google/wiki40b huggingface dataset:
Arnolda—Kiari malformācija

Epidemioloģija

Arnolda-Kiari I tipa malformācijas izplatība tiek vērtēta kā 1 gadījums uz 1000 jaundzimušajiem, bet var būt daudz lielāka. Sievietes slimo trīs reizes biežāk nekā vīrieši. II tipa anomālijas ir vairāk izplatītas Ķeltu izcelsmes indivīdiem. Asimptomātiskas Kiari anomālijas sastopamība nav zināma.

Simptomi

Simptomu intensitāte korelē ar mandelīšu noslīdējuma pakāpi, dažādiem indivīdiem tā būs dažāda. Zīdaiņiem var būt apgrūtināta rīšana, aizkaitināmība, it īpaši pie barošanas, pārmērīga siekalošanās, vemšana, zems ķermeņa tonuss, roku vājums, kakla stīvums, elpošanas problēmas, attīstības aizture un augšanas aizture. Pusaudži un pieaugušie ar Kiari I tipu var būt sākotnēji asimptomātiski. Nelielas galvas vai kakla traumas var paātrināt simptomu parādīšanos šiem slimniekiem.
Galvassāpes ir vadošais simptoms vairumā gadījumu. Ir raksturīgs stīvums vai sāpes sprandā, pakausī, kas izstaro plecos. Paātrināta sirdsdarbība (tahikardija). Nistagms — horizontāls vai vertikāls, biežāk lejupvērsts. Redzes traucējumi. Smadzenīšu un stumbra simptomātika: paroksismāls reibonis, tas izpaužas kā svārstīšanās sajūta, ko provocē galvas kustība — atpakaļ, uz sāniem,- vai telpas svārstīšanās, izliekšanās sajūta. Reibonis ilgst stundām, dienām, to pavada slikta dūša. Samazināta jušanas sajūta rokās un kājās. Roku koordinācijas un roku sīkās motorikas traucējumi (piemēram, nespēja sasiet zābaku šņores), kāju nemiers (akatīzija). Bazilāras invaginācijas gadījumā attīstās progresējoša tetraparēze, disfāgija, rīšanas traucējumi, elpošanas mazspēja, miega apnoja.
Ja netiek veikta ārstēšana, kraniālo nervu, muguras smadzeņu un smadzeņu stumbra kompresija nopietni progresē līdz tiek traucēts elpošanas regulācijas mehānisms elpošanas centrā iegarenajās smadzenēs. Tas var novest pie elpošanas pilnīgai apstāšanai, kas ir šiem pacientiem visbiežākais nāves cēlonis.

Ārstēšana

Arnolda-Kiari I un II tipa malformācijas ārstēšana ir ķirurģiska. Operācijas mērķis ir cervikālā rajona dekompresija un normālas likvorcirkulācijas atjaunošana.
Īvs Šeilans

Šaha kompozīcija

Sastādījis galvenokārt tiešā mata un pašmata uzdevumus, izveidojis pasaku šaha uzdevumu variantu, kas nosaukts par Šeilana anticirce. No 1978. gada starptautiskais tiesnesis un no 2007. gada Starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā.
Ieguvis 73,17 FIDE albumu punktus.
Ieva Iltnere

Biogrāfija

I. Iltnere dzimusi gleznotāja Edgara un tekstilmākslinieces Ērikas Iltneru ģimenē. Arī viņas jaunākās māsas dvīnes Zane un Daile ir gleznotājas. I. Iltnere mākslinieka izglītību ieguvusi Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā (absolvēta 1976. gadā) un Latvijas Mākslas akadēmijā, kur 1982. gadā iegūts mākslas maģistra grāds glezniecībā.
Izstādēs sākusi piedalīties 1977. gadā. Kopš tā laika piedalījusies grupu izstādēs Latvijā, Zviedrijā, Vācijā, Nīderlandē, Krievijā, Dānija, Lielbritānijā u.c. Personālizstādes notikušas ne tikai Latvijā, bet arī Krievijā. Gleznotājas darbi atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja, Latvijas Mākslinieku savienības muzeja, Zimmerli mākslas muzeja Ratgersas universitātē (Zimmerli Art Museum at Rutgers University; Ņūbransvika, Ņūdžersija, ASV), Ludviga muzeja (Āhene, Vācija) un Tretjakova galerijas (Maskava, Krievija) kolekcijā.
Pedagoģes karjeru sākusi 1982. gadā Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā, kur strādājusi par glezniecības skolotāju. Kopš 1999. gada pasniedz Latvijas Mākslas akadēmijā.
I. Iltneres vīrs Jānis Mitrēvics un dēls Miks Mitrēvics arī ir mākslinieki. Tuvāko cilvēku lokā vienīgi jaunākais dēls Dāvids Mitrēvics  tiešā veidā nenodarbojas ar mākslu, bet ir kopā Jāni Mitrēvicu ir ekspozīciju dizaina uzņēmuma "Dd Studio" līdzīpašnieki.
Maskavas miera līgums

