google/wiki40b huggingface dataset:
Kapronskābe

Atrašanās dabā

Kapronskābe var rasties cukura sviestskābās rūgšanas procesā. Geraniola kaproātu satur auga Andropogon Schoenanthus eļļa (Oil of Palmarosa). Kapronskābi satur arī daži dzīvnieku tauki. Kapronskābe dod ginka sēklapvalku raksturīgo smaržu.
Lauka sīksamtenis

Morfoloģija

Lauka sīksamtenis ir košākais Latvijā dzīvojošais sīksamtenis. Tas ir neliels dienas tauriņš, kura spārnu plētums ir 28—34 mm. No virspuses priekšējie spārni ir koši oranži ar tumšākiem galiem. Aizmugurējie spārni ir tumšāki par priekšējiem un to tumši brūnais tonis kontrastē ar gaišākajiem priekšspārniem.
Lauka sīksamteņa spārnu apakšpuse ir ļoti koša un dekoratīva. Spārnu apakšpuses pamattonis ir brūns vai dzeltens. Uz aizmugurējiem spārniem ir sugai raksturīgākā pazīme — ļoti liels, izteikts lielu balts laukums, kas sniedzas no viena spārna malas līdz otrai un vidusdaļā tas nekad nav pārtraukts. Spārna priekšējo malu laukums  sasniedz starp diviem galējiem apaļajām "acīm", atdalot galējo plankumu no pārējiem. Apaļie plankumi veidojas no četrkrāsainiem gredzeniem: centrā balts punkts, to ietver melns jeb tumši brūns gredzens, seko oranžs gredzens un atkal tumši brūns. Aizmugurējā spārna ārmala ir ar šaurām, oranžām un pelēkām joslām. Priekšējā spārna gals no apakšas ir oranžs ar apaļu actiņu, pirms kuras ir gaiša šķērsjosla.
Lidojumā, kad brīžiem redz spārnu virspusi, bet brīžiem apakšpusi, tauriņš izskatās ļoti spilgts, salīdzinot ar citiem sīksamteņiem.

Ekoloģija

Lauka sīksamtenis sastopams sausos biotopos, vietās, kur bagātīgi aug graudzāles: mežmalās, izcirtumos, norās, pļavās un skrajos mežos līdz 1800 metriem virs jūras līmeņa. Pieaugušos tauriņus lidojam Latvijā var novērot no jūnija sākuma, kad tie izšķiļas, un līdz jūlija vidum vai beigām, kad beidzas vairošanās sezona. Gadā lauka sīksamtenim attīstās viena jaunā paaudze. Kāpurs uz dažadām graudzālēm novērojami no augusta līdz rudenim un pavasarī pēc pārziemošanas līdz maijam, kad tie iekūņojas. Lauka sīksamtenim pārziemo tikai kāpuri.
Kāpuri barojas ar dažādām graudzālēm, piemēram, nokarenajām pumpursmilgām, skarenēm, meduszālēm un citiem augiem. Pieaugušie tauriņi barojas ar dažādu ziedu nektāru, ziedošus krūmus ieskaitot.
Osmaņu impērijas pirmās konstitūcijas laikmets

Pirmais parlaments (1877)

Sakarā ar kara sākšanos, parlaments asi reaģēja un tādēļ Abdulhamids II pieprasīja jaunas parlamenta vēlēšanas, aizbildinoties ar krievu-turku karu (1877-1878).

Otrais parlaments (1878)

Otrā parlamenta darba ilgums skaitāms dažās dienās, jo dēļ vairāku Balkānu vilājetu deputātu pirmajām runām, aizbildinoties ar nacionālā naida kurināšanas draudiem, Abdulhamids II parlamentu slēdza.

