google/wiki40b huggingface dataset:
Ivande Kaija

Biogrāfija

Dzimusi Jumpravas pagasta Jumpravmuižā tirgotāja Miķeļa Millera ģimenē, 1878. gadā viņas vecāki pārcēlās uz Rīgu. Izglītību ieguva Torņakalna elementārskolā, Lomonosova sieviešu ģimnāzijā Rīgā (1887—1895). Pēc ģimāzijas beigšanas kādu laiku dzīvoja Kaukāzā. No 1900. līdz 1901. gadam studēja filozofiju Bernē un Leipcigā, bet studijas pārtrauca, 1901. gada 15. novembrī apprecējās ar ārstu Fēliksu Lūkinu un nodevās trīs bērnu audzināšanai. Laikrakstā "Dzimtenes Vēstnesis" un "Latviešu izglītības biedrības gada grāmatā" iespieda viņas rakstus par audzināšanu un sieviešu problēmām. 1910. gadā viņa izlēma atsākt studijas, klausījās lekcijas Sorbonas universitātē Parīzē, pēc tam no 1910. līdz 1914. gadam apceļoja Franciju, Itāliju, Šveici un Vāciju. 1910. gadā iepazinās ar Raini un Aspaziju viņu trimdas vietā Kastanjolā. Ceļojumu laikā uzrakstīja savu pirmo romānu "Iedzimtais grēks", kas izdots 1913. gadā ar pseidonīmu "Ivande Kaija", saceļot plašu ievērību sakara ar toreizējās laulības iekārtas kritiku un jaunu ceļu meklējumiem dzimumdzīves ētikā.
Pirmā pasaules kara gadus pavadīja Petrogradā, Maskavā un Krimā. Latvijā atgriezās 1917. gadā, bija aktīva sabiedriskā darbiniece Latvijas dibināšanas laikā, 1918. gadā piedalījās Latviešu Sieviešu Asociācijas dibināšanā. Latvijas brīvības cīņu laikā (1919-1920) organizēja tā saukto "Zelta fondu", kurā daudzas sievietes ziedoja savas ģimenes dārglietas. No 1920. līdz 1921. gadam strādāja laikraksta "Latvijas Sargs" redakcijā, līdztekus bija valodniece referente Latvijas Ārlietu ministrijā. Rakstīja stāstus, lugas un noveles, cīnoties par jaunām atziņam ģimenes dzīvē un mīlestībā. 1921. gada 7. aprīlī pārcieta smagu smadzeņu trieku, slimības dēļ pārstāja rakstīt un vairs nepiedalījās sabiedrības dzīvē . 1926. gadā saņēma IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni par darbību Latvijas valsts veidošanā.
No 1928. līdz 1931. gadam iznāca I. Kaijas kopotie raksti desmit sējumos. Pēc ceļu satiksmes negadījuma 1942. gada 2. janvārī mira Rīgas pilsētas 1. slimnīcā.
Īles pagasts

Upes

Auce, Ružupe, Sesava, Sidrabene.

Ezeri

Sesavas ezers, Spārnu ezers .

Vēsture

Mūsdienu Īles pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ciroles muiža (Zirohlen), Īles muiža (Ihlen, Īles sanatorija), Stirnu muiža (Stirnen, Stirnas).
1935. gadā Jelgavas apriņķa Īles pagasta platība bija 60,2 km² un tajā dzīvoja 939 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Īles ciema padomi, ko gan 1947. gadā likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, izveidoja no jauna. Īles ciems ietilpis Auces (1949-1959) un Dobeles (pēc 1959. gada) rajonos. 1975. gadā Īles ciemu likvidēja, teritoriju pievienojot Lielauces ciemam. 1989. gadā Īles ciemu izveidoja no jauna, teritoriju atdalot no Lielauces ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Īles pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Auces novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Īle (pagasta centrs), Īles sanatorija, Stirnas.
1976. gada Latvijas čempionāts šahā