Maskavas miera līgums ir līgums, kas tika parakstīts 1940. gada 12. martā, tādējādi beidzot Ziemas karu starp uzbrūkošo PSRS karaspēku un aizstāvošos Somijas armiju. Saskaņā ar šo līgumu Somijai izdevās saglabāt savu neatkarību. Padomju Savienībai tika pievienota Karēlijas zemesšauruma daļa ar Vīpuri un Sortavalas pilsētām un Hanko pussala uz 30 gadiem tika iznomāta PSRS jūras kara bāzes izveidošanai. 
Formāli Ziemas karš beidzies ar Somijas zaudējumu, tomēr Padomju Savienībai nav izdevies okupēt visu Somijas teritoriju un pēc Somijas Demokrātiskās Republikas valdības lūguma iekļaut to PSRS sastāvā. Maskavas miera līguma parakstīšana bija viens no iemesliem, kādēļ Ādolfs Hitlers un Trešā reiha ģenerāļi 1941. gadā nosprieda, ka PSRS ir gana vāja, lai tai uzbruktu.
Artemijs Panarins

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Panarins sāka jau 2008.—09. gada KHL sezonā, kad aizvadīja piecas spēles Čehovas "Vitjaz" sastāvā. Nākamajā sezonā Panarins "Vitjaz" rindās aizvadīja 20 spēles, taču gadu vēlāk jau nostiprinājās komandas sastāvā. 2011.—12. gada sezonā Panarins kļuva par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem, un sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Kazaņas "Ak Bars". Arī nākamo sezonu hokejists uzsāka "Vitjaz" rindās, īsi pirms regulārās sezonas noslēguma tiekot aizmainīts uz Sanktpēterburgas SKA.
2013.—14. gada sezonā Panarins dalīja Sanktpēterburgas SKA rezultatīvākā spēlētāja godu ar Iļju Kovalčuku. 2014.—15. gada sezonā uzbrucējs atzīmējās jau ar 62 punktiem, sezonu noslēdzot kā visas KHL piektais rezultatīvākais spēlētājs. Kopā ar komandu viņš izcīnīja arī Gagarina kausu.
2015. gada vasarā Panarins noslēdza divu gadu līgumu ar NHL klubu Čikāgas "Blackhawks". Savā debijas sezonā Panarins 80 spēlēs atzīmējās ar 77 punktiem, to noslēdzot kā komandas otrs rezultatīvākais spēlētājs aiz Patrika Keina. Kā līgas labākais debitants Panarins ieguva Kaldera balvu. 2017. gada jūnijā tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets". 2019. gadā kā brīvais aģents pārgāja uz Ņujorkas "Rangers".
Krievijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2011. gada Pasaules čempionu junioriem. Turnīra finālspēlē pret Kanādu Panarins guva divus vārtus.
Kārlis Mīlenbahs