Ievērojami politiķi

Mīterdžims Rišdī pašā (Mütercim Rüşdî Paşa), karaspēka komandieris Hisejins Avni pašā (Serasker Hüseyin Avni Paşa), lielvezīrs Ahmets Šefiks Mithats pašā (Ahmet Şefik Mithat Pasha), armijas komandieris krievu-turku karā Silejmans Pašā (Süleymân Paşa).
Tumšie gadsimti

Tumšie gadsimti, Homēra aprakstīto notikumu laiks ir periods senās Grieķijas vēsturē no 11. līdz 9. gadsimtam pr.Kr. (reizēm tiek pagarināts līdz 8. gadsimta pr.Kr. vidum), kas sākās pēc doriešu iebrukuma un Mikēnu civilizācijas norietu un beidzās ar grieķu pilsētu uzplaukuma sākumu, kas tiek dēvēts par arhaisko periodu. 
Par šo periodu ir maz ziņu. Tas tiek raksturots ar kultūras pagrimumu un rakstības zudumu. Notiek Mikēnu civilizācijas galīgs sabrukums un ģints kopienas atdzimšana un dominance. Tajā pat laikā tumšos gadsimtus raksturo zināms tehnoloģisks progress, īpaši dzelzs kausēšanas un apstrādes apgūšanas jomā, bet sociālo attiecību attīstība noveda pie sabiedrības transformēšanās agrīnā šķiru iekārtā, veidojot unikālas pirmspolisu sabiedriskās struktūras, liekot pamatu nākamajam progresam. Tumšo gadsimtu pēdējā periodā ap 900-700. gadiem pr.Kr. grieķu mākslā izplatās ģeometriskais stils.
Tumšo gadsimtu periodu sauc arī par "Homērisko" tādēļ, ka leģendārā dzejnieka Homēra darbi "Iliāda" un "Odiseja" ir galvenie rakstu avoti par šo periodu.

Tumšie gadsimti klasisko grieķu skatījumā

Senie klasiskā perioda grieķi šo laiku arī uzskatīja par sava veida pārejas laiku. Saskaņā ar Parosas hronoloģisko tabulu, tieši tajā laikā notika daudzi mītos aprakstītie notikumi. Piemēram, Tēzejs nokāva Mīnotauru un dibināja Istmijas spēles 1260. gadā. pr.Kr., bet Orests nosita savu māti 1202. gadā pr.Kr. Šī tabula attiecina Homēra daiļrades uzplaukumu uz 930. gadiem pr.Kr.
A vitamīns

A vitamīns (retinols jeb akseroftols) ir taukos šķīstošs vitamīns, kas nepieciešams redzei, ādas veselīguma uzturēšanai un paaugstina organisma spēju pretoties dažādām infekcijām, kā arī veicina kaulu un zobu veidošanos un stiprina nervu šūnas.

Atklāšana

A vitamīna atklāšanu ietekmēja pētījumi 1906. gadā, kas notika saistībā ar ogļhidrātiem, proteīniem un taukiem, un to ietekmi uz dzīvnieku veselību. 1917. gadā neatkarīgi viens no otra jauna veida organisko savienojumu atklāja Elmers Makkolums no Viskonsinas-Medisonas universitātes un Lafajets Mendels ar Tomasu Osbornu no Jeila universitātes, kuru nosauca par "taukos šķīstošo faktoru A" (vitamīnu A). Vitamīns A pirmoreiz tika sintezēts 1947. gadā.

Funkcijas

A vitamīns organismā veido rezerves aknās, ar kurām pietiek 2—12 mēnešu ilgam periodam. Līdzīgi citiem vitamīniem, A vitamīna daudzums pārtikas produktos samazinās, ēdienu gatavojot. Parasti, gatavojot ēdienu, A vitamīna daudzums samazinās par 20%.
A vitamīnu satur dārzeņi, sviests, olas, zivju eļļa, krējums, siers un liellopu aknas. Minimālā A vitamīna deva pieaugušajiem ir 0,5—0,6 mg dienā, ieteicamā ir 0,8—1,0 mg, mātēm, kas bērnu baro ar krūti — 1,2 mg, augstas klases sportistiem — 2,0 līdz 2,4 mg dienā.
Ja A vitamīna uzturā tiek uzņemts par daudz, tad parādās tādi simptomi kā miegainība, galvassāpes, slikta dūša un sāpes kājās. Ar A vitamīnu ir iespējams smagi saindēties, ja uzturā lietotas ir leduslāču un roņu aknas. Saindēšanās gadījumā raksturīgi tādi simptomi kā vemšana, muskuļu krampji, vājums, smagos gadījumos pat nāve.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Jaunzēlandē

