google/wiki40b huggingface dataset:
Oto Hermanis fon der Hovens

Dzīvesgājums

Oto Hermanis fon der Hovens dzimis 1740. gada 13. novembrī Bukaišu muižā (Fockenhof, tagad - Tērvetes novads) Kurzemes un Zemgales hercogistes galminieka Oto Kristofera fon der Hovena un viņa sievas Elizabetes Dorotejas, dzimušas fon Mirbahas, ģimenē. Līdz 1759. gadam Hovens studēja tieslietas Ķīles, pēc tam līdz 1761. gadam Strasbūras universitātē.
1763. gadā viņš atgriezās dzimtenē, kur iesaistījās Saksijas prinča Kārļa Kristiana Jozefa pusē cīņā par Kurzemes hercoga troni pret Ernstu Johanu Bīronu. Pēc tam, kad 1764. gada decembrī Polijas karalis Staņislavs Poņatovskis izlēņoja Kurzemes hercogisti Ernestam Johanam un viņa troņmantniekam princim Pēterim, Hovens 1765.-1771. gadā bija Kurzemes bruņniecības pārstāvis Polijas karaļa galmā, kur 1769. gadā pretojās Pētera Bīrona apstiprināšanai Kurzemes hercoga amatā. Par ko Krievijas ķeizariene Katrīna II lika viņu Varšavā apcietināt un trīs gadus (1771-1774) turēt ieslodzījumā Rīgas citadelē. 1776.-1786. gadā Hovens tika ievēlēts par Kurzemes bruņniecības sekretāru un panāca izlīgumu starp hercogu Pēteri un Kurzemes bruņniecību, par ko viņam tika piešķirta tūkstoš dālderu gada pensija.
1778.-1780. gadā viņu no jauna nosūtīja kā Kurzemes sūtni Varšavas galmā. 1779. gadā Oto Hermanis fon der Hovens bija Jelgavas Jāņa ložas „Zu den drey Gekrönten Schwerdtern“ krēsla meistars un 1780. gadā Jelgavas adopcijas ložas „Loge d’Adoption des trois Cœurs couronnés“ inspektors. Hovens piedalījās Kurzemes-Krievijas robežkomisijā, kas 1783. gada 10. maijā apstiprināja Slokas novada (tagadējās Jūrmalas pilsētas teritorijas) atdalīšanu no Kurzemes un Zemgales hercogistes un pievienošanu Krievijas impērijai. Šajā laikā viņš bija mainījis politiskos uzskatus un kļuvis par Krievijas interešu aizstāvi, tika iecelts par Skrundas pilskungu, Kuldīgas virspilskungu un bruņniecības maršalu, bet 1786. gadā par Jelgavas virsburggrāfu (Oberburggraf).
1795. gadā Hovens parakstīja Kurzemes un Zemgales hercogistes bezierunu pievienošanas aktu Krievijai, par ko tika iecelts par Krievijas slepenpadomnieku, Pāvils I viņu iecēla par senatoru Pēterburgā.
Miris 1806. gada 15. jūnijā Gulbenes pasta stacijā.
Tipiskie grifi

Izskats un īpašības

Tipiskie grifi ir liela auguma putni ar kailu seju, platiem, gariem spārniem un to apspalvojums uz ķermeņa lielākajai daļai sugu ir tumšs. Salīdzinot ar citām grifu ģintīm, šīm sugām galvas ir vairāk apspalvotas. Galvu un kaklu atkarībā no sugas sedz biezākas vai retākas dūnas, dažām sugām kaila ir visa galva un kakls. Ap kakla pamatni grifam aug kupla apkakle, kas barojoties novada tekošās asinis un šķidrumus, neļaujot sasmērēties ķermeņa apspalvojumam. Grifiem ir spēcīgs knābis ar līku galu, bet vājas kājas, kas nav piemērotas ķermeņu sagrābšanai un noturēšanai. Šīs ģints sugām ir raksturīgs ļoti ietilpīgs kuņģis un visa gremošanas sistēma, kas var uzņemt lielu barības daudzumu. 
Lielākais ģintī ir Himalaju grifs (Gyps himalayensis), kura ķermeņa garums var sasniegt 150 cm, spārnu plētums 310 cm, svars 12 kg. Mazākais ģintī ir Bengālijas grifs (Gyps bengalensis), kura mazāko īpatņu ķermeņa garums ir 76 cm, spārnu plētums 205 cm, svars 3,5 kg.

