google/wiki40b huggingface dataset:
Konecranes

Vēsture

Konecranes pirmsākumi rodami 1930. gados, kad uzņēmums Kone sāka ražot lielus tilta celtņus un telferus papīra un enerģētikas rūpniecībai. Ostu celtņi sākti ražot 1947. gadā. 1970. un 1980. gados celtņu bizness sāka izplesties starptautiski. 1973. gadā tika iegādāta Norvēģijas kompānija Wisbech-Refsum. 1983. gadā ASV tika nopirkts R&M Materials Handling. 1986. gadā iegādāta Francijas Verlinde. 1988. gadā uzņēmuma celtņu operācijas tika organizētas Kone celtņu nodaļā.
1990. gadu sākumā, iestājoties globālai recesijai, Kone vadība nolēma paturēt tikai liftu, eskalatoru un automātisko durvju biznesu, pārējās nozares pārdodot. 1994. gadā celtņu nozari apvienoja vienā uzņēmumā KCI Konecranes, un 1994. gada 15. aprīlī tā tika kotēta Helsinku biržā. KCI Konecranes tika pārdota Zviedrijas investīciju kompānijai Industri Kapital. 1996. gadā kompānija iekļuva OMX Helsinki 25 indeksā. KCI Konecranes tika sadalīts divās nodaļās: iekārtu un apkalpošanas.
1997. gadā KCI Konecranes nopirka Vācijas MAN SWF Krantechnik. 2002. gadā KCI Konecranes bija pirmā ārvalstu celtņu kompānija, kas saņēmusi biznesa licenci. 2002. gadā tika izveidots kopuzņēmums ar Japānas Meidensha Corporation. 2004. gadā kompānijas piedāvājumā pievienojās konteineru autoiekrāvēji un dakšas iekrāvēji, kad tika nopirkta Zviedrijas SMV Lifttrucks AB. 2005. gadā tika nopirkta Vācijas kompānijas R.STAHL AG materiālu kraušanas nodaļu R.Stahl Fördertechnik. 2006. gadā tika iegādāta ASV MMH Holdings, Inc.
2006. gadā KCI Konecranes nomainīja nosaukumu uz Konecranes. 2007. gadā, iegādājoties Vācijas kompāniju Consens Transport Systeme GmbH, produkcijas klāstu papildināja portāla iekrāvēji. 2007. gadā tika iegādātas darbgaldu apkalpošanas kompānijas: Norvēģijas Kongsberg Automation AS un Zviedrijas Reftele Maskinservice AB. 2008. gadā Konecranes palielināja savu daļu Japānas Meiden Hoist System Company Ltd (MHS) no 49% līdz 65%. 2008. gadā tika nopirktas Spānijas kompānijas Eydimen 2000 S.L. un Ausió Sistemas de Elevación S.L.
2011. gadā Konecranes veica uzņēmumu iegādes Čīlē, Indijā, Austrijā, Vācijā, Spānijā, Šveicē un Saūda Arābijā.
2013. gadā no Vācijas Kion Group nopirkts konteineru kraušanas iekārtu bizness.
2014. gadā Konecranes pilnībā ieguva Ķīnas celtņu ražotāju Jiangsu Three Horses Crane Manufacture Co. Ltd. (SANMA; 2009. gadā bija iegādāti 56 % tā kapitāldaļu).
2014. gadā tika izlaists revolucionārs konteineru kraušanas celtnis BOXHUNTER.
2016. gadā tika pārdots Kito Corporation.
2017. gada janvārī tika pabeigta materiālu pārvietošanas un ostu risinājumu biznesa iegāde no ASV uzņēmuma Terex.