Dzīvesgājums

Kārlis Mīlenbahs dzimis mežsarga ģimenē Kandavas pagasta "Šķūtēs". Skolas gaitas sāka Kandavas pagastskolā, turpināja Tukuma apriņķa skolā. 1871. gadā viņš iestājās Jelgavas ģimnāzijā. Tērbatas universitātē (1876—1880) studēja klasisko filoloģiju, saņēma universitātes zelta medaļu par studentu konkursa darbu Über die historisch-ethymologische Entwicklung der lateinischen Verba. Tērbatā Mīlenbahs kļuva par vecākās latviešu studentu korporācijas Lettonia biedru.
1880. gadā Mīlenbahs beidza Tērbatas universitāti ar kandidāta grādu klasiskajā filoloģijā un sāka strādāt par Talsu apriņķa skolas vadītāju un vācu valodas virsskolotāju, vēlāk par vācu valodas skolotāju Jelgavas ģimnāzijā (1889-1895) un Rīgas Aleksandra ģimnāzijā (1895-1917). 
1895. gadā iznāca K. Mīlenbaha "Latviešu valodas mācība", 1898. gadā - "Teikums". 1900. gadā viņš kopā ar latviešu valodnieku Jāni Endzelīnu apceļoja Latviju, vākdami latviešu izlokšņu materiālus. 
Miris Pirmā pasaules kara bēgļu gaitās Veravā 1916. gada 27. maijā, apglabāts Rīgas Lielajos kapos.

Zinātniskais devums

Mīlenbahs pētījis latviešu valodas sintakses, leksikas un ortogrāfijas jautājumus. Viņš bija pirmais no latviešu valodniekiem, kas pievērsās vispārīgajai valodniecībai — runas un valodas cilmes jautājumam un teorijām par artikulētas runas pirmsākumiem cilvēces vēsturē.
Viņš ir atstājis ap 100 dažādu apcerējumu, no kuriem daļa ir sakopoti izdevumā "Daži jautājumi par latviešu valodu" (I-IV; 1891-1909). Kopā ar J. Endzelīnu sarakstīta "Latviešu gramatika" un skolām domātā "Latviešu valodas mācība" (1907). Mīlenbahs vadīja latviešu ortogrāfijas reformu - pāreju no gotu rakstības uz latīņu rakstību tagadējā veidā (1908. gadā).
K. Mīlenbaha 4 sējumu "Latviešu valodas vārdnīcā" ietverts bagāts leksikas materiāls no daiļliteratūras, folkloras, periodikas un latviešu izloksnēm. Šo darbu pēc Mīlenbaha nāves pabeidza un izdeva Jānis Endzelīns 1923.-1932. gadā.
Degu

Izskats

Degu ir mazs dzīvnieciņš, tā ķermeņa garums ir 12 - 18 cm, svars līdz 300 g. Tā kažoks ir mīksts un biezs, aste, kas ir gandrīz tikpat gara kā ķermenis, ir reti spalvota, galā veidojot tumšu, pūkainu pušķi. Ausis ir relatīvi lielas, bez apspalvojuma. Kažoka krāsa ir tumši brūna. Dabā degu ir tikai brūni, bet nebrīvē ir selekcionēti arī balti, smilšu krāsas, melni, zilgan pelēki un rudi degu.

Ieradumi

Degu ir ļoti sabiedrisks dzīvnieks. Dabā tie dzīvo grupās, kas sastāv no pieauguša tēviņa un 2 - 3 pieaugušām mātītēm. Grupas dzīvo cieši viena otrai blakus, veidojot kolonijas līdz 300 dzīvniekiem uz 1 hektāra zemes. Degu dzīvo alās. Alu sistēma tiek rakta kopīgi, un ar kopīgu darbu tā izveidojas diezgan liela. Rokot degu organizē kolektīvo darbu, zemi padodot pa ķēdi. Mātītes, kad tām ir bērni, veido kopīgas mazuļu alas un pieskata, un zīda viena otras bērnus.
Degu daudz laika pavada virszemē, meklējot barību. Tas arī tiek darīts kopīgi lielākās grupās. Kamēr citi meklē barību, citi vēro apkārtni, vai nenāk plēsēji. Degu ir izkopti sazināšanās veidi; viņu sazināšanās ar balsi ir ļoti attīstīta, mazais degu spēj atpazīt savas mātes saucienu. Degu iezīmē savu teritoriju ar urīnu un smaržu dziedzeru izdalījumiem.
Atšķirībā no citiem grauzējiem degu ir dienas dzīvnieki, un tiem ir ļoti laba redze. Zinātniskie pētījumi ir pierādījuši, ka degu var redzēt arī ultravioletos starus. Kā arī zinātnieki ir atklājuši, ka degu kažoks un svaigs urīns atstaro ultravioletos starus, kas nozīmē, ka degu var redzēt urīnu, ar ko ir iezīmēta teritorija. Karstā vasaras saulē degu alu nepamet, lai gan ir dienas dzīvnieki. Degu arī barojoties cenšas uzturēties ēnā, tādā veidā sevi slēpjot ienaidniekiem.