Uzvedība

Grifi ir maitas putni un pamatā barojas ar maitu, kuru atrod, izmantojot redzi. Parasti tie planē augstu debesīs, meklējot kādu kritušu dzīvnieku. Ja viens kaut ko ierauga un laižas zemē, pārējie tam seko. Pie kritušā dzīvnieki bieži izceļas ķildas un cīkstēšanās par labāko barošanās vietu, toties barā grifi spēj no upura padzīt pat samērā lielus plēsējus.
Sterliņu mārciņa

Vēsture

Daži britu vēsturnieki uzskata, ka “sterliņu mārciņa” parādījās 12. gadsimtā un sākotnēji tās burtiskais nosaukums esot bijis “tīra sudraba mārciņa” (pound of fine silver). “Sterliņš” bija sena sudraba monēta, un 240 tādas monētas pēc masas bija vienādas ar vienu Tauera mārciņu (aptuveni 350 g), tāpēc lielākus pirkumus un norēķinus veica, sverot monētas, norēķinoties sterliņu mārciņās. No otras puses tādā veidā varēja pārbaudīt, vai monētas ir no sudraba. Ja 240 monētas nesvēra vienu mārciņu, tad tās bija viltotas vai arī nolietotas.
Andris Piebalgs

Dzīvesgājums

Dzimis 1957. gadā Valmierā. Mācījās Valmieras 11 varoņu komjauniešu vidusskolā, 1980. gadā absolvēja Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultāti. Pēc tam strādāja par pedagogu savā bijušajā skolā, bija tās direktora vietnieks un direktors.  No 1988. gadā Piebalgs ieņēma dažādus amatus Tautas izglītības ministrijā.

Politiskā darbība

Skolas laikā A. Piebalgs bija Valmieras 11 varoņu komjauniešu vidusskolas komjaunatnes organizācijas sekretārs. Iestājies PSKP, bija PSKP 19. Vissavienības konferences delegāts. 
No 1990. līdz 1993. gadam A. Piebalgs Ivara Godmaņa Ministru padomē bija tautas izglītības ministrs, viens no "Latvijas Ceļa" dibinātājiem. No 1993. līdz 1994. gadam bija 5. Saeimas deputāts ("Latvijas Ceļš"), budžeta un finanšu komisijas priekšsēdētājs. No 1994. līdz 1995. gadam — finanšu ministrs Māra Gaiļa valdībā. Saasinoties banku krīzei, 1995. gada 19. maijā atkāpās no amata.
Pēc tam darbojās diplomātiskajā dienestā. A. Piebalgs bija Latvijas vēstnieks Igaunijā no 1995. līdz 1997. gadam un vēstnieks Eiropas Savienībā no 1998. līdz 2003. gadam. Pirmās Latvijas Eiropas komisāres Sandras Kalnietes biroja vadītājs.
No 2004. līdz 2010. gadam A. Piebalgs bija Eiropas Savienības enerģētikas komisārs, bet nākamajā Eiropas Komisijā no 2010. līdz 2014. gadam — Eiropas Savienības attīstības komisārs. 2007. gadā atzīts par Eiropas Gada cilvēku Latvijā.
2014. gadā beidzās A. Piebalga otrais Eiropas komisāra termiņš. Par nākamo komisāru no Latvijas kļuva Valdis Dombrovskis, bet A. Piebalgs iestājās partijā "Vienotība". 2016. gada jūnijā ievēlēts par partijas priekšsēdētāju, nomainot amatā Solvitu Āboltiņu.
Ildzenieku ezers