1976. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 33. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 30. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 33. šaha čempionāts vīriešiem notika no 28. janvāra līdz 18. februārim 1976. gadā Rīgā. Čempionātā ārpus konkurences spēlēja divi PSRS sporta meistari no Kaļiņingradas - Aleksandrs Maļevinskis (jau otro gadu pēc kārtas) un Oļegs Dementjevs. Taču viesi šoreiz nepiedalījās cīņā par uzvaru. Turnīru lieliski uzsāka Jurijs Arhipkins (Liepāja), kas pēc desmit kārtām bija pārliecinošs līderis ar astoņiem punktiem. Taču zaudējumi pēdējās trīs kārtās ļāva viņam kopvērtējumā ieņemt tikai trešo vietu. Līdera neveiksmes izmantoja Alvis Vītoliņš un Ļevs Gutmans, kas ieņēma attiecīgi pirmo un otro vietu, un izcīnīja tiesības piedalīties PSRS šaha čempionāta atlases turnīros. Vītoliņam tas bija otrais Latvijas PSR čempiona tituls.
Latvijas PSR 30. šaha čempionāts sievietēm notika 1976. gadā Rīgā. Spraigā cīņā par čempioni pirmoreiz kļuva Rīgas 1. vidusskolas skolniece Ilze Ramane (Rubene). Pēdējā kārtā uzvarot Astru Klovāni sudraba medaļu izcīnīja Ļubova Fišmane, bet iepriekšējo divu gadu čempiones Vija Rožlapa un Astra Ozola (Goldmane) dalīja trešo vietu.
Vienplaušzivjveidīgās

Morfoloģija

Ķermenis vārpstveida. To klāj lielas kaula zvīņas. Ķermeņa priekšējo daļu klāj segkauli: clavicula, cleitrum un posttemporale. Smadzeņu kapsulu veido skrimslis ar nelieliem pārkaulojumiem; biseriālā arhipterīgija tipa endokrānijs. Sekundāro žokļu nav. Zobu plātnītēm ir nedaudzas biezas viegli grubuļainas ķemmītes. Ass skeletā var būt nelieli pārkaulojumi. Ir labi attīstītas pāra biseriālās spuras.
Plauša ir viena ar vāji izteiktu šūnainu iekšējo sieniņu. Žaunas ir labi attīstītas. Arteriālā konusa vārstules ir līdzīgas kā ganoīdzivīm. Olnīca nenoslēgta. Attīstība bez pārvēršanās. Aiz kloākas ir divi paritoneālie atvērumi.

Izplatība

Ragzobzivjveidīgo apakškārtas pārstāvji ir zināmi no apakštriasa nogulumiem. Domājams, ka tās nodalījās no aizvēsturiskajām zivīm jau devona perioda beigās. Mezozoja ērā tās bija sastopamas visās kontinentālajās ūdenstilpnēs. Mūsdienās ir sastopama tikai viena suga — Austrālijas ragzobe (Neoceratodus forsteri), kas ir izplatīta nelielā Austrālijas ziemeļaustrumu daļā.
Jukija Araširo