Barība

Degu ir veģetārieši, tie ēd dažādus augus, krūmu un koku lapas un zarus, sēklas. Nebrīvē degu nedrīkst barot ar cukuru saturošu barību, tā kā degu gremošanas sistēma nepārstrādā cukuru, līdz ar to, ēdot cukuru saturošu barību, tam veidojas cukura diabēts.

Vairošanās

Degu vairojas vienu reizi gadā, riesta laiks ir Čīles ziemā, mazuļi dzimst pavasarī. Grūsnības periods ilgst 90 dienas, kas ir daudz ilgāk nekā citiem grauzējiem. Parasti piedzimst 4 - 7 mazuļi, bet var piedzimt arī 1 vai 2, vai 15 mazie degu. Mazuļi ir labi attīstījušies, tiem ir kažoki un zobi, acis un ausis ir atvērtas, tie spēj drīz pēc piedzimšanas kustēties pa alu.
Degu dzīvo 5- 8 gadus, bet var nodzīvot arī 10 gadus.
Fils Hauslijs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Hauslijs uzsāka 1982.—83. gada sezonā, kad uzsāka spēlēt NHL kluba Bufalo "Sabres" sastāvā, jau pirmo sezonu noslēdzot kā trešais rezultatīvākais komandas spēlētājs. Hauslija rezultativitāte saglabājās nemainīga līdz pat 1989.—90. gada sezonai, kas bija Hauslija pēdējā sezona "Sabres" rindās.
1990. gada vasarā aizsargs pievienojās Vinipegas "Jets" sastāvam, tā rindās aizvadot nākamās trīs sezonas. Turpmākajos gados, cīnoties ar savainojumiem un rezultativitātes kritumu, Hauslijs īslaicīgi spēlēja gan Sentluisas "Blues", gan arī Kalgari "Flames", Ņūdžersijas "Devils" un Vašingtonas "Capitals" rindās.
No 1998. līdz 2001. gadam hokejists atkal spēlēja Kalgari "Flames" sastāvā, taču tad divas sezonas aizvadīja Čikāgas "Blackhawks" sastāvā. Īsi pirms 2002.—03. gada sezonas izskaņas Hauslijs tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs", pēc sezonas noslēguma paziņojot par karjeras beigšanu.
ASV izlases rindās izcīnījis sudraba medaļu 2002. gada olimpiskajās spēlēs, piedalījies arī piecos Pasaules čempionātos.
TU4

Lokomotīves izveide

Lokomotīves izgatavoja Kambarkas mašīnbūves rūpnīca Udmurtijā, sākot ar 1962. gadu līdz 1974. gadam. Tāpat pastāvēja arī 1067 mm platuma lokomotīves konstrukcija, kas bija paredzēta Kulebakas metalurģiskajai rūpnīcai.
Lokomotīve pamatā paredzēta kravas transportēšanas darbu izpildei kūdras, mežizstrādes, kā arī citos PSRS šaursliežu dzelzceļos. Lokomotīve TU4 uzskatāma par universālas nozīmes šaursliežu dīzeļlokomotīvi ar hidromehānisko spēka pārvadu. Lokomotīvi iespējams izmantot arī kā pasažieru un manevru vilces līdzekli. Pamatā šī tipa lokomotīves pielietojumu radušas tieši rūpnieciskas nozīmes šaursliežu dzelzceļos.
TU4 lokomotīves lietoja arī Latvijas kūdras dzelzceļos Sedā, Viļānos un Strūžānos.
Latvijas Universitātes Literatūras, folkloras un mākslas institūts