Raksturojums

Ildzenieku ezers ir eitrofs ezers, kura kopējais aizaugums ir 35%, kuru veido niedru josla, kosas, meldri, glīvenes un puplakši. Gada vidējā notece ir 200 mm. Ezera krastu slīpums pamatā ir zems, bet vietām stāvs. No ezera iztek grāvis uz Šumānu strautu, kas ietek Daugavā. Ezeram ir peldvieta. Zvejas tiesības pieder valstij, ezerā mīt līdaka, rauda, karūsa, plaudis, ķīsis un asaris. Ir konstatēti arī vēži.
Olga Rubcova

Pirmā PSRS sieviešu šaha čempione

Šahu iemācījusies spēlēt mājās, jo viņas tēvs Nikolajs Rubcovs bija labs šahists un regulāri piedalījās amatieru turnīros. 17 gadu vecumā Rubcova uzvarēja sieviešu šaha masu turnīrā, kuru organizēja laikraksts «Комсомольская правда». 1927. gadā Rubcova lieliskā stilā kļuva par pirmo PSRS sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju. Šo panākumu viņai izdevās atkārtot vēl trīs reizes (1931, 1937, 1949), kļūstot par četrkārtējo PSRS šaha čempioni. Tāpat Rubcova ir trīs reizes uzvarējusi Maskavas sieviešu šaha čempionātos (1947, 1950, 1953./1954).
1949./1950. gada Pasaules čempionātā sievietēm, kas notika Maskavā, Rubcova ieņēma 2. vietu aiz Ludmilas Rudenko, tādējādi apliecinot, ka viņa ir viena no spēcīgākajām tālaika šahistēm. Toties 1952. gada pretendentu turnīrs viņai atnesa sarūgtinājumu, jo izdevās ierindoties tikai 8. vietā.

Pasaules čempione (1956—58)

Tomēr jau nākamajā Pasaules čempiones nosaukuma izcīņas ciklā Rubcova sasniedza mērķi. Sākumā viņa pārliecinoši uzvarēja pretendentu turnīrā ar rezultātu 15 punkti no 19 iespējamajiem. Tas deva Rubcovai iespēju sacensties mačturnīrā par Pasaules čempiones nosaukumu, kurā viņa par puspunktu apsteidza toreizējo Pasaules čempioni Jeļizavetu Bikovu un par 5½ punktiem Pasaules eksčempioni Rudenko.
1957. gadā Rubcova PSRS izlases sastāvā kļuva par I Pasaules sieviešu šaha olimpiādes uzvarētāju, pie 1. galdiņa iegūstot 9½ punktus no 14 iespējamajiem.
1958. gada revanša mačā Rubcova zaudēja Pasaules čempiones titulu Bikovai ar 5½:8½ (+4 -7 =3).

Eksčempione

1959. gadā pretendentu turnīrā Plovdivā Rubcova ierindojas tikai 9. vietā. 1971. gadā viņa vēl piedalījās starpzonu turnīrā, taču bez panākumiem, jo palika 10. vietā. Interesanti, ka 1965. gada PSRS sieviešu šaha čempionātā kopā ar Rubcovu spēlēja arī viņas meita Jeļena Fataļibekova.

Pasaules čempione korespondencšahā

1960. gados Rubcova aktīvi piedalījās korespondencšaha turnīros. Viņa kļuva arī šeit par Pasaules čempioni, uzvarot I Pasaules korespondencšaha sieviešu čempionātā 1972. gadā. Nākamajā čempionātā Rubcova palika otrā, bet aiznākamajā - ieņēma 5. vietu.
Olga Rubcova bija vienīgā šahiste, kas ir ieguvusi Pasaules čempiones nosaukumu gan klasiskajā šahā, gan korespondencšahā.

