Bībele

Nosaukums

Vārds "Bībele" pašos Svētajos Rakstos nav sastopams un pirmoreiz to pielietoja kā svēto grāmatu apkopojuma apzīmējums austrumos IV gadsimtā Jānis Zeltamute un Epifānijs no Kipras.
Ebreji savas sakrālās grāmatas apzīmēja ar nosaukumiem: "Raksti", "Svētie Raksti", "Derība", "Derības grāmatas", "Likums un Pravieši". Kristieši Jaunās Derbības grāmatas apzīmēja ar nosaukumiem "Evanģēlijs" un "Apustulis".

Bībeles kanons

Lielākajā daļā kristīgo konfesiju Bībeles kanons sastāv no 39 Vecās Derības grāmatām, kas savā būtībā ir pārgrupētais divdesmit divu grāmatu Tanakh, un 27 Jaunās Derības grāmatām. Romas katoļu baznīca Vecās Derības kanonā iekļauj arī tā sauktās otrās kanoniskās grāmatas un piedod tām autoritāti kopā ar pārējām, iepriekš kanonā iekļautajām. Otrā daļa — Jaunā Derība — sastāv no 27 grāmatām: četri kanoniskie Evanģēliji, Apustuļu darbi, 21 apustuļu vēstule un Atklāsmes grāmata.

Bībeles grāmatas

Bībeles grāmatas sastāv no Vecās un Jaunās Derības grāmatām. Kristiešu Bībeles grāmatu skaits variējas no protestantu kanona (66 grāmatas) līdz Etiopijas ortodoksās baznīcas kanonam (81 grāmata).

Vecā Derība

Pamatraksts: Vecā Derība
Vecā Derība sastāv no ebreju Bībeles grāmatām (Tanahs) un papildus grāmatām, kuru skaits dažādās kristīgajās baznīcās ir atšķirīgs. Krievijas Pareizticīgajā baznīcā tās tiek sauktas par nekanosikajām, grieķu pareizticīgājās baznīcās (Konstantinopoles, Aleksandrijas, Antiohijas, Jeruzālemes, Grieķijas, Kipras) — "anaginoskomena" (grieķu: ἀναγιγνωσκόμενα, tas ir "ieteicamas lasīšanai"), katolicismā tās tiek sauktas par otrajām kanoniskajām. Protestantismā tās tiek sauktas par apokrifiem un vai nu vispār netiek iekļautas Bībelē, vai tiek pievienotas kā pielikums.
Dažādās tradīcijās pastāv atšķirīgs Bībeles grāmatu izkārtojums. Ebreju Bībele (Tanahs) ietver 24 grāmatas: 5 Toras grāmatas ("Macība" vai "Likums", vai "Piecas grāmatas"), kas sevī ietver Radīšanas, Izceļošanas, Levitu, Skaitļu un Atkārtoto likumu grāmatu; 8 praviešu grāmatas (Nevi'im — "Pravieši") un 11 pārējo rakstu grāmatas (Ketūvīm — "Raksti"). Tanahā praviešu grāmatas atrodas pirms "Rakstiem" un ietver "agro praviešu" grāmatas: Jozuas , Soģu, 1. un 2. Samuēla un 1. un 2. Ķēniņu, kuras kristiešu tradīcijā tiek uzskatītas par vēsturiskajām, kopā ar Laiku grāmatam. Turklāt, jūdu tradīcijā Daniēla grāmata tiek uzskatīta nevis par pravietojumu grāmatu, bet par Rakstu daļu.

Bībeles tulkojumi

Vecā Derība tika sarakstīta ivritā (dažas tās daļas aramiešu valodā). Jaunās Derības raksti tika sarakstīti 1. gs. otrā pusē, sākotnēji grieķu valodas koine variantā (Mateja evaņģēlijs, iespējams, tika vispirms sarakstīts aramiešu valodā un vēlāk pārtulkots uz grieķu valodu).
Senākais Vecās Derības tulkojums grieķu valodā ir pazīstams kā Septuaginta.
Tora (Vecās Derības pirmās piecas grāmatas) tika iztulkotas 3. gadsimta p.m.ē. vidū, savukārt pārējo grāmatu tulkošana tika pabeigta 2. gadsimtā p.m.ē.
Senākie Bībeles tulkojumi latīņu valodā pazīstami ar nosaukumu Vetus Latina. 4. gadsimta beigās — 5. gadsimta sākumā tika veikts jauns tulkojums, kas pazīstams kā Vulgāta. Sākot ar 7. gadsimtu tas kļuva par populārāko Bībeles latīnisko variantu.
1961. gadā Jehovas liecinieki (Watch Tower Bible and Tract Society) veica savu Bībeles tulkojumu ar nosaukumu "Jaunās pasaules tulkojums" (latviešu valodā izdots 2011. gadā).

Tulkojumi latviešu valodā

Latviešu valodā visu Bībeli pirmoreiz iztulkoja Ernsts Gliks, Alūksnes luterāņu draudzes mācītājs, 1685. gadā. Šis tulkojums publicēts daudz reižu, vairākkārt rediģēts. Par pēdējo šā tulkojuma redakciju var uzskatīt 1965. gada Londonas tulkojumu (tulkojums tika iesākts jau Latvijā 1931. gadā), tā galvenais valodas redaktors bija profesors Ernests Blese. Šis tulkojums pēc Latvijas neatkarības atgūšanas publicēts arī Latvijā 1997. gadā. Šajā izdevumā vairs netiek lietoti pirmskara un trimdas latviešu sabiedrībā ierastie "ch" un "ŗ". 1995. gadā Latvijas Bībeles biedrība uzsāka darbu pie jauna Bībeles tulkojuma. 1999. gadā izdoti Evaņģēliji un Apustuļu darbi, 2001. gadā — Vēstules un Jāņa atklāsmes grāmata, 2007. gadā — visa Jaunā Derība. Izdevniecība "Zinātne" izdevusi vairākas Vecās Derības grāmatas atsevišķos izdevumos. 2005. gadā LBB izdevusi Deiterokanoniskās grāmatas, ko dažas Baznīcas atzīst par autoritatīviem tekstiem. 2012. gadā izdots pabeigts LBB jaunais Bībeles tulkojums. Tas izdots divos salikumos — ar un bez Deiterokanoniskajām grāmatām.

Neprecizitātes Bībeles tulkojumos

Dažos tulkojumos ir minēts, ka Ieva dod Ādamam nogaršot ābolu, tomēr vietā, kur norisinās šī darbība, ir tāda klimatiskā josla, kur ābeles neaug. Turklāt pēc augļa apēšanas viņi piesedzas ar vīģes lapām, nevis ābeles lapām. Teksts liecina, ka bija aizliegts ēst laba un ļauna atzīšanas koka augļus.