Vēsture

LU LFMI sākotne saistāma ar 1924. gadā dibināto Latviešu folkloras krātuvi un 1935. gadā izveidoto Valodas krātuvi. Uz šo institūciju bāzes 1946. gadā tika nodibināts Latvijas Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūts. No 1946. līdz 1951. gadam tā direktors bija Andrejs Upīts, no 1951. līdz 1962. gadam — Ēvalds Sokols, no 1963. līdz 1983. gadam — Jānis Kalniņš, no 1984. līdz 1991. gadam — Viktors Hausmanis. Ar šādu nosaukumu tas darbojās līdz 1991. gada beigām, kad institūts sadalījās, izveidojot divas patstāvīgās institūcijas: Literatūras, folkloras un mākslas institūtu un Latviešu valodas institūtu. LFMI direktors bija V. Hausmanis (1992.—1999.), pēc tam Benedikts Kalnačs (1999.—2011.).
Kopš 2006. gada institūts ir Latvijas Universitātes aģentūra
Kad 2014. gada sākumā tiek publiskoti Izglītības un zinātnes ministrijas un Ziemeļvalstu Ministru padomes sekretariāta organizētās Latvijas zinātnisko institūciju darbības starptautiskās izvērtēšanas rezultāti, LFMI iegūst atzīmi "4" jeb klasifikāciju "spēcīgs un starptautiski nozīmīgs zinātniskais institūts".
Zāļu labas ražošanas prakse

Labas ražošanas prakses pamatnostādnes Eiropas Savienībā

Eiropas Komisija ir pieņēmusi divas Direktīvas, kuras nosaka LRP principus un pamatnostādnes zālēm: attiecībā uz cilvēkiem paredzētām zālēm – Direktīva 2003/94/EK un attiecībā uz veterinārajām zālēm – Direktīva 91/412/EEK. LRP principi un detalizētās vadlīnijas piemērojamas visām darbībām, kurām nepieciešama farmaceitiskās darbības licence saskaņā ar Direktīvas 2001/83/EK 40. pantu, Direktīvas 2001/82/EK 44. pantu un Direktīvas 2001/20/EK 13. pantu.
Eiropas Savienības farmaceitiskā nozare uztur augstus kvalitātes vadības standartus zāļu izstrādē, ražošanā un kontrolē. Farmaceitiskās darbības licencēšanas sistēma nodrošina, ka visu zāļu un aktīvo vielu ražošanu novērtē nacionālā kompetentā iestāde (Latvijā cilvēkiem paredzēto zāļu ražošanu un izplatīšanu novērtē Zāļu valsts aģentūra, cilvēkiem paredzēto zāļu lietošanu dzīvniekiem un veterināro zāļu – Pārtikas un veterinārais dienests), lai nodrošinātu atbilstību visām aktuālajām prasībām attiecībā uz zāļu drošību, kvalitāti un efektivitāti. Farmaceitiskās darbības licencēšanas sistēma nodrošina, ka visas Eiropā reģistrētās zāles ražo un importē licencēti ražotāji, kuru darbību regulāri uzrauga attiecīgās valsts kompetentā iestāde.
Eiropas Savienības Labas ražošanas prakses pamatnostādnes ir attiecināmas gan uz Eiropas Savienības dalībvalstīs ražotajām, gan no 3.valstīm importētajām zālēm un aktīvajām vielām.

Vēsture

Pirmā LRP vadlīniju versija tika publicēta 1989. gadā un ietvēra pielikumu par sterilu zāļu ražošanu.
Otrā versija tika publicēta 1992. gada janvārī, īstenojot Eiropas Komisijas Direktīvas 91/356/EEK un 91/412/EEK, kas noteica LRP principus un vadlīnijas cilvēkiem paredzētām zālēm un veterinārajām zālēm. Šī versija tika papildināta ar vēl 12 pielikumiem.
2005. gadā tika mainīta LRP vadlīniju struktūra – vadlīnijas sastāvēja no I. daļas, kas ietvēra pamatprincipus attiecībā uz cilvēkiem paredzētām zālēm un veterinārajām zālēm, II. daļas, kas noteica pamatprincipus aktīvajām vielām, kas tiek izmantotas ražošanā kā izejviela (īstenojot EK Direktīvas 2004/27/EK un 2004/28/EK).
2010. gadā tika izveidota III. daļa, kurā apkopoti ar LRP saistīti dokumenti. 
Uz 2017. gada maiju LRP vadlīnijas “Eiropas Komisijas norādījumi. Laba ražošanas prakse cilvēkiem paredzētajām un veterinārajām zālēm. Eiropas Komisijas norādījumi par zāļu un pētāmo zāļu labu ražošanas praksi” sastāv no 3 daļām un 18 pielikumiem, kas apkopoti EudraLex 4. sējumā “Noteikumi zāļu regulēšanai Eiropas Savienībā” un satur norādes par LRP principu un pamatnostādņu interpretāciju cilvēkiem paredzētām zālēm un veterinārajām zālēm, kas noteikti Eiropas Komisijas Direktīvā 91/356/EEK (grozījumi ar Direktīvām 2003/94/EK un 91/412/EEK).
Hologrāfija