Karjera

2005. gadā viņš kļuva par Japānas U23 čempionu individuālajā un grupas braucienā. Japānas čempionātā grupas braucienā Araširo uzvarējis divreiz — 2007. un 2013. gadā. Izcīnījis arī divas medaļas Āzijas čempionātā grupas braucienā — 2011. gadā Taizemē kļuva par čempionu, bet 2016. gadā Japānā izcīnīta sudraba medaļa.
Karjeras sākumā J. Araširo startēja vairāku Āzijas komandu sastāvā, savu nozīmīgāko uzvaru izcīnot 2008. gada Tour de Okinawa daudzdienu sacensībās Japānā. Karjeru Eiropā viņš sāka 2009. gadā Francijas komandā Bbox Bouygues Telecom, kur kopumā pavadīja 7 sezonas.
2009. gadā viņš tika iekļauts Bbox Bouygues Telecom komandas sastāvā Tour de France sacensībām. Līdz ar Fumijuki Bepu viņi kļuva par pirmajiem Japānas sportistiem, kas nobraukuši šīs sacensības līdz galam, jo iepriekš startējušie japāņi Kiso Kavamuro un Daisuke Imanaka startēja, bet izstājās, nenobraucot visus sacensību posmus. Finišējot arī 2010. gada Giro d'Italia, Araširo kļuva par pirmo japāni, kurš finišējis divās riteņbraukšanas lielo tūru sacensībās. 2012. gada Tour de France (savu trešo tūri) viņš noslēdza 84. vietā, kas tobrīd bija labākais Japānas sportista sniegums, turklāt ceturtajā posmā viņš saņēma cīnītāja balvu.
Viņš piedalījās 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, startējot grupas braucienā, kur finišēja 48. vietā. Vairākas nedēļas pēc olimpiskajām spēlēm viņš kļuva par pirmo Japānas braucēju, kurš uzvarējis UCI HC kategorijas sacensībās — Francijā notiekošajās Tour du Limousin daudzdienu sacensībās. Finišējot 2015. gada Vuelta a España, viņš kļuva par pirmo Japānas sportistu, kurš finišējis visās trijās lielajās tūrēs.
2016. gada sezonā Araširo pievienojās Itālijas komandai Lampre–Merida, paliekot komandā arī pēc tās nosaukuma un sponsora maiņas uz UAE Team Emirates.
2016. gada vasaras olimpisko spēļu grupas braucienā viņš finišēja 27. vietā.
Igors Rausis

Sasniegumi

Igors Rausis ir starptautiskais meistars šahā no 1990. gada un starptautiskais lielmeistars no 1992. gada. Igors Rausis ir trīs reizes pārstāvējis Latvijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs (1996, 1998, 2002) un vienu reizi Pasaules šaha komandu čempionātā (1993). Ir daudzu starptautisko turnīru uzvarētājs. Kopš 1990. gada trenējis šahistus daudzās valstīs: Vācijā, Francijā, Ēģiptē, Bangladešā, AAE, Irānā, Tunisijā un Alžīrijā. 1994. gada Pasaules šaha olimpiādē Maskavā trenējis Latvijas šahistus, 2002., 2008. un 2018. gadu Pasaules šaha olimpiādēs Bangladešas šahistus, 2006. gada olimpiādē Turīnā Apvienoto Arābu Emirātu šahistus, 2010. gada Pasaules šaha olimpiādē — Alžīrijas šahistus, bet 2012. un 2014. gada olimpiādēs Džērsijas izlasi. Pēc tam uzturējies Apvienotajos Arābu Emirātos, kur trenēja šīs valsts jaunos šahistus.

Karjeras noslēgums

No 2013. līdz 2019. gadam viņa reitings pieauga no 2500 punktiem līdz gandrīz 2700, lai gan šajā vecumā tas parasti pazeminās. 2019. gada jūlijā Rausis ieņēma 53. vietu pasaules reitingā un bija vecākais spēlētājs no pasaules Top 100. Taču gan šī rezultātu izaugsme, gan atšķirība starp rezultātiem, ko I. Rausis sasniedza ātrajās un ilgajās spēlēs, radīja aizdomas šahistos un šaha funkcionāros, un pēc vairāku mēnešu ilgas izsekošanas I. Rausis tika pieķerts pārkāpjot noteikumus: viņš spēļu laikā tualetē lietoja mobilo tālruni, ko noteikumi aizliedz iespējamās palīdzības saņemšanas dēļ. I. Rausis apstiprināja tālruņa lietošanu un paziņoja, ka vairs šahu nespēlēs. Tomēr ne Rausis, ne FIDE pirmajās dienās pēc notikušā nav tiešā formā apstiprinājuši, ka tālrunis lietots šaha, nevis citos nolūkos. I. Rausis atteicies sniegt komentārus līdz oficiāla lēmuma pieņemšanai. Palikusi neskaidrība arī par to, kā izdarīts apliecinošais fotouzņēmums, jo FIDE noliedz gan kameras novietošanu tualetē, gan ka fotografējusi kāda oficiāla persona. Bangladešas šaha federācija, kura līdz tam bija plānojusi izmantot I. Rauša palīdzību pirms gaidāmā Pasaules kausa, atteicās no šī plāna.
Floresa

Floresa ir viena no Mazo Zundu salām, kura ir veidojusies vulkānisko aktivitāšu laikā. Salas platība ir 14 300 km². Tā atrodas Indonēzijā uz austrumiem no Javas salas. Uz salas dzīvo aptuveni 1,5 miljoni iedzīvotāji. Salas lielākā pilsēta ir Maumere.

