google/wiki40b huggingface dataset:
Cilts

Cilts ir etniska vienība un sabiedrības organizācijas forma senatnē; lielāka par grupu. Ciltī tās locekļu skaits parasti nepārsniedza dažus tūkstošus. Cilti raksturo sava valoda (vai dialekts), nosaukums, teritorija, paražas. Pārsvarā visām ciltīm ir bijusi sava dzīvesvieta, tomēr pastāvēja arī klejotājciltis. Ciltī varēja būt savs varas centrs.
Eiropā ciltis sāka veidoties ar 4500. gadu p.m.ē. Donavas ielejā, Latvijas teritorijā neolītā ciltis varēja veidoties no vairākām dzimtas kopienām.
Ozolu pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Tas atradās Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa Dikļu-Augstrozes draudzes novada teritorijā. Ozolu muižas (Lappier) kungu māja celta 18. gadsimta beigās, agrīnā klasicisma stilā grāfam Georgam Johanam Mellinam. 1889. gadā ēkai piebūvēja grāfa kabinetu. Pēc 1920. gada agrārās reformas Ozolu muižu 1480 ha kopplatībā sadalīja 112 vienībās un piešķīra zemnieku saimniecībām.
1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Brīvzemnieku un Ozolu ciema padomes. 1947. gada 16. oktobrī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Limbažu apriņķī. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Alojas rajonā. Mūsdienās Ozolu pagasta teritorija iekļauta Alojas novada Brīvzemnieku pagastā.
Dace Meiere

Biogrāfija

Dace Meiere studējusi LU Filoloģijas fakultātē (1991–1992), beigusi Viļņas Universitātes Filoloģijas fakultāti (1995). Papildinājusies Sjēnas Universitātē Itālijā (1997). No 1997. līdz 2000. gadam LU Svešvalodu fakultātes Romāņu katedrā mācījusi itāļu valodu. Kopš 1996. gada publicē tulkojumus no itāļu un lietuviešu valodas. Par Umberto Eko "Rozes vārda" tulkojumu saņēmusi balvu kā 1998. gada labākā tulkotāja. 2014. gadā saņēmusi Literatūras gada balvu par K. Malapartes "Nolādētie toskānieši" tulkojumu, 2018. gadā nominēta šai balvai par itāļu rakstnieka Italo Kalvīno romāna "Neredzamās pilsētas" tulkojumu. 2019. gadā saņēmusi Jāņa Baltvilka balvu par Andželas Naneti grāmatas "Mans vectēvs bija ķiršu koks" tulkojumu.
Nozīmīgākie tulkojumi: Umberto Eko romāni "Rozes vārds" (1998), "Fuko svārsts" (2001), "Bodolīno" (2002) un "Prāgas kapsēta" (2011), Alesandro Bariko "Zīds" (2001), "Okeāns Jūra" (2003), "Stikla pilis" (2004), Kristinas Sabaļauskaites "Silva rerum" (1–2, 2011–2012), Italo Kalvīno "Neredzamās pilsētas" (2017).
Benedikts Skrinda

Dzīvesgājums

Dzimis 1868. gada 6. martā (22. februārī) Līksnas pagasta Liepas Mukānu  (tagad Vaboles pagastā) saimnieka Donata Skrindas un viņa sievas Apolonijas ģimenē. Mācījās Līksnas pagastskolā, nokārtoja eksāmenus aptiekas palīga darbam. Pēc vecāku nāves vadīja zemnieku saimniecību, no 1899. gada mācījās Mogiļevas katoļu garīgajā seminārā, 1903. gadā iesvētīts par priesteri.
Bija vikārs Omskas katoļu draudzē (1903—1904), Pēterburgas sv. Katrīnas draudzē (1904—1905). 1906. gadā atgriezās Latvijā un kā prāvests kalpoja Jezupovas draudzē (1906—1908), Bukmuižas draudzē un Andzeļmuižas draudzē (1908—1911), bet pēc tam Andrupenes draudzē (1911—1914). 1913. gadā izdeva garīga rakstura grāmatu Svātam Stanislavam Kostkai. Pirmā pasaules kara laikā no 1914. gada kalpoja Balvu draudzē, 1919. gadā viņam nācies to pārtraukt un slēpties, jo LSPR varas iestādes viņam piespriedušas nāves sodu.
1923. gadā Rīgas arhibīskaps Antonijs Springovičs piedāvāja B. Skrindam iestāties Mariāņu kongregācijā, tādēļ viņš devās uz Marijampoles klosteri uzsākt noviciātu. 1924. gadā kļuva par Viļānu draudzes un Nagļu draudzes prāvestu un jaundibinātā Viļānu klostera priekšnieku. 1936. gadā viņš kādu laiku bija Rēzeknes klostera priekšnieks, tad atkal atgriezās Viļānos.
Otrā Pasaules kara beigās 1944. gadā B. Skrinda spēja atjaunot klosteri, bet 1947. gada decembrī PSRS varas iestādes klosteri slēdza un lika visiem klosterbrāļiem atbrīvot telpas. Mantu pārnešanas laikā viens no miličiem, kuram kaut kas nepatika, paņēma tēvu Benediktu aiz kakla un stipri pagrūda.
Benedikts Skrinda nomira dažas dienas pēc šī atgadījuma, 1947. gada 10. decembrī, apglabāts Viļānu baznīcas dārzā.
Elipse