Konecranes Latvijā

1992. gadā Latvijā tika dibināts KONE meitas uzdevums SIA Konecranes Latvija. Lielākie klienti bijuši: Nord Natie Ventspils termināls, Baltic Container Terminal, Latvenergo, Latvijas Finieris, SeverStaļLat, Latvijas Balzams, Consolis, TMB Latvija, S.B.C. u.c.
Svētā Jura baznīca (Lokorotondo)

Svētā Jura (La Chiesa di San Giorgio Martire) jeb Lokorotondo Mātes (chiesa Madre di Locorotondo) baznīca ir viena no galvenajām Lokorotondo pielūgsmes vietām. Baznīca tika celta 11. gadsimta baznīcas vietā no 1790. līdz 1825. gadam klasicisma stilā. Baznīcu projektēt tika uzdots vietējiem arhitektiem Džuzepem Gimmam un Nikolam Fazano.

Apraksts

Fasādes frontona timpans dekorēts ar bareljefu, kura centrā attēlota Sv. Jura cīņa ar pūķi, bet malās Svēto Pētera un Pāvila attēli. Baznīcas plāns veidots grieķu krusta veidā, kas vainagots ar 35 metru kupolu. Īpašu interesi izraisa kreisajā pusē izvietotā Sv. Vakarēdiena kapela, kurā Bībeles sižeti attēloti uz 42 paneļiem, kas ir saglabājušies no 16. gadsimta kapelas. Apsīdā atrodas 1841. gadā gleznotā altārglezna, kur attēlots Sv. Vakarēdiens. Tāpat mākslinieciski vērtīga ir Frančesko de Mauro 1769. gadā gleznota glezna "Rožukroņa Madonna" (Madonna del Rosario), kuru iekļauj 15 ovāli ar mistēriju ainām.
Jēkabs Bīne

Biogrāfija

Jēkabs Bīne dzimis 1895. gada 11. aprīlī Rīgā tirgotāja ģimenē.
Māksliniecisko izglītību guvis Rīgas pilsētas mākslas skolā (1913 — 1915), Harkovas mākslas skolā (1916 — 1918), kā arī Latvijas Mākslas akadēmijā, kur 1926. gadā beidzis Jāņa Tilberga Figurālās glezniecības meistardarbnīcu ar diplomdarbu "Augšāmcelšanās". Strādājis kā lektors Latvijas Tautas universitātes Mākslas studijā (1928 — 1940), Mājturības institūtā Kaucmindē (1932 — 1939), Rīgas valsts mākslas amatniecības skolā (1933 — 1944), Rīgas daiļkrāsotāju biedrības skolā (1936 — 1939), Latvijas Mākslas akadēmijā (1942 — 1944 kā docents), kur vadījis ģipša galvas un portretu zīmēšanas klasi. Vēlāk strādājis Kuldīgas mākslas vidusskolā (1944 — 1951) un Latvijas PSR Mākslas kombinātā (1951 — 1955). Bijis Neatkarīgo mākslinieku vienības (1922 — 1928), Latvju mākslinieku biedrības (1928 — 1938) un biedrības "Dardedze" (1939) biedrs. Mākslinieku Savienības biedrs no 1945. gada. Apbalvots ar Kultūras Fonda stipendiju (1928) un godalgu (1933). Miris 1955. gada 24. oktobrī Rīgā.

Mākslinieciskā darbība

Strādājis visos glezniecības žanros, īpaši portretā un sadzīves žanrā, palaikam izmantojot mitoloģiskos sižetus. Bijis reālisma tradīciju kopējs, dažos darbos ir stilizācijas un dekoratīvisma iezīmes. Darbojies arī monumentālajā mākslā, uzgleznojot gleznas Vecsaules, Cesvaines un Jumpravas baznīcām. Pēckara gados galvenokārt pievērsies vitrāžām.

Mākslas kritiķa darbība

Rakstījis mākslas kritikas izdevumos "Sējējs", "Atpūta", "Brīvā Zeme", "Studentu Dzīve". Sarakstījis arī vairākas grāmatas — "Krāsu saskaņas mācība" (1936), kā arī sarakstījis Vilhelma Purvīša redakcijā izdotās "Mākslas vēstures" 2. sējumam apcerējumus "Baroka un rokoko glezniecība Anglijā", "Baroka un rokoko glezniecība Itālijā", " 17. un 18. gadsimta glezniecība Vidus un Ziemeļu Eiropā".