Hologrāfija (no grieķu: όλος-hòlòs — ‘viss, vesels’; γραφή-grafè — ‘rakstīšana’) ir zinātne par hologrammu izgatavošanu. Plašākā nozīmē hologrāfija ir viļņu frontes interferometrisks pieraksts un tās reproducēšana. Hologramma ir fotogrāfiju veids, kur attēlu var apskatīt trīs dimensijās. Hologrāfijas tehniku izmanto arī, lai optiski varētu uzkrāt, atjaunot un uzkrāt informāciju. Šo tehniku plaši izmanto, lai radītu telpiskus attēlus ar hologrammu palīdzību, īpaši zinātniskās fantastikas daiļradē, piemēram, filmās "Zvaigžņu ceļš" (Star Trek), "Zvaigžņu kari" (Star Wars), "Sarkanais punduris" (Red Dwarf), "Kvantu lēciens" (Quantum Leap) u.c.

Izgudrošana

Hologrāfiju 1947. gadā izgudroja ungāru fiziķis Deniss Gabors (1900—1979). Par šo darbu viņš 1971. gadā saņēma Nobela prēmiju fizikā. Atklājums bija negaidīts pētījuma rezultāts, uzlabojot elektronmikroskopus Anglijas pilsētiņā Ragbi British Thomson-Houston kompānijā. British Thompson-Houston iesniedza patentu 1947. gada 17. decembrī (un saņēma patentu GB685286), bet šī nozare reāli neattīstījās līdz 1960. gadam, kad tika izgatavots pirmais lāzers.
1962. gadā PSRS zinātnieks Jurijs Deņisjuks izgatavoja pirmo hologrammu, kurā attēlots trīsdimensiju priekšmets. Tajā pašā gadā arī ASV Mičiganas universitātē Emets Leits un latviešu izcelsmes zinātnieks Juris Upatnieks izgatavoja hologrammu.
1,4-benzohinons

Vēsture

1,4-benzohinonu pirmais ieguva  krievu ķīmiķis Aleksandrs Voskresenskis 1838. gadā savā doktora darbā, kuru veica Justusa fon Lībiga laboratorijā. Viņš šo vielu ieguva no hinas skābes, oksidējot to  ar mangāna dioksīdu sērskābes klātienē, un nosauca par "hinoilu". 
Zviedru ķīmiķis Jenss Jākobs Bercēliuss konstatēja, ka "hinoilam" ir ketoniem līdzīgas īpašības un deva tam mūsdienās lietojamo nosaukumu "hinons" (hin- — hinas skābe un -ons — ketons). Šo vielu turpināja pētīt vācu ķīmiķis Frīdrihs Vēlers, kurš 1844. gadā ieguva hidrohinonu, reducējot hinonu ar sērūdeņradi.

Molekulas uzbūve

p-Benzohinona sešlocekļu cikls ir planārs, bet, atšķirībā no benzola gredzena, visai nesimetrisks, jo tā divkāršās saites ir būtiski īsākas par vienkāršajām saitēm. Benzohinona anjonam (semihinona anjonam) daļēji piemīt aromātiskas īpašības un tā saites ir savā starpā līdzīgākas.