Elipse (grieķu: ελλειφις — ‘trūkums’) ir plaknes līnija, kuras jebkura punkta attālumu līdz diviem fiksētiem punktiem summa ir konstanta. Šos divus fiksētos punktus sauc par elipses fokusiem. Elipsi var iegūt kā riņķa līnijas projekciju citā plaknē, kā arī šķeļot konusu ar plakni un cilindru ar plakni. Elipses speciāls gadījums ir riņķa līnija.

Elipses optiskā īpašība

Elipsei piemīt šāda optiskā īpašība: ja vienā tās fokusā novieto gaismas avotu, tad no tā izejošie stari pēc atstarošanās nonāk otrā elipses fokusā.
Slavičīna

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1141. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Sudden Lights

Grupas izveide

Grupu 2012. gadā izveidoja Andrejs Reinis Zitmanis un Mārtiņš Matīss Zemītis, kas tolaik mācījās Pāvula Jurjāna mūzikas skolā. 
2014. gadā grupai pievienojās Kārlis Matīss Zitmanis un Kārlis Vārtiņš.

Grupas sasniegumi

Pirmais solis ceļā uz izaugsmi grupai bija uzvara jauno mūziķu konkursā "Pirmā Plate" 2015. gadā. Par pirmās vietas iegūšanu grupai bija iespēja ierakstīt savu oriģināldziesmu "Tik Savādi". Tā kļuva par pirmo "Sudden Lights" izdoto dziesmu. 
Tālākajā radošajā darbā tika radīts grupas debijas albums, kura priekšvēstneši bija singli "Priekšpilsētas Valsis", "Laikmets" un "Šajā sētas pusē", kas nekavējoties tik iekļautas Latvijas radiostaciju rotācijās. Dziesmām "Priekšpilsētas valsis" un "Šajā sētas pusē" izdeva arī video klipus.

Albums "Priekšpilsētas (2017)"

2017. gada 22. septembrī grupa "Sudden Lights" prezentēja debijas albumu "Priekšpilsētas". Tajā ir 10 dziesmas gan latviešu, gan angļu valodā. Pirmais pašu organizētais koncerts, kurā izskanēja albuma dziesmas, notika Mūzikas namā "Daile" 2018. gada 12. aprīlī. Pasākumā piedalījās arī latviešu mūziķe Tīna Šipkēvica.

LTV Supernova 2018

2018. gada sākumā ar debijas albuma noslēdzošo dziesmu Just Fine grupa piedalījās Supernova 2018. Sākotnēji grupai neizdevās kvalificēties pusfinālam, bet žūrija ar Latvijas Televīzijas komandu grupai piešķīra otro iespēju jeb Wild card. Ieguvuši otro iespēju konkursā, puiši uzstājās finālā un izcīnīja 2. vietu.