Izstādes

Mākslinieks izstādēs piedalījies no 1917. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā (1937, 1942). Piemiņas izstādes notikušas Tukumā (1969), Kuldīgā un Koknesē (1978), Rīgā (1986). 1970. gadu otrajā pusē Vecbebru sovhoztehnikumā bija sarīkota mākslinieka atceres ekspozīcija.
Ampēra institūts

Ampēra institūts (franču: l'institut Ampère) jeb Ampēra iniciatīva (l'initiative Ampère) ir Latvijas un Francijas zinātnieku projekts par kopīga magnetohidrodinamikas pētījumu centra izveidi Salaspilī.

Vēsture

Latviešu zinātnieka Agra Gailīša vadībā 1999. gadā tika veikts pirmais magnetohidrodinamikas dinamo eksperiments pasaulē, kurā tika ģenerēts magnētiskais lauks, rotējot lielam elektrību vadošam šķidrā nātrija daudzumam, kas praktiski ir Zemes magnētiskā lauka modelis.
2005. gadā Latvijas Universitātes Fizikas institūts saņema finasējumu projekta "Ampēra institūta zinātniskās infrastruktūras izveidošana uz Latvijas Universitātes Fizikas institūta bāzes" īstenošanai.
Šī projekta pieteicēji bija LU Fizikas institūts, Didro un Kirī universitātes no Parīzes. Bija plānots, ka šī institūta pētījumu spektrs būs no kodolsintēzes reaktoru būves tehnoloģijām līdz nanodaļiņu izmantošanai medicīnā. Projekta pamatā bija latviešu un franču zinātnieku ilgstošā sadarbība un sasniegumi šķidro metālu pētījumos un tehnoloģijās.
Gada aktieris otrā plāna lomā (Spēlmaņu nakts)

Gada aktieris otrā plāna lomā ir viena no nominācijām Spēlmaņu nakts ceremonijā. Visvairāk (3 reizes) to ieguvis Artūrs Skrastiņš.
Čikāgas "Blackhawks"

Spēlētāji

Komandā savulaik spēlējuši tādi spēlētāji kā Stens Mikita, Fils Espozito, Bobijs Halls, Deniss Savārs, Braiens Smoļinskis, Glenns Hols, Tuomo Rūtu un Tonijs Espozito, kā arī vārtsargs Dominiks Hašeks.
Latvijas Organiskās sintēzes institūts

Vēsture

Institūts kā LPSR Zinātņu akadēmijas Organiskās sintēzes institūts tika dibināts 1957. gada janvārī, pateicoties tā ilggadīgā direktora Solomona Hillera pūlēm. Tā sastāvā tika iekļautas arī Eksperimentālā rūpnīca (no 1957. gada) un Rīgas medicīnisko preparātu rūpnīca (no 1973. gada). Par tā darbības virzieniem tika noteikti pētījumi organiskajā ķīmijā, bioorganiskajā ķīmijā un molekulārajā bioloģijā. 
1985. gadā institūtā un tam pakļautajos uzņēmumos strādāja 533 darbinieki.
1991. gadā no OSI atdalījās Eksperimentālā rūpnīca, uz kuras bāzes tika izveidots farmaceitiskais uzņēmums "Grindex"; tā molekulārās bioloģijas nodaļa tika iekļauta Latvijas Universitātes Biomedicīnas centrā (patlaban Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centrs).
Pašlaik, saskaņā ar "Zinātniskās darbības likumu", Organiskās sintēzes institūts juridiski ir valsts zinātniskais institūts — atvasināta publiska persona.
Kirgizstāna

Ekonomika

Kirgizstānas ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju investīcijām un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 30,3% no IKP, šis rādītājs bija otrs augstākais no visām valstīm.