Floresas cilvēks

2003. gada septembrī arheologi šajā salā atrada līdz tam nepazīstamu izmirušu cilvēku sugu Floresas cilvēku (Homo floresiensis). Šie cilvēki šeit ir dzīvojuši vismaz pirms 13 000 gadiem, lai gan leģendas vēsta ka mazi cilvēciņi šajā salā mājojuši vēl pat 16.gadsimtā.
Obervīzentāle

Vēsture

Dibināta 1527. gadā sudraba racēju apmetne. Pilsēta līdz 19. gadsimtam attīstījās kā kalnrūpniecības centrs.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Obervīzentāle ir ievērojams ziemas sporta centrs. Šeit atrodas kalnu slēpošanas trases un tramplīni. 1924. gadā uzceltais pacēlājs no Obervīzentāles uz Fihtelbergu ir senākais Vācijā.
Naktsputni (glezna)

Džozefīnas Hoperes piezīmes par gleznu

Īsi pēc viņu laulības 1924. gadā Edvards Hopers un viņa sieva Džozefīna izveidoja dienasgrāmatu, kurā ar zīmuli veica katras viņa gleznas skici, pievienojot precīzu aprakstu par konkrētām tehniskām detaļām. Džozefīna pēc tam vēl pievienoja piezīmes par gleznas tematiku.
Ierakstā par "Naktsputniem" minēts (Edvarda rokrakstā), ka gleznas nosaukums bijis nedaudz atšķirīgs — Night Hawks — un, ka tā pabeigta 1942. gada 21. janvārī.
Piezīmes Džozefīnas rokrakstā sniedz ievērojami vairāk detaļu, ieskaitot iespēju, ka gleznas nosaukums varētu būt saistīts ar atsaukšanos uz bārā redzamā vīrieša deguna formu, kas atgādina knābi un to, ka viena no "naktsputnu" izskats ticis pielāgots, lai vairāk atbilstu vārda pamatnozīmei.
1942. gada janvārī Džozefīna apstiprina vēlamo nosaukumu vēstulē Edvarda māsai Marionai, "Eds tikko pabeidzis ļoti skaistu attēlu — kafejnīcas lete naktī ar 3 tēliem. "Naktsputni" tam būtu labs nosaukums. E. pozēja divu vīriešu tēliem spogulī un es sievietes tēlam. Viņš pie tā strādāja apmēram pusotru mēnesi."

Īpašnieki

Pēc darba pabeigšanas 1942. gad ziemas beigās Hopers to izvietoja Rehn's galerijā, kurā parasti pārdeva savas gleznas. Tā tur nostāvēja mēnesi. Svētā Patrika dienā Edvards un Džozefīna apmeklēja Anrī Ruso izstādes atklāšanu Ņujorkas Modernās mākslas muzejā, kuru organizēja Denjels Ketons Ričs, Čikāgas mākslas institūta direktors. Atklāšanā bija gan Ričs, gan Alfrēds Barrs, Modernās mākslas muzeja direktors. Barrs bija ieinteresēts Hopera gadu iepriekš radītajā gleznā Gas ("Degviela"), bet Džozefīna viņam ieteica apskatīt "Naktsputnus". Tomēr gleznu apskatīt devās Ričs, kurš drīz nokārtoja pirkumu Čikāgas muzejam. Pārdošanas cena bija 3000 ASV dolāru. Glezna bez pārtraukumiem palikusi Čikāgas mākslas institūta kolekcijā.

