google/wiki40b huggingface dataset:
Bandavas pauguraine

Ģeoloģija

Paugurlīdzenuma pamatā ir meridionāli stiepts pamatiežu virsas pacēlums ar slīpumu rietumu—austrumu virzienā; tās augstums 30—70 m vjl. Virsu saposmo vairākas senas ielejas. Pamatiežu vecums samazinās virzienā uz dienvidiem. Ziemeļu daļu veido augšdevona karbonātieži un smilšakmeņi. Dienviddaļā izplatīti apakškarbona smilšakmeņi, māli, karbonātieži. Pamatiežus klāj 40—70 m biezi ledāja sakrokoti glacigēnie un ledāja kušanas ūdeņu nogulumi — morēnmālsmilts, smilšmāls, smilts, grants, aleirīti, māls. Ielejveida pazeminājumos nogulumu biezums vietām pārsniedz 100 m. Raksturīgas saldūdens kaļķiežu iegulas.

Reljefs

Reljefu veido vairākas meridionālā vai submeridionālā virzienā orientētas, 25—40 m augstas paugurgrēdu joslas, ko atdala pazeminājumi ar mēreni un vidēji viļņotiem līdzenumiem. Visaugstākā daļa ir dienvidos, Kalvenes apkaimē, kur lielākais augstums ir 138,6 m vjl.

Klimats

Klimats mēreni silts un mitrs, jūtama Baltijas jūras ietekme. Gada vidējā temperatūra ir 6,3 °C; janvārī — –4 °C, jūlijā — 16,5 °C. Bezsala periods 130—140 dienas. Nokrišņi 700—800 mm, visvairāk dienvidrietumu daļā. Sniega sega nepastāvīga; izveidojas pēc decembra otrajā pusē un saglabājas līdz marta vidum, tās biezums ap 20 cm.

Hidrogrāfija

Upju tīklu veido Baltijas jūras piekrastes un Ventas baseina upes. Baseinu ūdensšķirtne ir pa Valtaiķu un Kalvenes paugurgrēdām. Upēm raksturīgas 20—30 m, vietām līdz 50 m dziļas ielejas. Lielāko daļu atūdeņo Tebra un tās pietekas Laža un Alokste, kā arī Rīvas un Vārtājas augštece. Lielākās Ventas baseina upes ir Koja, Garūdene un Ēnava.
Starppauguru ieplakās vairāki nelieli, pārsvarā glaciālie, ezeri un purvi. Lielākie ir Sepenes ezers (67 ha) un Tīdu ezers.
Ekoloģiskais pēdas nospiedums

Ekoloģiskais pēdas nospiedums (angļu: Ecological footprint; dažreiz tulkots kā ekoloģiskās pēdas nospiedums vai ekoloģiskā pēda) ir cilvēka ietekmes uz vidi aprēķināšanas un atspoguļošanas metode. Tā uzskaita enerģijas un vielas plūsmu, ieejot kādā noteiktā saimniecības sistēmā un izejot ārā no tās, un dabūtos lielumus pārvērš attiecīgā zemes un ūdeņu platībā, kas nepieciešami, lai daba šo plūsmu uzturētu.
Ekoloģiskā pēda ir hektāros izteikta zemes un ūdens platība, kas ir nepieciešama, lai saražotu kāda indivīda, tautas, nācijas vai populācijas aktivitātēs patērēto produkciju un absorbētu šo produktu dzīves ciklā radīto piesārņojumu. Šāda ekoloģiskā pēda tiek aprēķināta, lai apskatītu balansu starp patērētiem un pieejamiem resursiem. 
Ekoloģisko pēdu aprēķina, lai apskatītu, kā notiek dabas resursu pārdale atsevišķās valstīs, kontinentos un visā pasaulē kopumā. Tas ir nepieciešams, lai varētu kontrolēt ekoloģiskās krīzes iespējamību, jo dabai piemīt vides ietilpība, kas šobrīd tiek pārtērēta.