Iekšpolitika

Valsts izveidojās 1991. gadā, sabrūkot PSRS, Kirgīzijas PSR robežās kā prezidentāla republika.

Varas maiņa 2010. gadā

2010. gada 6. aprīlī Talasā sākās sacelšanās, kad vairāk nekā tūkstotis Kirgizstānas politiskās opozīcijas atbalstītāju sagrāva policijas kordonu un ieņēma vietējās administrācijas ēku. Protesti izcēlušies, pieaugot spriedzei starp opozīciju un prezidenta Kurmanbeka Bakijeva valdību. 7. aprīlī sacelšanās izplatījusies valsts galvaspilsētā Biškekā. Tika ieņemtas galvenās valdības ēkas un valsts televīzija - apvērsumā valdība tika gāzta (republikas premjers Danijars Usenovs iesniedzis varas pārņēmējiem demisijas rakstu), parlaments atlaists, bet prezidents bēga uz valsts dienvidiem, lai pulcētu savus atbalstītājus un organizētu pretošanos. Kopumā nemieros gāja bojā 74 cilvēki, 527 cilvēki guvuši ievainojumus, 400 no tiem ievietoti slimnīcās. Vakarā ieņemta prezidenta Kurmanbeka Bakijeva ģimenes rezidence — mājas ir marodieru izlaupītas un aizdedzinātas. Arī parlamenta ēka izlaupīta. Tika izveidota "tautas uzticības valdība", kuru vada bijusī ārlietu ministre un Kirgizstānas sociāldemokrātiskās partijas vadītāja Roza Otunbajeva. Valsts dienvidos iedzīvotāji atsacījās atzīt apvērsuma ceļā pie varas nākušās jaunās valdības leģitimitāti, taču tai uzticīgā armija jūnijā notikušos nemierus apspieda. Sadursmēs bojā gājuši vismaz 117 un ievainoti vairāk nekā 1000 cilvēki. Pagaidu valdība deva rīkojumu iekšējās drošības spēkiem šaut uz "dumpiniekiem".
Japānas ūdrs

Izskats un īpašības

Japānas ūdra ķermenis ir 65—80 cm garš. Tāpat kā visiem ūdriem tas ir slaids, garš, cilindrveidīgs, ar īsām, spēcīgām kājām. Ķepām ir asi nagi un peldplēves. Aste gara, bieza, konusveidīga. Kažoks Japānas ūdram ir tumši brūns, ar gaiši brūnu pavēderi. 
Japānas ūdrs ir aktīvs nakts laikā. Tas medī zivis, garneles un krabjus. Nakts laikā medījot ūdrs nostaigā apmēram 10 km distanci gar upju vai jūras krastiem.
Straujumas 2. Ministru kabinets

Laimdotas Straujumas vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās no 2014. gada 5. novembra līdz 2016. gada 11. februārim. Šis bija otrais Ministru kabinets pēc kārtas, kuru vadīja Straujuma. Laimdota Straujuma pārstāvēja Vienotību. Straujumas kabineta koalīcijas sastāvā bija Vienotība, Zaļo un Zemnieku savienība un Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK". 2015. gada 7. decembrī Laimdota Straujuma paziņoja par atkāpšanos no amata.
Gija Kančeli