Prāta Vētras "Skārda bungu tūre"

Līdz ar albuma "Par to zēnu, kas sit skārda bungas" prezentēšanu grupa "Prāta Vētra" paziņoja, ka albuma tūrē pa Latviju viņiem līdzi dosies grupa "Sudden Lights" kā iesildītāji visos piecos koncertos. Pirmo reizi "Sudden Lights" vēsturē grupa uzstājās klausītāju tūkstošiem. Tūres kulminācija bija Rīgā, Mežaparka Lielajā estrādē. 
Otrais studijas albums 
Ar singliem "Negribu piezemēties" un "Dzīvnieks" grupa ir pieteikusi jaunu albumu. Tas iznāks 2019. gada 11. oktobrī un būs grupas otrais studijas albums. Albuma producents ir Jānis Aišpurs, ar kuru grupa sadarbojās jau singlu radīšanā.
Karuzes kauja

Kaujas norise

Pēc krustnešu un viņu sabiedroto karaspēka sakāves Durbes kaujā 1260. gadā zemgaļi vairs neatzina Rīgas arhibīskapa un Livonijas ordeņa virsvaru, tā vietā noslēdzot savienību ar lietuviešiem. Livonijas ordeņa mestrs 1269. gadā jau sāka iebrukumu Zemgalē, kad saņēma ziņu, ka jaunais Lietuvas valdnieks Traidenis kopā ar zemgaļiem ir uzsācis karagājienu Līvzemē un Sāmsalas-Vīkas bīskapijā. Ordeņa mestra vadītais krustnešu un "zemes ļaužu" karaspēks no Rīgas devās uz Vīku Rietumigaunijā, kur tiem piepulcējās arī karavīri, kurus komandēja Dānijas karaļa vietvaldis Tallinā Zigfrīds, Tērbatas bīskaps Frīdrihs un Leales (Lihulas) bīskaps Hermanis. 
Aizsalušajā Muhu salas jūras šaurumā netālu no Karuzes Ordeņa kavalērija uzbruka Traideņa karaspēkam, kas uz ledus no ragavām izveidoja aizsardzības valni un sekmīgi atvairīja jātniekus. Pēc tam tika sakauti arī Ordeņa galvenie spēki, tuvcīņā krita mestrs Oto un 52 bruņnieki. Pēc tam kaujā iesaistījās arī Tērbatas un Leāles bīskapu un Tallinas vietvalža karaspēks, kas tomēr arī bija spiesti atkāpties, atstājot kaujas laukā 600 kritušo. Traideņa vadītajam karaspēkam bijis 1600 kritušo. Ordeņa mestrs tika apglabāts Karuzes baznīcā.

Hroniku liecības

Rusova Livonijas hronika:
Nākamā gadā mestris kaŗoja ar leišiem un zemgaļiem, kuŗi bija uzbrukuši Sāmsalai un izdarījuši lielus postījumus. Mestris Otons, Dānijas ķēniņa vietturis Rēvēlē, Zigfrids, Tērbatas biskaps Fridriķis un Leales biskaps Hermanis satikās ar leišiem uz ledus, kur notika ļoti liela kauja ar abpusīgiem lieliem zaudējumiem. Mestris Otons, 52 ordeņbrāļi un 600 vācu krita kaujā. Leales biskaps Hermanis tika ievainots. Leiši guva uzvaru un devās pa ledu uz mājām ar lielu laupījumu. Tas bija 1274.gadā".
Raiens Andersons

Karjera

Universitātes laikā viņš pārstāvēja Kalifornijas universitāti Losandželosā NCAA turnīrā. Bija 2007.—2008. gada sezonas rezultatīvākais Pacific-10 konferences basketbolists.
2008. gada NBA draftā viņu izraudzījās Ņūdžersijas "Nets" ar kopējo 21. kārtas numuru. Debijas sezonas noslēgumā viņš kļuva par "Nets" pamatsastāva spēka uzbrucēju. Tomēr pēc sezonas viņš tika aizmainīts kopā ar Vinsu Kārteru piecu spēlētāju maiņas darījumā uz Orlando "Magic", kur R. Andersons spēlē joprojām. Pirmajās divās sezonās "Magic" viņš bija rezervists, kas parasti mainīja Rašāru Lūisu, bet 2011.—2012. gada sezonā pēc šī spēlētāja pārcelšanās uz "Wizards" kļuva par pamatsastāva spēka uzbrucēju. 2011.—2012. gada sezonā viņš tika atzīts par NBA sezonas progresējušāko spēlētāju. Pēc sezonas pārgāja uz Ņūorleānas "Hornets" (vēlākais "Pelicans").
Kopš 2016.—2017. gada NBA sezonas R. Andersons pārstāv Hjūstonas "Rockets".
Mankala

Vēsture

Mankalas spēļu vēsture ir neskaidra. Visticamāk, ka tā ir izcēlusies modernās Etiopijas reģionā 6.gs. vai 7.gs. m.ē. Kaut spēle ir spēlēta Eiropā jau kopš 17.gs., tā nekad nav ieguvusi lielu popularitāti, izņemot Baltijas valstīs, kur tā reiz ir bijusi ļoti populāra spēle.