Sarakstā apkopotas tās vietas Jaunzēlandē, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā ir iekļautas oficiāli 3 vietas (2 — dabas objekti un 1 — jaukts objekts), savukārt 8 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Jaunzēlande Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1986. gada 22. novembrī.
Epilepsija

Starptautiskā klasifikācija no 2001. gada

2001. gadā Starptautiskā klasifikācijas un terminoloģijas komisija izdeva jaunu epileptisko lēkmju un epileptisko sindromu klasifikāciju. Klasifikācija ir pamatota uz klasiskām fokālam un ģeniralizētam epilepsijas formām.
Latvijas Gada auto

Vērtēšana

Žūrija veic testa braucienus un vērtē pretendentus pēc vairākiem kritērijiem, piemēram, virsbūves (250 punktu), braukšanas (350 punktu), izmaksām (300 punktu) un atbilstības Latvijas tirgum (100 punktu). Uzskaitīto kritēriju kopums ietekmē to, kurš kļūs par Gada auto.
Nonijs

Nonijs jeb noniuss (no portugāļu matemātiķa Pedro Nuniša - Nunez (1492-1577) - vārda latinizētās formas Nonius) ir mērīšanas līdzekļa papildskala, kas paredzēta pamatskalas vienības daļu precīzai nolasīšanai.

Vēsture

Nonija principu izgudrojis jau Avicenna, bet mūsdienīgu skalas konstrukciju ieteicis franču matemātiķis Pjērs Vernjē 1631. gadā (par godu Vernjē noniju dažreiz dēvē par vernjeru). Savukārt Pedro Nunišs jau agrāk izgudrojis citas uzbūves ierīci, kurā pielietots tas pats princips.

Darbības princips

Cilvēka acs daudz precīzāk spēj novērtēt iedaļu sakrišanu, nekā iedaļas novietojumu starp citām iedaļām - uz to balstās kustīgās nonija skalas princips, kad starpvērtību starp divām pamatskalas iedaļām nosaka pēc nonija skalas kādas iedaļas sakrišanas ar pamatskalas iedaļu. Ja nonija skalai ir 10 iedaļas un šo 10 iedaļu kopgarums atbilst 9 pamatskalas iedaļām (t.i., nonija skalas iedaļas vērtība ir 9/10 no pamatskalas iedaļas), mērāmo lielumu var nolasīt ar precizitāti 1/10 no pamatskalas iedaļas vērtības.
Kārlis Eduards Napjerskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1793. gada 1. jūnijā (21. maijā) Rīgas mastu šķirotāju dzimtā. Viņa vectēvs bijas kroņa mastu šķirotāju amata eltermanis Jānis Šteinhauers (1705–1779). Pēc Rīgas Domskolas beigšanas studēja teoloģiju Tērbatas universitātē (1810-1812), pēc tam strādāja par mājskolotāju Vecpiebalgā (1813) un par Jaunpiebalgas luterāņu mācītāju (1814-1829). Šajā laikā latviešu valodā izdeva "Īsu pamācīšanu priekš skolmeisteriem" (1922) un rakstus vāciski par latviešu vietvārdu "Jelgava" (1827) un latviešu personvārdiem (1827).
Pēc tam strādāja par Vidzemes guberņas skolu inspektoru un Rīgas guberņas ģimnāzijas direktoru (1829-1849), kā Rīgas cenzūras komitejas (Rigaische Censurcomité) loceklis (1851-1864) centās apturēt Merķeļa rakstu izplatīšanu. Par šiem nopelniem K. E. Napjerski iecēla par valsts padomnieku ar tiesībām pārveidot uzvārdu par "fon Napjerskis". Viņa apjomīgajā personiskajā bibliotēkā bija daudz grāmatu latviešu valodā.
Miris 1864. gada 14. (2.) septembrī Rīgā.
Viņa dēls Jakobs Gotlībs Leonhards Napjerskis (1819-1890) kļuva par vēsturnieku un Rīgas rātskungu.
Rinalds Muciņš