Biogrāfija

Kančeli piedzima 1935. gada 10. augustā Tiflisā, nopelniem bagāta ārsta ģimenē. 1959. gadā absolvēja Tbilisi Valsts universitātes ģeoloģijas fakultāti, bet 1963. gada — Tbilisi Valsts konservatoriju. 
Kančeli rakstījis simfonisko, vokāli simfonisko mūziku un kamermūziku. Divdesmit gadus bijis Tbilisi Šota Rustaveli teātra mūzikas direktors, sadarbojies ar pazīstamo gruzīnu režisoru Robertu Sturuu, radījis mūziku apmēram 50 izrādēm. Sarakstījis mūziku arī apmēram 60 filmām, tai skaitā vairākām plaši pazīstamām Padomju Savienības laikā uzņemtām kinofilmām, piemēram, "Mimino" (1977). Par mūziku filmai “Kin-dza-dza” (1986) saņēmis Krievijas kinomākslas akadēmijas balvu "Nika".
1991. gadā pārcēlās uz dzīvi Berlīnē, bet 1995. gadā uz Antverpeni, kur sadarbojās ar Flāmu karalisko filharmoniju. 
Kančeli vairākkārt viesojies Rīgā, viņa skaņdarbus izpildījis Gidons Krēmers, Valsts akadēmiskais koris "Latvija", Raimonds Pauls un citi Latvijas mūziķi.
Kančeli miris 2019. gada 2. oktobrī savā dzimtajā pilsētā Tbilisi.
8. Saeimas deputāti

8. Saeimā tika ievēlēti 100 deputāti, kas sāka savu darbību 2002. gada 5. novembrī. Skaitot arī mandātu nolikušos deputātus, kopā 8. Saeimā ir strādājuši 132 deputāti. Šis Saeimas sasaukums darbojās līdz 2006. gada 6. novembrim.
Hermanis Treijs

Dzīvesgājums

Dzimis 1794. gada 27. oktobrī Rīgā muitas direktora Johana Bruno Treija un viņa sievas Helēnas, dzimušas Meijeres, ģimenē. Mācījās Rīgas Domskolā (1806-1810), pēc tam Vidzemes guberņas ģimnāzijā (1810-1813). Studēja teoloģiju Tērbatas universitātē (1814-1816). Bija luterāņu mācītājs Biķernieku draudzē (1819), Rīgas Jāņa latviešu draudzes diakons (1819-1822), virsmācītājs (1822-1846). 
1824. gadā iegādājās Liborija fon Bergmaņa bibliotēku. Piedalījās Vidzemes kalendāra sastādīšanā. Izdeva nedēļas avīzi "Tas Latviešu Ļaužu Draugs" (1832-1846), piedalījās Baltijas vēstures un senatnes biedrības dibināšanā (1834), bija Rīgas literāri praktiskās pilsoņu savienības direktors (1844-1846). H. Treija apgādātās grāmatas un avīzi sākumā iespieda V. F. Hekera , vēlāk J. K. D. Millera spiestuve Rīgā.
Laikraksta "Tas Latviešu Ļaužu Draugs" izdošana tika apturēta 1846. gadā sakarā ar tā vēršanos pret latviešu pāreju pareizticībā. 
1847. gadā H. Treiju uz pieciem gadiem izsūtīja no Baltijas guberņām, Viņš bija spiests uzturēties Kauņā, kur viņš kalpoja luterāņu draudzē.
Miris 1849. gada 21. janvārī, viesojoties pie radiem Rīgā.
Darba likums (Latvija)

Darba likums ir 2001. gadā pieņemts un 2002. gadā spēkā stājies normatīvais akts, kas regulē darba attiecības Latvijā. Tas aizstāja 1972. gadā pieņemto Latvijas Darba likumu kodeksu un 1991. gadā pieņemto likumu "Par darba koplīgumiem". Uz 2019. gadu Darba likums ir visbiežāk skatītais tiesību akts vortālā likumi.lv.

