google/wiki40b huggingface dataset:
Beijaņas valdība

Beijaņas valdība ir neformālais Pekinā bāzētās Ķīnas Republikas nosaukums laikā no 1912. līdz 1928. gadam, lai arī biežāk attiecināts uz laiku pēc Juaņa Šikaja nāves 1916. gadā. Valstī formāli darbojās 1912. gada konstitūcija, parlaments un prezidents, bet īstā vara piederēja konfliktējošiem virsnieku grupējumiem, kas pieņēma visus svarīgākos lēmumus. Šajos gados Beijaņas valdībai bija septiņi prezidenti, piecas pagaidu valdības, 34 premjerministri, 25 valdības, pieci parlamenti. Beijaņas valdības posmu izbeidza Čana Kaiši vadītais Ziemeļu karagājiens, kas formāli apvienoja valsti Naņdzjinā bāzētās valdības rokās.  
Valdības nosaukums cēlies no Juaņa Šikaja vadītās Beijaņas (Ziemeļu jūru) armijas, no kuras virsniekiem nāca lielākā daļa šī laika politisko darboņu. Pēc Juaņa Šikaja nāves 1916. gadā, virsnieku grupējumi sagrāba varu provincēs, turpmākos desmit gadus pavados savstarpējās cīņās par varu Pekinā. Ietekmīgākie bija Aņhui, Žili un Feņtjaņas grupējumi. Savstarpējo konfliktu likvidēšanai 1917. gadā viens no grupējumiem mēģināja tronī atjaunot pēdējo imperatoru Puji, taču šo mēģinājumu sagrāva divās nedēļās. Turpmāk valdību kontrolēja Aņhui grupējums, kuru 1920. gadā sakāva Feņtjaņas un Žili alianse, starp kurām 1922. un 1924. gadā izcēlās savstarpēji kari. Žili grupējumu atbalstīja Rietumvalstis, bet Feņtjaņas grupējumu Japāna. Pirmajā abu grupējumu karā uzvarējušais Feņtjaņas grupējums zaudēja 70 000 kritušo un ievainoto. 1924. gada karā Žili grupējums sākotnēji ieņēma Pekinu, taču drīz to zaudēja. 
Šīs nebeidzamās cīņas novājināja visus grupējumus, padarot Beijaņas valdību rīcības nespējīgu, un paverot ceļu Gomiņdan Ziemeļu ekspedīcijai 1926. gadā. Provinces Pekinai nesūtīja nodokļu ieņēmumus, un tā varēja balstīties tikai uz ārzemju tirdzniecības koncesiju maksājumiem, sāls nodokli un muitas ieņēmumiem, kā arī ārvalstu kredītiem. Centrālās varas vājums pavēra ceļu ekonomikas uzplaukumam piekrastes pilsētās, īpaši Šanhajā, kā arī radīja atbalstu nacionālistiem, kas aizstāvēja valsts apvienošanu stingras centrālās varas rokās.
Vienādkājvēži

Morfoloģija

Vienādkājiem ir dorsoventrāli saplacināts ķermenis bez karapaksa. Galva saaugusi ar vienu vai retos gadījumos ar diviem krūšu segmentiem. Galvas sānos atrodas sēdošas saliktās acis. Abi antenu pāri un krūšu kājas ir vienzarainas, vēdera un astes daļas kājas parasti divzarainas. Krūšu kājas tiek izmantotas rāpošanai. Priekšējās kājas pārveidotas par tvērējkājām ar īstajām vai māņspīlēm. Aizmugurējās krūšu kājas dažām sugām ir saplacinātas un tiek izmantotas peldēšanai. Vienādkāju peldēšanas spēja ir ierobežota. Tie peld ar vēdera kājām. Vienādkājiem par žaunām noder plātņveida kājas pie vēdera. Vēdera nodalījums sastāv no 5 (retos gadījumos no 6) vēdera segmentiem un viena astes segmenta. Pēdējais vēdera segments (retāk divi pēdējie) saaug ar astes segmentu veidojot pleotelsonu.