Ekoloģiskās pēdas nospieduma aprēķināšana

Lai aprēķinātu ietekmi uz vidi, ir izveidota formula I=P*A*T, kur I — ir ietekme uz dabu, P — iedzīvotāju skaits, A — resursu patēriņš uz 1 iedzīvotāju un T — izmantotas tehnoloģijas ietekme uz vidi.
Jēkabpils ģerbonis

Apraksts

Ģerbonī uz sudraba vairoga ir attēlota dabiskas krāsas egle uz zaļas pamatnes. Zem egles atrodas uz kreiso pusi ejošs dabiskas krāsas lūsis.

Vēsture

Pirmais zināmais ģerbonis datējams ar 1670. gadu, kad hercogs Jēkabs to pilsētai piešķīra vienlaicīgi ar pilsētas statusu. Vēlāk, esot Krievijas impērijas sastāvā, Jēkabmiestam arī ir savs ģerbonis, kurā var saskatīt līdzības ar pašreizējo ģerboni. Latvijā izveidotā Heraldikas komisija 1924. gada 21. novembrī apstiprināja pašreiz spēkā esošo Jēkabpils pilsētas ģerboņa zīmējumu.

Priekšvēsture

Ģerboņa zīmējuma priekšvēsture saistās ar kādu stāstu.
Vēlāk šai pilsētiņai hercogs devis savu vārdu, nosaucot to savā vārdā.
Dzintarkrasts

Vēsture

Uzbūvēts 1972. gadā Nikolajevā, Ukrainas PSR, kopš 1972. gada zvejnieku kolhoza "Sarkanā bāka" kuģis. Piedalījies tāljūras zvejas ekspedīcijās Atlantijas okeānā - pie Namībijas krastiem, pirmais no Latvijas zvejnieku kolhozu kuģiem, kas sāka zvejot Klusajā okeānā. 1994. gadā sagriezts metāllūžņos Indijā.

Kapteiņdirektori

Eduards Ņikišins (1973-1977), Ādolfs Glazovskis (1974), Guntis Tīrmanis (1975), Kārlis Kukarāns (1976-1978, 1992-1993), Arvīds Buks (1978-1990), Valērijs Gavriščuks (1980, 1984, 1987, 1989), Dainis Puķītis (1987).
Dana Reizniece-Ozola

Biogrāfija

D. Reizniece ir dzimusi un augusi Kuldīgā. Mācījusies Kuldīgas 2. vidusskolā, pēc tam Viļa Plūdoņa Kuldīgas ģimnāzijā, kur ieguvusi vidējo izglītību.
Pēc vidusskolas beigām studējusi Ventspils Augstskolā, kur 2004. gadā ieguvusi tulka un tulkotāja profesionālo kvalifikāciju un 2008. gadā profesionālo maģistra grādu tulkošanā un terminoloģijā. 2013. gadā D. Reizniece-Ozola ieguva profesionālo maģistra grādu uzņēmējdarbības vadībā (Executive Master of Business Administration) Starptautiskajā kosmosa universitātē (International Space University) Francijā.
Pirms ievēlēšanas Saeimā strādājusi par Ventspils augsto tehnoloģiju parka vadītāju un bijusi tā valdes locekle.
2011. gadā precējusies ar Latvijas investīciju un attīstības aģentūras direktoru Andri Ozolu un mainījusi uzvārdu. D. Reizniecei-Ozolai ir divas meitas, kas dzimušas pirms šīs laulības, bet 2011. gada Saeimas ārkārtas vēlēšanu dienā viņai piedzima trešā meita. 2013. gada 29. janvārī D. Reizniecei-Ozolai piedzima dēls.

Politiskā darbība

2010. gada rudenī D. Reizniece tika ievēlēta 10. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības, kurā ietilpst arī viņas pārstāvētā reģionālā partija "Latvijai un Ventspilij". Saeimā darbojas arī kā Satiksmes ministrijas parlamentārā sekretāre. 2011. gadā Saeimas ārkārtas velēšanās ievēlēta arī 11. Saeimā, taču nolika deputāta mandātu līdz 2012. gada martam, izmantojot bērna kopšanas atvaļinājumu (viņas vietu Saeimā ieņēma Ilona Jurševska). 2013. gada janvārī D. Reizniece-Ozola atkal nolika Saeimas deputāta mandātu uz dzemdību un daļēju bērnu kopšanas atvaļinājuma laiku, un viņas vietā Saeimā līdz jūnija vidum strādāja I. Jurševska.
2014. gadā tikusi ievēlēta 12. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības. 2014. gada novembrī apstiprināta par ekonomikas ministri Laimdotas Straujumas otrajā valdībā. 2016. gada februārī kļuvusi par finanšu ministri Māra Kučinska valdībā. 2017. gadā kandidēja uz Eirogrupas prezidenta amatu.
13. Saeimas vēlēšanās, kas notika 2018. gada rudenī, D. Reizniece-Ozola tika ievēlēta 13. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta. Novembrī izstājusies no partijas "Latvijai un Ventspilij", bet vēlāk iestājusies Latvijas Zemnieku savienībā.
2019. gadā D. Reizniece-Ozola kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās kā Zaļo un Zemnieku savienības saraksta līdere, taču saraksts neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu.