Biogrāfija

R. Muciņš ir rīdzinieks, māte strādāja par pārtikas tehnoloģi, tēvs saistīts ar zivrūpniecību un strādājis kolhozā "9. maijs".

Izglītība

Pamatskolas gados mācījies Rīgas 50. vidusskolā, vidusskolu absolvējis kā 99. vidusskolas audzēknis. Vēlāk studējis Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Absolvējis to 1998. gadā. Kopš 2010. gada studē tiesību zinātnes maģistratūrā biznesa augstskolā "Turība".

Karjera

1995. gadā R. Muciņš sācis darbu kā jurists Labklājības ministrijas Valsts Slimokases Juridiskajā centrā. Strādājis arī pašvaldības bezpeļņas uzņēmumā "Rīgas rajona Slimokase" un Valsts obligātās veselības apdrošināšanas aģentūrā. No 2000. līdz 2002. gadam bijis VOVAA Valdes loceklis. No 2001. līdz 2002. gadam strādājis par iestādes Juridiskā departamenta vadītāju. No 2002. līdz 2003. gadam bijis Labklājības ministrijas, pēc tam Veselības ministrijas Veselības departamenta direktora vietnieks, no 2003. gada bijis arī Veselības ministrijas valsts sekretāra vietnieks.

Politiskā darbība

2002. gadā, būdams Veselības ministrijas valsts sekretāra vietnieks, iestājies partijā "Jaunais laiks". Bijis tās biedrs līdz 2004. gada sākumam, kad ticis no partijas izslēgts par pievienošanos Induļa Emša valdībai veselības ministra amatā, lai gan "Jaunais laiks" nepiekrita piedalīties šajā valdībā. Amatā palicis līdz valdības krišanai tā paša gada 2. decembrī. Pēc tam atgriezies Veselības ministrijā, valsts sekretāra vietnieka amatā.
2005. gadā pievienojies Tautas partijai, par viņu galvojis Gundars Bērziņš. Kandidējis 9. Saeimas vēlēšanās, bet nav ievēlēts. No Tautas partijas izslēgts 2010. gadā, jo bija veselības ministra pienākumu pildītājas Lindas Mūrnieces padomnieks, lai arī viņa pārstāvēja partiju "Jaunais laiks". Drīz pēc tam iecelts par Veselības ministrijas valsts sekretāru. Amatu ieņēma līdz 2014. gada decembrim, kad tika iecelts par Valsts reģionālās attīstības aģentūras direktoru, amatu rotācijas kārtībā apmainoties ar Solvitu Zvidriņu. 2016. gada februārī iecelts par Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas valsts sekretāru. 2019. gada 16. aprīlī iesniedzis atlūgumu, par iemeslu minot ilgos gadus (23) valsts pārvaldē un vēlmi pievērsties jauniem izaicinājumiem.
Alberts Kapenguts