Ekoloģija

Vienādkāji dzīvo jūrā, galvenokārt uz dibena. Starp vienādkājiem ir arī sauszemes organismi, kas dzīvo mitrās vietās un elpo ar žaunām. Dažiem no tiem uz krūšu kājām ir trahejām līdzīgas caurulītes. Tās sastop Porcellio ģintī, pie kuras pieder mitrenes, kas sastopamas cilvēku mājokļos. Sauszemes formu dzīvesvieta parasti ir pūstošu lapu kaudzes, celmi, zem kuru mizas tie atrod barību, utt. Jūru piekrastē uz sauszemes sastopams liels skaits vienādkāju sugu, kas norāda, ka sauszemes vienādkāji cēlušies no jūras vienādkājiem. Starp kontinentālajām formām sastopami arī saldūdens vienādkāji. Tāds ir stāvošos ūdeņos plaši izplatītais Ūdens ēzelītis (Asellus aquaticus), kas zaudējis spēju peldēt un tikai rāpo. Daudz vienādkāju parazitē uz jūras dzīvniekiem, uz vēžveidīgajiem un zivīm. Vienādkājiem - zivju parazītiem - sastopamas visas parazītisma pakāpes. Ārēji vismazāk mainījušies īslaicīgie parazīti, kas sēd uz saimnieka ādas un saglabājuši spēju peldēt un mainīt saimnieku. Dziļākas izmaiņas ir zivju žaunu un mutes dobuma parazītu ārējā uzbūvē. Visvairāk pārmainījušās endoparazītiskās vienādkāju mātītes, kas zaudējušas pat segmentācijas iezīmes. Šo endoparazītu mazuļiem ir parastā uzbūve, kas raksturīga brīvi dzīvojošajiem vienādkājiem; vēlāk tā izzūd. Šo endoparazītisko vienādkāju tēviņiem ir normālā vienādkāju āriene, tie atšķiras tikai ar pundura lielumu, tādēļ radies krasi izteikts dzimumu dimorfisms. Vienādkāju lielākā daļa pārtiek no augu barības.
Krokodilu salas

Krokodilu salas (angļu: Crocodile Islands) ir nelielu salu grupa Austrālijas ziemeļu daļā, Ziemeļu teritorijā, Arnemlendas piekrastē. Tās 16. gadsimtā atklāja nīderlandieši un nosauca par Cocodrils Eÿlandt. Mūsdienās, lai šīs salas apmeklētu, jāsaņem salu pārvaldes atļauja.
Alfrēds Videnieks

Biogrāfija

Alfrēds Videnieks dzimis 1908. gada 20. augustā Dobeles pagasta "Mesteros". Ieguvis lauksaimnieka izglītību. Mācījies Ernesta Zeltmata drāmas kursos (pirmajā profesionālajā Latvijas aktieru skolā, 1930—1933). Strādāja Liepājas Valsts teātrī (1933—1937), Latvijas Nacionālajā teātrī (1937—1941), Rīgas tautas teātrī (1941—1944). Kopš 1944. gada bija Andreja Upīša Latvijas PSR Valsts akadēmiskā drāmas teātra aktieris. No 1949. gada sāka filmēties Rīgas kinostudijas filmās.
1950. gadā Videnieks saņēma Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu. 1951. gadā par lomu Alfreda Amtmaņa-Briedīša režisētajā Andreja Upīša "Zaļajā zemē" ieguva trešās pakāpes Staļina prēmiju. Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieks (1959).
Miris Rīgā 2002. gada 25. jūnijā. Apbedīts Rīgas Meža kapos.
Traumatoloģijas un ortopēdijas slimnīca

Vēsture

Slimnīca tika dibināta 1946. gadā agrākās Rīgas pilsētas Sarkankalna slimnīcas vietā kā Latvijas Traumatoloģijas un ortopēdijas zinātniskās pētniecības institūts, 1994. gadā tika pārsaukta par Valsts traumatoloģijas un ortopēdijas slimnīcu, 1998. gadā ieguva pašreizējo nosaukumu. 1889. gadā celtā vecā korpusa projekta autors ir arhitekts H. K. Šēls.