Restorāna atrašanās vieta

Ainu iespaidojis šobrīd nojaukts amerikāņu stila restorāns Grīničvilidžā, apkaimē Manhetenā, kurā dzīvoja Hopers. Hopers pats izteicies, ka gleznas ideja radusies no restorāna Griničas avēnijas krustojumā, piebilstot, ka ainu ievērojami vienkāršojis un padarījis restorānu lielāku."
Krūms

Krūms jeb krūmājs ir augu dzīvības forma; tie ir kokaini, daudzgadīgi augi, kuru augstums ir intervālā no 0,8 līdz 6 metriem. Atšķirībā no kokiem, krūmi parasti aug cieši blakus viens pie otra, tiem nav izteikts viens stumbrs un to dzīves garums ir no 10 līdz 20 gadiem.
Krūmi bieži aug mežmalās, bet mežos veido pamežu.
Svarīga saimnieciskā nozīme ir augļu un ogu krūmiem, piemēram, jāņogām, upenēm un citiem.
Plutona pavadoņi

Plutona pavadoņi ir pundurplanētas Plutona dabiskie pavadoņi Harons, Stiksa, Nikte, Kerbers un Hidra. Harona atklāšana 1978. gadā noveda pie Plutona masas un izmēru pārrēķināšanas, Plutons un Harons līdzīgo izmēru un relatīvi nelielā savstarpējā attāluma dēļ reizēm tiek dēvēti par dubultplanētu. Pārējie pavadoņi ir nelieli un atklāti New Horizons misijas gatavošanas laikā no 2005. līdz 2012. gadam.

Vēsture

Plutonu atklāja 1930. gadā. Haronu 1978. gada jūnijā atklāja amerikāņu astronoms Džeimss Kristijs, nosaucot to sengrieķu mitoloģiskā pārcēlāja Harona vārdā. Hidru un Nikti atklāja 2005. gadā, izpētot ar Habla kosmisko teleskopu iegūtos attēlus. Par atklājumu oficiāli tika paziņots 2005. gada 31. oktobrī un pavadoņiem tika piešķirti pagaidu apzīmējumi: S/2005 P 1 (Hidra) un S/2005 P 2 (Nikte).
Kerberu atklāja astronomu grupa Marka R. Šovaltera vadībā 2011. gada 28. jūnijā, kad astronomi pētīja Plutona apkārtni, pārbaudot, vai ap to neatrodas gredzeni. Par pavadoņa atklājumu tika paziņots 2011. gada 20. jūlijā. Stiksu atklāja tā pati astronomu grupa, izpētot attēlus, kurus uzņēma ar Habla kosmisko teleskopu laikā no 2012. gada 26. jūnija līdz 9. jūlijam. Par atklājumu tika paziņots 2012. gada 11. jūlijā.
Franciskāņi

Franciskāņi ir apzīmējums vairākiem vēsturiski saistītiem Romas Katoļu baznīcas mūku ordeņiem, kurus esot 1209. gadā dibinājis Asīzes Francisks. Franciskāņu ordeņos parasti ieskaita Mazāko brāļu ordeni, Svētās Klāras ordeni (Nabaga Klāras ordeni), Mazāko brāļu kapucīnu ordeni un citus.

Raksturojums

Pirmās regulas aizliedza īpašumus un lika franciskāņu mūkiem ubagot un sludināt, kā arī pieticībā "līdzināties Jēzum Kristum". Visos laikos bijuši strīdi par regulas piemērošanu un ievērošanu, kā arī par ordeņu vienotību.
Tieši franciskāņi esot piedzīvojuši stigmas un mistiskas vīzijas, kā arī bijuši ievērojami sholastiķi, kā piemēram Dunss Skots, Bonaventura un Rodžers Bēkons. Bieži piesaukti arī Svētais Antonijs no Padujas, Viljams Okams, Fransuā Rablē, Pijs no Petralčinas un Maksimiliāns Kolbe.
Gemini 12