Šahista karjera

18 gadu vecumā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā (1962). Armijas dienesta laikā piedalījies divos Latvijas šaha čempionātos: 1965. gada Latvijas šaha čempionātā dalījis 5.-6. vietu, bet 1966. gada Latvijas šaha čempionātā izcīnījis 2. vietu, tikai par puspunktu atpaliekot no turnīra uzvarētāja Aivara Gipšļa. Pēc tam dzīvojis Baltkrievijā un kļuvis par septiņkārtējo Baltkrievijas čempionu šahā: 1962., 1968., 1969., 1970., 1976., 1977. un 1978. gadā. 1971. gadā ieņēmis 10. vietu PSRS šaha čempionāta finālā, apsteidzot daudzus pazīstamus meistarus. PSRS izlases sastāvā četras reizes uzvarējis Pasaules studentu komandu šaha čempionātos (1964, 1965, 1966, 1968). Kopš 2008. gada 28. aprīļa pārstāv ASV šaha federāciju.

Trenera karjera

Alberts Kapenguts ir pazīstams kā šaha teorētiķis un treneris. 1979.-1980. gadā bijis Mihaila Tāla sekundants. Vēlāk strādājis ar nākamajiem lielmeistariem Borisu Gelfandu un Juriju Šuļmanu. 1984. gadā Minskā izdevis grāmatu par šaha atklātņu teoriju - «Indiešu aizsardzība».
Latvijas krievi

Latvijas krievi ir skaitliski lielākā Latvijas mazākumtautība. Pēc 2011. gada tautas skaitīšanas datiem Latvijā dzīvoja 556 422 krievi (26,9% no iedzīvotāju kopskaita). 
Pēc 2019. gada 1. janvāra Iedzīvotāju reģistra datiem Latvijas krievu skaits bija 538 361, no viņiem 345 908 (64,3%) bija Latvijas pilsoņi, 147 220 (27,3%) nepilsoņi, bet 45 103 (8,4%) citu valstu (galvenokārt Krievijas Federācijas) pilsoņi.
Āzijas savvaļas ēzelis

Izplatība

Kādreiz onagri bija sastopami visos Āzijas tuksnešos un pustuksnešos: Palestīnā, Sīrijā, Izraēlā, Irānā, Pakistānā, Mongolijā, Ķīnā un Indijā, bet 20 gs. sākumā lauksaimniecības attīstības un intensīvu medību rezultātā to skaits krasi samazinājās līdz kritiskam daudzumam, un tiem draud izmiršana. Sīrijas savvaļas ēzelis mūsdienās ir izmiris.

Izskats

Āzijas savvaļas ēzeļi augumā ir nedaudz lielāki nekā Āfrikas savvaļas ēzeļi. To augums ir 2,10 m garš, augstums skaustā 1,12-1,22 m, svars 290 kg, aste īsa ar garu astes pušķi. Izskatā tie ir līdzīgāki zirgiem. Āzijas savvaļas ēzeļu krāsa mainās atkarībā no sezonas; kopumā vasaras sezonā tie ir sarkan-brūni, bet ziemas sezonā kļūst dzelten-brūni. Ķermenim pāri visa mugurkaula garumā ir tumša svītra, kas paliek platāka uz krustiem, tumšās svītras ārējā mala ir gaiša gandrīz balta, veidojot it kā rāmi. Onagriem nekad nav svītras uz pleciem vai kājām. Āzijas savvaļas ēzeļiem vēders, pazode un purna daļa ir gaišā smilšu krāsā.

Ieradumi

Āzijas savvaļas ēzeļi dzīvo baros, kuru izmērs variējas dažādām pasugām. Baru vada tēviņš vai vecākā mātīte. Bars ļoti uzmana savu teritoriju, un cenšas nepielaist sev tuvumā ne cilvēku, ne savu galveno savvaļas ienaidnieku — vilku. Galvenais veids kā onagri sevi sargā ir āzbēgšanas ātrums. Parasti Āzijas savvaļas ēzeļi pārtiek no dzelkšņainiem krūmiem un sausas zāles. To gremošanas sistēma ir labi piemērota barībai ar zemu olbaltmvielu sastāvu. Tie var ilgi iztikt bez ūdens, kas ir svarīgi dzīvojot tuksnesī. Āzijas savvaļas ēzeļiem parasti dzimst viens kumeļš, par kuru māte rūpējas apmēram vienu gadu.
VAZ-2105