Specializācija

Traumatoloģijas un ortopēdijas slimnīca nodrošina veselības aprūpi muskuloskeletālo traumu un slimību gadījumos, šis ir vienīgais specializētais traumatoloģijas un ortopēdijas centrs Latvijā. Slimnīcā nodarbojas ar ambulatorajām konsultācijām, diagnostiku, ķirurģiju, rehabilitāciju, apmācību un pētniecisko darbību.
Aleksandrs Vešņakovs

Biogrāfija

Dzimis Arhangeļskas apgabalā. Pabeidzis Arhangeļskas jūrskolu, Ļeņingradas Makarova augstāko jūras inženieru skolu, Ļeņingradas augstāko partijas skolu, Krievijas Ārlietu ministrijas akadēmiju. No 1973. līdz 1987. gadam strādājis Ziemeļu jūras un upju kuģniecībā. Pabijis daudzās pasaules ostās. Pēc tam kļuva par Arhangeļskas partijas komitejas sekretāru. 
1990. gadā pārcēlies uz Maskavu, jo bija kļuvis par Krievijas Augstākās padomes deputātu. No 1994. gada marta strādāja Krievijas Centrālajā vēlēšanu komisijā (CVK). 1995. gada 21. martā ievēlēts par Krievijas CVK sekretāru. 1999. un vēlāk arī 2003. gadā atkal ievēlēts CVK kā tās priekšsēdētājs. Kā CVK sekretārs un vēlāk priekšsēdētājs vadīja 1995., 1999., 2003. gada Krievijas parlamenta vēlēšanas un 1996., 2000. un 2004. gada Krievijas prezidenta vēlēšanas. 
2007. gadā vairs neiekļuva Krievijas CVK sastāvā. 2007. gada 15. oktobrī viņš tika apstiprināts kā nākamais Krievijas vēstnieks Latvijā, bet 2008. gada 11. janvārī nozīmēts šim amatam. 12. februārī stājies Krievijas vēstnieka amatā. 2016. gada 15. decembrī no vēstnieka amata astādināts.
Mārtiņš Eduards Straumanis

Biogrāfija

Dzimis 1898. gada 23. novembrī Kretingā luterāņu mācītāja Jāņa Straumaņa ģimenē. Mācījās Kretingas pamatskolā, tad komercskolā. No 1912. līdz 1919. gadam mācījās Jelgavas ģimnāzijā, pēc tam līdz 1920. gadam kara skolā. Studēja ķīmiju Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultātē (1920-1925), kur profesora M. Centneršvēra laboratorijā veica pētījumus par metālu šķīšanu. 
1927. gadā ar Rokfellera fonda stipendiju papildinājās vācbaltiešu cilmes profesora Gustava Tamana (Tammann, 1861–1938) vadītajā Fizikālās ķīmijas institūtā Getingenes universitātē. 1928. gadā kļuva par Latvijas Universitātes privātdocentu, vēlāk par docentu (1936), vecāko docentu (1937) un arkārtējo profesoru (1939). No 1934. līdz 1940. gadam Straumanis vadīja Analītiskās ķīmijas katedru, pēc tam līdz 1941. gadam — Neorganiskās ķīmijas katedru.
1932. gadā izveidoja LU rentgenogrāfisko laboratoriju ķīmiskiem un fizikāliem pētījumiem, kopā ar docentu A. Ieviņu uzlaboja režģu konstantu noteikšanas precizitāti vismaz 10 reizes, ko pēc viņa saka lietot citās pasaules vadošajās rentgenografiskajās laboratorijās. Pētīja kristālu augšanu metālu tvaikos, sintezēja ap 100 jaunu neorganisku ķīmisku savienojumu, publicēja ap 70 zinātnisko publikāciju. 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1947. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV. No 1948. līdz 1969. gadam bija pētniecības profesors metalurģijā (Research Professor of Metallurgy) Misūri universitātes Raktuvju un metalurģijas skolā Rollā. Lasīja vieslekcijas arī citās valstīs.