Latvijas darba likumu  kodeksa darbība

Pirmie grozījumi un papildinājumi Latvijas darba likumu  kodeksā tika pieņemti Latvijas Republikas Augstākajā Padomē 1992.g. 17 martā, stājās spēkā 1.aprīlī un paredzēja visos darba likumu kodeksa pantos:
1) izslēgt vārdus «PSR Savienības un Latvijas PSR»;
2) aizstāt vārdus «strādnieki un kalpotāji» ar vārdu  «darbinieki»; vārdus «uzņēmuma, iestādes vai organizācijas  administrācija» - ar vārdiem «darba devējs»; vārdus «uzņēmuma vai  organizācijas arodbiedrību komiteja» - ar vārdiem «darbinieku  arodu organizācija vai darbinieku arodu organizāciju attiecīgās  institūcijas»; vārdus «Tautas deputātu padomes» - ar vārdu  «pašvaldību»; vārdus «kolektīvais līgums» - ar vārdiem «darba  koplīgums»; vārdus «darba disciplīna» - ar vārdiem «darba  kārtība».
Kodeksa 88.pants atcēla darba samaksas maksimālo apmēru, bet nenoteica minimālo. 
Latvijas PSR Darba likumu kodekss zaudēja spēku 2002. gada 1. jūnijā ar Darba likuma pieņemšanu.
Kušinga sindroms

Kušinga sindroms ir simptomu un pazīmju kopums, kas radies ilgstoši paaugstināta hormona kortizola līmeņa dēļ. Kušinga sindromu sauc arī par hiperkortizolismu, Icenko—Kušinga sindromu un hiperadrenokorticismu. Biežākie simptomi ir vēdera aptaukošanās, tievi locekļi, apaļa seja, vāji muskuļi un kauli, pinnes, strijas u.c. pazīmes. Tā kā glikokortikoīdu receptori izvietoti gandrīz visās šūnās un kortizols ietekmē daudzus fizioloģiskos procesus, tas skar vairākas orgānu sistēmas un, tādēļ Kušinga sindromam nav raksturīgs tikai viens konkrēts simptoms. Kušinga sindroms var veidoties divējādi. Pirmais iemesls ir izteikta kortizolam līdzīgu medikamentu lietošana, bet otrs ir gadījumos, kad virsnieru audzējs par daudz izdala asinīs kortizolu.
Ēmils Nestors Setele

Zinātniskā darbība

Ēmilam Setelem bijusi liela ietekme somugru valodu pētniecībā. Periodā no 1888. līdz 1890. gadam viņš devās ekspedīcijās pie somugru tautām (lībiešiem, votiem, vepsiem), pētot to valodu un etnogrāfiju. Setele no 1893. līdz 1929. gadam Helsinku universitātē bija somu valodas un literatūras profesors. Dibinājis pētniecisko institūtu Suomen suku.

Politiskā darbība

Sākotnēji Ēmils Nestors Setele bija Somu partiju biedrs. Pēc tam, kad, protestējot pret Krievijas īstenoto rusifikācijas politiku, no Somu partijas atdalījās Jauno somu partija, Setele sekoja tai. Vairākas reizes bija ievēlēts Somijas parlamentā.
1917. gada 26. martā kļuva par Tokoi senāta Baznīcas un izglītības nodaļas vadītāju. Kad septembrī Senātu pameta visi Sociāldemokrātiskās partijas pārstāvji, Setele kļuva par Senāta priekšsēdētāju. 27. novembrī viņš iekļuva Svīnhūvuda senātā, kura laikā 1918. gadā norisinājās Somijas pilsoņu karš. Pēc kara līdz novembrim Setele turpināja darbu Pāsikivi senātā.
Kad 1918. gadā Jauno somu partijas monarhijas piekritēji apvienojās ar veco somu partiju, izveidojot Nacionālās koalīcijas partiju, Setele turpināja darbību tajā. 1920. un 1921. gadā bija Nacionālās koalīcijas partijas priekšsēdētājs.
1925. gadā Ēmils Setele kļuva par izglītības ministru. 1926. gadā viņš bija ārlietu ministrs.
No 1927. līdz 1930. gadam Setele bija vēstnieks Dānijā un Ungārijā.
Laiksne (grupa)