Šahistes karjera

Skolas gados nopietni pievērsusies šaham, kur sasniegusi ievērojamus panākumus. 15 gadu vecumā D. Reizniece pirmo reizi kļuva par Latvijas čempioni šahā starp pieaugušajām sievietēm, pēc tam trīs reizes pēc kārtas atkārtojusi šo panākumu, būdama čempione laika posmā no 1998. līdz 2001. gadam. 1998. gadā U-18 vecuma grupā izcīnījusi Eiropas čempiones titulu (gadu vēlāk viņa šo panākumu atkārtoja) un otro vietu pasaules čempionātā. 2001. gadā kļuvusi par lielmeistari, 2002. gadā uzvarējusi Paula Keresa memoriālā Tallinā. Pārstāvējusi Latvijas izlasi astoņās Pasaules šaha olimpiādēs.
Arī kļuvusi par politiķi D. Reizniece-Ozola turpina aktīvi spēlēt šahu un piedalīties augsta līmeņa sacensībās. 2018. gadā ievēlēta Eiropas Šaha savienības viceprezidentes amatā.
Starptautiskā mērvienību sistēma

Vēsture

Starptautiskās vienību sistēmas aizsākums saistās ar Lielās franču revolūcijas laiku 18. gadsimta beigās, kad pēc monarhijas krišanas karaļa varu nomainīja Nacionālā sapulce. Drīz pēc tam jaunās varas izveidotā Franču akadēmija nolēma daudzo un katrā provincē dažādo garuma, svara un tilpuma mēru vietā ieviest tagad tik pierastos decimālos mērus, sākot ar attāluma jeb garuma mēru metru.
Laikam ritot, franču zinātnieku ieviestajai mēru sistēmai viena pēc otras pievienojās citas valstis. Tika noslēgtas starptautiskās vienošanās, un 1875. gadā izveidoja Svaru un Mēru palātu. Tās rīkotie kongresi joprojām ir noteicošais likumdevējs metroloģijā — zinātnē, kuras viens no uzdevumiem ir noteikt, kā mērīt fizikālos lielumus. Šī palāta rekomendē fizikālo lielumu vienības, to etalonu izgatavošanu un lietošanu.

Latvijā

Latvijā metrisko mēru un svaru sistēma kā mērvienība tika ieviesta kopš 1924. gada 1. janvāra, pirms tam tika pieļauta Krievijas mēru sistēmas lietošana. Garumu sāka mērīt metros, nevis aršīnās un pēdās; svaru gramos, nevis mārciņās, šķidrumus litros, nevis stopos un spaiņos. Krievijas impērijā pastāvējusī sistēma tika oficiāli aizliegta. Tika uzsvērts, ka valdība nekādus pagarinājumus nepieļaus.
Mēru un svaru reforma radīja problēmas alus rūpniekiem un tā tika pagarināta par gadu, jo pudeles līdz tam bija piemērotas stopam (1 stops atbilda 1,28 litriem). Bija tikai jānorāda tilpums arī litros. Darbietilpīgākais process bija svara bumbu un atsvaru pārmarķēšana. Lai informētu veikalniekus un pircējus, valsts gādāja par svaru salīdzināšanas plakātiem, kas bija izvietoti katrā tirdzniecības vietā.