Apbalvojumi

1952. gadā par sasniegumiem šahā Olgai Rubcovai tika piešķirts PSRS Nopelniem bagātā sporta meistares nosaukums, bet 1957. gadā viņa tika apbalvota ar Darba Sarkanā Karoga ordeni. 1973. gadā Rubcova kļuva par Starptautiskās korespondencšaha federācijas (ICCF) starptautisko meistari, un 1976. gadā kā viena no pirmajām šahistēm saņēma FIDE sieviešu šaha lielmeistares nosaukumu. 1964. gadā viņai tika piešķirts arī FIDE starptautiskā arbitra nosaukums.
Purva bruņurupuču apakšdzimta

Sistemātikas diskusijas un izmaiņas

Vēl nesenā pagātnē punktoto bruņurupuču (Clemmys) ģintī tika sistematizētas 4 sugas. Mūsdienās punktoto bruņurupuču ģints ir monotipiska ar vienu sugu - punktotais bruņurupucis (Clemmys guttata), bet 2 sugas ir atdalītas atsevišķā meža bruņurupuču (Glyptemys) ģintī un viena suga joprojām ir diskutabla - marmorbruņrupucis. Daži sistemātiķi marmorbruņrupuci izdala atsevišķā marmorbruņrupuču ģintī (Actinemys), saucot to par Actinemys marmorata, bet citi to iedala purva bruņurupuču (Emys) ģintī, saucot par Emys marmorata. Otra suga, par kuru sistemātiķiem nav vienprātības, ir Amerikas purva bruņurupucis, kuru mēdz daži sistemātiķi izdalīt atsevišķā Amerikas purva bruņurupuču ģintī (Emydoidea), sugai dodot zinātnisko nosaukumu Emydoidea blandingii, bet citi iedala purva bruņurupuču ģintī, saucot par Emys blandingii.
Sudānas karogs

Sudānas republikas karogs (arābu: علم السودان) tika pieņemts 1970. gada 20. maijā. Karogs sastāv no trim dažādas krāsas horizontālām līnijām (sarkanas, baltas, melnas). Karoga kreisajā pusē atrodas zaļš trijstūris. Šīs krāsas ir raksturīgas arābu valstīm. Šādas pašas krāsas karogā sastopamas, piemēram, Ēģiptes, Irākas, Sīrijas, Jemenas un citu arābu valstu karogos.

Simbolisms

Sarkanā krāsas simbolizē Sudānas cīņu par neatkarību. Baltās krāsas nozīme saistās ar mieru un gaismu. Šī krāsas simbolizē arī Baltā karoga līgu, kas bija sudāniešu separātistu organizācijas 20. gadsimta divdesmitajos gados. Melnā krāsas simbolizē pašu Sudānas valsti, jo arābu valodā valsts nosaukums ir tulkojams kā "melno valsts". Zaļā krāsa simbolizē islamu, kā arī bagātību un zemkopību.
Jogurts

Jogurts ir skābpiena produkts, ko iegūst, sarecinot pasterizētu pienu ar pienskābes baktēriju Streptococcus thermophilus un Lactobacillus delbrueckii subsp. bulgaricus ieraugu, kurās šīs baktērijas ir noteiktās attiecībās. Ziemeļamerikā un Eiropā, izņemot Dienvideiropu, jogurts galvenokārt tiek gatavots no govs piena, Dienvideiropā un Turcijā — no aitas un kazas piena, bet Ēģiptē un Indijā — no ūdens bifeļa piena.

Vēsture

Tradicionāli tiek uzskatīts, ka jogurtu pirmo reizi ieguva Turcijā, bet ir atrodami arī citi stāsti par jogurta izcelsmes vietu, piemēram, daži zinātnieki apgalvo, ka tas pirmo reizi iegūts Kaukāzā, nevis Turcijā. Vārds "jogurts" ir cēlies no turku vārda yoğurt, kas burtiskā tulkojumā nozīmē "sastindzis piens".
Aronas pagasts

Daba

Pagasts atrodas Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē. Reljefs paugurains, augstākie kalni ir Nesaules kalns (284,2 m) un Ķelēnu kalns (283,4 m). Pagasta platība ir 14 974 ha, no tiem meži — 7011 ha, lauksaimniecības zeme 6085 ha.

