bija samazinājies, bija radušās ražošanas problēmas un izaicinājumi, ko radīja Japānas atmiņas mikroshēmu dempings ar zemākām cenām, Grovs bija spiests veikt radikālas izmaiņas. Viņš izvēlējās pārtraukt DRAM ražošanu un to vietā koncentrēties uz mikroprocesoriem. Grovam bija galvenā loma sarunās ar IBM, lai izmantotu tikai Intel mikroprocesorus visos tā jaunajos personālajos datoros.
1987. gadā Grovs kļuva par Intel izpilddirektoru. 1997. gadā viņš kļuva arī par uzņēmuma padomes priekšsēdētāju. 1998. gada maijā Grovs atstāja izpilddirektora amatu. Viņš bija padomes priekšsēdētājs līdz 2004. gada novembrim. Pēc tam viņš turpināja darboties Intel kā vecākais padomdevējs, kā arī lasīja lekcijas Stenforda Universitātē.
1990. gadu vidū Grovam konstatēja prostatas vēzi. 2000. gadā viņam diagnozticēja Pārkinsona slimību. Endrū Grovs mira 2016. gada 21. martā savās mājās; nāves cēlonis nav noskaidrots.
Andris Bērziņš (politiķis, 1951)

Biogrāfija

Dzimis Rīgā, bet pēc tam dzīvojis Ogrē, kur pabeidzis skolu un dzīvo joprojām. Augstāko izglītību ieguvis Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē. Pēc studiju beigām strādājis par vēstures skolotāju, bet drīz pievērsies administratīvam darbam. Jau Latvijas PSR laikā darbojies valsts pārvaldē (Valsts profesionāli tehniskās izglītības komitejā un Darba un sociālo lietu komitejā), laika posmā no 1979. līdz 1989. gadam bija arī komunistiskās partijas biedrs.
Pēc Latvijas Republikas neatkarības atgūšanas ieņēma augstus amatus izpildvarā: Labklājības departamenta direktora vietnieks Ekonomikas ministrijā (1990–1992) un ministra vietnieks un Darba departamenta direktors Labklājības ministrijā (1992–1993).

Politiskā darbība

1993. gadā A. Bērziņš bija viens no savienības "Latvijas Ceļš" dibinātājiem. Partijai nonākot pie varas pēc 5. Saeimas ievēlēšanas, viņš kļuva par Darba valsts ministru V. Birkava valdībā. Par pilntiesīgu Ministru kabineta locekli A. Bērziņš kļuva nākamajā valdībā, kad ieņēma Labklājības ministra un Ministru prezidenta biedra amatu M. Gaiļa valdībā. 1995.—1997. gadā bija Darba lietu valsts ministrs A. Šķēles valdībā.
1997. gadā A. Bērziņš tika ievēlēts Rīgas domē un ievēlēts par Rīgas domes priekšsēdētāju. Šo amatu ieņēma līdz 2000. gadam, kad kļuva par Latvijas Ministru prezidentu. A. Bērziņa valdība darbojās laika posmā no 2000. gada 5. maija līdz 2002. gada 7. novembrim. Tas ir visu laiku ilgākais Ministru kabineta darbības laiks. Šajā laikā A. Bērziņš ieņēma arī "Latvijas Ceļa" priekšsēdētāja amatu.
2002. gadā A. Bērziņš atkārtoti tika ievēlēts par "Latvijas Ceļa" priekšsēdētāju, bet 8. Saeimas vēlēšanās partija startēja neveiksmīgi un netika ievēlēta Saeimā. 2003. gadā viņš atkāpās no partijas priekšsēdētāja amata un nesekmīgi piedalījās arī nākamajās vēlēšanās: 2004. gada Eiropas Parlamenta un 2005. gada Rīgas domes vēlēšanās. Pēc šīs neveiksmes "Latvijas Ceļš" uzsāka tuvināšanos ar Latvijas Pirmo partiju.
2006. gada oktobrī no Latvijas Pirmās partijas un partijas "Latvijas Ceļš" vēlēšanu apvienības A. Bērziņš tika ievēlēts 9. Saeimā, kur kļuva par LPP/LC frakcijas un Saeimas Ārlietu komisijas priekšsēdētāju. 2010. gada rudenī netika ievēlēts 10. Saeimā no apvienības "Par Labu Latviju" saraksta, tomēr 2011. gada aprīlī ieguva Saeimas deputāta mandātu uz laiku, kamēr Inese Šlesere atradās bērna kopšanas atvaļinājumā. Ārkārtas 11. Saeimas vēlēšanās A. Bērziņš kandidēja no Šlesera Reformu partijas LPP/LC saraksta, tomēr, tāpat kā partijas biedri, Saeimā netika ievēlēts.

