google/wiki40b huggingface dataset:
Dekšāru pamatskola

Vēsture

Pirmo reizi Dekšāru ciemā tehnikums atvēra 1909. gadā Aleksandra Latkovska mājās. Sākumā bijusi tikai 1. un 2. klase. 1910./1911. m.g. tika atvērta ārējo tualeti. Pirmais skolotājs bijis Tosta Makarovs. Ar 1914. gada rudeni skolu pārcēla uz Donata Eriņa māju, kurā skola pastāvēja līdz 1962. gada rudenim. Sākot ar 1945. gadu, kad skolā klašu skaitu palielināja līdz septiņām, skolas vajadzībām tika izmantota arī Staņislava Triznas māja. 1962. gadā skola pārcēlās uz jaunu divstāvu ēku, kura tika uzcelta enerģiskā direktora Antona Skromuļa laikā.  
Ar 2009. gada 1. septembri skolā tiek licencēta jauna izglītības programma – "pamatizglītības profesionāli orientēta virziena (sports)" izglītības programma, skolēniem tiek piedāvātas trīs mācību stundas sportā un ir iespējas piedalīties vieglatlētikas un futbola nodarbībās.

Ārpusklases nodarbības un interešu pulciņi

tautas dejas, koris, lietišķā māksla, futbols un vieglatlētika.

Dalība starptautiskos projektos

Erasmus + Sport programma
Linda Mūrniece

Biogrāfija

Beigusi Jūrmalas 1. vidusskolu. Pēc tam studējusi Latvijas Universitātē, kur ieguvusi sociālo zinātņu bakalaura grādu komunikācijas zinātnē.
Strādājusi gandrīz tikai iekšlietu sistēmā: Iekšlietu ministrijas preses centrā, laikrakstā "Kaujas Postenī", kriminālpolicijas nodaļā cīņai pret organizēto noziedzību, bijusi Valsts ekonomiskās suverenitātes aizsardzības departamenta darbiniece, vēlāk Drošības policijas priekšnieka palīdze.

Politiskā darbība

Politikā iesaistījusies 2002. gadā, kad iestājās Einara Repšes veidotajā partijā "Jaunais laiks". No tās saraksta ievēlēta 8. Saeimā. E. Repšes valdības laikā bijusi Iekšlietu ministrijas parlamentārā sekretāre, Aigara Kalvīša valdībā Aizsardzības ministrijas parlamentārā sekretāre. Pēc E. Repšes demisijas stājās viņa vietā aizsardzības ministra amatā, ko ieņēma no 2006. gada 5. janvāra līdz 7. aprīlim. Atkāpās no ministres amata, kad "Jaunais laiks" pameta A. Kalvīša valdību.
2006. gada rudenī ievēlēta 9. Saeimā no "Jaunā laika" saraksta Rīgas vēlēšanu apgabalā, darbojās Aizsardzības, iekšlietu un korupcijas novēršanas komisijā. Kopš 2009. gada 12. marta L. Mūrniece ir iekšlietu ministre sava partijas biedra Valda Dombrovska valdībā. Piedalījusies 10. Saeimas vēlēšanās, tomēr netika tieši ievēlēta Saeimā. Viņa mandātu ieguva 4. novembrī, pēc tam, kad savu mandātu uz laiku nolika valdības sastāvā esošais Ģirts Valdis Kristovskis. Neilgi pēc tam arī L. Mūrniece mandātu nolika uz ministra amata pildīšanas laiku, jo saglabāja iekšlietu ministres amatu arī otrajā V. Dombrovska valdībā.
2011. gada sākumā pēc traģiskās apšaudes Jēkabpilī, kurā gan noziedznieki, gan cietušie bija policisti, L. Mūrnieci aicināja demisionēt sabiedrība un policistu arodbiedrības. Lai arī ministre sākotnēji atbildēja, ka viņas politiskā atbildība ir policijas sakārtošana, pēc vēl citu policistu izdarītu noziegumu nonākšanas sabiedrības uzmanības lokā, 17. februārī viņa tomēr iesniedza Ministru prezidentam V. Dombrovskim demisijas rakstu. Premjerministrs to pieņēma, bet noteica ilgu termiņu līdz darba pārtraukšanai — 6. jūnijā. Pēc ministra amata pamešanas L. Mūrniece neatjaunoja Saeimas deputāta mandātu.