Upes

Cauri pagastam tek Ogre (izteka — Lielais Līdēres ezers, ieteka — Daugava), Arona (izteka — Puksteņu purvi, ietek Aiviekstē), Ogrīte, Jole (izteka — Oļu dīķi, ieteka — Aronas upe pie "Sateku" mājām), Sūla, Dzirnupīte, Briedaine, Viešupe un Kapupīte (izteka — Sarkaņu pagastā no Rāvijas purviem, ieteka — Aronas upē pie Pīlīšu fermas).

Ezeri

Pagastā atrodas Lielais Līdēris, Lauteres ezers, Sasēris, Madonas ezers, Naglas ezers un Lipēnu ezers.

Vēsture

Pirmās ziņas par teritorijas apdzīvotību ir no 13. gadsimta sākuma. Tagadējā Aronas pagastā dzīvojuši latgaļi. 1211. gada Letijas dalīšanas līgumā minēta Jersikas ķēniņvalsts Negestes (Nīgastes) pils. Mājas ar šādu nosaukumu vēl šodien ir Aronas pagastā, šajās mājās 20. gadsimta sākumā bija pagastnams.
Līdz 1920. gada zemes reformai tagadējā Aronas pagasta teritorijā atradās Lauteres nuiža (Lauternsee; pirmo reizi minēta 1570. gadā), Lodes muiža (Lodenhof; 17. gs. beigās), Zelgauskas muiža (Selgowksy; 17. gs. beigās), Vestienas muiža (Fehsen; 1762. gadā), Oļu muiža (Ohlenhof; 1797. gadā), Kusas muiža (Kussen), Līdēres muiža (Lüdern) muižas, Kalvu un Jaunlazdonas pusmuižas. 1905. gada revolūcijas laikā darbojās Grazdonas (Grostonas), Līdēres, Kusas, Oļu un Lubejas rīcības komitejas, Grostonas pagastā soda ekspedīcija nodedzināja divas zemnieku mājas, Latvijas Brīvības cīņu laikā Kusas pagastā darbojās partizāni Veckalniņa vadībā.
1935. gadā tagadējā Aronas pagasta teritorija atradās piecos pagastos - Kusas, Lubejas, Oļu, Viesienas un Grostonas. Pagastu kopplatība bija ap 20 000 ha un tajos dzīvoja 3920 iedzīvotāju.
Latvijas PSR laikā 1945. gadā Madonas apriņķa Grostonas pagastā izveidoja Aronas ciema padomi. Madonas rajona Aronas ciemam 1951. gadā pievienoja likvidēto Grostonas ciemu, 1954. gadā — likvidēto Jaunlazdonas ciemu. 1973. gadā pievienoja likvidēto Kusas ciemu, bet daļu teritorijas pievienoja Bērzaunes un Mārcienas ciemiem. 1977. gadā Aronas ciemam pievienoja daļu Bērzaunes ciema un daļu likvidētā Viesienas ciema, bet daļu ciema teritorijas pievienoja Bērzaunes un Lazdonas ciemiem. 1979. gadā Aronas ciemam pievienoja daļu Sarkaņu ciema, bet daļu Aronas ciema teritorijas pievienoja Liezēres ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Aronas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Madonas novadā.

Kolektīvās saimniecības

1949. gadā pagasta teritorijā tika izveidoti 11 kolhozi, kurus apvienojot, 1952. gadā izveidoja kolhozu "Vidzeme", 1965. gadā — kolhozu "Arona". Savukārt, apvienojot tos, 1977. gadā izveidoja padomju saimniecību "Vestiena". Kusā darbojās Madonas specializētās meliorācijas celtniecības pārvaldes iecirknis ar darbnīcām — organizācija "PMK-19"

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Kusa (pagasta centrs), Lautere, Zelgauska, Līdēre, Lode.
Habarovska