Lidojuma gaita

Gemini 12 saslēgšanās mērķis Agena Target Vehicle GATV 5001A tika palaists 1966. gada 11. novembrī 19:07:59 UTC.
Gemini 12 tika palaists 100 minūtes vēlāk, 12. septembrī 20:46:33 UTC ar nesējraķeti Titan II GLV no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-19.
Gemini 12 trešajā apriņķojumā veica saslēgšanos ar ATV. Tuvojoties mērķim, sabojājās Gemini radars. Lai aprēķinātu manevrus, Oldrins izmantoja rokas sekstantu. Tā kā Agena ievadīšanas orbītā laikā tika pamanīta dzinēja turbosūkņa īslaicīgs jaudas samazinājums, tika nolemts atcelt Gemini 12 orbītas paaugstināšanu ar ATV.
Edvins Oldrins veica trīs iziešanas kosmosā.
13. novembrī Oldrins veica iziešanu kosmosā, kuras laikā viņš ar trosi savienoja Gemini 12 ar GATV 5001A. 17:40 UTC Oldrina ārpuskuģa aktivitātes beidzās, un 20:09 UTC Gemini atvienojās no Agena, paliekot sasaistīts ar trosi.
Pēc tam veikts pasīvās stabilizācijas eksperiments, bet trose palika vaļīga.Gemini 12 no troses atvienojās 14. novembrī 01:37 UTC.
Nolaišanās notika 15. novembrī 19:21:04 UTC Atlantijas okeānā, 48 km no aprēķinātās nosēšanās vietas.
Curonia

Vēsture

Curonia dibināta Tērbatā 1808. gadā kā kurzemnieku novadniecība (landsmanšafte). Korporācijas ideja un krāsas pārņemtas no jau agrāk Vācijā pastāvējušām kurzemnieku novadniecībām Jēnā, Getingenē, Heidelbergā, Berlīnē un Bonnā.
1812. gada kara laikā varas iestādes korporāciju likvidēja, tomēr Curonia turpina pastāvēt neoficiāli.
1821. gadā atsāka oficiālu darbību. No 1834. gada aktīvi piedalījās Tērbatas šaržēto konventa darbā.
1855. gadā Krievijas impērijas tautas izglītības ministrs oficiāli atļāva korporācijas darbību.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1918. gada decembrī visi ieročus nest spējīgie korporācijas biedri brīvprātīgi iestājas Baltijas Landesvērā cīņai pret lieliniekiem.
1920. gadā atkārtoti reģistrēta pie Tērbatas universitātes.
1921. gadā darbību pārceļ uz Rīgu, attiecīgi reģistrējoties pie Latvijas Universitātes. Tajā pašā laikā darbību uzsāk ar Curonia's filiāle Jēnas universitātē, Vācijā.
1924. gadā tiek uzņemta Latvijas studentu korporāciju Prezidiju Konventā (P!K!).
1932. gadā, kopā ar pārējām vācbaltu studentu korporācijām, demonstratīvi izstājas no P!K!, protestējot pret prasību P!K! sēdēs lietot tikai latviešu valodu. Tā paša gada jūnijā, pēc LU padomes lēmuma, slēgta kā korporācija. Turpina pastāvēt kā biedrība saglabājot korporācijas iekšējo uzbūvi.
1939. gadā, ar sabiedrisko lietu ministra lēmumu, slēgta, visiem biedriem izceļojot uz Vāciju. Pēc izceļošanas lielākā daļa biedru apmetās Pozenes apkārtnē un uzsāka studijas vietējā universitātē. Tur gan nebija iespējama korporācijas atjaunošana, bet filistri pulcējās Veco kungu biedrības Kurzeme (Altherrenverband Kurland) aizsegā.
Pēc Otrā pasaules kara Rietumvācijā nokļuvušie biedri jau ātri sāka apzināt viens otru. Pēdējais pirmskara filistru biedrības priekšnieks barons Ernsts fon Mirbahs 1947. gadā apzinot visus dzīvos un mirušos biedrus izveidoja pirmo pēckara adrešu sarakstu. 1948. gadā Hanoverā notika pirmais filistru konvents un komeršs.
1959. gadā 86 Vācijā esošie Curonia's filistri, kopā ar pārējo vācbaltu korporāciju filistriem piedalījās Baltijas tradīciju korporācijas Curonia Goettingensis dibināšanā, kuru vēlāk deklarēja par Baltijas korporāciju oficiālo tradīciju turpinātāju. Pateicoties Curonia's filistru lielajai aktivitātei, jaundibinātā organizācija bieži tiek uzskatīta par 1808. gadā dibinātās korporācijas turpinājumu. Tika saglabātas arī Curonia's krāsas.