Izmantošana

Para-benzohinonu izmanto hidrohinona iegūšanai. Organiskajā sintēzē to lieto par starpproduktu un oksidētāju dažādās reakcijās.
Zvejas kuģis

Zvejas kuģis ir peldlīdzeklis, kas būvēts, lai nodarbotos ar rūpniecisko zveju. Visus zvejas kuģus var iedalīt pēc to uzdevuma, ūdensizspaida un kuģošanas rajona.

Uzdevums

Zvejas flotes kuģi iedalās ieguves, apstrādes, pieņemšanas-transporta un palīgkuģos.

Ieguves kuģi

Ieguves kuģi paredzēti zvejai un nozvejas apstrādei. Atkarībā no zvejas rīkiem ieguves kuģi dalās traleros (CPTM, БМРТ, PTM-T, PTM-A, PTM-C, БАТ), seineros-traleros (CTP, CTM), drifteros un tunču laivās. Iekavās doti PSRS un Krievijā izplatīti ieguves kuģu tipi. Lielākie ieguves kuģi ir okeāna zonas zvejas kuģi, kuri piemēroti daļējai vai pilnīgai zivju un to produktu apstrādei, ilgstošai glabāšanai un produkcijas transportam.

Apstrādes kuģi

Apstrādes kuģi paredzēti loma apstrādei. Pie tādiem kuģiem pieder peldošās bāzes ("Рыбацкая Слава", "Профессор Баранов", "Пионерск"), tunču zvejas bāzes ("Ленинский луч"), ražošanas refrižeratori ("Севастополь", "Таврия") un peldošās zivju konservu fabrikas ("Андрей Захаров").
Apstrādes flote vienlaicīgi saviem tiešajiem uzdevumiem var veikt arī jūrā esošo ieguves kuģu apkalpes un apgādes funkcijas.

Pieņemšanas-transporta kuģi

Pieņemšanas-transporta kuģi paredzēti kravu pieņemšanai no ieguves un apstrādes kuģiem zvejas rajonos un kravu transportam uz ostu. Mūsdienīgi pieņemšanas-transporta kuģi ir lieltonnāžas transporta refrižeratori ("Пятидесятилетие СССР", "Алмазный берег" un citi tipi). Transporta refrižeratori tāpat var veikt ieguves un apstrādes kuģu apgādi jūrā.

Palīgkuģi un tehniskie kuģi

Palīgkuģi un tehniskie kuģi paredzēti, lai apgādātu ieguves floti ar visu nepieciešamo, veiktu operatīvo izlūkošanu, veiktu jūras glābšanas operācijas, apmācītu zvejniekus, kontrolētu konvencionālās zvejas noteikumu ievērošanu un izpildītu citus nepieciešamus darbus. Pie tiem pieskaita zvejas izlūkošanas kuģus, jūras glābšanas velkoņus, peldošos krānus, peldošās darbnīcas un citus kuģus

Ūdensizspaids

Pēc ūdensizspaida zvejas flotes kuģi tiek iedalīti maztonnāžas-ūdensizspaids ar pilnu kravu mazāks par 450 t (MPTP, РТБ un citi), vidējas tonnāžas-ūdensizspaids ar pilnu kravu 450-3000 t (CPTM, CTP, CTM) un lieltonnāžas-ūdensizspaids ar pilnu kravu 3000 t un vairāk (БМРТ, PTM-T, PTM-A, PTM-C, БАТ, ПБ, ТР, ПР).
Zlīnas apgabals

Administratīvais iedalījums

Apgabalā 4 apriņķi - Kromeržīžas apriņķis, Uherske Hradištes apriņķis, Vsetīnas apriņķis, Zlīnas apriņķis.
Markomani

Markomani, jeb markomāņi (latīņu: Marcomanni) — ģermāņu cilts, iespējams, radniecīgi svēbiem. 1. gadsimta otrajā pusē p. m. ē. dzīvoja Saksijā un Tīringenē. 2. gadsimtā p. m. ē. izvirzījās Maincas augštecē un vidustecē. 9. gadā p. m. ē. romiešu karavadonis Nērons Klaudijs Drūzs (Nero Claudius Drusus) piespieda markomanus atkāpties uz Bohēmiju, kur tie Marboda vadībā nodibināja valstisku organizāciju, savukārt izspiežot no Bohēmijas ķeltu cilti bojus.
2. gadsimtā markomani, sabiedrojoties ar kvadiem, vandaļiem un sarmatiem, savukārt pārtvēra iniciatīvu un Romai Marka Aurēlija vadībā tikai smagā karā izdevās noturēt ģermāņu spiedienu. 4. gadsimtā markomani iekļāvās vispārējā Lielajā tautu staigāšanā. 5. gadsimtā markomani apmetās Bavārijā un, iespējams, ir vieni no bavāru priekštečiem.
Kosmiskā aparāta virzīšana