Vēsture

Modeli VAZ-2105 izveidoja nopietni modernizējot iepriekš ražotos modeļus, VAZ automobiļu ar aizmugures piedziņu "otrās" paaudzes ietvaros, lai nomainītu pirmsgājēju VAZ-2101 "Žiguļi".
Pirmās VAZ-2105 izmēģinājumu partijas tika saražotas jau 1979. gadā, bet sērijveida ražošana uzsākta 1980. gadā. Uz 2105 modeļa bāzes vēlāk tika izveidots "luksusa" sedans VAZ-2107 un universālis VAZ-2104. No 90. gadu vidus, izmantojot VAZ-2105 mezglus un agregātus mazos apjomos tiek ražots pikaps/furgons VIS-2345 (krievu: ВИС-2345).
Pols Ir Miris

Pols Ir Miris (angļu: Paul Is Dead) ir sazvērestības teorija, kura popularitāti ieguva 1969. gadā. Ja tā ir patiesa, tad Pols Makartnijs nomira 1966. gada 11. septembrī autoavārijā, atgriežoties no kādas apbalvošanas ceremonijas. Datumam ir bijušas daudzas variācijas, taču šī ir tikusi nosaukta par ticamāko. 
Pavedienus par Pola nāvi var atrast The Beatles dziesmās, atskaņojot tās atpakaļgaitā. Līdz ar interneta parādīšanos šai teorijai ir dota otrā dzīvība - tiek salīdzināts Pols pirms 1966. gada 11. septembra un pēc. Ir daudzas bildes, kuras šķietami pierāda Pola aizvietošanu, un ir daudzas bildes, kuras to apgāž. Šo teoriju apgāž arī seriāla "Simpsoni" sērijas "Lisa the vegetarian" beigu titros atskaņotā dziesma, kuru ,atskaņojot atpakaļgaitā, iespējams saklausīt Makartnija mīļākās lēcu zupas recepti, kā arī vārdus "By the way, I'm not dead" (Ja kas, es neesmu miris). Diskusija par šo tēmu joprojām turpinās interneta forumos.
Ungārijas himna

Himnusz (latviešu: Himna) ir Ungārijas nacionālā himna. Himna sākas ar vārdiem Isten, áldd meg a magyart ("Dievs, svētī ungārus"), kas dažreiz arī tiek uzskatīts par tās nosaukumu. Himnas vārdus 1823. gadā sacerēja Ferencs Keļčejs (Ferenc Kölcsey), bet mūziku — Ferencs Erkels (Ferenc Erkel). Par Ungārijus himnu tā tika pieņemta 1844. gadā.
Idumejas augstiene

Idumejas augstiene ir augstiene, kura atrodas Latvijas ziemeļos, Limbažu un Cēsu rajonu dienvidos. Tā sastāv no Limbažu viļņotā līdzenuma, Augstrozes paugurvaļņa un Gaujas senlejas apvidiem. Augstiene atrodas starp Viduslatvijas zemienes Metsepoles līdzenumu, Tālavas zemieni un Vidzemes augstieni. Augstienes pamatā atrodas pamatiežu pacēlums. Nogulumieži veido apmēram 20 - 40 m biezu slāni, bet reljefa pacēlumos tas var sasniegt arī 60 m biezumu. Tajā ir viens no lielākajiem nokrišņu daudzumiem Latvijā (750 - 800 mm gadā). Bezsala periods ilgst 120 - 134 dienas.
Vācu leģions

Vācu leģions (vācu: Deutsche Legion) bija Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas sastāvā esošs vācu algotņu karaspēks Latvijas Brīvības cīņu laikā. Vācu leģions sastāvēja no 1. brigādes ar Baltenlandes pulku, Brandisa vienību, Pētersdorfa vienību un 2. brigādes ar Jēnas vienību, Veikmaņa vienību, Bādenes trieciena bataljonu, Mēdema nodaļu.

