google/wiki40b huggingface dataset:
Elfu valodas (Viduszeme)

Vēsture

Dž. R. R. Tolkīns sāka konstruēt savu pirmo valodu — Elvin tongue — laika posmā no 1910. līdz 1911. gadam, kad bija Karaļa Edvarda Skolā, Birminghemā. Vēlāk, apmēram 1915. gadā, viņš to nosauca par Quenya. Ap to laiku viņš jau bija pazīstams ar latīņu, grieķu, itāļu, spāņu un dažām citām senām ģermāņu valodām — gotu, sennorvēģu un senangļu valodu. Viņš bija izveidojis dažus kriptogrāfiskus kodus un divas vai trīs konstruētas valodas, bet tad, atklājot somu valodu, viņš bija prieka pilns. Vairākus gadus vēlāk Tolkīns rakstīja: "Tas bija kā atklāt vīna pagrabu pildītu pudelēm ar vienreizēju un lielisku vīnu un vēl nebaudītu garšu. Tas mani diezgan apskurbināja." Viņš tad sāka somu valodas apguvi, lai būtu spējīgs izlasīt eposu "Kalevala" oriģinālvalodā.
Ingredienti Quenya valodā ir dažādi, bet tā izstrādājās ar sevi saskanīgā raksturā, kas ir ne gluži kā jebkura cita valoda, kuru zinu. Somu valodai, kuru uzgāju ap to laiku, kad sāku konstruēt mitoloģiju, bija dominējošā ietekme, tomēr tā tikusi būtiski samazināta. Somu valodas ietekme ir saglabājusies dažos veidos: līdzskaņu kombināciju un balsīgu vārdu nobeigumu b, d, g neesamība (izņemot mb, nd, ld, rd, kuras ir labvēlīgas [izrunai]), kā arī patika pret vārdu galotnēm -inen, -ainen, -oinen, un dažos gramatikas punktos, kā galotnes -sse (atpūsties pie vai iekš), -nna (kustība uz, virzienā pret), un -llo (kustība no); personīgās piederības tiek izteiktas ar piedēkļiem; nav dzimtes.
Butigeidis

Vārda cilme

Personvārds Butigeidis ir saliktenis ar saknēm bu- (būti - "būt") + geid- (geidė, gedėti - „ilgoties, gaidīt“) - “būt un gaidīt” vai “tas, kas būs gaidītais”.

Izcelsme

Butigeida dzimšanas gads un izcelsme nav zināma. Tiek pieņemts, ka viņš dzimis ap 1240. gadu un piedalījies Lietuvas kunigaišu cīņās, kas sekoja ķēniņa Mindauga nogalināšanai 1263. gadā un ķēniņa Traidena nogalināšanai 1282. gadā.
Pēc krievu eposā "Zadonščina" (Задонщина) minētā kņaza Andreja Aļģirda dēla teiktā savam brālim Dmitrijam:
«Брате Дмитреи, сами есмя собе два браты, с(ы)н(о)ве Олгордовы, а внуки мы Доментовы, а правнуки есми Сколомендовы...» ("brāli Dmitrij, paši esam divi brāļi, Aļģirda dēli, Ģedimina (Domenta? Jedimenta?) mazdēli, bet Skalmanta (Skolomenda) mazmazdēli...")
daži vēsturnieki uzskata, ka Butigeida tēvs ir bijis kunigaitis Skalmants, kas pieminēts Duisburgas Pētera hronikas tekstā. Ir izteiktas arī hipotēzes, ka Butigeida tēvs bijis ķēniņš Daumants vai ķēniņš Traidens.