Biedri

Curonia visu savu pastāvēšanas laiku pieturējās pie novadniecības principa. Līdz ar to korporācijā tika uzņemti tikai Kurzemes guberņā (vēlāk arī Rīgā) dzimuši vācbaltiešu studenti. Līdz 1938. gadam korporācijas rindās bija uzņemti 1818 biedri, galvenokārt kurzemnieki.
Pazīstamākie biedri: Tērbatas Universitātes rektors Frīdrihs Biders, Rīgas pilsētas vecākais Vilhelms fon Bulmerinks, Vācijas bundestāga loceklis Oto fon Firkss, vēstures profesors Teodors Šīmans.
Bluā grāfi

Bluā grāfi (franču: Comtes de Blois, angļu: Counts of Blois) bija Bluā dinastijas (fr. Maison de Blois) atzars Bluā (dienvidos no Parīzes, Francijā), aristokrātu dzimta, kas valdīja šajā provincē laikā no X līdz XIV gs.
Skaņas karte

Darbības princips

Skaņas karte ciparu datiem ģenerē skaņu atveidojošus analogsignālus, izmantojot vai nu ciparanalogu pārveidotājus, vai frekvences modulēšanas mikroshēmas. Izmantojot ciparanalogu pārveidotāju, skaņas karte parasti nodrošina arī skaņas ieraksti ciparu formā, kā arī vada mūzikas instrumentus (piemēram, sintezatoru), kas pievienoti datoram, izmantojot saskarni MIDI.
Informācijas tehnoloģijas

Informācijas tehnoloģijas (IT) ir metožu un instrumentu kopums attēlu, teksta, skaņas un informācijas apstrādei, iegūšanai, uzglabāšanai un izplatīšanai ar mikroelektroniski balstītu skaitļošanas un telesakaru kombināciju. Kopā ar telesakariem šis metožu kopums tiek saukts par informācijas un telesakaru tehnoloģijām (ICT). Informācijas tehnoloģiju pamatā ir datoru izmantošana informācijas pārnešanai, glabāšanai, aizsardzībai, apstrādei, pārsūtīšanai un iegūšanai jebkurā vietā un laikā. Viena no nozīmīgākajām informācijas tehnoloģiju jomām ir datoru izmantošana gan darbā, gan mājās. Datori veic daudzus uzdevumus efektīvāk nekā to dara cilvēki, piemēram, matemātiskus aprēķinus, atkārtojamus uzdevumus dažādu produktu ražošanā (konveijeri, roboti), viegli automatizējamus darbus un darbus cilvēkam bīstamos apstākļos.
Briļļu pūkpīle

Izskats

Sugai piemīt dzimumu dimorfisms: tēviņi ir krāsaināki un nedaudz lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums ir 50—58 cm, svars tēviņiem ap 1,3—1,8 kg, mātītei ap 1,1—1,9 kg.  Salīdzinoši ar citām pūkpīlēm, briļļu pūkpīle ir nedaudz mazāka nekā parastā pūkpīle.  
Tēviņa apspalvojums ķermenim ir melns ar baltu muguru. Arī spārni ir melnbalti. Galva daudzkrāsaini zaļi balta (dažādas galvas daļas ir atšķirīgos, zaļos vai baltos toņos) ar lieliem, apaļiem, baltiem acu laukumiem, kurus kā briļļu rāmis ierāmē tumši zaļa vai melna līnija. Galvas apspalvojums nosedz knābja pamatni līdz pat nāsīm. Knābis koši oranžs. Mātīte ir raibumoti tumši brūna ar gaišāk brūniem acu laukumiem. Knābis zilpelēks. Abiem dzimumiem ir koši oranžas kājas. Jaunie putni un tēviņi ārpus vairošanās sezonas ir līdzīgi mātītei.