Izveide

Vācu leģionu Jelgavā izveidoja 1919. gada 25. augustā no demobilizētās Vācijas impērijas 8. armijas 2. kājnieku brigādes (2. Infanterie-Brigade), 1. Gvardes Rezerves divīzijas (1. Garde-Reserve-Division) un pretlatviski noskaņotajiem Baltijas landesvēra (Baltische Landeswehr) kareivjiem un brīvprātīgiem algotņiem. Tās komandieris līdz 1919. gada 16. novembrim bija jūras kapteinis Pauls Zīverts.

Likvidācija

Vācu leģiona komandieri Paulu Zīvertu nogalināja 1919. gada 16. novembrī. 
Vācu leģionu izformēja 1919. gada 18. decembrī pēc tā ierašanās Veimāras Republikā.
Malgožata Šumovska

Karjera

Šumovska divus gadus studēja mākslas vēsturi Jagaiļa Universitātē, bet pēc tam uzsāka filmu studijas. Šumovska pabeidza kino studijas koledžā, kur studējuši arī Andžejs Vajda, Romans Polaņskis un Kšištofs Keslovskis. Kā studente Šumovska radīja īsfilmu, kas Lodzas kinoskolas labāko filmu sarakstā tika iekļauta kā 14. labākā. Cisza (Klusums) ir īsa dokumentālā filma par vienkāršo poļu laucinieku ģimenes dzīvi.

Personīgā dzīve

Šumovskas vecāki ir žurnālisti Macejs Šumovskis un Dorota Terakovska, viņai ir brālis Vojcehs Šumovskis, kurš ir dokumentālā kino režisors. Kopš 2012. gada viņa ir precējusies ar aktieri Mateušu Koscjukeviču, abiem ir 2012. gadā dzimusi meita Alina. Malgožatai ir arī dēls Macejs no iepriekšējām attiecībām ar redaktoru Jaceku Drosio.
Spēlmaņu nakts

Spēlmaņu nakts ir gadskārtēja teātra balvu pasaniegšanas ceremonija, ko rīko Latvijas Teātru darbinieku savienība (LTDS). Tā tika iedibināta 1993. gadā, pirmā apbalvošanas ceremonija tika rīkota 1994. gadā, godinot labākos sasniegumus 1993. gadā. Balvas tiek pasniegtas vairākās kategorijās. Apbalvošanas ceremonijas tiešraidē rāda Latvijas Televīzija un raida Latvijas Radio.
Pirmās apbalvošanas ceremonijas tika rīkotas jūnijā, suminot iepriekšējā gada labākos sasniegumus profesionālajos teātros, taču 1999. gadā ceremonija tika pārcelta uz 23. novembri, teātra režisora Eduarda Smiļģa dzimšanas dienu. Kopš tā laika ceremonija ik gadu norisinās 23. novembrī, apbalvojot labākos iepriekšējā teātra sezonā.
Svīru dzimta

Izplatība

Svīru dzimtas sugām ir ļoti plaša izplatība. Tās ir sastopamas gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Tās piemērojušās dzīvei dažādos apstākļos, un ir sastopamas no jūras līmeņa līdz 4000 metriem virs jūras līmeņa. Lai arī svīru sugas nav sastopamas tuksnešos un arktiskajos apgabalos, kā arī attālās okeānu salās, tomēr tuksnešu oāzēs tās var novērot. Mērenās joslas sugas ziemas periodā migrē uz tropu joslu. Dažas sugas spēj īslaicīgi izturēt zemu temperatūru, ieslīgstot anabiozē, līdzīgā stāvoklī kā ziemas miegs.
Latvijā ir sastopama tikai viena svīru dzimtas suga — svīre (Apus apus).

