Baltais grifs

Izplatība

Kopumā baltajam grifam ir plašs izplatības areāls, kas sākas ar Eiropas dienvidrietumiem un Ziemeļāfriku, austrumu virzienā tas stiepjas līdz Indijas subkontinentam. Retu reizi tas ieceļo arī Šrilankā. Baltais grifs galvenokārt mājo sausos līdzenumos un zemos kalnos. Himalajos tie sastopami līdz 2000 metriem virs jūras līmeņa. Eiropas populācija ziemot dodas uz Āfriku plašā joslā pāri visai Āfrikai uz dienvidiem no Sahāras tuksneša. Neliela nometnieku populācija mājo Angolā un Namībijā, bet lielākā daļa Āfrikas balto grifu dzīvo Etiopijā un Austrumāfrikā. Migrējot tie izvairās no lieliem ūdens klajumiem. Piemēram, Itālijas baltie grifi ceļo pāri Sicīlijai un tad pāri jūrai uz Tunisiju. Liela daļa putnu Vidusjūru šķērso pār Gibraltāra šaurumu. Reizēm migrējošie putni vienā dienā nolido 5000 km līdz sasniedz Sahāras tukneša dienvidu malu. Kopumā viss migrācijas ceļš no to ligzdošanas teritorijām ir 3500–5000 km. Jaunie putni reizēm ziemo Sāhilas pustuksnešu joslā.
Baltais grifs ir iekļauts to 50 putnu sugu sarakstā, kas visdrīzākajā laikā varētu tikt novērots Latvijā, tā kā tas ir novērots tuvākajās kaimiņu valstīs.

Etimoloģija

Baltā grifa zinātniskais ģints nosaukums Neophron cēlies no sengrieķu mitoloģijas. Neofrons bija sengrieķu dzejnieks, kura māte Timandra kļuva par viņa drauga Aigipta mīļāko. Tas ļoti sadusmoja Neofronu un viņš nolēma  draugam atriebties, pievēršot uzmanību viņa mātei. Neofronam izdevās iepatikties Aigipta mātei un pierunāt uz satikšanos tumšā istabā. Palūdzis sievieti nedaudz pagaidīt, tas ievilināja tumšajā istabā Aigiptu, iestāstot, ka tur viņu gaida Timandra. Aigipts tumšajā istabā stājās mīlas sakaros ar savu māti. Kad abi mīlnieki atklāja patiesību, māte dēlam izrāva acis un tad nogalināja pati sevi. Aigipts lūdzās dievus, lai palīdz atriebties bijušam draugam. Viņa lūgšanu uzklausīja Zevs un abus naidniekus pārvērta par maitas putniem. Interesants fakts — melnā grifa  (Aegypius monachus) zinātniskais nosaukums atvasināts no Neofrona drauga Aigipta vārda.
Otrs zinātniskā nosaukuma vārds — percnopterus cēlies no grieķu valodas un latviski nozīmē melnie spārni: περκνóς (perknos nozīmē tumši zils, melns) un πτερόν (pteron nozīmē spārns).

Izskats un īpašības

Pieaugušam baltajam grifam ir balts apspalvojums un melnas spārnu lidspalvas. Savvaļā putniem bieži balto spalvu  vietā var novērot rudu vai gaiši brūnu apspalvojumu, ko tie iegūst, pateicoties ar  dzelzi bagātu augšņu putekļiem. Putniem nebrīvē toties vienmēr ir balts apspalvojums. Knābis ir garš un slaids un augšējās daļas knābja gals ir noliekts uz leju. Atkarībā no pasugas tā krāsa var būt dažāda — gan tumši pelēka (nominālpasugai), gan gaiši dzeltena (Indijas baltajam grifam). Nāsis slaidas, garas un horizontālas. Kakla spalvas ir garas un veido kuplu apkakli. Spārni smaili, aste ķīļveida. Kājas ir gaiši sārtas pieaugušiem putniem un pelēkas jaunajiem. Nagi ir gari un taisni. Starp trešo un ceturto pirkstu ir neliela peldplēve. Seja un rīkle baltajam grifam ir bez apspalvojuma un tās āda ir dzeltena. Abi dzimumi izskatās gandrīz vienādi, bet riesta laikā tēviņa sejas āda kļūst tumšāka — oranža. Jaunie putni ir tumši pelēki vai šokolādes brūni ar baltām un melnām pazīmēm. Balto apspalvojumu baltais grifs iegūst, sasniedzot 5 gadu vecumu.
Vidēji mātītes ir nedaudz lielākas kā tēviņi (apmēram 10—15%). Pieauguša baltā grifa ķermenis ir 47—65 cm garš, mērot no knābja gala līdz astes galam. Mazākais ir Indijas baltais grifs, kura tēviņa ķermeņa garums ir 47—52 cm, mātītes 52—55,5 cm. Spārnu plētums ap 165 cm. Lielākais ir Kanāriju baltais grifs. Tā svars ir 1,9—2,85 kg. Salīdzinoši nominālpasugas baltais grifs sver 1,6—2,4 kg.