Apbalvojumi un pagodinājumi

1932. gadā apbalvots ar piektās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1938. gadā - ar IV šķiras Atzinības krustu. 1977. gadā viņa vārdā nosaukta Misūri universitātes Materiālu pētniecības ēka, kā arī atklāta piemiņas plāksne. 1998. gadā Latvijas Zinātņu akadēmija sāka pasniegt Straumaņa un Ieviņa vārdā nosaukto balvu, kas tiek piešķirta jaunajiem zinātniekiem par labāko darbu ķīmijā.
Toma Garai

Šaha kompozīcija

Sastādījis vairāk nekā 2000 galvenokārt palīgmata uzdevumus. No 1987. gada starptautiskais tiesnesis un no 1996. gada Starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā.
Ieguvis 94,00 FIDE albumu punktus.
Leonīds Čerevičņiks

Biogrāfija

L. Čerevičņiks pavadīja bērnības un jaunības gadus Kijevā. No 1959. līdz 1964. gadam dzīvoja Maskavā, kur studēja M. Gorkija Literatūras institūtā, kā arī strādāja žurnālā Вокруг света. 1964. gadā pārcēlies uz Rīgu. No 1964. līdz 1967. gadam strādājis izdevniecībā "Liesma" par redaktoru. 1967. gadā devies uz Sibīriju, strādājis par Austrumsibīrijas ģeoloģiskajā izpētē par vecāko tehniķi. No 1979. līdz 1996. gadam Latvijas krievu literārā žurnāla Даугава dzejas nodaļas vadītājs.
Pirmā publikācija 1956. gadā. Publicējies dažādos PSRS, Latvijas, Krievijas un Ukrianas periodiskajos izdevumos. L. Čerevičņika dzeja atdzejota latviešu valodā, izdota izlase "Salas" Vizmas Belševicas, Laimas Līvenas, Raiņa Remasa un Jāņa Sirmbārža atdzejojumā (1977). Atdzejojis Raiņa, Eduarda Veidenbauma, Jāņa Poruka, Viļa Plūdoņa, Kārļa Skalbes, Friča Bārdas darbus, kā arī mūsdienu latviešu un ukraiņu dzejnieku dzeju. Saņēmis Dzejas dienu balvu par latviešu dzejas atdzejojumiem krievu valodā (1979, 1986). PSRS Rakstnieku savienības biedrs (1967).
Preiļu galvenā bibliotēka

Vēsture

Bibliotēka – lasītava tika atvērta 1930. gada 23. oktobrī. Līdz 1957. gadam bibliotēka atradās Daugavpils ielā 17. No 1957. gada līdz 1986. gadam bibliotēka ir izvietota pilsētas Kultūras nama telpās Raiņa bulvārī 28. 1986. gadā bibliotēka pārceļas uz Rēzeknes ielu 24a, bet kopš 2006. gada bibliotēka atrodas jaunās, bibliotēkas vajadzībām atbilstošās telpās Kārsavas ielā 4.

Bērnu literatūras nodaļa

Preiļu pilsētas bērnu bibliotēka dibināta 1952. gadā. Sākotnēji tā atradās Tirgus laukumā, Preiļu 2. vidusskolas ēkā. 1956. gadā bibliotēka tika pārcelta uz Daugavpils ielu 17. No 1958. līdz 1977. gadam bibliotēka tika izvietota kultūras nama telpās Raiņa bulvārī 28. No 1977. līdz 1993. gadam tā atradās Raiņa bulvārī 1. Šajā laikā bibliotēkā darbojās leļļu teātra un jauno grāmatu draugu pulciņš. Par tradīciju kļuva „Jauno bibliotekāru” salidojumi. Skolēni izdeva jaunrades darbu žurnālu „Юный книголюб”. 1993. gadā bibliotēka saņēma telpas Raiņa bulvārī 26. Ģeogrāfiski izdevīgā atrašanās vieta, blakus skolām, veicināja apmeklējumu skaita pieaugumu. Grāmatu fonds pārsniedza 20000 eksemplāru.
2000. gadā Bērnu bibliotēka tika pievienota rajona bibliotēkai. Tā kļuva par Rajona Galvenās bibliotēkas (RGB) Bērnu literatūras nodaļu. Ienākot modernām tehnoloģijām un paplašinoties bibliotēkas funkciju lokam, bibliotēka veidojās par informācijas, kultūras, izglītības un atpūtas centru. Lai lasīšanai piesaistītu plašāku bērnu loku, Bērnu literatūras nodaļa iesaistījās Valsts Kultūrkapitāla fonda lasīšanas veicināšanas projektā „Bērnu žūrija”.
Kopš 2006. gada Bērnu literatūras nodaļa atrodas Kārsavas ielā 4, vienā ēkā ar pieaugušo bibliotēku. Nodaļā tiek organizēti dažādi pasākumi, konkursi, viktorīnas, veidotas bērnu un jauniešu radošo darbu izstādes, darbojas teātra grupa „Kājām gaisā”. Bērnu literatūras nodaļa aktīvi sadarbojas ar Preiļu 1. pamatskolu, Preiļu 2. vidusskolu, Preiļu novada bērnu un jauniešu centru, Preiļu novada pirmsskolas izglītības iestādi „Pasaciņa”, citām novada izglītības un kultūras iestādēm.
Džo Torntons