Apbalvojumi

2018. gada 3. maijā saņēma III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni par "Par nopelniem Latvijas valsts neatkarības nostiprināšanā un ieguldījumu valsts attīstībā un
sabiedriski politiskajā dzīvē".
Latvijas Sarkanā grāmata

Latvijas PSR Sarkanā grāmata

Pēckara Latvijā, līdz Sarkanās grāmatas sastādīšanai, jau bija spēkā aizsargājamo dzīvnieku un augu saraksti un to aizsardzības un izmantošanas noteikumi. Sarkanās grāmatas sastādīšana un izdošana ļāva pievērst sabiedrības uzmanību apdraudēto augu un dzīvnieku sugu saglabāšanai un dabas aizsardzībai kopumā.
1977. gadā Latvijas PSR Ministru Padome pieņēma lēmumu “Par Latvijas PSR teritorijā esošo dabas objektu apstiprināšanu”. Lēmums uzdeva LPSR Zinātņu Akadēmijai, sadarbībā ar Lauksaimniecības ministriju un Mežkopības un mežrūpniecības ministriju, izveidot Latvijas PSR Sarkano grāmatu. Šo darbu organizēt uzdeva Bioloģijas institūtam.
Latvijas PSR Sarkanās grāmatas oriģinālais variants tika veidots rokrakstā, t.i. teksts ir rakstīts mašīnrakstā un attēli zīmēti ar roku uz tipogrāfijā iespiestām veidlapām. Lapas tai ir sastiprinātas ar skavām un lapas mala iekrāsota kategorijai atbilstošā krāsā. Tas dotu iespēju atjaunināt Sarkano grāmatu, kādu lapu nomainot pret citu - ar aktualizētu informāciju. Šī iespēja tomēr nekad tā arī netika izmantota.
1985. gadā minēto darbu publicēja izdevniecībā "Zinātne". Grāmatā par katru augu un dzīvnieku sugu sniegtas ziņas par tās izplatību, aizsardzības statusu, skaita un izplatības apgabala izmaiņu cēloņiem, kā arī priekšlikumi par aizsardzību un pētniecību.   Grāmata bija pārsvarā domāta zinātniekiem un dabas aizsardzības praktiķiem, tai bija ierobežots metiens (6000) un tā nebija plaši pieejama. Tāpēc vēlāk tika izdota plašai publikai domāta “Populārzinātniskā Latvijas sarkanā grāmata. Dzīvnieki” (1990) un “Populārzinātniskā Latvijas sarkanā grāmata. Augi” (1992).

Atbilstoši LPSR Ministru Padomes 1984. gada 12. janvāra lēmumam Nr.17. visas Sarkanajā grāmatā ierakstītās sugas bija īpaši aizsargājamas un bija aizliegta to ieguve vai vākšana. Izņēmuma gadījumus izskatīja un atļaujas izsniedza Lauksaimniecības ministrija.
1980. gada Sarkanajā grāmatā ierakstītas 119 dzīvnieku (106 mugurkaulnieku un 13 bezmugurkaulnieku) un 112 ziedaugu un paparžaugu sugas.

Latvijas Sarkanā grāmata

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas, kad bija jau pagājuši gandrīz 20 gadi kopš pirmās Sarkanās grāmatas sagatavošanas, tika  uzsākts darbs pie jauna izdevuma, kas aptvertu visas sistemātiskās augu, sēņu un dzīvnieku grupas. Bija uzkrājies jauns zinātniskais materiāls un paplašinājusies izpratne par dabas aizsardzību.  Bioloģijas institūts ieguva Eiropas Savienības “LIFE” programmas finansējumu jaunas Sarkanās grāmatas sastādīšanai.