Nosaukums

Vārdu mankala cilvēki bieži uztver kā kādas spēles nosaukumu, tomēr tas ir vārds, kurš apzīmē spēļu saimi. Eiropā bieži vārdu mankala saista ar spēli Kalah, kura ir mankalas spēļu saimes spēle. Vārds mankala nāk no Arābu vārda naquala ("kustēties").
Latvia Natura 2000

Sižets

Filmā parādīta Latvija visos četros gadalaikos, kā arī Lavijas dabas vērtības un visu gadalaiku ainavas.
Aleksandrs Feoktistovs

Šaha kompozīcija

A. Feoktistovs no 1966. gada sastādījis vairāk nekā 650 uzdevumus, galvenokārt divvilčus, trīsvilčus, daudzvilčus, pašmata un palīgmata uzdevumus, no tiem vairāk nekā 340 ieguvuši godalgas, tai skaitā vairāk nekā 120 pirmās, un apmēram 200 citas atzinības. 
Piecu PSRS individuālo šaha kompozīcijas čempionātu dalībnieks. Četrkārtīgs PSRS čempions KPFSR komandas sastāvā.  
Vairākkārtējs individuālo pasaules čempionātu godalgoto vietu ieguvējs un pasaules čempions (2010—2012) trīsvilču grupā. Lielmeistars (2007)  un starptautiskais tiesnesis (1997) šaha kompozīcijā.
Folke Rogards

Biogrāfija

Piedzimis un ieguvis izglītību Stokholmā. Pēc izglītības jurists. Jaunībā piedalījies šaha turnīros, kuros gan nav guvis panākumus. No spēlētajām partijām saglabājusies viena, kurā Rogards (tolaik Rosengrens) 1919. gadā zaudējis simultānseansā lielmeistaram Akibam Rubinšteinam. Pēc Otrā pasaules kara aktīvi iesaistījies šaha dzīves organizācijā. 1947. gadā ievēlēts par Zviedrijas šaha federācijas priekšsēdētāju. Šajā amatā palicis līdz 1964. gadam. Divas reizes bija Ziemeļvalstu šaha federācijas prezidents (1947–48 un 1957–59).

FIDE prezidents

No 1947. līdz 1949. gadam bija starptautiskās šaha federācijas (FIDE) viceprezidents, bet 1949. gadā kļuva par FIDE prezidentu. Šajā amatā bija līdz 1970. gadam. Rogards kļuva par FIDE prezidentu Aukstā kara apstākļos, kad valdīja konfrontācija starp PSRS un ASV, kurai bija sava ietekme arī uz starptautisko šaha dzīvi. Rogards prezidenta amatā izcēlās ar lieliskām diplomāta dotībām, kas ļāva nostiprināt FIDE prestižu šaha pasaulē. Viņa laikā kopš 1948. gada tika izveidoti regulāri Pasaules šaha čempiona izcīņas cikli vīriešiem, bet no 1950. gada - analoģiski cikli arī sievietēm. Ik pēc trim gadiem notika starpzonu turnīri, pretendentu turnīri un mači par Pasaules šaha čempiona nosaukumu. Tāpat Rogarda prezidentūras laikā visos lielākajos šaha turnīros dominēja PSRS šahisti. Tā, piemēram, no 1951. līdz 1969. gadam mačos par Pasaules šaha čempiona nosaukumu spēlēja tikai vienas valsts - PSRS pārstāvji, kas zināmā mērā radīja stabilitāti un atviegloja Rogarda darbu. Pēc aiziešanas no FIDE prezidenta amata līdz savai nāvei bijis par FIDE Goda prezidentu.