Privātā dzīve

2012. gada martā šķīrusies no ilggadējā dzīvesbiedra, iekšlietu sistēmas darbinieka Raimonda Mūrnieka, ar kuru kopējā laulībā dzimuši divi bērni. Maija beigās apprecējās ar Libānā dzimušo ārstu, partijas biedru "Vienotībā" Hosamu Abu Meri. 2017. gada 14. jūnijā laulība ar Hosamu Abu Meri tika šķirta.
Lipeklis

Lipeklis jeb glutēns (no latīņu: gluten — 'līme') ir ūdenī nešķīstošu olbaltumvielu grupa, kas atrodama graudzāļu dzimtas graudaugos, galvenokārt kviešos un miežos, bet mazākā daudzumā arī rudzos, auzās un to produktos. Lipeklis piesaista ūdeni, dodot mīklai viskoelastību, veicinot tās rūgšanu un piešķirot mīklas izstrādājumiem sīkstumu.
Lipekļa daudzums un kvalitāte ir viena no graudaugu kvalitātes prasību fizikālajiem rādītājiem, piemēram, labas formas baltmaizei vajadzīgi kviešu milti ar vismaz 23% lipekļa. Kviešu lipekļa kvalitāti nosaka tajā ietilpstošo aminoskābju grupu gliadīna un glutenīna attiecība, kurai optimāli jābūt 1:1,2. No tām gliadīns sniedz mīklai stiepjamību, bet glutenīns — elastīgumu un stingrību. Vajadzīgais lipekļa daudzums un/vai optimālā gliadīna un glutenīna attiecība graudos var neizveidoties nelabvēlīgu laikapstākļu, barības vielu trūkuma, augu slimību, pāragru graudu novākšanas un citu iemeslu dēļ.
Lipekļa nepanesību sauc par celiakiju. Celiakijas slimnieki nedrīkst lietot uzturā pārtiku, kuras sastāvā ir lipeklis vai tā paliekas.
Eirolīga (basketbols)

Vēsture

Eirolīga tiek uzskatīta par turpinājumu Eiropas čempionvienību kausa izcīņai, kas bija Eiropā svarīgākais klubu basketbola turnīrs no 1957. līdz 2001. gadam. Par pirmajiem kausa ieguvējiem kļuva PSRS klubs no Rīgas ASK. Visvairāk turnīros ir uzvarējis Spānijas klubs Madrides "Real".
2000.-2001. gada sezonā vadošo Eiropas klubu finansiālu pretenziju rezultātā notika divi paralēli klubu basketbola turnīri, kas abi pretendēja uz nozīmīgākā lomu. Praksē tomēr ULEB rīkotā Eirolīga izrādījās spēcīgāka par FIBA rīkoto Suprolīgu. Konflikts turpinājās arī nākamajās sezonās un vairākus gadus Eiropas basketbolā notika paralēli konkurējoši turnīri, tomēr ULEB rīkotā Eirolīga vienmēr bija prestižākā no tiem. Tikai pirms 2008.-2009. gada sezonas konkurējošās organizācijas vienojās un izveidoja savstarpēji saskaņotu klubu basketbola turnīru sistēmu, kurā nozīmīgākās sacensības statusu joprojām saglabāja Eirolīga.
Prica līcis

Prica līcis (angļu: Prydz Bay) ir līcis Austrumantarktīdas piekrastē starp Ingridas Kristensenas krastu un Dārnlija ragu Larsa Kristensena krastā. Līča platums ir ap 360 km un tas iestiepjas sauszemē līdz pat 140 km. Dziļumi ir no 200-300 m kontinentālā šelfa malā līdz pat 1400 m dienvidrietumu stūrī. Līci 1931. gadā atklāja norvēģu vaļu mednieku ekspedīcija kapteiņa Klariusa Mikelsena vadībā ar kuģi Thorshavn. Gandrīz vienlaicīgi krastu pētīja un aprakstīja BANZARE ekspedīcija Daglasa Mosona vadībā. Detālāku piekrastes izpēti veica Larsa Kristensena ekspedīcija 1936.-1937. gadā. Nosaukts par godu norvēģu uzņēmējam Olafam Pricam (Olaf Prydz).
Ievērojamu līča piekrastes daļu veido Eimerija šelfa ledāja fronte. Piekrastrē atrodas oāze Lāšemana pakalni, kurā ierīkotas vairākas polārstacijas: Progresa (Krievija), Džunšaņa (Ķīna), Lo-Rakovice (Rumānija).
Maikongs