Grāmata izdota 5 sējumos un tajā aprakstītas 38 sēnes, 34 ķērpji, 319 paparžaugi un sēklaugi, 167 bezmugurkaulnieki (tārpi, gliemji, posmkāji, kukaiņi), 15 zivis, 6 abinieki, 3 rāpuļi, 79 putni, 24 zīdītāji. 

Projekta vadītājs un galvenais redaktors bija Dr. biol.emeritus Gunārs Andrušaitis.  Sējums par aļģēm un sūnām netika sagatavots.
Verdere (Hāfele)

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1317. gadā. Pilsētas vēsturiskais centrs atrodas uz salas. Pilsēta stipri nopostīta Trīsdesmitgadu kara laikā. Pēc Otrā pasaules kara ietilpa VDR un tās apkaimē atradās Padomju armijas kara bāze.
Ķīmiskā saite

Ķīmiskā saite ir fizikālas mijiedarbības veids, kas notur atomus molekulā, jonus kristālrežģī, neitrālus atomus atomu režģī. Tā ir 2 vai vairāku atomu mijiedarbība, kurā veidojas stabila daudzatomu sistēma (molekulas, joni, kristāli u.c.). Atomi cits ar citu savienojas noteiktā secībā, tāpēc pastāv liela molekulu dažādība. 
Ķīmiskās saites veidošanā piedalās atomu vērtības elektroni (elektroni, kas atrodas ārējā enerģētiskajā līmenī).
Ķīmiskās saites būtība ir elektrostatiskā mijiedarbība starp pozitīvi lādētiem kodoliem un negatīvi lādētiem elektroniem.
Jozefs Halumbireks

Šaha kompozīcija

No 1932. līdz 1943. gadam bijis žurnāla Deutsche Schachzeitung redaktors. No 1957. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā un FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgās komisijas viceprezidents (1957-68).
Pēc sākotnējiem mēģinājumiem čehu skolas virzienā, vēlāk, pievienojies loģiskai jeb jaunvācu skolai un kļuvis par tās teorētiķi. Viņš bija specializējies daudzvilču minimālu (uzdevumi ar tikai divām balto figūrām) sastādīšanā. Publicējis apmēram 500 šaha uzdevumus.
Pamatojoties uz dzīves laikā sasniegtiem rezultātiem, 2016. gadā WFCC viņam piešķīra starptautiskā meistara titulu.
Kāpvālas kratons

Kāpvālas kratons ir ap 1 200 000 km² liels kratons Dienvidāfrikā, Limpopo provincē un Svazilendā. Viens no senākajiem pastāvošajiem Zemes garozas fragmentiem, veidojies pirms 3,7 - 2,5 miljardiem gadu. Iežu paraugu līdzība ar Austrālijas Pilbaras kratona iežiem varētu liecināt, ka abi kratoni kādreiz veidojuši daļu no Vālbaras superkontinenta, kas ir vissenākais zināmais superkontinents (Zegers et al., 1998). No netālā līdzīga vecuma kratona - Zimbabves kratona šķir Limpopo josla. Pieder lielākam - Kalahari kratonam.
Sastāv no tonalītiska gneisa (3,6 - 3,7 miljardi gadu) un granīta (3 - 3,5 miljardi gadu), pirms 3,3-3 miljardiem gadu notikušas granīta plutonu intrūzijas. Vēlajā arhajā (pirms aptuveni 2 miljardiem gadu) notika savienošanās ar Zimbabves kratonu ar Limpopo joslu.
Vissenākie kratona ieži atsedzas efektīgās klintīs kratona austrumu daļā - posmā no Svazilendas līdz Bārbertonai. Šeit apskatāmi pat vairāk kā 3,6 miljardus gadu veci ieži, klinšu augšdaļā esošie ieži ir par aptuveni 500 miljoniem gadu jaunāki, kā apakšā esošie.
Kratona centrālajā daļā, Johannesburgas apkaimē atrodas 3,34 miljardus gadu senais Johannesburgas kupols, kas sastāv no trondheimītu un tonalītu granitoīdiem. Tajā atrodas Vitvatersrandas baseins - ģeoloģisks reģions ar pasaulē lielākajām zelta atradnēm, kur iegūta aptuveni puse no visa līdz šim uz planētas iegūtā zelta apjoma. Šeit iegūst arī akmeņogles, sudrabu un irīdiju.
Pirms 3,26 - 3,24 miljardiem gadu Bārbertonas apkaimē kratons (šai laikā tas vēl bija apvienots ar Pilbaras kratonu) uzņēma spēcīgu asteroīda triecienu, kas izraisīja lūzumu veidošanos un pastiprinātu vulkānu darbību. Pastāv iespēja, ka tieši šis asteroīda trieciens veicināja kontinentālās Zemes garozas veidošanos (Glikson and Vickers(2006)).
Ņūforistas ponijs