Spēlētāja karjera

1997. gada NHL draftā Bostonas "Bruins" viņu izraudzījās ar kopējo 1. kārtas numuru. No 2002. līdz 2005. gadam bija "Bruins" komandas kapteinis. NHL spēlē arī viņa brālēns Skots Torntons. Dž. Torntons tiek uzskatīts par vienu no labākajiem pašlaik spēlējošajiem centra uzbrucējiem.
2004.—05. gada NHL lokauta laikā spēlēja Šveices hokeja līgas klubā HC Davos, ar kuru kopā izcīnīja gan 2004. gada Špenglera kausu, gan 2005. gada Šveices čempiones titulu.
Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1997. gada Pasaules čempionātā junioriem, kurā izcīnija zelta medaļu. Piedalījies arī 2001. un 2005. gada Pasaules čempionātos, 2005. gadā izcīnot sudraba medaļu. Arī 2004. gada Pasaules kausa izcīņā viņš kopā ar Kanādas izlasi izcīnīja zelta medaļu, bet 2006. gada Olimpiskajās spēlēs Kanādas izlasei, kopā ar Torntonu, nepaveicās, jo tā izcīnīja tikai 7. vietu. 2010. gada Olimpiskajās spēlēs Kanādas izlase izcīnīja uzvaru.
Spēlējis 5 NHL Visu zvaigžņu spēlēs. 2006. gadā ieguva Ārta Rosa un Harta balvu.
Rietumkrievijas valdība

Rietumkrievijas valdība jeb Rietumu - Krievijas valdība (krievu: За́падно-ру́сское прави́тельство) bija 1919. gada jūlijā Berlīnē dibināta marionešu valdība, kuras mērķis bija pārstāvēt Vācijas intereses Baltijas zemēs pēc tam, kad neveiksmi bija piedzīvojuši mēģinājumi izveidot Vācijas pakļautībā esošu Baltijas hercogisti (1918) un Latvijas Pagaidu valdību (1919). Septembra vidū Rietumkrievijas valdībai izdevās iegūt kredītu 300 miljonu vācu marku apmērā uz 10 gadiem. 
Rietumkrievijas valdībai no 17. septembra formāli pakļāvās Rietumkrievijas Brīvprātīgo armija, tomēr 6. oktobrī tās pavēlnieks Bermonts-Avalovs izveidoja sev padotu Rietumu Krievijas padomi (krievu: Совет Западной России), kas pārņēma Rietumu - Krievijas valdības funkcijas.
Rīgas Starptautiskais kino festivāls

Rīgas Starptautiskais kino festivāls (RigaIFF) tiek rīkots kopš 2014. gada. Kinofestivālā tiek rādītas gan Latvijas, gan ārzemju filmas. 2014. gadā pasākums notika Eiropas kultūras galvaspilsētas projekta "Rīga 2014" ietvaros. Kopš 2015. gada festivāls ik gadu notiek rudenī — oktobrī.
Kopš 2015. gada festivālā ir iedibināta starptautiskā konkursa programma, ko vērtē starptautiska kino profesionāļu žūrija. Konkursa programmas laureāts saņem festivāla galveno balvu — Rīgas gaiļa bronzas skulptūru astoņās daļās. Balvas autors — mākslinieks Ervins Broks.