Dzīvesgājums

Par Butigeida dzīvi nav saglabājušies precīzi dati, viņa valdīšana sakrita ar Lietuvas militārā vājuma periodu, kad tās kaimiņzemes mēģināja atkarot ķēniņa Traidena laikā lietuviešiem pakļautās zemes. Par viņa valdīšanas sākumu nav drošu ziņu. Pēc viena uzskata, ka viņš pārņēmis varu no sava priekšgājēja Daumanta 1285. gadā, kad tas zaudēja karā ar Tveras kņazistei, tomēr daži vēsturnieki domā, ka Butigeids pie varas nonācis uzreiz pēc Traidena nāves 1282. gadā.
Lietuviešu ķēniņš Butigeids (Боуд̑и̑кидъ) un viņa brālis Butvīds (Боудивидъ) pirmo reizi pieminēti Volīnijas metrikā esošajā 1289. gada maija līgumā ar Volīnijas kņazu Mstislavu Daņiloviču:
«Тогда же Литовьскии кнѧзь Боуд̑и̑кидъ и братъ его .Боудивидъ. даша кнѧзю Мьстиславоу . городъ свои . Волъковъıескь абы с ними . миръ держалъ .» ("Tajā pašā laikā kņazs Budigeids un viņa brālis Butvīds deva kņazam Mstislavam savu pilsētu Volkovijsku, lai uzturētu mieru ar mums")
Savukārt Livonijas ordeņa mestra Baltazara vēstulē 1290. gada rudenī par plānoto karagājienu uz Žemaitiju (Sameyten), tiek lūgts, lai Prūsijas mestrs Meinhards ziemā vienlaicīgi uzbrūk lietuviešu ķēniņa Butegeida zemēm (terram regis Butegeyde):
«Verum quia presens tempus nos convenire non patitur propter multa, que vobis per alias literas scripsimus, et quia novimus sanius apud vos quam apud nos esse consilium propter plures fratres, quos habetis industrios maxime et discretos, supplicamus omni, qua possumus, precum instancia, quatenus super predictis articulis nobis vestrum maturum consilium rescribatis et, si vobis et vestris videbitur forsitan expedire, quod possitis et velitis adhuc ista hyeme producere exercitum contra hostes Lettowinos videlicet de Sameyten, nos ex nostra parte, si nobis diem et tempus tribus semptimanis ad minus ante scripseritis et secrete, toto posse nostro terram regis Butegeyde eodem tempore invademus.»
Pēc šiem karagājieniem Butgeidis vairs nav pieminēts un par Lietuvas dižkungu kļuva viņa brālis Butvīds.
Minstere

Vēsture

Pilsētu 793. gadā dibinājis Kārlis Lielais un gadsimtiem tā bijusi arhibīskapijas centrs. Viduslaikos Minstere bija Hanzas savienības locekle. 1534. gadā anabaptisti sagrāba varu pilsētā un noturēja to 18 mēnešus, nodibinot mantu kopību un daudzsievību. 1648. gadā Minsterē tika parakstīts Vestfālenes miera līgums, kas izbeidza Trīsdesmitgadu karu. 1780. gadā tika nodibināta Minsteres univrsitāte. 1802. gadā Minsteri ieņēma prūšu karaspēks, pievienoja to Prūsijas valstij un tā kļuva par Prūsijas Vesfāles provinces galvaspilsētu.
Slēgtais kods

Izmantojot slēgtā koda pieeju, programmatūras kods nav pieejams sabiedrībai. Slēgtā koda programmatūra kā produkts tiek radīts un uzturēts ar tās izstrādātāju komandas iesaisti kāda uzņēmuma vai organizācijas iekšienē, tirgū šis produkts nonāk sakompilētā stāvoklī (tā ir gatava darbam, bet lietotājs nevar ieskatīties programmatūras “iekšienē”). Pazīstamākie slēgtā koda programmatūras piemēri ir Microsoft Windows, Microsoft Office, Adobe Creative Suite, Mac OS X.

Slēgtā koda programmatūra, kas ir pieejama bez maksas, tiek saukta par bezmaksas programmatūru.
Progress M-28M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2 381 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (1 320 kg), skābeklis (26 kg), gaiss (22 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1 393 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.

Lidojuma gaita

Progress M-28M tika palaists 2015. gada 3. jūlijā 04:55:48 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Baikonuras kosmodroma.
5. jūlijā kosmosa kuģis pietuvojās stacijai. Saslēgšanās automātiskā režīmā notika 07:11 UTC pie Pirs moduļa.
2015. gada 19. decembrī 07:35 UTC Progress M-28M atvienojās no SKS. 10:42 UTC tika ieslēgts galvenais dzinējs bremzēšanai, un kosmosa kuģis nogāja no orbītas. Tas iegāja atmosfērā un sadega. Nesadegušās daļas 11:28 UTC nokrita Klusā okeāna dienvidu daļā.
Maksims Talbo