Izskats un īpašības

Mūsdienās Ņūforistas ponijs ir jaudīgs, inteliģents un izturīgs ponijs, tas ir slaidāks kā lielākā daļa angļu poniju, tādēļ tas ir iemīļots jājamzirgs bērniem. Bet tas ir pietiekami spēcīgs un muskuļots, lai nestu pieaugušu jātnieku. Tā augums skaustā var būt līdz 1,48 m. Standartos nav noteikts zemākais augstums, bet tie nemēdz būt zem 1,20 m. Zirgu šovos poniji tiek dalīti divās klasēs: auguma sekcija 1,38 m un zemāki (grupa A), auguma sekcija virs 1,38 m (grupa B). Ņūforistas ponijiem ir draudzīgs un maigs raksturs.
Ņūforistas poniji var būt jebkādā krāsā izņemot dābolaini, dārki vai losi. Palsi vai ļoti gaiši rudi poniji ir pieļaujami tikai ķēvēm un kastrātiem. Nav pieļaujamas zilas acis. Baltas zīmes var būt tikai uz galvas un kājām līdz lecamajām locītavām.
1933. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

1933. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Montlerī, Francijā. Tas bija septītais Pasaules čempionāts profesionāļiem un tajā notika divas sacensības — atsevišķi grupas braucieni profesionāļiem un amatieriem.
Monostihs

Monostihs ir visīsākā dzejas forma, vienas rindas dzejolis.
Raiņa krājumā “Dagdas skiču burtnīcas” izolētas rindas (vienrindes) atkārtojas, lai stiprinātu teksta integritāti.
Latviešu dzejā pirmos patstāvīgos monostihus rakstīja Aivars Neibarts un Pēters Brūveris.
Dambo

Sižets

Cirka ziloņmātei Džambo kundzei stārķis atnes zilonēnu — Džambo jaunāko. Neparasti lielo ausu dēļ zilonēnu pārējie cirka iemītnieki zilonēnu nemīl, dodot viņam iesauku "Dambo" (no angļu valodas vārda dumb — muļķīgs). Pasargājot Dambo no skatītāju apsmiešanas, Džambo kundze uzbrūk dresētājam, par ko viņa tiek ieslēgta atsevišķā krātiņā. Pēc tam, kad Dambo kļūst par iemeslu sarežģīta cirka trika neveiksmei, viņš pilnībā tiek atstumts. Vienīgais Dambo draugs ir pelēns Timotijs. Kļūdas pēc iedzerot alkoholu (ūdens mucā, no kurienes dzēra zilonēns un pele, iekrita šampanieša pudele) un atjēdzoties koka zarā, Dambo ar Timotija un savu jauno draugu, kraukļa un "brīnumspalvas", palīdzību, pārliecinās, ka māk lidot. Atgriezies cirkā, Dambo veic efektīvu lidojumu izrādes beigās, kļūstot par cirka zvaigzni un atkal sastopas ar māti.
Markus Riva