Mērvienības

SI lieto 7 pamatmērvienības un vairākas atvasinātās mērvienības. Mērvienībām var likt klāt daudzkārtņus (metrs, kilometrs, milimetrs, kur kilo- un mili- ir daudzkārtņi).
Sociālistiskais reālisms

Sociālistiskais reālisms ir reālisma mākslas veids, kas attīstījās Padomju Savienībā un kļuva par dominējošo mākslas veidu komunisma valstīs. Sociālistiskajam reālismam raksturīgs ideoloģiski orientēts stils, kas tendēts ar mērķi vairot sociālisma un komunisma idejas. Sociālistiskais reālisms ir saistīts ar citu mākslas virzienu — sociālo reālismu —, kas reālistiski attēlo sociāli nozīmīgas problēmas. Tomēr atšķirībā no sociālā reālisma sociālistiskais reālisms koncentrējas uz nabadzīgās sabiedrības daļas glorificēšanu.
Nozīmīgākie sociālistiskā reālisma gleznotāji ir Boriss Kustodijevs, Izaks Brodskis, Aleksandrs Gerasimovs un Georgijs Rjažskis.
Balvu muiža

Balvu muiža (poļu: Bolowsk) bija viena no lielākajām Latgales muižām tagadējo Balvu un Rugāju novadu teritorijā. Pēc 1920. gada agrārās reformas Balvu muiža sadalīta 1306 vienībās ar kopplatību 14 602 ha.  
Neoklasicisma stilā celtā Balvu muižas kungu māja jeb pils atrodas pie Balvu ezera Balvos. Līdz 2010. gadam tajā atradās Balvu pamatskola, pēc tam Balvu novada Tālākizglītības un cilvēkresursu centrs. Pils zālē otrajā stāvā notikuši kamermūzikas festivāli.

Vēsture

Balvu pusmuiža pirmo reizi minēta 1765. gadā, kad tā piederēja Inflantijas vaivadijas Viļakas trakta vecākā (stārasta) Hilzena sievai Konstancijai. Kad pēc Polijas dalīšanas 1772. gadā Latgali pievienoja Krievijas impērijai, Balvu muiža kā kroņa muiža nonāca Krievijas ķeizarienes Katrīnas II rīcībā. Viņa Balvu muižu atdeva savam galma padomniekam Ivanam Jelaginam. Pēc viņa nāves 1794. gadā muižu mantoja Jelagina znots Buturļins, kas 1806. gadā to pārdeva Simonam Gorožinskim. 
1876. gadā Balvu muižu nopirka Oto fon Tranzē-Rozeneks, kura saimniekošanas laikā pārbūvēja kungu māju neoklasicisma stilā, uzcēla klēti un citas saimniecības ēkas. Ap 1896. gadu Balvu muižu pārdeva Emīlijai Trabotti, bet pēc 1905. gada revolūcijas to pārņēma Krievijas Zemes banka. 1911. gadā muižu nopirka Anna Ščerbatova, kurai muižu atsavināja 1920. gada Latvijas agrārās reformas laikā. Bijušajiem īpašniekiem atstāja nelielu ēkas daļu, bet 1920. gadā pils nodega. Pēc atjaunošanas tajā 1930. gadā iekārtoja   Balvu ģimnāziju. 
Otrā pasaules kara gados bijušajā muižas pilī atradās vācu kara hospitālis, tajā mirušie karavīri apglabāti kapsētā pie ezera, kas iezīmēta ar piemiņas akmeni un Balto krustu. Pēc tam, kad 1944. gadā vācu karaspēks pili nodedzināja, to atkal atjaunoja un pārbūvēja skolas vajadzībām.

Muižas ēkas un parks

Pēc pārbūvēm muižas kungu māja jeb Balvu pils zaudējusi ieejas kolonnas un vītņveidīgās kāpnītes ēkas aizmugurē. Otrais stāvs, kas senāk bijis tikai vidusdaļā, izbūvēts visā mājas garumā. 
Starp ēku un Brīvības ielu atrodas apstādījumi, aiz ielas 19. gs. 2. pusē bija izveidots plašs augļu dārzs (tagad - Lāča dārzs), ko puslokā ietvēra zemes valnis un lazdu aleja. Dārza centrā atrodas dīķis un neliels paugurs. 1990. gadu sākumā te izveidots atpūtas parks ar 23 laukakmeņu kompozīcijām.
Muižas parks atrodas Balvu ezera krastā, tagad tajā uzcelta estrāde. 
No muižas saimniecības ēkām saglabājusies klēts ampīra stilā. Tajā atradās Balvu tautas nams, pēc Latvijas okupācijas gan cietums, gan NKVD karaspēka mītne. Tagad te atrodas Balvu Novada muzejs.
Rotenburga pie Tauberes