Personīgā dzīve

Rogards bija precējies vairākas reizes. Viņa pirmā laulība ar Grētu Santesoni (1899–1999) ilga no 1921. gada līdz 1934. gadam. Laulībā 1923. gadā piedzima meita Monika. Pēc tam līdz 1944. gadam Rogards dzīvoja civillaulībā ar kostīmu mākslinieci Gueji Rolfu (1902–1973). Par viņa trešo sievu kļuva aktrise Viveka Lindforsa (1920–1995). Laulība pastāvēja no 1944. līdz 1949. gadam, un tajā 1944. gadā piedzima meita Lena. Pēdējo reizi Rogards apprecējās 1965. gadā ar Ellu Johansoni (1920–2006).
Jonizējošais starojums

Jonizējošais starojums jeb jonizējošā radiācija ir daļiņu plūsma vai elektromagnētiskais starojums, kas spēj jonizēt vielu — radīt tajā jonus un brīvus elektronus. Ļoti bieži ar terminu "radiācija" saprot tieši jonizējošo radiāciju. No elektromagnētiskā starojuma veidiem par jonizējošo starojumu uzskata gamma starus un rentgenstarus. Lai arī dažos gadījumos spējīgs jonizēt ir arī ultravioletais starojums (tā augstfrekvences daļa) un pat redzamā gaisma, tos parasti nepieskaita pie jonizējošās radiācijas. Mikroviļņi un radioviļņi nav jonizējoši, neatkarīgi no to intensitātes.

Jonizējošā starojuma avoti

No dabiskiem avotiem jonizējošo starojumu uz Zemes rada radioaktīvo ķīmisko elementu sabrukšana, Saules kodoltermiskās reakcijas, kā arī kosmiskie stari.
Ir arī pazīstami daudzi mākslīgi jonizējošās radiācijas avoti: mākslīgi radītie radionuklīdi, kodolreaktori, daļiņu paātrinātāji un rentgenaparāti. Spēcīgs jonizējošais starojums rodas kodolsprādzienu rezultātā.
Paraolimpiskās spēles

Paraolimpiskās spēles jeb paralimpiskās spēles ir starptautiskas daudzu sporta veidu sacīkstes, kas notiek ik pēc četriem gadiem. Tajās piedalās sportisti ar fiziskiem traucējumiem, tai skaitā sportisti ar kustību traucējumiem, amputētām ķermeņa daļām, aklumu un cerebrālo trieku. Paraolimpiskās spēles iedalās vasaras un ziemas paraolimpiskajās spēlēs, un tās notiek tūlīt pēc attiecīgajām olimpiskajām spēlēm. Visas paraolimpiskās spēles organizē Starptautiskā Paraolimpiskā komiteja. Pirmās vasaras paraolimpiskās spēles notika 1960. gadā Romā, Itālijā, savukārt pirmās ziemas paraolimpiskās spēles notika 1976. gadā Ērnšeldsvīkā, Zviedrijā.
Maiks Kīnans

Trenera karjera

Kopā ar Ņujorkas "Rangers" (kā kluba galvenais treneris) 1993.—1994. gada sezonā izcīnīja Stenlija kausu, šī bija viņa vienīgā sezona šī kluba galvenā trenera amatā.
Kopš 1984.—1985. gada NHL sezonas ir vadījis vairākus klubus, kā arī bijis ģenerālmenedžeris. Sācis trenera darbu Filadelfijas "Flyers" klubā, ar ko visās četrās sezonās sasniedza izslēgšanas spēles. Šāda statistika viņam izdevās arī ar Čikāgas "Blackhawks". Vēlāk trenējis Ņujorkas "Rangers" (1994. gadā izcīnīts Stenlija kauss), Sentluisas "Blues", Vankūveras "Canucks", Bostonas "Bruins", Floridas "Panthers" un Kalgari "Flames". 1985. gadā tika atzīts par sezonas labāko NHL treneri.
2013.—14. gada sezonā Kīnans uzņēmās Kontinentālās hokeja līgas kluba Magņitogorskas "Metallurg" galvenā trenera pienākumus, jau pirmajā sezonā komandu aizvedot līdz Gagarina kausa titulam.

Spēlētāja karjera

Spēlējis Sentlorensas un Toronto universitāšu hokeja komandās, kā arī Roanoke-Valley Rebels un Whitby Warriors.
Haiti