Eirovīzija

Viņa sacerētās dziesmas tikušas vairākkārt izpildītas Eirovīzijas Latvijas nacionālajā atlasē. 2014. gada atlasē Eirovīzijai piedalījies ar dziesmu Lights On, finālā ieņēmis 10. vietu. 2015. gada atlasē Eirovīzijai piedalījās ar dziesmu Take Me Down. Visos gados piedalījies LTV Eirovīzijas konkursa nacionālajā atlasē — konkursā Supernova, 2015. gada un 2018. gada konkursā iekļuvis finālā, 2016. gadā tika izbalsots pusfinālā, bet 2017. gadā tika izbalsots jau cetrutdaļfinālā. 2018. gadā finālā palicis 5. vietā. Markus turpināja piedalīties Eirovīzijas atlasē arī 2019. gadā ar dziesmu You make me so crazy un ieguva 2. vietu. Līdz šim Markuss ir piedalījies Eirovīzijas atlases konkursos 6 reizes, bet ne reizi nav uzvarējis.
Mazozolu muiža

Mazozolu muiža (vācu: Oselhof) atradās Mazozolu pagastā. Muižas apbūve (kungu māja, staļļi, kūts, klēts, kalte, kalve, parks) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.
Biksēre

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Libes (Biksēres) muižas (Libien) centra. Pēc 1920. gada zemes reformas Biksēres muiža sadalīta 67 vienībās 718 ha kopplatībā. Latvijas PSR laikā bijušās muižas ēkās atradās kolhoza «Sarkanais stars» un vēlāk arī ciema padomes (pagasta) centrs.
Viktors Lapčenoks

Biogrāfija

Lapčenoks lielākos panākumus guva 1971.—1977. gadā, uzstājoties duetā ar savu dzīvesbiedri Noru Bumbieri. Izpildot Raimonda Paula dziesmas, divreiz uzvarēja "Mikrofona dziesmu aptaujā": 1971. gadā ar dziesmu "Teic, kur zeme tā" (kopā ar Bumbieri, Ojāru Grīnbergu un Margaritu Vilcāni) un 1976. gadā ar dziesmu "Tava balss" ("Mēmā dziesma") — duetā ar Noru Bumbieri.
1980. gados Lapčenoks dziedāja duetā ar Aiju Kukuli.
1990. gados darbojās arī politikā, kandidēja Saeimas vēlēšanās gan no Darba partijas, gan LSDSP.

Apbalvojumi

2018. gadā Lapčenoks saņēma Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikas attīstībā (par 2017.gadu)
Podrags

Podrags (vācu: Poderaa) ir Rīgas Kurzemes priekšpilsētas daļa Daugavas kreisajā krastā Spilves apkaimē.

Vēsture

Pirmo reizi avotos minēts 1656. gada Piņķu muižas revīzijas protokolā, runājot par pļaušanas tiesībām Spilves pļavās. Podradzieši nodarbojās arī ar zveju, kas bijis nozīmīgs seno rīdzinieku iztikas avots.
Broces zīmējumos redzamas dzirnavas, kā arī sadzīves ainiņas — lašu tīklu žāvēšanu pie Podraga dambja, kas ticis uzcelts 1760. — 1770. gados, lai regulētu Daugavas kuģu ceļu, tomēr plūdos tas bieži esot ticis pārrauts. 
Podragā 18. gadsimtā darbojās Jānim Šteinhaueram piederoša ar vēju darbināmā kokzāģētava, kas pārstrādāja dēļos 2000 baļķu gadā un bija šai laikā otra lielākā zāģētava Rīgas apkaimē. 
1866. gadā uzņēmējs Kārlis Šmits Podragā uzcēla cementa fabriku, kas bija pirmais portlandcementa ražošanas uzņēmums Krievijas impērijā. Sākotnēji ražošanā tika izmantots no ārzemēm ievests krīts, kā arī vietējais Ķengaraga māls. Kopš 1920. gadiem rūpnīca tika rekonstruēta un pārkārtota uz vietējo izejvielu bāzes. 1868. gadā izgatavoja 1743, 1883. gadā 111 980 un 1913. gadā 400 000 mucu portlandcementa (muca — 180 kg bruto) un attiecīgi 2000, 28 000 un 200 000 mucu romāncementa (muca — 122 kg bruto).
Bermontiādes laikā 1919. gada 3.-10. novembrī Podragā notika kaujas starp 7. Siguldas pulka un Dzelzsdivīzijas 1. pulka vienībām. 
Podraga apkārtnes pievienošana Rīgai notika 1924. gadā. Līdz Otrajam pasaules karam Pogragā darbojās A/S „Rīgas cementfabrika” un A/S „Šīferis” fabrika.
2018. gada 18. novembrī, atzīmējot Latvijas Republikas simtgadi, grāmatizdevējs un dzejnieks Valters Dakša kopā ar domubiedriem Podraga teritorijā īstenoja hepeningu ''100 podi Latvijas simtgadei'', nogādājot aptuveni 100 tualetes podus Podraga teritorijā un kopīgi atzīmējot svinīgo notikumu. Tas izsauca sašutumu sabiedrībā, un svinību laikā ieradās Rīgas pašvaldības policija, kas lika podus nogādāt citur.
Istras pauguraine