Spēlētāja karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru Talbo uzsāka 2005.—06. gada sezonā, kad debitēja NHL, aizvadot 48 spēles Pitsburgas "Penguins" sastāvā. Jau nākamajā sezonā hokejistam "Penguins" sastāvā izdevās nostiprināties, 2008.—09. gada sezonā kopā ar klubu izcīnot Stenlija kausu, kā arī gūstot sērijas izšķirošos vārtus. 2011. gada vasarā Talbo kā brīvais aģents pievienojās Filadelfijas "Flyers" vienībai, taču 2013.—14. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Kolorādo "Avalanche" rindām. Nākamās sezonas noslēgumā tika aizmainīts uz Bostonas "Bruins", tās rindās spēlējot līdz pat 2015.—16. gada sezonas noslēgumam.
2016. gada vasarā pārcēlās uz KHL, pievienojoties Jaroslavļas "Lokomotiv" rindām. 2018.—19. gada sezonu aizvadīja Omskas "Avangard" rindās, pēc sezonas beigām paziņojot par karjeras beigšanu.
Prešovas apgabals

Administratīvais iedalījums

Apgabalā 13 apriņķi - Bardejovas apriņķis, Humennes apriņķis, Kežmarokas apriņķis, Levočas apriņķis, Medzilaborces apriņķis, Popradas apriņķis, Prešovas apriņķis, Sabinovas apriņķis, Sninas apriņķis, Stara Ļubovņas apriņķis, Stropkovas apriņķis, Svidnīkas apriņķis, Vranovas pie Topļas apriņķis.
Šahi

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1237. gadā. Līdz 1927. gadam pilsētas nosaukums bija Ipolske Šjahi (Ipolské Šiahy). Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Šahi gadsimtiem atradušies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Ipojšāga (Ipolyság). No 1541. līdz 1595. gadam un no 1605. līdz 1685. gadam Šahi atradās Osmaņu impērijas sastāvā kā sandžaka centrs. No 1806. gada - Ungārijas Hontas komitāta centrs. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz Pirmajām Vīnes arbitrāžām, Šahi ietilpa Ungārijas sastāvā. No 1993. gada - Slovākijā.

Cilvēki

2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija ungāri (62,2 %), dzīvoja arī slovāki (34,57 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (84,06 %), nereliģiozi (6,87 %), luterticīgie (3,46 %).
Šahi ir spāņu futbola trenera Ferdinanda Daučīka (Ferdinand Daučík, 1910-1986) dzimtā pilsēta.
Orions (zvaigznājs)

Orientēšanās debess sfērā

Orions ir ļoti noderīgs zvaigznājs, lai orientētos debess sfērā. Izmantojot Oriona jostu ļoti vienkārši var atrast Vērša zvaigznāja spožāko zvaigzni Aldebaranu un Lielā Suņa zvaigznāja spožāko zvaigzni Sīriusu (Sīriuss ir arī visa debesjuma spožākā zvaigzne nakts tumšajās stundās). Aldebrans ir jāmeklē pa iedomātu līniju no Oriona jostas pa labi, bet Sīriuss — pretējā virzienā.
Savukārt no Rīgela velkot iedomātu līniju caur Betelgeizi var viegli atrast Dvīņu zvaigznāja spožākās zvaigznes Kastoru un Polluksu. Un visbeidzot savienojot trešo spožāko Oriona zvaigzni Bellatriksi ar Betelgeizi un turpinot vilkt šo iedomāto līniju var atrast Mazā Suņa zvaigznāja spožāko zvaigzni Procionu. Betelgeize, Sīriuss un Procions veido tā saukto ziemas trijstūri.
Gijoms Fransuā de Lopitāls