Festivāla programma

Festivāla kopainu veido kopumā 8 programmas: RIGA IFF pilnmetrāžas filmu konkursa programma, pasaules dokumentāla kino programma Artdocfest, bērnu filmu programma Kids Weekend, festivāla filmu programma Selection, retrospektīvas un izpētes programma In Kino Veritas, Baltijas filmu programma Home Made, īsfilmu un mūzikas video programma Short Riga un Ziemeļvalstu filmu programma Nordic Highlights.
Festivāla ietvaros norisinās arī izglītojoši pasākumi atvērtu lekciju, semināru formātā, kā, piemēram, Baltic Film Talent Lab (BFTL), Critics Meeting.
Kopš 2016. gada festivālā ir iedibināta nozares profesionāļiem veltīta sadaļa RIGA IFF FORUM, kuras galvenais fokuss ir bērnu kino. RIGA IFF FORUM ir tikšanās vieta kino veidotājiem, izplatītājiem un iepircējiem, kur norisinās topošo bērnu filmu projektu prezentācijas.
2017. gadā RIGA IFF galveno balvu saņēma igauņu spēlfilma "Novembris", ko režisējis Rainers Sarnets.
Mandatum Life

Vēsture

1997. gadā Sampo dibināja dzīvības apdrošināšanas uzņēmumu Sampo Life (Henki-Sampo). 1997. gadā Sampo Life tika pievienots Kaleva dzīvības apdrošināšanas bizness.
1999. gadā Sampo Life pievienojās apdrošināšanas uzņēmums Nova (Henkivakuutusyhtiö Nova), kas dibināts 1987. gadā un darbojās pensiju jomā.
2001. gadā uzņēmumam pievienojās Leonia Life Insurance, kas dibināta 1995. gadā.
2007. gadā visi trīs Sampo Life Baltijas valstu meitas uzņēmumi tika apvienoti vienā Igaunijā reģistrētā uzņēmumā SE Sampo Life Insurance Baltic. Tā bija pirmā Eiropas komercsabiedrība (Societas Europaea) Ziemeļvalstu finanšu sektorā.
2008. gadā Sampo Life mainīja nosaukumu uz Mandatum Life (Mandatum Henkivakuutusosakeyhtiö).
2011. gadā Mandatum Life nopirka personu un pensiju fondu apkalpošanas uzņēmumu Silta Oy. 2011. gadā dibināts meitas uzņēmums Innova Henkilöstörahasto- ja Eläkepalvelut Oy, kas nodarbojas ar personu fondu pārvaldīšanu uzņēmumiem un organizācijām, kā arī pensiju pakalpojumus gan uzņēmumiem gan pensiju fondiem.

Mandatum Life Latvijā

1999. gadā Sampo Latvijā no Hansabanka (tagad Swedbank) iegādājās apdrošināšanas uzņēmumu Apdrošināšanas akciju sabiedrība Hansa Apdrošināšana, kas dibināts 1997. gadā ar nosaukumu Narso. 2000. gada 12. janvārī uzņēmuma nosaukums mainīts uz Sampo Latvija Dzīvība. No 2001. gada 26. jūnija uzņēmuma nosaukums bija Sampo Dzīvība.
2007. gadā uzņēmums Sampo Dzīvība tika likvidēts. Tā vietā Latvijā darbojās Igaunijā reģistrētā uzņēmuma SE Sampo Life Insurance Baltic Latvijas filiāle. 2010. gadā mainīts nosaukums uz Mandatum Life Insurance Baltic SE Latvijas filiāle.
Kuitalas

Izplatība

Kuitalas sastopamas gandrīz visā pasaulē, izņemot Antarktīdu. Lielākā daļa kuitalu sugu ir gājputni. Tās ligzdo ziemeļu reģionos (Arktikā, Subarktikā, kā arī mērenajā joslā), bet ziemo dienvidos (tropos un Dienvidu puslodes mērenajā joslā). Kuitalas, atkarībā no sugas, ligzdo Eiropā, Īriju, Britu salas un Islandi ieskaitot, Sibīrijā, Krievijas Tālajos Austrumos un Ziemeļamerikā, ziemo Āfrikā, Dienvidaustrumāzijā, Austrālāzijā un Dienvidamerikā.