Vēsture

1492. gadā Haiti salu atklāja spāņi. Tie salu nodevēja par Espanjolu un sāka to kolonizēt (Kolumba ekspedīcija). 1677. gada salas rietumu daļa nonāca Francijas pakļautībā. Centrālā un austrumu salas daļa ar nosaukumu Sandomingo palika Spānijai. Vietejie iedzīvotāji - indiāņi - tika iznīcināti, bet viņu vietu ieņēma nēģeri-vergi no Āfrikas. 1789. gadā Sandomingo apdzīvoja 36 tūkstoši eiropiešu, 28 tūkstoši brīvo mulatu un apmēram 500 tūkstoši nēģeru-vergu. 1804. gada 1. janvārī melnādainie Haiti iedzīvotāji izveidoja neatkarīgu republiku. Mulati arī izveidoja savu valsti. 1825. gadā Francija atzina Haiti neatkarību. No 1915. līdz 1934. gadam valsti okupēja ASV karaspēks, kuri atstāja valdībā tikai mulatu eliti. 
1957. gadā par Haiti prezidentu kļuva tautas izvēlēts ārsts, bijušais veselības ministrs, cīnītājs pret tīfu - Fransuā Duvaljē, kurš vēlāk kļuva par diktatoru. 1971. gadā viņa amatu pārņēma Duvaljē dēls Žans Klods Duvaljē. 1986. gadā Duvaljē klana režīms tika gāzts, un pēc vairākiem apvērsumiem pie varas nāca demokrātiskā valdība ar bijušo mācītāju Žanu Betrānu Aristīdu kā prezidentu. 1987. gada martā, tika apstiprināta jaunā Haiti konstitūcija, kuru atbalstīja lielākā iedzīvotāju daļa. 1991. gada augustā, deputātu palāta veica neuzticības balsojumu Aristīdam (par Aristīda gāšanu no prezidenta amata nobalsoja 83 balsis, pret - 11). Līdz pat 1994. gadam valstī valdīja politiska nestabilitāte, kamēr Aristīds ar ASV palīdzību tika atjaunots prezidenta amatā.

Ekonomika

Haiti ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju investīcijām un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 22,7% no IKP, šis rādītājs bija astotais augstākais no visām valstīm.

Kultūra

Haiti kultūrā saplūdušas vairāku etnisko grupu tradīcijas - galvenokārt franču un afrikāņu, bet zināma ietekme bijusi arī spāņu kolonistu un salas izmirušo pamatiedzīvotāju tradīcijām. Haiti kultūrā liela nozīme ir vudū, kas ir no Rietumāfrikas ievesto vergu tradicionālo reliģiju un katolicisma mistrojums. Vairāki mūzikas stili ir izveidojušies no vudū ceremonijas, kā arī dažādu citus sarīkojumus pavadošās mūzikas. Viens no populārākajiem vietējās mūzikas stiliem ir Kompa. Arī Haiti virtuvē sajaukušies dažādu tautu virtuvju elementi. Lai gan tā ir līdzīga pārējo Karību reģiona salu virtuvēm tai tomēr piemīt savas unikālas iezīmes. Haiti virtuve ir viduvēji asa, kā garšvielas bieži izmanto piparus, nozīmīga ēdienu sastāvdaļa ir rīsi un pupas, kā arī dažādi dārzeņi un augļi.
Gerijs Čīverss

Spēlētāja karjera

No 1961. līdz 1965. gadam Čīverss spēlēja Amerikas hokeja līgas kluba Ročesteras "Americans" rindās. 1961.—62. gada sezonā Čīverss aizvadīja divas spēles arī NHL kluba Toronto "Maple Leafs" sastāvā. 1965. gadā kopā ar "Americans" Čīverss izcīnīja Kaldera kausu, taču tad pievienojās Bostonas "Bruins" sastāvam. Par "Bruins" pamatvārtsargu gan Čīverss kļuva vien 1967.—68. gada sezonā. 1970. un 1972. gadā komandas rindās izcīnīja Stenlija kausu. 1972. gadā Čīverss izcīnīja uzvaras 32 spēlēs pēc kārtas, kas aizvien ir nepārspēts NHL rekords.
1972.—73. gada sezonu Čīverss uzsāka WHA vienībā Klīvlendas "Crusaders". Tās sastāvā vārtsargs aizvadīja trīsarpus sezonas, taču tad atgriezās Bostonas "Bruins" sastāvā. Pēc 1979.—80. gada sezonas beidza spēlētāja karjeru, piecus gadus vēlāk tiekot iekļauts Hokeja slavas zālē.