Biogrāfija

Gijomam Lopitālam bija dižciltīga izcelsme (Francijas kanclera Mišela de Lopitāla radinieks), tādēļ jaunais marķīzs sākumā iestājās militārajā dienestā. Vājās redzes dēļ viņš drīz pameta dienestu, lai veltītu sevi zinātnei. Viņš bija Parīzes Zinātņu akadēmijas loceklis, Nikolā Malbranša dabaszinātnieku grupas loceklis. Viņš bija precējies ar Mariju Šarloti de Romiju de la Šenelu (Marie-Charlotte de Romilley de La Chesnelaye), kura arī nodarbojās ar matemātiku.
1690. gados viņš ieņēma ievērojamu vietu Leibnica skolā — ar Leibnica jauno metodi viņu iepazīstināja Johans (I) Bernulli 1692. gadā, uzturēšanās laikā Parīzē Lopitāla muižā.  Galvenais Lopitāla nopelns  ir pirmais  sistemātiskais matemātiskās analīzes izklāsts darbā "Bezgalīgi mazo lielumu analīze" (franču: Analyse des Infiniment Petits pour l'Intelligence des Lignes Courbes). Šajā grāmatā apkopoti atsevišķi līdz tam dažādos izdevumos izkaisīti jautājumi, kā arī dota Lopitāla kārtula. Priekšvārdā Lopitāls norāda, ka ir bez ierobežojumiem izmantojis Leibnica un brāļu Bernulli atklājumus, un Lopitālam nav nekas iebilstams, ja viņi pretendēs uz tā visa autortiesībām. Tomēr vēlāk Johans Bernoulli iesniedza pretenzijas uz visu Lopitāla darbu kopumā.
Cits pazīstams Lopitāla darbs, Traité analytique des sections coniques, izdots 1707. gadā. Lopitālam pieder vairāku matemātisku problēmu atrisinājumi,  tostarp par brahistohronu (ātrākās materiāla punkta nolaišanās līkni) un par līkni, pa kuru kustētos krava, kas pievienota ķēdei un uztur līdzsvarā paceļamo tiltu. Šo problēmu atrisinājumi ļāva viņam kļūt par vienas pakāpes zinātnieku ar Ņūtonu, Leibnicu un Jākobu Bernulli.
Alpi

Fizikālā ģeogrāfija

Alpos visizplatītākie ir nogulumieži. Tur ir salīdzinoši maz magmatiskie un metamorfie ieži. Pēc ģeologu domām tie ir Tētijas okeāna gultnes ieži (Tētijas okeāns mezozoja laikmetā atdalīja Gondvānu no Laurāzijas). Alpi izveidojās, kad Āfrikas plātne, kustoties uz ziemeļiem, sadūrās ar Eirāzijas plātni.
Alpu augstākā virsotne ir Monblāns (4810,45 m v.j.l.), kas atrodas uz Francijas un Itālijas robežas. Monblāns ir Rietumeiropas augstākā virsotne un otra augstākā Eiropas virsotne pēc Elbrusa (5642 m v.j.l.), kas atrodas Kaukāza kalnu masīvā. Otra augstākā Alpu virsotne ir Difūra smaile (4634 m v.j.l.), trešā — Doms (4545 m v.j.l.), ceturtā — Liskamms (4538 m v.j.l.), bet piektā — Veishorns (4505 m v.j.l.).
Daudzas Alpu virsotnes un kores klāj sniegs un ledus. Aptuvenais augstums, kur sākās sniegotās kalnu virsotnes, ir 2900—3000 metri virs jūras līmeņa. Sniegam un ledum sakrājoties, daudzās vietās veidojas ledāji, kas lēnām slīd uz ielejām. Lielākais ir Alečas ledājs, kas atrodas Šveicē, Valē kantonā. Tā garums ir aptuveni 23 km un platība aptuveni 120 km². Nonākot ielejās, ledāji izkūst un apgādā Ronas, Reinas, Donavas un Po upes un to pietekas ar ūdeni. Alpu ainavās nereti ir redzami ezeri. Starp lielākajiem ir Ženēvas ezers, Bodenezers, Komo ezers un Cīrihes ezers.

Demogrāfija un tautsaimniecība

Alpu kūrorti ir iecienītas atpūtas vietas, galvenokārt skaisto ainavu, alpīnisma un kalnu slēpošanas dēļ. Populārākās kūrorta vietas Šveicē ir Sanktmorica, Lucerna un Interlākene; Austrijā — Kicbīele un Arlbergs; Itālijā — Kortīna d'Ampeco, bet lielākās pilsētas pēc iedzīvotāju skaita ir Francijā esošā Grenoble (156 tūkstoši iedzīvotāju) un Austrijā esošā Insbruka (120 tūkstoši).
Amels Tuka