Izskats

Maikonga ķermeņa garums ir apmēram 65 cm, astes garums 28 cm, augstums skaustā 50 cm, svars 5—8 kg.
Maikonga kažoka krāsa variē no pelēkbrūnas līdz tēraudpelēkai krāsai, ar sarkanīgāk brūnu seju un kājām, tā astes un ausu gali ir melni. Kažoka apspalvojums ir īss un biezs. Maikongam ir relatīvi īsas, bet spēcīgas kājas, ķermenis šaurs, un aste ir gara un kupla. Astes spalvas uzceļas vertikāli, ja maikongs ir satraucies. Ausis maikongam ir platas un noapaļotas, un kā lielākajai daļai suņu dzimtas dzīvnieku tam ir 42 zobi.
Maikongam ir 74 hromosomas.

Ieradumi

Maikongs ir nakts dzīvnieks, bet tas iziet medībās jau krēslā. Dienu tas pavada alās, kuras ir izrakuši citi dzīvnieki. Maikongs medībās dodas viens vai pa pāriem. Tas medī krabjus, ķirzakas, kukaiņus, grauzējus, putnus, kā arī neatsakās no bruņurupuču olām, maitas un dažādiem augiem. Lietus sezonā galvenā barība maikongam ir krabji, kurus tas meklē dubļos applūdušajās zemienēs. Krabji tiek apēsti krastā, kādā augstākā vietā, reizēm tas var būt garākas zāles kušķis ūdens tuvumā.
Maikongi veido monogāmus pārus, kas audzina jauno paaudzi kopā. Maikongiem ir viens vai divi metieni ar kucēniem gadā. Maikongu pārim ir sava teritorija, kura tiek sargāta sausajā sezonā, bet lietus sezonā, kad barības ir daudz, maikongi teritorijai nepievērš uzmanību. Teritorija, kura tiek iezīmēta ar urīnu, pārim ir apmēram 4 kvadrātkilometrus liela. 
Grūsnības periods maikongam ir 56 dienas, parasti piedzimst 3—6 akli, tumši pelēki kucēni. Acis kucēniem atveras pēc 14 dienām, gaļu maikonga mazulis sāk ēst jau pēc 30 dienām. Māte mazuļus zīda ar pienu 90 dienas. Dzimumbriedumu maikongi sasniedz 9 mēnešu vecumā.
Tabula Rogeriana

Tabula Rogeriana jeb Rogera karte (arābu: نزهة المشتاق في اختراق الآفاق — ‘grāmata par patīkamiem ceļojumiem uz tālām zemēm’) ir viena no vikingu laikmetā tapušajām pasaules kartēm, kas apvērstā veidā attēlo Eirāzijas un Āfrikas kontinentus.

Izveide

Karti ar komentāriem pēc Sicīlijas normaņu ķēniņa Rogera II rīkojuma 18 gadu laikā (1136-1154) izveidoja arābu zinātnieks Muhameds el Idrīsī (Muhammad al-Idrisi). Visi uzraksti ir arābu valodā un tās augšpusē ir dienvidi, bet apakšpusē — ziemeļi.