Latvijā

Latvijā sastopamas divas kuitalu sugas: kuitala (Numenius arquata) un lietuvainis (Numenius phaeopus). 1926. gada rudenī Vecgulbenē tikusi nošauta, iespējams,  tievknābja kuitala (Numenius tenuirostris), kas mūsdienās, iespējams, ir izmirusi. Tā kā šis gadījums nav uzskatāms par pārliecinoši pierādītu — iegūtais eksemplārs nav saglabājies, noteikšanas pazīmju apraksts nav publicēts, taksidermista putnu noteikšanas prasmes arī nav zināmas —, tad suga izslēgta no Latvijas putnu saraksta.

Izskats un īpašības

Kuitalas ir liela auguma bridējputni ar garu, uz leju noliektu knābi un garām kājām. To apspalvojums ir brūni, pelēki raibumots, ar gaišu vēderu un zemasti. Kuitalām ļoti līdzīgas ir puskuitalas, kuras visvieglāk atšķirt pēc knābjiem. Pēdējām knābis ir taisns vai viegli uzliekts uz augšu. Lielākā ģintī ir lielā kuitala (Numenius madagascariensis), kuras ķermeņa garums var sasniegt 66 cm, svars 1350 g. Par lielo kuitalu, lai arī īsāka (57 cm), tomēr smagāka ir kuitala (Numenius arquata), kuras mātīte var svērt 1,36 kg, bet tēviņš 1,1 kg.
Kuitalas barojas, ar garo knābi iztaustot dūņas vai ļoti mīkstus dubļus un meklējot ūdens tārpus un citus bezmugurkaulniekus, vēžveidīgos ieskaitot.
Turki (Turku pagasts)

Vēsture

Zināms, ka Krievu-turku kara laikā 1878. gadā Krustpilī atradusies lazarete ar 727 turku karagūstekņiem. Iespējams, ka pēc kara beigām daļa gūstekņu izmitināta Kreicburgas muižas pārvaldītajā apkārtnē.
Rēzeknes Kultūras un atpūtas parks

Vēsture

Sākotnēji parka vidū atradās četrstāvu Valsts Komercskolas ēka, kuru 1930. gadā uzcēla pēc arhitekta Blankenberga projekta. Tā tika pilnībā iznīcināta 2. pasaules kara laikā. 1972. gadā parkā tika atklāts latviešu dzejnieka J. Raiņa skulpturāls portrets.
No 2011. gada kultūras un atpūtas parks kā patstāvīga organizācija ir likvidēts, tas pievienots Rēzeknes pilsētas Kultūras namam.