Biogrāfija

Amels Tuka ar vieglatlētiku sāka nodarboties nejauši. Kad 2008. gadā viņš, kā vidējās tehniskās skolas skolnieks no Kakaņas, piedalījās Zenicas mazajās olimpiskajās spēlēs un uzvarēja 400 metru skrējienā, kluba AK Zenica treneris  Halids Sedičs uzaicināja viņu uz sarunu, pēc kuras Tuka kļuva par šī kluba biedru. Tā kā viņš dzīvoja Kakaņā, viņam katru dienu vajadzēja braukt uz treniņu Zenicā. Tikai dažus mēnešus vēlāk viņš guva savu pirmo panākumu: viņš uzvarēja 400 un 800 metru skrējienā Bosnijas un Hercegovinas junioru čempionātā. Viņš tika iekļauts nacionālajā komandā un piedalījās Balkānu junioru vieglatlētikas čempionātā Grieķijā, kur viņš bija trešais. Pēc šī panākuma viņš tika pasludināts par Bosnijas un Hercegovinas Gada atklājumu vieglatlētikā.
Savu pirmo panākumu Eiropas čempionātos Tuka sasniedza, iegūstot bronzas medaļu 2013. gada U23 Eiropas čempionātā Tamperē (Somija). Nākamajā gadā viņš bija sestajā vietā 800 metru skrējienā 2014. gada Eiropas čempionātā Cīrihē, sasniedzot jaunu Bosnijas rekordu 1:46,12.
Pēc tam, kad Amels Tuka 2015. gada sezonā vairākkārt uzlaboja savu nacionālo rekordu, 2015. gada 17. jūlijā Monako viņš sasniedza savu personīgo rekordu 1:42.51, kas bija vienpadsmitais rezultāts pasaules un ceturtais Eiropas labāko 800 m skrējēju sarakstā. Tajā pašā gadā viņš ieņēma trešo vietu Pasaules čempionātā Pekinā aiz olimpiskā čempiona un pasaules rekordista Deivida Rudišas no Kenijas un Eiropas čempiona Adama Kščota no Polijas.
Amels Tuka bija Bosnijas un Hercegovinas karognesējs 2016.gada vasaras olimpisko spēļu atklāšanas un noslēguma ceremonijās. Olimpiādē viņš startēja 800 m skrējienā, pusfinālā uzrādīja rezultātu 1:45,24, finālā neiekļuva un palika 12. vietā.
Karo—Kana aizsardzība

Vēsture

Turnīru praksē Karo—Kana aizsardzība sastopama 19. gadsimta beigās Š. Vinavera partijās. Pirmie to pētījuši angļu meistars H. Karo un austriešu šahists M. Kans. No šī fakta radies atklātnes nosaukums. Vērtīgas idejas atklātnei devuši I. Boļeslavskis, D. Bronšteins, P. Keress, A. Konstantinopoļskis, V. Panovs, V. Rauzers, S. Flors un citi.

Stratēģiskā ideja

Melnie uzbrūk balto centram ar d7-d5 ar sekojošu laidņa attīstību uz f5 vai g4. Stabils stāvoklis un elastīga bandinieku struktūra dod iespēju melniem cerēt uz iniciatīvas pārtveršanu.

Galvenie varianti

Šai atklātnē eksistē vairākas attīstības sistēmas.

Slēgtā sistēma

2. d2-d4 d7-d5 3. e4-e5

Nomaiņas sistēma

2. d2-d4 d7-d5 3. e4xd5 c6xd5 4. Lf1-d3

Panova uzbrukums

2. d2-d4 d7-d5 3. e4xd5 c6xd5 4. c2-c4

Klasiskā sistēma

2. d2-d4 d7-d5 3. Zb1-c3 d5xe4 4. Zc3xe4 Lc8-f5

Nimcoviča sistēma

2. d2-d4 d7-d5 3. Zb1-c3 d5xe4 4. Zc3xe4 Zg8-f6 5. Ze4xf6 g7xf6

Petrosjana-Smislova sistēma

2. d2-d4 d7-d5 3. Zb1-c3 d5xe4 4. Zc3xe4 Zb8-d7
Triglifs

Triglifs (sengrieķu: τρίγλυφος, no tri — 'trīs' un glyphō — 'griežu') — arhitektūrā doriskā ordera frīzes elements, kas būtībā ir vertikāli stāvoša akmens plātne ar trīsstūrveida (šķērsgriezumā) gareniskiem iedobumiem. Triglifi mijās ar metopām, kas varēja tikt dekorētas ar bareljefiem vai apgleznojumiem. Triglifi parasti ir izvietoti pa kolonnu un interkolumniju asīm, un frīzes galos ēkas stūros.
Mūsdienās triglifi var papildināt vienkāršo dekoratīvo joslu (frīžu) ornamentējumu. Triglifi laicīgajā arhitektūrā bieži vien tiek izmantoti kā samērā vienkāršs, bet izteiksmīgs fasādes dekoratīvā noformējuma elements. Tādus var redzēt uz atjaunotā Rīgas rātsnama, vai arī izstāžu zāles "Arsenāls" fasādes.
Cinara