Sports

Habarovskā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Habarovskas "Amur". Tas savas mājas spēles aizvada Platinum Arena hallē. Pilsētā atrodas arī "Amur" jauniešu klubs Habarovskas "Amurskie Tigri", kas spēlē Jaunatnes hokeja līgā.
Brīvības aleja (Kauņa)

Vēsture

Iela tika projektēta kā parādes bulvāris laikā, kad Kauņa kļuva par Krievijas impērijas Kauņas guberņas centru. Par godu ķeizaram Nikolajam I ielu nosauca par Nikolaja prospektu (Николаевский проспект). Tā tika apbūvēta pamazām, jo ilgus gadus par pilsētas centru vēl aizvien kalpoja Kauņas vecpilsēta. 1879. gadā Kauņa tika pasludināta par cietoksni un apbūve ierobežota ar diviem stāviem. Kad Pirmā pasaules kara laikā Kauņu ieņēma vācu karaspēks, iela tika pārdēvēta par Ķeizara Vilhelma ielu (Kaiserwilhelmstrasse). Pēc Lietuvas valsts nodibināšanās iela ieguva mūsdienu nosaukumu. Pēc PSRS okupācijas ielas nosaukums bija Staļina prospekts, līdz 1961. gadā tai atgrieza Brīvības alejas nosaukumu. 
1958. gadā iela tika noasfaltēta. 1972. gada 15. maijā Roms Kalanta, protestējot pret valdošo režīmu, Brīvības alejā veica pašsadedzināšanās aktu. No 1975. līdz 1982. gadam ielā notika plaši rekonstrukcijas darbi, pārveidojot to par gājēju zonu. Tā kļuva par otro gājēju ielu pilsētas centrā PSRS (pirmā bija Šauļu bulvāris Šauļos). Projekta autori par šo darbu ieguva PSRS Ministru padomes prēmiju.
Dārza durvīs. Mākslinieka sieva

Apraksts

Rings gleznā norāda uz cilvēka vājumu, vienādojot Sigridas vēderu ar kroplā dārza koka stumbra un zaru struktūru. Tas ir interpretēts kā mākslinieka atgādinājums par trauslumu, kas ietver arī topošo dzīvību, ko uztver cilvēks un daba. Attēla kontrasts starp aukstajām un siltajām krāsām veicina telpas sajūtu. Priekšplānā pa kreisi iekļūst siltās oranžas un dzeltenas aizkaru krāsas un kleita, bet vēsākas zaļas un zilas krāsas paliek attēla fonā.
Rings 22 gadus vecās sievas portreta gleznošanas brīdī bija 42 gadus vecs. Šajā kontekstā mākslas vēsturnieki interpretē gleznu kā mīlestības vēstuli stāvoklī esošais sievai, kas lūkojas pavasarī plaukstošajā florā, simbolizējot mīlestību. Piemēram, mirte virs viņas galvas ir Afrodītes simbols grieķu mitoloģijā un Dānijā to tradicionāli lietoja līgavas, rotājoties kāzām. Šajā gleznā ir manām arī tumsa, kas tiek uzskatīts par nāves simbolu, patieso pamata tēmu vai, drīzāk Ringa dzīves pieredzi, kas mēģinot rīkoties ar un atbrīvoties no krāsas.

Stilse

Rings tiek raksturots kā dāņu simbolisma pionieris un viņa darbi aprakstīti kā sociālā reālisma izpausmes. Pēdējos gados mākslas vēsturnieki uzskata, ka abi šie viņa darbu aspekti ir vienādi nozīmīgi un papildina viens otru. Norādīts arī tas, ka "Dārza durvīs" attēlo alternatīvu romantisma idealizētajam sievietes tēlam.
V391 Pegasi b