Drīzumā tiks uzsākta parka rekonstrukcija.
Anatolijs Gorbunovs

Politiskā biogrāfija

Dzimis 1942. gada 10. februārī Pildas pagastā zemnieka Valeriāna Gorbunova ģimenē. No 1959. gada strādāja Nīkrāces padomju saimniecībā, vēlāk studēja Rīgas Politehniskajā institūtā, kur bija komjaunatnes sekretārs. Pēc RPI beigšanas 1970. gadā bija Rīgas pilsētas Kirova rajona komjaunatnes komitejas pirmais sekretārs, no 1974. gada Latvijas Komunistiskās partijas (LKP) Kirova rajona nodaļas vadītājs, vēlāk pirmais sekretārs.
1978. gadā beidza PSKP CK Sabiedrisko zinātņu akadēmiju, no 1982. gada bija LKP Rīgas pilsētas komitejas sekretārs, no 1984. gada LKP CK administratīvo orgānu nodaļas vadītājs.
1987. gadā, ieņemdams LKP CK sekretāra amatu ideoloģijas jautājumos, sabiedriskajos medijos nosodīja Latvijas Civiltiesību aizsardzības grupas Helsinki 86 ziedu nolikšanu 1987.gada 14.jūnijā un 23.augustā pie Brīvības pieminekļa Rīgā. Pasākumi tika izklīdināti ar milicijas palīdzību.
No 1988. līdz 1990. gadam Gorbunovs bija Latvijas Komunistiskās partijas CK sekretārs pēc tam Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija priekšsēdētājs.
Šajā amatā būdams, viņš atbalstīja Latvijas Tautas frontes izveidi un no 1990. līdz 1993. gadam pildīja Latvijas Republikas Augstākās Padomes priekšsēdētāja pienākumus, tādējādi bija pirmais Latvijas Republikas valsts vadītājs pēc neatkarības atjaunošanas. 1993. gadā Gorbunovs bija viens no partijas "Latvijas Ceļš" dibinātājiem, 1993.-1995. gadā 5. Saeimas priekšsēdētājs.
No 1995. līdz 2002. gadam bija ievēlēts 6. un 7. Saeimā no "Latvijas Ceļa" un ieņēma dažādus amatus. A. Šķēles pirmajā kabinetā bija vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrs. A. Šķēles otrajā kabinetā bija vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrs. G. Krasta kabinetā bija vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrs, īsu laiku arī ekonomikas ministrs. V. Krištopana kabinetā bija satiksmes ministrs. A. Šķēles trešajā kabinetā bija satiksmes ministrs. A. Bērziņa kabinetā bija satiksmes ministrs.
1999. gadā tika izvirzīts kā kandidāts prezidenta vēlēšanās. 2003. gadā ievēlēts par akciju sabiedrības "Latvijas valsts meži" padomes priekšsēdētāju.
Maribora

Vēsture

Rakstos Marburga (Mariboras vācu nosaukums) pirmoreiz minēta 1204. gadā, kad pie 1164. gadā celtās pils radās apmetne. 1254. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības. 1532. un 1683. gadā izturējusi turku aplenkumu, Maribora gadsimtiem bijusi Habsburgu pilsēta. Vēl pirms Pirmā pasaules kara lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju bija vācieši (austrieši).
Pēc Pirmā pasaules kara Mariboru par savu teritoriju deklarēja gan Austrija, gan Serbu, horvātu un slovēņu karaliste (Dienvidslāvija). 1919. gada 27.janvārī pilsētu ieņēma dienvidslāvu spēki Rūdolfa Maistera vadībā, un Maribora bez referenduma iekļāvās Dienvidslāvijas valstī. Otrā pasaules kara laikā pilsēta cieta Sabiedroto uzlidojumos. Pilsētas atlikušie vācu iedzīvotāji izbrauca (tika padzīti) tūlīt pēc Otrā pasaules kara. Kopš 1991. gada Maribora ir neatkarīgās Slovēnijas pilsēta.
Torstens Linss

Šaha kompozīcija

Kopš 1983. gada sastādījis vairāk nekā 1200 dažādu žanru šaha kompozīcijas. Pēdējos gados pievērsies garu pašmata daudzvilču sastādīšanai. No 2004. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā. 5. pasaules čempionātā (WCCI 2010—2012) ieguvis sudraba medaļu pašmatu žanrā.
1987. gadā Torstens Linss nodibinājis šaha kompozīcijas žurnālu harmonie-aktiv un bijis tā pirmais redaktors. No 1996. līdz 2012. gadam žurnāla redaktora amatu ieņēmis Franks Rihters, bet 2013. gadā atkal šai amatā atgriezies T. Linss.
Žitomiras apgabals

Vēsture

Tagadējā Žitomiras apgabala teritorija atrodas Volīnijas un Poļesjes vēsturiskajos novados. Līdz 1240. gadam bija Kijevas Krievzemes sastāvā, pēc tam tā nokļuva Zelta Ordas pakļautībā. 1320. gadā to ieguva Lietuvas dižkunigaitija, no 1569. gada Polijas-Lietuvas kopvalsts Kijevas vaivadijas sastāvā. Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā apgabala teritorija nokļuva Krievijas impērijas Volīnijas guberņas sastāvā.
Pēc Pirmās pasaules kara 1919. gadā Žitomira īslaicīgi bija Ukrainas Tautas Republikas galvaspilsēta. No 1920. gada Ukrainas PSR sastāvā kā Žitomiras apgabals. No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.