Vēsture

Grupa izveidota 1993. gada oktobrī, taču tās pirmsākumi meklējami jau Rīgas 1. pedagoģiskās skolas folkloras kopā. 2001. gadā izdevniecība „Upe” Latviešu tautas mūzikas kolekcijas ietvaros izdeva grupas Latgales dziesmu albumu „Kyukova dzagyuze”. 2002. gadā albums kategorijā „Labākais tautas mūzikas albums” bija nominēts Latvijas Mūzikas ierakstu 2001. gada balvai „Zelta mikrofons”.
2010. gadā izdevniecība „Lauska” laida klajā Laiksnes ceturto studijas albumu „Putra”, kurā iekļautas saviesīgās dziesmas no dažādiem Latvijas pagastiem, kā arī Sukinavas latviešu kolonijas Sibīrijā („Lai iedzeram!”). Albuma atvēršanas svētki notika 2010. gada 16. jūnijā Jaunajā Brīvdabas atpūtas parkā „Egle”. 2011. gadā albums kategorijā „Labākais tautas mūzikas albums” bija nominēts Latvijas Mūzikas ierakstu 2010. gada balvai „Zelta mikrofons”.
2013. gada decembrī izdevniecība „Lauska” izdeva grupas Ziemassvētkiem un čigānos iešanas tradīcijai veltītu albumu „Es čigāna meita biju”. Tā atvēršanas svētki un grupas 20. gadadienas koncerts notika 2013. gada 13. decembrī Ģertrūdes ielas teātrī.
Vitebskas kņazi

Vitebskas kņazs bija Vitebskas kņazistes valdnieka tituls 12.-15. gadsimtā. Līdz 13. gadsimtam Vitebskas kņazi piederēja Polockas Rurikoviču dinastijai, bet 13. gadsimta vidū Vitebskas kņazu tronī nonāca lietuviešu izcelsmes kņazi, kas ieguva arvien lielāku ietekmi, kas beidzās ar Vitebskas pievienošanu Lietuvas dižkunigaitijai.

Vēsture

Pēc Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča nāves viņa valstī izveidoja Druckas, Minskas un Vitebskas dalienu kņazistes. Par pirmo Vitebskas kņazu 1101. gadā iecēla kņaza Vseslava dēlu Svjatoslavu. Pēc tam, kad Kijevas lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs Lielais 1129. gadā anektēja Polockas zemes un aizsūtīja Svjatoslavu trimdā, par Vitebskas kņazu 1129. gadā kļuva viņa dēls Vasiļko, kas vēlāk kļuva arī par Polockas kņazu. 1139. gadā sakās Vitebskas kņazu cīņa par varu Polockā ar Druckas un Minskas kņaziem, kas turpinājās līdz pat 13. gadsimta vidum.
1165.—1167. gadā Vitebskas kņazi uz laiku nokļuva Smoļenskas kņazu atkarībā. Kad Polockā saka valdīt lietuviešu cilmes kņazs Tautivils, par Vitebskas kņazu viņš iecēla savu dēlu Konstantīnu. Ap 1270. gadu Vitebskas kņazi uz laiku nonāca Zelta Ordas, pēc tam atkal Lietuvas dižkunigaitijas atkarībā. Kopā ar Lietuvas dižkungu Traideni piedalījās 1275. gada Daugavpils aplenkumā
Pēdējais Polockas Rurikoviču dinastijas kņazs Vitebskā bija Jaroslavs Vasiļkovičs, kurš izdeva savu meitu Mariju pie vīra Lietuvas dižkunigaiša dēlam Aļģirdam. 1393. gada par Vitebskas kņazu kļuva viņa dēls Vītauts, kurš Vitebskas kņazistes pārvaldei iecēla vietvalžus. 1396. gada vietvaldis bija Švitrigailis. No 1503. gada Vitebskas vietvalži sāka dēvēt sevi par vaivadiem un 1508. gadā tika izveidota Vitebskas vaivadija, kas pastāvēja līdz 1772. gadam, līdz tās iekļaušanai Krievijas impērijas sastāvā. 1802. gadā tika izveidota Vitebskas guberņa.
Rīga. Desmit gadus pēc