V391 Pegasi b ir citplanēta, kas riņķo ap zvaigzni V391 Pegasi, kura atrodas 1403 pc attālumā no Zemes Pegaza zvaigznājā. Planētas orbītas tuvākā punkta attālums no zvaigznes ir 6,638 AU, bet tālākā — 6,682 AU. Ieraugot planētas orbitālos parametrus, varētu domāt, ka uz tās ir tikpat auksti, kā zemās temperatūras režīma saldētavā, bet patiesībā stindzinošā aukstuma vietā ir cilvēkam visai patīkamas temperatūras (+10 °C) — ap šo planētu varētu riņķot Zemei līdzīgi pavadoņi, jo zvaigznei V391 Pegasi ir ļoti augsta (29 044 °C) temperatūra un tā ir tikai 4 reizes mazāka par Sauli un līdz ar to tā izdala milzīgu siltuma apjomu.
Planēta sver 1022 reižu vairāk par mūsu planētu, tātad tā ir 3,216 reižu smagāka par Jupiteru. Šāda planēta ir milzīga gāzu lode (gāzu gigants), bez cietas virsmas. Planētu atklāja 2007. gadā.
Ja mūsu planēta, kā tās pavadonis apriņķotu šo planētu, tad temperatūra uz Zemes, kad šī planēta atrastos vistuvāk savai zvaigznei, būtu +10,4 °C, bet, kad planēta attālinātos līdz vistālākajam punktam uz savas orbītas, tā noslīdētu tikai līdz +9,5 °C, jo planētas V391 Pegasi b orbīta ir apaļīga (Ekscentriskums 0,0033). Ekvatora rajonā vasaras būtu aukstas un nepārtrauktas. Gads uz šīs planētas ilgst 1170,235 zemes dienas ilgi.
Ja tur kāds mūsu Zemei līdzīgs pavadonis tur ir, tad tam droši vien ir paaugstināts siltumnīcefektu izraisošo gāzu (CO₂) daudzums atmosfērā, jo dzīvībai optimālas ir arī par 15° augstākas temperatūras nekā minēts iepriekšējā rindkopā, kā arī būtu ļoti daudz UV radiāciju absorbējošo gāzu, jo zvaigzne, savas augstās temperatūras dēļ, V391 Pegasi savu enerģiju izstaro galvenokārt UV starojuma formā.
200 metri

200 metri ir otra īsākā sprinta distance (bez barjerām) vieglatlētikas sacensībās stadionā. Nedaudz īsāka distance, kas tika saukta par "stadiju" (apmēram 180 metri), bija pirmā Antīko Olimpisko spēļu distance. Iepriekš valstīs ar nemetrisko mērvienību sistēmu sportisti bieži sacentās 220 jardu distancē (201,168 metri) 200 m vietā, it īpaši tas bija novērojams ASV.
200 m ir iekļauta Olimpisko spēļu vieglatlētikas sacensību programmā. Vīrieši Olimpiskajās spēlēs sacenšas kopš 1900. gada, sievietes — kopš 1948. gada.
Pasaules rekords 200 m vīriešiem ir 19,19 s un pieder Useinam Boltam no Jamaikas, uzstādīts 2009. gada 20. augustā. Pasaules rekords 200 m sievietēm ir 21,34 s un pieder Florensai Grifitai Džoinerei no ASV, uzstādīts 1988. gada 29. septembrī.
Latvijas rekords 200 m vīriešiem ir 20,41 s un to 1996. gada 31. jūlijā uzstādīja Sergejs Inšakovs. Latvijas rekords 200 m sievietēm ir 22,49 s un tas pieder Vinetai Ikauniecei, uzstādīts 1987. gada 23. maijā.
SmartLynx Airlines