Ziemeļeiropas attēls

Tabula Rogeriana pirmo reizi detalizēti apkopo vikingu laikmeta zināšanas par Ziemeļeiropas ģeogrāfiju. 
Dānijas pussala nosaukta par Snislua (Šlēsviga), Skandināvija, Somija un Kurzeme attēlotas kā Baltijas jūras salas. Viena no tām nosaukta par «Amazoņu salu». Tallina tajā iezīmēta  kā Qlwn, kas atbilst Novgorodas hronikā lietotajam Tallinas pilskalna nosaukumam Kolivaņa (Колывань).
Zviedru valodnieks Rihards Ekblūms tekstā pieminēto Madsūnu identificēja ar Mežotni, Sūnu identificē ar Alsungu, bet Kabi varētu būt Jelgava vai Kauņa, vai kāda cita sena tirgus vieta.
Krimas federālais apgabals

Krimas federālais apgabals (krievu: Кры́мский федера́льный о́круг) bija Ukrainai piederīgajā Krimas Autonomajā Republikā un Sevastopoles pilsētā pēc Krievijas Federācijas aneksijas 2014. gadā izveidota administratīvi teritoriāla vienība. 2016. gada 28. jūlijā ar prezidenta Putina lēmumu Krimas federālo apgabalu likvidēja un pievienoja Dienvidu federālajam apgabalam.

Izveide

Apgabals izveidots 2014. gada 21. martā pēc pašpasludinātās Krimas Republikas uzņemšanas Krievijas sastāvā. Apgabalu veido Krimas Republika un federālās nozīmes pilsēta Sevastopole. Administratīvais centrs atrodas Simferopolē.

Starptautiskais statuss

Starptautiskā sabiedrība (izņemot 6 pasaules valstis) neatzīst Krimas aneksiju, bet Ukraina ir pasludinājusi Krimas Autonomo Republiku un Sevastopoli par okupētām teritorijām.
Muļķu mats

Muļķu mats (angļu: Fool's mate) šaha spēlē ir mats, kas tiek panākts divu gājienu laikā, kad dāma uzbrūk karalim pa neaizsargāto h4-e1 vai h5-e8 diagonāli. Šis ir ātrākais iespējamais mats šaha spēlē.

Panākšana

Baltajiem pirmais gājiens jāizdara ar f-bandinieku vienu vai divus lauciņus uz priekšu. Melnajiem jāizspēlē e-bandinieku, lai atvērtu ceļu dāmai. Baltajiem pēc tam jāizdara gājiens ar g-bandinieku 2 lauciņus uz priekšu, atļaujot melnajai dāmai nokļūt uz h4. Tiek panākts mats.
Slaktiņš meiteņu biedrībā

Sižets

Vairākas draudzenes nežēlīgi izjoko kādu puisi. Joks izpaužas tā, ka it kā puiša vainas dēļ viena no meitenēm mirst. Tomēr šis joks puisi iedzen izmisumā. Viņš pa īstam nogalina to pašu meiteni, kura, viņam nezinot, ir dzīva. Meiteņu biedrības māsas nolemj piesegt šo traģēdiju un aizmirst to. Tomēr kādu dienu viņas saņem SMS, kas atklāj, ka viņu noslēpums ir izpausts.
Aurims Didžbalis

Biogrāfija

2011. gada novembrī Eiropas čempionātā Kazaņā,  Didžbalis ieņēma ceturto vietu, bet, konkurenta pozitīvā dopinga testa dēļ, viņš ieguva bronzas medaļu.
2012. gada aprīlī Eiropas čempionātā Antaljā, viņam tika piešķirta sudraba medaļa, bet vēlāk, anabolisko steroīdu dopinga pārbaudes pozitīvo rezultātu dēļ, tika diskvalificēts. Lietuvas svarcēlājam tika atņemtas visas 2012. gadā iegūtās medaļas un viņš zaudēja tiesības piedalīties 2012. gada Olimpiskajās spēlēs Londonā.
2014. gada novembrī Pasaules čempionātā Almati viņš ieguva mazo sudraba medaļu raušanā (185 kg) un bronzas medaļu divcīņas summā un kļuva par pirmo lietuviešu svarcēlāju, kurš ieguva medaļu pasaules čempionātā.
2015. gada novembrī pasaules čempionātā viņš izcīnīja mazo sudraba medaļu raušanā (180 kg).
2016. gada augustā Didžbalis piedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro un bija vienīgais svarcēlājs Lietuvas nacionālajā komandā. Viņš uzrāva 177 kg, uzspieda 215 kg un ieguva bronzas medaļu. Šī bija pirmā Lietuvas svarcēlāju izcīnītā olimpiskā medaļa.
2017. gada Eiropas čempionātā Didžbalis uzvarēja raušanā ar 181 kg, bet palika 4. vietā grūšanā ar 205 kg un ieguva bronzas medaļu.
2017. gada Pasaules čempionātā Anahaimā, viņš ieguva sudraba medaļu divcīņā (388 kg) un mazo bronzas medaļu raušanā (176 kg). 2018. gada 23. janvārī tika paziņots, ka A. Didžbaļa dopinga tests čempionāta laikā bija pozitīvs. Tomēr galīgais lēmums par viņa medaļu likteni un turpmāko dalību sacensībās joprojām nav pieņemts.
Eidapere (stacija)