Izplatība

Ir aprakstītas aptuveni 200 sugu, no kuriem vairāk sugu (aptuveni 150) dzīvo Ziemeļamerikā, 30 sugas sastopamas Eiropā un 20 - Tālos Austrumos, kā arī sastopamas Jaunzēlandē. Ap 26 sugas konstatētas Polijā un Centrālajā Eiropā, kur dzīvo parasti uz priedēm, balteglēm un eglēm.

Apraksts

Cinara ir maza un vidēja izmēra kukaiņi, kuru ķermeņa garums variē no 2 līdz 8 mm.

Ekoloģija

Vairākas Cinara sugas attīstās uz skujkokiem no priežu dzimtas: egles (Picea), priedes (Pinus), ciedri (Cedrus), baltegles (Abies) un lapegle (Larix), un no ciprešu dzimtas: paegļi (Juniperus) un dzīvībaskoki (Thuja). Kolonizē koka zarus, stumbrus, saknes un skujas. Var mainīt saimniekaugus (augus, uz kuriem barojas un attīstās) vienas sezonas laikā.
Karabairas zirgs

Izskats un raksturs

Karabairs zirgam ir trīs veidi, kas augumā ir līdzīgi: pirmais veids ir piemērots vieglām kravām, paku nešanai un jāšanai, tam ir smagākas gaitas kā citiem; otrais veids ir ar vieglāku uzbūvi, un to pamatā lieto kā jājamzirgu; trešais veids ir visspēcīgāk būvētais un ir piemērots iejūgam. Mūsdienās atšķirības starp šiem veidiem ir kļuvušas mazāk izteiktas. Braucamais tips (trešais veids) ir gandrīz izzudis, bet pirmais un otrais pamazām saplūst vienā tipā. Karabairas zirgs ir drosmīgs un ļoti ātrs. Tam ir draudzīgs, bet arī dedzīgs raksturs, un tas ir piemērots darbam karstā klimatā.
Ārēji karabairas zirgs izskatās kā spēcīgāk būvēts arābu zirgs. Tiem ir vidēji liela, izteiksmīga galva, ar taisnu profilu, augsti novietotu, muskuļotu, bet paīsu kaklu. Zirgam ir platas krūtis, ar slīpiem, muskuļotiem pleciem. Karabairas zirgu āda ir plāna, ar smalkām spalvām. Tiem ir īsa, kompakta mugura, slīpi krusti, un bieži zirgu priekšgals ir spēcīgāk attīstīts nekā pakaļgals. Kājas ir smalki veidotas, bet spēcīgas, ar ļoti labiem nagiem. Karabairas zirgam ir īsa, plāna aste.
Karabairas zirgi pamatā ir sirmi, melni, bēri vai rudi. To augstums skaustā ir 148 - 153 cm.

Vēsture

Ir pieņēmums, ka karabairas zirgu šķirne ir veidojusies no mongoļu zirgiem, kas krustoti ar arābu zirgu, vēlāk šķirne ir uzlabota ar vietējām tuksnešu šķirnēm, kā ahalteke zirgu, turkmēņu zirgu un persiešu zirgu, kā arī šķirne laiku pa laikam ir turpināta krustot ar arābu zirgu. Uzbekistānā joprojām dzīvo cilvēki, kas piekopj nomadu dzīves stilu, un viņi ir galvenie karabairas zirga audzētāji.
Mūsdienās zirgs joprojām ir Uzbekistānas cilvēku dzīves centrālais mājdzīvnieks, ar to pārvietojas gan jājot, gan iejūdzot ratos. No zirga iegūst pienu, un tas tiek izmantots arī gaļā. Zirgs tiek lietots arī vietējai, nacionālai spēlei - kokpars, kurā tiek jāti karabairas zirgi, lai cīnītos ap beigtas kazas ķermeni. Spēlē ir tikai daži noteikumi, un spēlētāji bieži traumējas. Vēl uzbeki rīko arī zirgu skriešanās sacīkstes garās distancēs.
Redback Networks