Vēsture

Pilsētas sākums ir grāfa Komburga-Rotenburga pils. Karalis Konrāds III ieguva apgabalu, kurā atradās Rotenburgas pils un tur uzbūvēja citu pili. Tā sāka veidoties pilsēta. Karalis Rūdolfs no Hābsburgas 1274. gada 15. maijā piešķīra pilsētai brīvas impērijas pilsētas tiesības. Mēra Heinriha Toplera (apm. 1340-1408) laikā pilsēta strauji izauga un bija viena no lielākajām Vācijā. 1631.gadā Trīsdesmit gadu kara laikā pilsētu ieņēma katoļu ģenerālis Tillijs. Pēc tam Rotenburga zaudēja savu nozīmi un vairs neattīstījas. Šī iemesla dēļ vecpilsēta un pilsētas stiprinājumi mūsdienās vēl saglabājušies sākotnējā izskatā. 1803 gadā Napoleons iekļāva Rotenburgu Bavārijas sastāvā. Jau 20 gadsimta sākumā Rotenburgā tūrisms bija nozīmīga ekonomikas nozare.
Veimāras republikas laikā rotenburgieši bija īpaši nacionālsociālistiski noskaņoti: NSDAP 1933. gadā ieguva 83% no vēlētāju balsīm. 1945.gada 31. martā Otrā Pasaules kara laikā 40% vecpilsētas iznīcināja amerikāņu lidmašīnu vienība, kas miglas dēļ nevarēja uzbrukt minerāleļļas depo Ebrahā. Plānotu lielgabalu uzbrukumu pilsētai novērsa amerikānis Džons Džejs Maklojs, kas zināja par Rotenburgu pie Tauberes no savas mātes nostāstiem. Vēlāk viņš kļuva par augsto amerikāņu Komisāru Vācijā. 1972. gadā Rotenburgas apgabals (Landkreis Rothenburg) pēc administratīvās reformas tiek iekļauts Ansbahas apgabalā.
Fostera māja iedomu draugiem

Sižets

Astoņus gadus vecajam Mekam nākas atdot savu iedomu draugu Blū uz Fostera māju iedomu draugiem. Lai Blū nepaņemtu pie sevis kāds cits bērns, Mekam nākas apmeklēt Fostera māju pēc skolas.
Vladislavs Rafaļskis

Biogrāfija

Dzimis Ļeņingradā.
1977. gadā viņš pabeidza Rīgas 76. vidusskolu. 1983. gadā absolvēja Ļeņingradas Valsts Universitāti filologa specialitātē. Kopš 1983. gada strādā Rīgas 40. vidusskolā par krievu valodas un literatūras skolotāju.
2004. gadā filmējās Krievu skolu aizstāvības štāba klipā "Melnais Kārlis" un iestājās partijā PCTVL. No 2005. līdz 2009. gadam bija Rīgas domes deputāts, darbojās kultūras un izglītības komitejās. 2007. gadā kļuva par PCTVL valdes locekli, vēlāk par Latvijas Krievu savienības valdes locekli.

Nelojalitātes incidents

2012. gadā Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrijas pārraudzībā esošais Izglītības kvalitātes valsts dienests pēc pārbaudes veikšanas, pamatojoties uz Izglītības likumu, kurā teikts, ka pedagoga pienākumos ietilpst uzdevums «veidot izglītojamā attieksmi pret sevi, citiem, darbu, dabu, kultūru, sabiedrību un valsti, audzināt krietnus, godprātīgus, atbildīgus cilvēkus — Latvijas patriotus», rosināja skolotāju Rafaļski atlaist no darba par Baltkom ēterā pausto, ka viņš šai valstij esot nelojāls un "šo režīmu" vienkārši nicinot. Pēc Rīgas 40. vidusskolas Ētikas komisijas ieteikuma mācību iestādes vadība uz notikušo reaģēja ar rakstisku piezīmi. Pēc skolas pieaicināto juristu konsultantu slēdziena Rafaļska atlaišanai neesot bijis juridiska pamata, jo viņš jau bijis sodīts ar rakstisko piezīmi, bet vēl vienu sodu par to pašu pārkāpumu piemērot nevarot.
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (−1. diena)