Sižets

Filmas galvenie varoņi ir auguši padomju laika Rīgā, kura 10 gadus vēlāk jau ir aizmirsta. Līga strādā Operā un mācās. Viņa vēlas nokļūt Spānijā. Romāns strādā tirgus gaļas paviljonā. Viņš dzīvo, lai priecātos un nepazīst savus vecākus. Aivars mācās Policijas akadēmijā. Viņš ir ar skaidriem nākotnes plāniem. Karīna ir juriste, kuras atslodze ir bohēmiskajās aprindās. Visi četri varoņi iezīmē gan savas paaudzes, gan Rīgas portretu.
Pāvo Nurmi

Karjera

Nurmi ir piedalījies 3 Olimpiskajās spēlēs (1920, 1924, 1928), ir ieguvis 9 zelta medaļas un 3 sudraba medaļas. Viņš nevarēja piedalīties 1932. gada spēlēs, jo par skriešanu saņēma naudu, tādējādi viņš kļuva par profesionāli. Pāvo ir izcīnījis 12 medaļas Olimpiskajās spēlēs, kas viņu padara par visveiksmīgāko vieglatlētu visā Olimpisko spēļu vēsturē. Kopā ar Larisu Latiņinu, Marku Spicu un Karlu Luisu ar izcīnītajām 9 zelta medaļām viņš dala 2. vietu starp visiem sportistiem, pirmajā vietā ir amerikāņu peldētājs Maikls Felpss. Ar izcīnītajām 12 medaļām viņš dala 9. vietu. Pateicoties šim faktam, viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem vieglatlētiem.
Nurmi iegāja vēsturē ar ļoti īsajām pateicības runām pēc uzvarām sacensībām un nevēlēšanos ļoti gari atbildēt uz jautājumiem. Atšķirībā no cita 20. gadsimta pirmās puses somu skrējēja Hannesa Kolehmainena, Nurmi ļoti reti tika redzēts smaidot. 1952. gada Olimpiskajās spēlēs Helsinkos viņš aizdedza Olimpisko lāpu.
2012. gadā bija viens no pirmajiem 12 vieglatlētiem, kas tika uzņemti IAAF slavas zālē.
Ķīmiskais sastāvs

Vielas ķīmiskais sastāvs norāda, no kādiem ķīmiskajiem elementiem sastāv šī viela. Piemēram, parastā vārāmā (ēdamā) sāls (dabā sastopamā sāls, ko izmantojam kā galda sāli, ir pazīstama kā minerāls ar nosaukumu halīts) sastāv no nātrija un hlora.
Kirhberga

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1180. gadā.

Cilvēki

Kirhberga ir mūziķa Kristofa Graupnera (Christoph Graupner, 1683-1760) dzimtā pilsēta.
Ādams Hansens

Karjera

2012. gadā Hansens kļuva par otro Austrālijas pārstāvi, kas sezonas laikā finišējis visās trijās lielajās tūrēs – Giro d'Italia, Tour de France un Vuelta a España. 2012. gadā viņš bija vienīgais braucējs, kas to to paveica un 32. visā riteņbraukšanas vēsturē. Pabeidzot 2015. gada Vuelta a España, viņš bija finišējis jau trīspadsmit lielajās tūrēs pēc kārtas un pārspēja Bernardo Ruisa 68 gadus veco rekordu.
Bināri kodēta decimāla pierakste

Bināri kodēta decimāla pierakste, bināri kodēta decimāla notācija jeb BCD (angļu: binary-coded decimal notation, binary-coded decimal representation) ir bināri kodēta notācija, kurā ar bināru numerāli atsevišķi kodēts katrs decimālcipars. Parasti viena decimālcipara pierakstam izmanto 4 vai 8 bitus. Piemēram, skaitlis 311₁₀ binārajā sistēmā tiks pierakstīts kā 1 0011 0111₂, bet 8421-BCD (izplatītākais variants, 4 biti uz decimālciparu) pierakstā kā 0011 0001 0001BCD.