Vēsture

Redback Networks 1996. gadā dibināja Gaurav Garg un Asher Waldfogel, bijušie Bay Networks un Cisco Systems darbinieki. Uzņēmuma akcijas 1998. gadā sāktas kotēt NASDAQ biržā.
1999. gada novembrī iegādāts uzņēmums Siara Systems, kas ražoja SmartEdge 800/1200 maršrutētāju platformu.
2001. gadā sakarā ar inerto ekonomiku Redback Networks sākās finansiālas grūtības. 2002. gadā Somijas uzņēmums Nokia nopirka 10 % Redback Networks akciju. 2003. gada beigās, nespējot piesaistīt papildu līdzekļus, uzņēmums uzsāka bankrota procedūru. 2004. gada janvārī, pēc parādu likvidēšanas un izmaksu samazināšanas, Redback Networks izdevās atjaunot savu darbību. Tas saņēma 30 miljonus USD no Technology Crossover Ventures. Uzņēmums sāka pievērsties lauku rajonu nodrošināšanai ar datu pārraides pakalpojumiem. 2005. gadā 4. ceturksnī piedzīvota pirmā peļņa piecu gadu laikā. 
2006. gada 20. decembrī Zviedrijas uzņēmums Ericsson paziņoja par Redback Networks iegādi par aptuveni 1,9 miljardiem USD. Darījums pabeigts 2007. gada janvārī. 2010. gada janvārī Redback Networks pilnībā integrēts Ericsson struktūrā.
Kārlis Kurševics

Dzīvesgājums

Dzimis 1874. gada 22. novembrī Valgundes pagasta „Dobeļos” amatnieka Jāņa Kurševica ģimenē. 1900. gadā kā eksterns nokārtoja ģimnāzijas pārbaudījumus Carskoje Selo ķeizariskajā Nikolaja ģimnāzijā un iestājās Rīgas politehniskā institūta ķīmijas nodaļā. Studiju laikā iesaistījās nelegālās Rīgas sociāldemokrātiskās organizācijas darbībā, 1903. gadā emigrēja uz Šveici, kur Cīrihes universitātē studēja medicīnu un tiesības. 1905. gada revolūcijas laikā atgriezās dzimtenē, darbojās LSDSP Liepājas apvienotajā komitejā. Pēc revolūcijas sakāves 1906. gadā emigrējis, no 1907. gada dzīvoja Pēterburgā un kādu laiku strādāja starptautiskā komercbankā. Dibinājis Pēterburgas latviešu grāmatu apgādu „Imanta” (1908—1909). Publicistisku rakstu autors (pseidonīms Kārlis Liepa) latviešu žurnālā „Vārpas” (1908) un Liepājas laikrakstā „Dzīve” (1909—1910), „Vidzemes Balss” redakcijas loceklis (1914).
Pirmā pasaules kara laikā bija Latvijas bēgļu apgādāšanas komitejas sekretārs un Maskavas latviešu kultūras biroja loceklis. Izstrādājis Latvijas autonomijas projektu, ko publicēja žurnālā „Taurētājs” (1916). Pēc 1917. gada revolūcijas bija Vidzemes Zemes padomes valdes loceklis, padomes uzdevumā braucis uz Petrogradu prasīt Latvijas autonomiju. Vācu okupācijas laikā Demokrātiskā bloka loceklis, piedalījies Latvijas valsts pasludināšanas aktā.
1920. gadā iestājās lielinieku partijā un kopā ar sievu Emīliju un septiņgadīgo meitu Āriju pārcēlās uz dzīvi Padomju Krievijā. 1921. gadā izslēgts, tad atkal uzņemts un 1929. gadā atkal izslēgts no VK(b)P. Dzīves nogalē kopā ar ģimeni dzīvoja savā mājiņā Maskavas apgabala Malahovkas stacijā.
Lielā terora laikā 1937. gada 25. decembrī apcietināts, 1938. gada 16. aprīlī notiesāts un nošauts 1938. gada 10. septembrī Piemaskavas masu iznīcināšanas poligonā Komunarkā, nošauta arī viņa sieva Emīlija. Maskavā palika dzīvot viņa meita arhitekte Ārija Kurševica (1913—1993), pēc viņas projektiem celtas rūpnīcu un kinostudiju ēkas ne tikai Krievijā, bet arī Bulgārijā un Rumānijā.