2008. gada 7. augustā, vienu dienu pirms Pekinas olimpisko spēļu oficiālās atklāšanas (8. augustā) turpinājās futbola priekšsacīkstes.
Sacīkšu sākumu laiki doti pēc Latvijas laika
Kabula

Vēsture

Kaut arī Kabula pirmoreiz minēta ap 300. g. p. m. ē. kā Ahamenīdu Kaburas apmetne, tomēr par ievērojamu pilsētu tā kļuva 1504. gadā, kad to iekaroja Babūrs un izvēlējās par Mogolu impērijas galvaspilsētu. 1526. gadā par impērijas galvaspilsētu kļuva Deli, tomēr Kabula saglabājās kā svarīgs mogolu centrs līdz 1738. gadā to ieņēma persiešu valdnieks Nadīršahs.
1747. gadā Kabula kļuva par neatkarīgās Afganistānas daļu, un 1770. gados tā kļuva par valsts galvaspilsētu. Kabula bija britu, krievu un persiešu interešu krustpunkts Haibera pārejas stratēģiskā nozīmīguma dēļ. To divreiz okupēja briti (1839-1842 un 1879-1880), tomēr nespēja šeit nostiprināties.
Pēc 1940. gada Kabula kļuva par ievērojamu rūpniecības centru un kosmopolītisku pilsētu. Piemēram, XX gs. 60. gados šeit tika atvērts pirmais Marks and Spencer veikals Vidusāzijā.
1979. gadā Kabulu okupēja PSRS karaspēks, tomēr 1989. gada 15. februārī tas bija spiests aiziet. 1992. gadā, pēc Nadžibullas režīma krišanas, pilsēta kļuva par dažādu modžahedu grupējumu cīņu arēnu. Cīņas turpinājās četrus gadus, nodarot ievērojamus postījumus. 1996. gadā pilsētā ienāca grupējuma Taliban karaspēks un savstarpējās cīņas izbeidzās.
Pēc ASV iebrukuma Afganistānā 2001. gadā Taliban kaujinieki pameta pilsētu un pārgrupējās uz Afganistānas dienvidiem, bet pilsētā ienāca Ziemeļu alianses spēki. 2001. gada 20. decembrī pilsētā tika nodibināta Afganistānas Pārejas administrācija (Afghan Transitional Administration), kura 2004. gada decembrī ar ASV un NATO valstu atbalstu tika pārveidota par Afganistānas valdību prezidenta Hāmida Karzaja vadībā.
Draugiem.lv

Draugiem Group

Draugiem.lv paspārnē ir izveidoti 15 jauni patstāvīgi uzņēmumi. Draugiem Group uzņēmumu un projektu naudas apgrozījums 2016. gadā bija 16,23 miljoni eiro, peļņa — 1,72 miljoni eiro un nodokļos tika samaksāti 2 miljoni eiro. Draugiem Group strādā vairāk nekā 150 darbinieku Latvijā un vairāk nekā 200 darbinieku ASV.
Mešheda

Vēsture

Pilsēta dibināta ap 823. gadu un tās nosaukums atvasināts no mashhad-e-reza - "mocekļa vieta", jo Abasīdu kalifa Al Mamūna laikā šeit tika nogalināts šiītu imāms Ali al Rids. Pirms tam šeit atradās ciemats Sanabāda. Pilsēta izveidojās ap imāma kapavietu.
Mešheda ir svētceļojumu centrs. Ir teiciens, ka "bagātais dodas uz Meku, bet nabagais uz Mešhedu".
Persijas valdnieks no 1736 līdz 1747. gadam Nadiršahs izvēlējās Mešhedu par savas valsts galvaspilsētu.
1912. gadā imāma kapu apšaudīja krievu karaspēks, izsaucot sašutumu visā šiītu pasaulē.
1994. gada 20. jūnijā tika mēģināts uzspridzināt imāma kapavietu. Sprādzienā gāja bojā 26 cilvēki. 1998. un 2003. gadā pilsētā notika studentu nemieri.
Robijs Ērls