Stacijas ēka

Eidaperes dzelzceļa stacija atklāta 1926. gadā. Stacijas ēka pabeigta vienu gadu vēlāk — 1927. gadā. Pēc Leona Johansona tipveida projekta veidotā celtne ir vienstāva koka ēka ar apjomīgu mansarda tipa jumtu un mezonīna izbūvēm sliežu ceļa un pagalma pusē.
Svinīgo arhitektonisko kompozīciju akcentē simetriski izvietotu logu rinda — pirmajā stāvā: sešrūšu tipa logi ar četrrūšu virsgaismu, kā arī mansardā izbūvētā astoņrūšu logu rinda ar noslēdzošiem sandrikiem, savukārt kompozīcijas centrā izvietota mezonīna izbūve. Ieejas mezgls no sliežu ceļa puses risināts veidojot nišu, kuras stūra noapaļojumos iezīmējas art deko laikmeta stilistika. 
Kopējais ēkas stilistiskais raksturs veidots atsaucoties uz Lielvidzemes muižu arhitektūru. Identiska dzelzceļa stacija 1927. gadā tika uzbūvēta arī Viluveres dzelzceļa stacijā (līdz mūsdienām nav saglabājusies).
Kopš 2004. gada Eidaperes stacijas ēka pārveidota par dzīvojamo māju. Līdz ar stacijas pārveidi par pieturas punktu demontēts arī otrais sliežu ceļš.
Kopš 2018. gada 8. decembra pasažieru vilcieni posmā Pērnava—Lelle vairs nekursē un Eidaperes pietura netiek izmantota.
Edmunds Freivalds

Dzīvesgājums

Dzimis 1891. gada 2. augustā Liepājā žurnālista, grāmatu izdevēja, tirgotāja un baptistu sludinātāja Kārļa Freivalda ģimenē. 1910. gadā absolvēja Liepājas ģimnāziju, studēja tieslietas Odesas un Maskavas universitātēs (1910—1915).
Pirmā pasaules kara laikā bija laikrakstu "Baltija" (1916) un "Līdums" (1917) redaktors. 1918. gadā bija Tautas padomes loceklis, Brīvības cīņu laikā Liepājā dibināja un vadīja Latvijas preses biroju "Latopress" (1919—1920), sekmēja Latvijas valsts nostiprināšanos un popularitāti. Vēlāk bija Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas informācijas departamenta direktors un laikraksta "Brīvā Zeme" redaktors (1920—1922). Rakstījis politiskus un kultūras apcerējumus, feļetonus, mūzikas kritikas. Izcēlās ar apdāvinātību un inteliģenci.
1922. gada 6. augustā noslīka peldoties Bulduru pludmalē Rīgas Jūrmalā, apbedīts Rīgas Meža kapos.
Žubīšu dzimta

Izplatība

Žubīšu dzimtas putni ir sastopami visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Austrālāzija nav šo putnu dabīgais izplatības areāls, bet šīs dzimtas putni šajā reģionā ir introducēti. Daudzas sugas mājo ziemeļu puslodē. Žubīšu dzimtas putni ir sastopami dažādās biomās: skrajos jauktu koku mežos, ļoti biezos mežos, mežmalās, atklātās ainavās, krūmājos, lauksaimniecības tīrumos, dārzos un pilsētu parkos.