Trenera karjera

1980.—81. gada sezonā Čīverss kļuva par "Bruins" galveno treneri. Čīverss galvenā trenera amatā aizvadīja vairākas sezonas, līdz 1984.—85. gada sezonas vidū no amata tika atbrīvots, viņa vietu ieņemot Harijam Sindenam. Deviņdesmitajos gados Čīverss ilgāku laiku strādāja kā "Bruins" skauts, epizodiski pildot arī komandas vārtsargu trenera pienākumus.
Koru kari (pirmā sezona)

Koru Kari 1 bija TV3 Koru karu 1. sezonas šovs. Šovs norisinājās no 2008. gada 5. oktobra līdz 2008. gada 7. decembrim. Šova galvenais mērķis bija ziedot 15 000 EUR tās pilsētas kādam objektam, kuras koris uzvarēs. Pavisam šovā piedalījās 7 pilsētu kori. Katrā korī bija 16 dalībnieki, no kuriem 8 drīkstēja būt profesionāli mūziķi. Šovu vadīja Lauris Reiniks.
Šovā uzvarēja un 15 000 EUR novirzīja labdarībai Atis Auzāns un Daugavpils Oranžais koris.
Nova Kahovka

Vēsture

Pilsēta dibināta 1950. gadā sakarā ar Kahovkas HES celtniecību Kļučoves ciema vietā 10 km lejpus Kahovkas pilsētas. Jau 1952. gadā piešķirtas pilsētas tiesības un apstiprināts nosaukums (Jaunā Kahovka). Hidroelektrostacija nodota ekspluatācijā 1955.—1956. gadā.
Dārsijs Vero

Spēlētāja karjera

Savu profesionālo karjeru Vero uzsāka 1997. gadā, spēlējot Rietumu profesionālajā hokeja līgā. 2000. gadā līgumu ar viņu noslēdza Nacionālās hokeja līgas klubs Pitsburgas "Penguins", vēlāk Dārsijs pievienojās arī Kalgari "Flames" sistēmai, taču līdz spēlēšanai NHL netika, tā vietā cīnoties klubu Amerikas hokeja līgas komandās. Visbeidzot, 2003.—04. sezonā Vero aizvadīja 37 spēles Vašingtonas "Capitals" rindās, tajās nopelnot 135 soda minūtes. 2005. gada nogalē Vero noslēdza līgumu ar Kolumbusas "Blue Jackets", taču nākamo divu sezonu laikā tās rindās arī neuzspēlēja.
2007. gada vasarā Vero pārcēlās uz Eiropu, pievienojoties Krievijas Superlīgas klubam Čehovas "Vitjaz". Tā rindās viņš kļuva par 2007.—08., kā arī, pēc KHL izveides, 2009.—10. un 2010.—11. sezonas līgas nedisciplinētāko spēlētāju. Vero aktīvi piedalījās 2010. gada 9. janvāra bēdīgi slavenājā kautiņā starp "Vitjaz" un "Avangard" komandām, kura rezultātā spēle tās ceturtajā minūtē tika apturēta, jo komandas noraidīto spēlētāju dēļ nespēja noformēt kaut vienu maiņu virknējumu. 2010. gada decembrī pēc līdzīga atgadījuma, kad "Vitjaz" spēlētāji kautiņu uzsāka jau mača sestajā sekundē, Vero saņēma 12 spēļu diskvalifikāciju.
2011.—12. gada sezonā spēlēja Maskavas CSKA rindās, taču tad sezonu aizvadīja Krievijas Augstākās līgas komandā Tjumeņas "Rubin". 2013.—14. gada sezonā vairākas spēles aizvadīja Ziemeļamerikā, taču tad noslēdza spēlētāja karjeru.
Transsibīrijas dzelzceļš

Transsibīrijas dzelzceļš (krievu: Транссибирская магистраль) ir dzelzceļu tīkls Krievijā, kas savieno Maskavu ar Tālajiem Austrumiem un Japāņu jūru.
Līnijas kopgarums ir 9289 km, tādējādi tā ir pasaulē garākā dzelzceļa līnija. Kopš 1916. gada Transsibīrijas dzelzceļš savieno Maskavu un Vladivostoku, arī mūsdienās turpinās tā uzlabošana. Brauciena laiks no Maskavas līdz Vladivostokai ir 6 dienas un 4 stundas, kuru laikā tiek šķērsotas 7 laika zonas. Citi nozīmīgākie punkti uz Transsibīrijas dzelzceļa ir Jaroslavļa, Kirova, Perma, Jekaterinburga, Tjumeņa, Omska, Novosibirska, Krasnojarska, Irkutska, Ulanude, Čita, Habarovska. Pirms Irkutskas no dzelzceļa līnijas atzarojas Baikāla-Amūras maģistrāle (BAM), pie Skovorodinas Amūras-Jakutskas maģistrāle.