Spēlētāja karjera

2004. gada NHL draftā viņu Toronto "Maple Leafs" izraudzījās ar kopējo 187. kārtas numuru.
Karjeru uzsācis ASV nacionālajā attīstības komandā, vēlāk spēlējis Viskonsinas Universitātes hokeja komandas vienībā. 2005.—2006. gada sezonas beigās aizvadīja vienu spēli AHL vienības Toronto "Marlies" sastāvā, šajā vienībā viņš pavadīja nākamās divas sezonas. 2007.—2008. gada sezonā deviņas spēles aizvadīja arī NHL kluba Toronto "Maple Leafs" sastāvā. 2008.—2009. gada sezonas vidū R. Ērls tika aizmainīts uz Minesotas "Wild", taču galvenokārt spēlējis šīs vienības AHL fāmrklubā Hjūstonas "Aeros".
2011. gada augusta sākumā panāca vienošanos ar KHL klubu Rīgas "Dinamo". Taču 8. augustā tika paziņots, ka R. Ērls "Dinamo" nespēlēs. Vēlāk viņš pievienojās Austrijas hokeja līgas klubam Zalcburgas "Red Bull".
2012. gada vasarā Ērls pārcēlās uz Šveices hokeja līgas vienību HK Rapersvīla, savukārt 2013.—14. gada sezonas vidū pievienojās citam līgas klubam EV Zug.
Vējdzirnavas

Vējdzirnavas ir dzirnavas, kuras veic darbu, izmantojot vēja enerģiju. Vējdzirnavās visbiežāk tiek malti graudi vai sūknēts ūdens.

Darbības mehānisms

Vēja dzītais rats sastāv no ass un vairākiem uz visām pusēm ejošiem, precīzi sabalansētiem spārniem jeb burām. Ja vējš pūš uz spārniem, rats sāk griezties un līdz ar to griež vārpstu. Šo griezes spēku ar zobratu palīdzību no vārpstas novada uz darbu veicošo mehānisma daļām.

Vēsture

Vējdzirnavas plaši sāka izplatīties 12. gadsimtā. Vienas no pirmajām bija tā sauktās vācu dzirnavas jeb staba dzirnavas, ko veidoja vertikāls stabs un tā augšdaļā bija nostiprināta kustīga rata vārpsta, kas vēja ratu allaž pagrieza pret vēju. Pavisam savādākas bija tā sauktās dāņu dzirnavas, arī holandiešu dzirnavas. Tām vēja rata vārpsta bija nekustīgi piestiprināta pie torņa, kas griezās ap savu asi. Vācu dzirnavu jauda bija no diviem līdz astoņiem zirgspēkiem, bet dāņu tipa dzirnavām — no sešiem līdz četrpadsmit zirgspēkiem. Taču puse no jaudas bija jāpatērē pašu dzirnavu pagriešanai, tāpēc tie bija visai neefektīvi mehānismi un plašu izplatību neguva, līdz 18. gadsimtā izgudroja tvaika dzinēju. Izņēmums bija Nīderlande, kur jau tad bija ap 8000 vējdzirnavu.
Latvijā pirmās vējdzirnavas fiksētas 14. gadsimtā Rīgas apkārtnē. No 17. gadsimta. Latvijā sāk būvēt arī holandiešu tipa vējdzirnavas. Līdz 19. gadsimta vidum vējdzirnavas Latvijā būvēja galvenokārt pilsētās un muižās. 19. gadsimta otrajā pusē tās sāka būvēt arī zemnieki. 19./20. gadsimta mijā visā Latvijā bija vairāk kā 600 vējdzirnavas, no tām vairāk nekā 500 bija holandiešu tipa 20. gadsimtā līdz ar elektrodzinēju un dīzeļdzinēju izplatīšanos vējdzirnavu nozīme strauji mazinājās, tomēr jaunas vējdzirnavas tika celtas vēl 20. gadsimta 30. gados. Atsevišķas vējdzirnavas tika regulāri ekspluatētas līdz pat 20. gadsimta 60. gadiem. Šodien Latvijā ir saglabājušās salīdzinoši nedaudz vējdzirnavas (galvenokārt mūra konstrukcijas) un tikai dažas no tām joprojām ir darba kārtībā.
6. augusts