Izskats un īpašības

Lielākajai daļai žubīšu dzimtas putnu ir spēcīgi, konusveidīgi knābji, kas tiek izmantoti, lai saspiestu sēkliņas. Dažām sugām ir nelieli knābji, bet citām gari un līki, piemēram, sarkanajai medusložņai (Drepanis coccinea). To apspalvojums ir ļoti dažāds. Žubīšu dzimtas putniem visbiežāk ir košs un krāsains apspalvojums, bet dažām sugām tas ir neuzkrītošāks, mierīgāks. Izmēri ir ļoti dažādi — tie var būt gan vidēji lieli, gan mazi. Toties visām sugām astei ir 12 spalvas.
Mazākais žubīšu dzimtā ir Andu ķivulis (Spinus spinescens), kura ķermeņa garums ir 9,5 cm, bet svars 8,4 g. Lielākais ir lielais dižknābis (Mycerobas affinis). Tā ķermeņa garums ir gandrīz 23 cm, bet svars 79 g. Eiropas mazākais žubīšu dzimtas putns ir ģirlicis (Serinus serinus). Tas ir tikai nedaudz lielāks par Andu ķivuli (11 cm, svars 8,5 g).
Lielākā daļa žubīšu dzimtas putnu labi dzied. Šīs dzimtas putniem ir raksturīgs lidojums pa viļņveida līkni augšup, lejup, kas atgādina bumbiņas atsišanos pret zemi. Šāds lidojuma raksturs veidojas tādēļ, ka žubīšu dzimtas putni lidojumā mēdz īsu mirkli planēt ar sakļautiem spārniem. Tad tie atkal paceļas augšup, aktīvi savicinot spārnus.

Sistemātikas vēsture

Pagātnē žubīšu dzimtas sistemātika ir daudz diskutēta, vērtēta un mainīta. Žubītes un dadzīši ir bijuši apvienoti vienā apakšdzimtā, sistematizējot abas grupas kā ciltis. Havaju medusložņas ir bijušas izdalītas atsevišķā dzimtā. Eifonijas kādreiz tika sistematizētas kā tanagru dzimtai (Thraupidae) piederošas, līdz, attīstoties molekulārajai zinātnei, tika iegūti ticami fakti iepriekšminēto putnu izcelsmei un radniecībai. Fosiliju atradumi liecina, ka žubīšu dzimta dzīvoja jau miocēna vidū pirms 20—10 miljoniem gadu. Visplašākā un daudzveidīgākā no visām žubīšu dzimtas apakšdzimtām ir dadzīšu apakšdzimta (Carduelinae).
Sietiņiezis

Sietiņiezis (arī Sietiņš un Sietnis) ir aptuveni 400 metrus garš un līdz 15 m augsts baltā devona smilšakmens atsegums, ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Gaujas labajā krastā, Vaidavas pagastā, Kocēnu novadā, Latvijā. Lielākais baltā smilšakmens atsegums Baltijā. Atrodas Gaujas nacionālā parka teritorijā apmēram 1 km uz austrumiem no "Sietiņu" mājām un 16 km attālumā no Valmieras. Pirms sabrukšanas 20. gadsimta 70. gados uz Sietiņieža virsotni vedusi arka (dižākā dabiskā arka). Velve bijusi līdz 4 m plata. Sietiņieža nosaukums, iespējams, radies no ieža izskata, kura virsma klāta ar savvaļas bišu veidotiem caurumiņiem, kas veido it kā "sietiņu". Objekta apkārtne labiekārtota ar tūrisma infrastruktūru.
Kopš 1974. gada Sietiņiezis atrodas valsts aizsardzībā. Aizsargājama ir teritorija 3,1 ha platībā. Krasta krauja ir 15 m augsta, kopējais atsegto slāņkopu biezums sasniedz 34 m. Sietiņiezim ir divas daļas — ziemeļu un dienvidu daļa. Dienvidu daļā atrodas Velna pūpēdis un Velnala, kuras garums sasniedz aptuveni 10,5 m.
Mīluļu slepenā dzīve 2

Sižets

Makss piedzīvo lielas pārmaiņas dzīvē pēc tam, kad viņa saimniece Keitija apprecas un kļūst par Laiema māti. Kad ģimene dodas ceļojumā uz laukiem, Makss satiek fermas suni Rūsteru, un abi cenšas pārvarēt savas bailes. Tikmēr Gidžeta cenšas izglābt Maksa iemīļoto rotaļlietu no kaķu apdzīvota dzīvokļa, bet Pūciņš dodas atbrīvot balto tīģeri Hu no cirka.
11. augusts