Izskats un īpašības

Svīru dzimtas sugas no visām putnu sugām pavada visvairāk laika gaisā. Turklāt šie putni ir vieni no ātrākajiem putniem pasaulē. Visātrākā ir adatastes svīre (Hirundapus caudacutus), tā spēj lidot ar ātrumu 170 km/h. Arī parastā svīre (Apus apus) spēj attīstīt ātrumu 31 metrs/sekundē (112 km/h). Gada laikā tā nolido vismaz 200 000 km. Salangānas jeb alu svīres, kas ligzdo alās, ir attīstījušas eholokācijas spēju, kas tām ļauj orientēties alu labirintu tumsā. Ir novērots, ka trīspirkstu salangāna (Aerodramus papuensis) eholokāciju izmanto arī, lai lidotu nakts laikā ārpus alām.
Visām sugām ir ļoti nelielas kājiņas un pēdiņas, turklāt visi četri pirksti tām ir uz priekšu, tādēļ to anatomija nav piemērota, lai nosēsties uz horizontālām virsmām. Toties to īsās, šķeltās astes īpatnības tām palīdz pieķerties pie vertikālām virsmām. Spārni savukārt ir ļoti gari. Svīru sugu apspalvojums pamatā ir tumši pelēks vai brūns, dažām sugām ir balti vai gaiši pelēki laukumi. Ir arī sugas, kurām ir koši sarkanas rīkles spalviņas. Mātītes un tēviņi izskatās vienādi.
Svīru dzimtas sugas ir maza un vidēja auguma putni. Mazākā dzimtā ir mazā salangāna (Collocalia troglodytes), kas sver 5,4 gramus un kuras ķermenis ir līdz 9 cm. Lielākā ir sārtā adatastes svīre (Hirundapus celebensis), kuras ķermeņa garums ir 25 cm, bet svars 184 g.

Ligzdošana

Daudzas sugas ligzdo alās, koku dobumos vai savu ligzdu ar siekalām "pielīmē" pie vertikālām virsmām. Ir sugas, kas izmanto arī cilvēku veidotas konstrukcijas. Ēdamo ligzdu salangāna (Aerodramus fuciphagus) savas ligzdas būvē no siekalām un atrītām barības vielām. Šīs sugas ligzdas Āzijā izmanto putnu ligzdu zupas pagatavošanai.
Svīru dzimtas sugas perē 14—32 dienas, jaunie putni ligzdu pamet pēc 5—8 nedēļām. Abi vecāki piedalās perēšanā un mazuļu audzināšanā. Jaunie putni tiek baroti ar kukaiņu bumbiņām, kurās kukaiņi tiek salīmēti kopā ar siekalām. Vienā bumbiņā ir līdz 500 kukaiņiem. Līdzko jaunie putni izlido no ligzdas, vecāki par tiem pārtrauc rūpēties.
SGR 1806-20

SGR 1806-20 ir magnetārs, neitronu zvaigzne ar spēcīgu magnētisko lauku. Tā atrodas 14,5 kiloparseku jeb 50 000 gaismas gadu attālumā no Zemes Strēlnieka zvaigznāja virzienā.

Eksplozija

2004.gada 27.decembrī tika reģistrēts līdz šim spēcīgākais gamma un rentgenstaru uzliesmojums mūsu Galaktikā, kurš nāca no SGR 1806-20. Šis magnetārs tikai 0,2 sekundēs kopš uzliesmojuma sākuma atbrīvoja tik lielu enerģiju, cik Saule izstaro 250 000 gados. Enerģija, kas nonāca līdz Zemei, divkārt pārsniedza pilnmēness gaismas enerģiju. Šādu starojumu Zemei var dot vēl tikai Saule.
Bergenas iela (Rīga)

Vēsture

Bergenas iela ir sastopama Rīgas ielu sarakstos no 1911. gada. No 1950. līdz 1990. gadam ielas nosaukums bija Beļinska iela, 1990. gadā ielai tika atgūts vēsturiskais nosaukums.