Uzvedība un barība

Visbiežāk balto grifu var novērot planējam augstu debēsīs vai nu vienu pašu vai pārī. To var novērot arī sēžam uz kāda paaugstinājuma, vērojot apkārtni. Atrodoties uz zemes, tie staiga gāzelīgā gaitā. Baltais grifs barojas ar maitu, maziem zīdītājiem, piemēram, trušiem, fekālijām (cilvēku ieskaitot), kukaiņiem, kas mājo izkārnījumos, un dažādiem augiem. Kad baltais grifs pie krituša dzīvnieka satiekas ar citiem maitas putniem, tas turas nomaļus un nogaida līdz lielākā auguma sugas paēd un pamet maitu. Zinātnieki uzskata, ka baltie grifi barojas ar zālēdāju fekālijām, lai uzņemtu karotenoīdu – dabisku pigmentu. Tādējādi putni iegūst savas sejas ādas koši dzelteno krāsu. Turklāt spēja asimilēt dzelteno pigmentu norāda uz putna briedumu.
Parasti baltais grifs ir kluss putns, bet reizēm pie ligzdas tas izkliedz augstas, spalgas skaņas vai šņācienus. Tas šņāc arī, kad ir nobijies vai ir dusmīgs. Nakti tas pavada, guļot augstos kokos, uz augstu ēku jumtiem vai klints radzēm. Baltais grifs parasti nakšņo barošanās vietu tuvumā. Spānijā iecienīti koki atpūtai ir garas, nokaltušas priedes.

Ligzdošana

Baltajam grifam vairošanās sezona sākas pavasarī. Tie veido monogāmus pārus un to attiecības parasti ilgst ilgāk kā vienu sezonu. Mazuļu audzināšanai tiek izmantota viena un tā pati ligzda vairākus gadus. Ligzdas vieta parasti atrodas uz kādas klints radzes vai augstā kokā zaru žāklē. Tā tiek sakrauta no savstarpēji nesaistītiem koku zariem un izklāta ar lupatiņām. Reizēm ligzdošanai baltais grifs izmanto citu plēsīgo putnu pamestās ligzdas. Ļoti retos gadījumos ligzda atrodas uz zemes, parasti gan to var novērot tikai Indijas un Kanāriju baltajam grifam. Riesta laikā pāris veic kopīgu lidojumu augstu debesīs, noslēdzot ar kopīgu spirālveida pikējumu lejup. Tēviņš cenšas visu laiku atrasties mātītes tuvumā gan pārošanās laikā, gan olu dēšanas laikā. Ja mātīte paliek nepieskatīta, tā var sapāroties ar citu tēviņu. Reizēm vienai mātītei ir divi tēviņi, tādos gadījumos visi trīs kopīgi audzina mazuļus.
Dējumā parasti ir 2 ķieģeļsarkanas  ar tumšākiem raibumiem noklātas olas, kuras pārmaiņus perē abi vecāki. Perēšana uzsākas uzreiz pēc pirmās olas izdēšanas, līdz ar to mazuļi nešķiļas vienlaicīgi. Pirmais mazulis izšķiļas pēc 42 perēšanas dienām, otrais 3—5 dienas vēlāk. Ja otrais mazulis izšķiļas ar lielāku dienu atstarpi, tad tas parasti mirst no bada, jo lielākais un vecākais putns tam atņem visu barību. Uz klints radzēm, kur reizēm atrodas vairākas balto grifu ligzdas, lielākie mazuļi pāriet uz citām ligzdām, lai atņemtu mazākiem barību. Jaunie putni sāk lidot 90—110 dienu vecumā. Tomēr arī pēc izlidošanas jaunie putni joprojām ir atkarīgi no saviem vecākiem vismaz vēl kādu mēnesi. Līdzko jaunie putni iemācās sagādāt sev barību, tie pamet vecāku teritoriju. Tos var atrast līdz 500 km attālumā no ligzdas vietas. Jaunie putni pirmajā rudenī dodas uz Āfriku ziemot un tur paliek vismaz vienu gadu, bet tie var palikt Āfrikā arī 3 gadus līdz dodas atpakaļ uz Eiropu, lai ligzdotu. Atgriežoties jaunajiem putniem ligzdošanas teritorijās, tie uzsāk pāra un ligzdošanas vietas meklējumus, kas saistīti ar labām barošanās vietām. Baltais grifs savvaļā var nodzīvot līdz 21 gadam, bet nebrīvē līdz 37 gadiem.

Ienaidnieki

Pieaugušam putnam nav daudz ienaidnieku un vislielākais apdraudējums tiem ir no cilvēka. Tos apdraud barošanās vietu trūkums, medības, indes, ķimizēti kritušie liellopi un citi dabas piesārņojuma veidi. Jaunos putnus medī šakāļi, lapsas un vilki. Mazuļus no ligzdas reizēm aiznes ūpis vai klinšu ērglis.