11. augusts ir gada 223. diena pēc Gregora kalendāra (224. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 142 dienas.
Imants Parādnieks

Biogrāfija

1987. gadā kā feldšeris beidza Rīgas 4. medicīnas skolu, pēc tam dienēja obligātajā militārajā dienestā Padomju armijā. 1990. gadā, iegūstot mūrnieka-kamīnlicēja profesiju, pabeidza Rīgas 72. arodvidusskolu. 1993. gadā uzsāka uzņēmējdarbību, izveidojot SIA “AGNI”, kas nodarbojas ar interjera dizainu, kamīnu būvi un citu apkures projektu izstrādi.
Biedrības "Hokeja klubs AGNI" valdes priekšsēdētājs, bērnudārza "Pūcīte" līdzīpašnieks.
2014. gadā Latvijas Universitātē ieguva sociālo zinātņu bakalaura grādu tiesību zinātnē, aizstāvot bakalaura darbu "Konstitūciju preambulu nozīme salīdzinošā kontekstā".

Politiskā darbība

1988. gadā iestājās Latvijas Nacionālās Neatkarības Kustībā, vēlāk partijā "Visu Latvijai!". 2006. gadā kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, taču, tā kā "Visu Latvijai!" nepārvarēja 5% barjeru iekļūšanai Saeimā, ievēlēts netika.
2007. gada 18. novembrī I. Parādnieku ievēlēja par "Visu Latvijai!" priekšsēdētāju. 2008. gada 7. decembrī, izmainot partijas statūtus, I. Parādnieks un R. Dzintars tika ievēlēti kā līdztiesīgi "Visu Latvijai!" līdzpriekšsēdētāji. Pēc partiju "Visu Latvijai!" un "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" apvienošanās viņu ievēlēja Nacionālās apvienības "Visu Latvijai! - Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" valdē.
2009. gada Rīgas Domes vēlēšanas kandidēja "Visu Latvijai!" sarakstā ar otro numuru, bet, sarakstam nepārvarot 5% barjeru, netika ievēlēts.
2010. gada 10. Saeimas vēlēšanās I. Parādnieks kandidēja Zemgales vēlēšanu apgabalā no "Nacionālās apvienības Visu Latvijai-Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta ar pirmo numuru un tika ievēlēts 10. Saeimā. Saeimas priekšvēlēšanu kampaņā apbraukāja Zemgali zirga pajūgā. 25. augustā LNT Jelgavā rīkotajās "Līderu debatēs" aicināja apvienības "Par Labu Latviju" Zemgales saraksta līderi Andri Šķēli līdz vēlēšanām iziet pārbaudi ar melu detektoru.
Arī 11. Saeimas vēlēšanās kandidēja Zemgales vēlēšanu apgabalā no Nacionālās apvienības saraksta ar pirmo numuru un tika ievēlēts 11. Saeimā. Darbojās Saeimas Saimnieciskajā komisijā, bija Saeimas Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas sekretārs, vadīja Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas Demogrāfijas lietu apakškomisiju, kas panāca izmaiņas 2013. un 2014. gada valsts budžetā par labu ģimenēm ar bērniem. Piedalījās Satversmes preambulas izstrādāšanā, bija Baltijas Asamblejas Latvijas delegācijā, deputātu grupā Tibetas atbalstam, iestājās par Katalonijas tiesībām uz pašnoteikšanos.
Ievēlēts 12. Saeimā no Nacionālās apvienības Zemgales apgabalā ar otro numuru sarakstā, vēlēšanu kampaņā trīs nedēļas ar kājām apceļoja Zemgali,. 2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. Pēc Saeimas darbības sākuma kļuva par Nacionālās apvienības Saeimas frakcijas konsultantu. 2019. gada janvārī, kad darbu uzsāka Krišjāņa Kariņa valdība, I. Parādnieks, atbilstoši valdības sadarbības līguma nosacījumiem, kļuva par Ministru prezidenta padomnieku demogrāfijas jautājumos.