Bioloģiskā nozīme

Dabas parka teritorija ir rets vēsturiski ģeogrāfisks komplekss, kuru radījis grēdu, morēnu pauguru un masīvu reljefs. Tā mežainajā daļā morēnu pauguri pārklāti ar sausiem priežu, egļu un jauktajiem mežiem, bet ieplakās atrodami Eiropā aizsargājami biotopi – pārejas purvi un melnalkšņu staignāji. Parks ir Natura 2000 teritorija ar kodu 0301300.

Istras pauguraines dabas parka režīms

Dabas aizsardzības plāns parkam nav izstrādāts, tāpat kā atsevišķi noteikumi. Teritorijas aizsardzību un izmantošanu regulē kopējie īpaši aizsargājamo teritoriju dabas izmantošanas noteikumi.

Vēsture

Istras pauguraines dabas parks tika dibināts 1977. gadā kā Istras pauguraines kompleksais dabas liegums 340 ha platībā.

Kultūrvēstures pieminekļi

Parka teritorijā vēl saglabājusies šnoru lauku sistēma un dažas viensētas.
Simtek

Vēsture

Simtek izveidoja Makss Moslijs, kurš vēlāk pārdeva savu daļu un kļuva par FIA prezidentu, kā arī Niks Virts, kurš tās gados F1 bija komandas vadītājs.

Pirmā sezona (1994)

1994. gadā Simtek debitēja F1 ar Ford dzinējiem un diviem jauniem pilotiem - Deividu Brebemu un Rolandu Racenbergeru, kuram vieta bija apmaksāta vien uz pussezonu. MTV bija komandas galvenais sponsors. Lai gan ārēji Simtek izskatījās daudzsološi, finansiālu robu budžetā ieviesa Rolanda Racenbergera nāve un vēlāk arī Andrea Montermīni (Racenbergera aizvietotāja) nopietnā avārija. Neskaitot šos divus braucējus, par Deivida Brebhema komandas biedriem togad kļuva arī Žans Marks Gunons, Domeniko Skiatarella un Taki Inoue. Labākais rezultāts bija Gunona 9. vieta Francijas GP.

Otrā sezona un bankrots (1995)

1995. gadā Simtek atsāka braukt Šiatarela un viņam piebiedrojās holandietis Joss Verstapens. Komandas finansiālās grūtības lika manīt, un lai gan nebija sacensību, kurām kāds no pilotiem nekvalificējās, pēc piecām sacīkstēm 1995. gadā Simtek komandai nācās teikt atvadas no F1.
B kategorijas transportlīdzekļa vadīšana

Teorija

Lai pieteiktu teorētisko eksāmenu, nepieciešams personu apliecinošs dokuments — pase, personas identifikācijas (ID) karte, braukšanas mācību atļauja, vadītāja apliecība, atpūtas kuģa vai mazizmēra kuģošanas līdzekļa vadītāja apliecība;derīga veselības pārbaude, par kuras derīgumu var pārliecināties e-CSDD; pirmās palīdzības kursu beigšanas apliecība.
Teorētiskajā eksāmenā, lietojot datoru, ir pilnīgi patstāvīgi jāatbild 30 min uz 30 jautājumiem pēc kārtas. Pieļaujamas ne vairāk par trim kļūdām. Atgriezties un labot iepriekš jau atbildētos jautājumus programma neparedz.