Kosmiskā aparāta virzīšana ir paņēmiens, kura rezultātā tiek mainīts kosmiskā aparāta ātrums vai virziens. Šajā ziņā pastāv daudz un dažādu paņēmienu. Katram paņēmienam ir savi trūkumi un priekšrocības. Kosmiskā aparāta virzīšana ir viena no visvairāk pētāmajām sfērām kosmonautikā, lai atrastu lētākas un ātrākas pārvietošanās metodes kosmosā. Lielākā daļa kosmisko aparātu mūsdienās tiek virzīti uz priekšu, ar lielu ātrumu izsviežot darbvielu no sprauslas. Šādus dzinējus sauc par raķešdzinējiem.
Visus pašreizējos kosmiskos aparātus no Zemes kosmosā palaiž ar nesējraķetēm, kuras darbina ķīmiskie raķešdzinēji, kaut gan dažām pirmajā pakāpē tiek izmantotas arī lidmašīnas ar gaisa reaktīvajiem dzinējiem. Lielākajai daļai pavadoņu un starpplanētu zonžu, lai tos ievadītu un noturētu pareizajā orbītā vai trajektorijā un pareizā orientācijā, tiek izmantoti vienkārši un droši ķīmiskie raķešdzinēji.
Tā kā ķīmiskie raķešdzinēji patērē samērā daudz degvielas, kura ir jāņem līdzi no Zemes, tiek meklēti lētāki virzīšanas veidi. Pavadoņu nogādāšanai uz ģeostacionāro orbītu pēdējā laikā populārāki kļūst jonu dzinēji.
Ir notikuši vairāki saules buru eksperimenti kosmosā, kur virzīšanai tiek izmantots radiācijas spiediens.
26. marts

26. marts ir gada 85. diena pēc Gregora kalendāra (86. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 280 dienas.
Jānis Celms

Dzīvesgājums

Dzimis 1895. gada 19. martā Skrīveru pagasta "Pukutu" mājās. Mācījās Suntažu pagastskolā, Rīgas pilsētas reālskolā (beidza 1913). Uzsāka studijas Rīgas Politehniskajā institūtā, Pirmā pasaules kara laikā 1916. gada martā iesaukts Krievijas impērijas armijā, beidza karaskolu, piedalījās Pirmā pasaules kara (1916-1918) un Latvijas brīvības cīņās (1918-1920). Kā Atsevišķās studentu rotas leitnants piedalījies kaujās Kurzemē un Zemgalē, izcēlās kaujā pie Skrundas 1919. gada 3. martā.
Pēc kara strādāja par skolotāju Rīgā, turpināja studijas Latvijas Universitātes ķīmijas fakultātē (beidza 1933). Bija Izglītības ministrijas Kultūras fonda nodaļas vadītājs (1931), Mākslas un kultūras lietu pārvaldnieks (1936), Skolu departamenta vicedirektors (1938) un direktors (1939-1940). Izglītības ministrijas pārstāvis Latvijas profesiju kameras prezidijā (1939-1940). Vācu okupācijas laikā 1941. gadā dažus mēnešus bija Izglītības ģenerāldirekcijas vadītājs, vēlāk LU Ķīmijas fakultātes asistents.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Vāciju, kur bija skolotājs latviešu bēgļu nometnēs, bija Latviešu Centrālās Padomes Izglītības nozares vadītājs (1946-1948) un Latviešu Nacionālās Padomes prezidija priekšsēdis. Vēlāk pārcēlās uz dzīvi ASV, dzīvoja Oregonas štatā. Miris 1967. gada 30. decembrī Portlendā, apbedīts Rožu kapos.