Privātā dzīve

Dzīvo kopā ar dzīvesbiedri Dinu un audzina piecus bērnus - Hārdiju, Aneti, Imantu, Rihardu un Helvi. Bijušas attiecības ar citu sievieti, Janu, ar kuru abiem ir kopīgs dēls.
Volkswagen Slovakia

Vēsture

1971. gadā dibināta Bratislavas automobiļu rūpnīca (Bratislavské Automobilové Závody, BAZ), lai ražotu Škoda zīmola modeļus. Tā izlaida arī savus modeļus.
Pēc Dzelzs priekškara krišanas Čehoslovākijas valdība organizēja starptautisku konkursu par Bratislavas automobiļu rūpnīcas privatizāciju. Tajā uzvarēja  Vācijas autobūves uzņēmums Volkswagen, un 1991. gada maijā iegādājās 80 % rūpnīcas kapitāldaļu. Rūpnīca turpināja izlaist Škoda zīmola modeļus. 1992. gadā sāka ražot Volkswagen Passat, vēlāk arī citus Volkswagen modeļus.
1998. gadā Volkswagen iegādājās atlikušās BAZ akcijas, un uzņēmums pārdēvēts par Volkswagen Slovakia.
2000. gadā Martinā atvērta jauna rūpnīca.
Raimunds Lullijs

Dzīves gājums

Dzimis 1233. gadā Maļorkas galvaspilsētā Palmā, ko neilgi pirms tam Rekonkistas laikā arābiem 1231. gadā bija atkarojis Aragonas karalis Haime I. Viņa tēvs Raimonds Amado Ļuļs bija cēlies no Barselonas un piedalījies Maļorkas iekarošanā. Zināms, ka jaunībā Ramons Ļuļs vadījis Maļorkas karaļa administrāciju, rakstījis dzeju un 1257. gadā apprecējies ar Blanku Pikani, viņiem piedzimis dēls Dominiks un meita Magdalēna.
Pēc tam, kad viņam sapnī atkārtoti parādījies krustā sistā tēls, Ramons Ļuļs pameta karaļa galmu, iestājās franciskāņu ordenī un deviņus gadus esot pavadījis Maļorkas klosteros, iespējams arī Monpeljē universitātē. Tur viņš studēja latīņu valodu, filosofiju, teoloģiju, dabaszinātnes, medicīnu un tieslietas, kā arī no kāda verga arābu valodu, loģiku un sūfismu. Tolaik viņš arābiski uzrakstīja savus pirmos sacerējumus par Al-Gazali loģiku un enciklopēdisko "Pārdomu grāmatu par Dievu" (1272), kas drīz tika pārtulkotas latīņu un katalāņu valodā.
Savu vēlāko dzīvi viņš veltīja trīs ideju īstenošanai — mācībai par loģisku patiesības atklāsmi (ars generalis, ars universalis, ars magna), misionāru skolu dibināšanai un misionāru ordeņa izveidei no tolaik esošajiem bruņinieku ordeņiem.
Lai pievērstu arābus kristietībai, Ramons Lullijs aicināja ieviest arābu valodas mācīšanu Eiropas universitātēs, tikās ar dažādu valstu valdniekiem un Romas pāvestiem. 1311. gadā piedalījās Vjennas koncilā, kas pieņēma lēmumu likvidēt Templiešu ordeni un atbalstīja arābu, aramiešu un ebreju valodas mācīšanu Eiropas universitātēs.
Viņš vairākas reizes ar kuģi devās uz Tunisiju, kuras valdnieks it kā izrādījis interesi par kristietību. Pēdējā brauciena laikā 1314. gadā musulmaņu pūlis viņu nomētāja ar akmeņiem un viņš mira 83 gadu vecumā Palmā, kur tika apglabāts Maļorkas Sv. Franciska baznīcā.
Mazliet ilgāk

Sižets

Andis piedāvā savas vecmāmiņas draudzenei Marai, kurai palicis dzīvot tikai nedaudz, izpildīt jebkuru viņas vēlēšanos ar noteikumu, ka viņas dzīvoklis pēc nāves nokļūst Anda īpašumā. Šīs vienošanās rezultātā Andis un Mara pārvērtē savu attieksmi pret dzīvi un nāvi.