Vēsture

Privāto uzņēmumu 1992. gadā dibināja četri profesionāli piloti un viens bortinženieris. Uzņēmuma nosaukums – LatCharter – tika atvasināts no vārda Latvija, un darbību tas sāka 1993. gadā ar nomātu Tupolev Tu-134B lidaparātu.  2001. gada aprīlī Tu-134 nomainīja ar Yak-42 lidaparātiem, bet 2003. gada decembrī ar Airbus A320-200 lidaparātiem. 
2006. gada jūlijā Islandes aviogrupas Icelandair Group lidaparātu nomāšanas atzars Loftleiðir iegādājās LatCharter akciju kontrolpaketi (55%), ar laiku iegādājoties arī pārējās uzņēmuma akcijas. Aviokompānijas flote tika paplašināta, 2007. gadā tai pievienojot vēl piecus A320-200 un divus B767-300 lidaparātus. Lidaparāti tika iznomāti ar apkalpi dažādām aviosabiedrībām visā pasaulē. Kopš tā laika ACMI (lidaparāta, apkalpes, apkopes un apdrošināšanas) nomas tirgus kļuva par uzņēmuma galveno darbības virzienu, kura ietvaros uzņēmums sadarbojās ar tādiem pārvadātājiem kā Air Malta,  SBA Airlines,  Finnair,  Condor Flugdienst . 
2008. gadā, atzīmējot aviokompānijas 15. gadadienu, tā tika pārdēvētā par SmartLynx Airlines, ieviešot arī jaunu logotipu un vizuālo tēlu.  
2012. gadā aviokompānijas vadība to izpirka no Icelandair un izveidoja meitas uzņēmumu SmartLynx Airlines Estonia ar vienu Airbus A320-200 lidaparātu Igaunijas tūroperatoru apkalpošanai.   
2016. gadā par uzņēmuma īpašnieku kļuva Nīderlandē bāzēts investīciju fonds, bet 2019. gadā SIA “Smart Aviation Holdings”, kam pieder aviosabiedrība SIA “SmartLynx Airlines”, apvienojās ar AAE reģistrēto holdinga kompāniju "Procyone FZE".
Pārvadāto pasažieru skaits 2015. gadā sasniedza 1,6 miljonus, 2016. gadā – 1,9 miljonus un 2017. gadā – 2,5 miljonus. SmartLynx lidojumu precizitāte (On Time Performance) 2016. gada vasarā sasniedza 89% no visiem čartera lidojumiem.

Negadījumi

2018. gada 1. martā, aviokompānijas igauņu meitasuzņēmumam piederoša Airbus 320 lidaparāts trenniņlidojuma laikā smagi atsitās pret Tallinas lidostas skrejceļa, vēlreiz pacēlās un veiksmīgi veica ārkārtas nosēšanos.
Nacionālā basketbola līga

Vēsture

Šīs līgas priekšgājējs bija Vidusrietumu basketbola konference (MBC) 1935. gadā. 1937. gadā tā mainīja savu nosaukumu, cenšoties piesaistīt lielāku auditoriju.
Stara Zagora

Vēsture

Stara Zagora ir viena no vecākajām apmetnēm Bulgārijā. Tā ir dibināta neolītā. Trāķieši to sauca par Beroji (Beroe), tulkojumā "dzelzs", jo pilsētas apkārtnē atradās dzelzs atradnes. Senās Romas laikā pilsētas nosaukums bija Augusta Trajana par godu imperatoram Trajānam. Bizantijas laikos pilsētas nosaukums bija Irinipole (Irinipolis) par godu imperatorei Irīnai.
717. gadā Stara Zagora un apkārtējais apgabals tika piešķirts Bulgārijai par bulgāru palīdzību cīņā pret arābiem pie Konstantinopoles. Bulgāri pilsētu nosauca par Boruju (Boruy). 1122. gadā pie Stara Zagoras notika Berojas kauja, kurā Bizantijas imperators Joans II Komnēns guva pārliecinošu uzvaru pār pečeņegiem.
1371. gadā pilsētu ieņēma osmaņi un tā palika Osmaņu impērijas sastāvā līdz 1886. gadam. Šajā laikā tās nosaukums bija Eskizagra (Eskizağra), izņemot laiku starp 1854. un 1870. gadu, kad nosaukums bija Železnika (Zheleznik).
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (10. diena)

Vankūveras Olimpisko spēļu desmitajā dienā (21. februārī) sacīkstes norisinājās 8 disciplīnās un tika izcīnīti 6 medaļu komplekti.