6. augusts ir gada 218. diena pēc Gregora kalendāra (219. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 147 dienas.
Garciems (stacija)

Vēsture

Garciema pietura tika atklāta 1933. gadā. Padomju laikā šeit bija ceļa postenis, jo līdz Carnikavai bija vienceļa posms. Bijušajam postenim pieslēdzās arī pievedceļš, kurš mūsdienās ir likvidēts.
Harijs Poters un Nāves dāvesti: Otrā daļa

Sižets

No atbrīvotā zižļu meistara noskaidrojis, ka neuzvaramā zižļa pēdējais īpašnieks ir bijis Dumidors, Harijs nolemj neaizkavēt Voldemortu, kas plāno izzagt zizli no Dumidora kapa, bet tā vietā ar atbrīvotā goblina palīdzību ielauzties Gringotu bankā, lai pārbaudītu, vai kāds no horkrustiem neglabājas Bellatrises Svešovskas velvē. Tur viņi tiešām atrod horkrustu — Elgas Elšpūtes kausu, taču goblins viņus nodod un viņiem tikai ar grūtībām izdodas izbēgt sagūstīta pūķa mugurā.
Īsi pēc tam Harijs redz vīziju — viņš dzird, kā Voldemorts, saprotot, ka horkrusti tiek meklēti, lai tos iznīcinātu, domās nosauc visus horkrustus un to atrašanās vietas, tādējādi atklājas, ka pēdējais horkrusts atrodas Cūkkārpā. Saprotot, ka šis horkrusts jāiznīcina pirms Voldemorts atklājis pārējo pazušanu, Harijs ar draugiem dodas uz Cūkmiestiņu, cerot no turienes atrast ceļu, pa kuru ielavīties nāvēžu kontrolētajā skolā. Cūkmiestiņā viņiem uzbrūk nāvēži, taču draugus izglābj Dumidora brālis Aberforts, viņš arī parāda viņiem slepenu eju uz Cūkkārpu.
Cūkkārpā, pa ceļam sastopoties ar Nevilu Lēniņu un izglābjot dzīvību Drako Malfojam, viņi dodas uz Vajadzību istabu, kur atrod un iznīcina horkrustu. Pēc tam viņi dodas uz Bubuļu būdu, kur ierauga Voldemortu nogalinām Strupu, cerībā iegūt neuzvaramā zižļa spēku. Atklājas, ka Strups bijis Dumidora pusē, taču nogalinājis viņu, jo Dumidors pats lūdzis vajadzības gadījumā to darīt. Samierinājies ar likteni, Harijs upurē sevi Voldemortam. Pēc nāves Harijs sastop Dumidoru, kas viņam atklāj, ka Harijā pašā ir horkrusts, kurš jāiznīcina, lai sakautu Voldemortu, turklāt arī pats Dumidors jaunībā meklējis nāves dāvestus, nebūt ne to cēlāko mērķu vadīts.
Pēc šīs atklāsmes Harijs atgriežas dzīvē. Nevils iznīcina pēdējo horkrustu — Voldemorta čūsku Nagīni, izmantojot no šķirmices izvilkto Grifidora zobenu. Bet Harijam jāstājas pretī Voldemortam, kurš iemantojis neuzvaramā zižļa spēku ir šķietami neuzveicams. Taču Harijs saprot, ka zižļa spēku patiesībā no Dumidora pārmantojis Drako Malfojs, nevis Strups, un, atbruņojot Malfoju, zižļa spēku pārmantojis nevis Voldemorts, bet gan pats Harijs. Kad Voldemorts mēģina nogalināt Hariju, lāsts no neuzvaramā zižļa trāpa nevis zižļa patiesajam īpašniekam Harijam, bet pašam Voldemortam, nogalinot viņu.
Stāsta epilogā, 19 gadus vēlāk, Harijam un Rona māsai Džinnijai ir trīs bērni — Džeims, Baltuss Severuss un Lilija —, Ronam un Hermionei ir divi bērni — Roze un Hugo —, bet Drako Malfojam ir viens bērns — Skorpijs.