Uzvedība

Briļļu pūkpīle ligzdošanas vietās ierodas maijā vai jūnijā un uz ziemošanas vietām dodas laikā no jūlija līdz augustam. Migrācijas lidojumi notiek pa vienam atsevišķi vai nelielās grupās, līdz trīs īpatņiem. Lidojuma laikā briļļu pūkpīle turas tuvu ūdens virsmai. Vasaras mēnešos putni ir aktīvi dienas laikā.

Barība

Briļļu pūkpīle barojas, ienirsot zem ūdens, bet tā arī barību uzlasa no ūdens virsmas. Tā galvenokārt barojas ar moluskiem, bet uzlasa arī  vēžveidīgos. Vasarā pīles diēta kļūst plašāka, tā barojas arī ar kukaiņiem, zirnekļveidīgajiem, ogām un sēklām.

Ligzdošana

Briļļu pīkpīle ligzdo tundrā nelielu ezeriņu, purvu un upīšu krastos, tuvu jūras krasta līnijai. Sezona sākas maijā vai jūnijā, ligzdo atsevišķiem pāriem vai vaļīgās grupās. Dzimumbriedumu briļļu pūkpīles sasniedz 2 gadu vecumā. Katrā sezonā veidojas jauni pāri. Lielākā daļa pāru izveidojas ziemošanas vietā, pirms pavasara migrācijas. Ligzda ir uz zemes, ieslēpta augstā zālē. 
Zāle tiek nomīdīta ligzdas formā un iegūtā iedobe izklāta ar sausu zāli un dūnām, kuras mātīte sev izplēš no apspalvojuma. Dējumā ir 1—8 olīvzaļas vai gaiši brūnas olas (parasti 3—6 olas). Perē un par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Inkubācijas periods ilgst apmēram 24 dienas. Šajā laikā mātīte ļoti reti atstāj ligzdu. Ja tuvojas ienaidnieki, mātīte ligzdu nepamet, bet cieši pieplok pie zemes, nolaižot galvu un kaklu lejup. Cilvēks var pieiet klāt un pacelt mātīti rokās. Jaunie putni sāk lidot 53 dienu vecumā.
Vasaras olimpiskās spēles

Vasaras olimpiskās spēles ir starptautisks sporta pasākums, kas notiek ik pēc četriem gadiem un ko organizē Starptautiskā Olimpiskā komiteja. Olimpiskās spēles ir visprestižākais no sporta notikumiem pasaulē un tajā piedalās vairāk sporta veidu pārstāvji nekā citur. Vairākumā olimpisko sporta veidu uzvara olimpiskajās spēlēs ir visaugstākais sasniegums. Katrā sporta veidā pasniedz zelta medaļu par pirmo vietu, sudraba — par otro, un bronzas — par trešo. Šī tagad vispārpieņemtā tradīcija aizsākās vasaras olimpiskajās spēlēs 1904. gadā Sentluisā.
Visvairāk reižu olimpiskās spēles ir notikušas ASV pilsētās (4 reizes). Lielbritānijā būs norisinājušās 3 olimpiskās spēles pēc 2012. gada, kad tās notiks Londonā. Londona kļūs par pirmo pilsētu, kurā olimpiskās spēles būs notikušas 3 reizes. Tikai piecas valstis ir piedalījušās visās olimpiskajās spēlēs — Grieķija, Lielbritānija, Francija, Šveice un Austrālija (divreiz kopā ar Jaunzēlandi apvienotā Austrālāzijas komandā). Vienīga valsts, kas visās vasaras olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi vismaz 1 medaļu, ir Lielbritānija.
Makeva

Makeva ir sala Fidži, viena no salām Ringolda salu arhipelāgā. Tās kopējā platība ir 26,05 hektāri.