Andrejs Žagars

Biogrāfija

Dzimis 1958. gadā Krasnojarskas novada Černogorskā uz Sibīriju izsūtītās Vijas Žagares ģimenē. Pēc atgriešanās Latvijā viņa ģimene dzīvoja Cēsīs. Māte pielika lielas pūles, lai izaudzinātu abus dēlus, un tiem nācās arī pašiem vasarā sākt strādāt ātrāk, kā to pieļāva likums.

Aktiera karjeras sākums

1982. gadā A. Žagars beidza Dailes teātra 7. studiju un Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti dramatiskā un kino aktiera specialitātē. Tajā pat gadā Žagars sāka strādāt Dailes teātrī, kur darbojās līdz pat 1994. gadam. Vienlaikus arī filmējās vairākās Rīgas kinostudijas un Krievijas spēlfilmās, tai skaitā filmās "Ilgais ceļš kāpās" (1981), "Akmeņainais ceļš" (1983), "Spēle notiks tik un tā" (1985), "Dubultnieks" (1986).

Uzņēmējdarbība

1991. gada puča laikā viņš bija Holivudā, kur bijis gatavs sākt jaunu dzīves posmu ASV. Tomēr 1993. gadā Andrejs Žagars nolēma atgriezties Latvijā un uzsāka uzņēmējdarbību, atvēra Rīgā vairākas kafejnīcas, to skaitā Osiris un Deco bārs. Viņš uzskatīja, ka jaunajā Eiropas daļā attīstības process būs interesantāks kā tās tradicionālajā, pārlieku stabilajā daļā.

Latvijas Nacionālās operas direktora amatā

Andra Šķēles valdības laikā 1996. gadā Žagaru iecēla par Latvijas Nacionālās operas direktoru. 2002. gadā viņš debitēja Dalhallas operas festivālā kā operas režisors ar Riharda Vāgnera operu "Klīstošais holandietis", bet 2003. gadā šo pašu operu iestudēja Latvijas Nacionālajā operā. Pēc tam iestudēja operas gan Latvijā, gan ārvalstīs, ar operu iestudējumiem piedalījās dažādos festivālos. Kopumā iestudējis vairāk nekā divdesmit piecas operas izrādes Latvijā un pasaulē, kā arī vairākas dramatiskā teātra izrādes.
Andreja Žagara režijai raksturīgie paņēmieni bija postmodernismam raksturīgā darbības laika un telpas transformācija, darbs ar solistiem kā aktieriem pēc Staņislavska reālpsiholoģiskā teātra metodes, atsevišķu simbolu lietošana, video un gaismu partitūras izveide 21. gadsimta Latvijas un pasaules operas režijas tendenču kontekstā. Žagars spēja ne tikai ietekmēt Latvijas kultūrvidi, bet arī radīja Latvijas Nacionālajai operai starptautisku slavu. Viņa vadībā 2010. gadā Latvijas Nacionālā opera pievienojās Eiropas Operu akadēmiju tīklam. Žagars atbalstīja jaunu, talantīgu latviešu operdziedātāju un diriģentu izvirzīšanos pasaules apritē, starp tiem Elīna Garanča, Kristīne Opolais, Andris Nelsons, Marina Rebeka, Maija Kovaļevska, Aleksandrs Antoņenko, Egils Siliņš u.c.
2013. gada septembrī kultūras ministre Žaneta Jaunzeme-Grende paziņoja, ka atbrīvo no amata Žagaru, jo viņš pārlieku pieturas pie ierastā stila, pieaicina dārgus viesmāksliniekus vietējo kadru vietā un aizņemts ar savu biznesu. Tomēr vienlaikus viņa atzina, ka Žagara vadībā Opera funkcionējusi veiksmīgi pat tad, kad paša Žagara ilgstoši nav bijis klāt. Žagara atbrīvošana no LNO direktora amata izsauca iebildumus lielā daļā sabiedrības un pēc divām dienām pati Jaunzeme-Grende tika nomainīta ministra krēslā par konfliktu radīšanu starp ministriju un tās nozari. Sekojošais audits gan parādīja, ka Operas vadība Žagara laikā pieļāvusi daudzas nepilnības visās vadības jomās.

Dzīves pēdējais posms

2015. gadā atsāka darbu Dailes teātrī kā režisors.
2016. gadā nodibināja Andreja Žagara kultūras atbalsta un attīstības fondu ar mērķi veicināt un attīstīt kultūras projektus, īpaši mūzikas un mākslas nozarēs. Darbojās kā mākslinieciskais vadītājs fondā "Baltijas muzikālās sezonas", kas uzsāka darbību 2017. gadā.
2017. gadā Žagars attēloja Markoni lomu Ukrainas filmā Okupatsiya, bet 2018. gadā — lomu filmā Homo novus.
Miris 2019. gada 26. februārī pēc smagas slimības. Apbedīts Priekuļu kapos.

Politiskā darbība

Pēc atbrīvošanas no operas direktora amata pievērsās politikai un darbojās Jura Pūces vadītajā partijā "Latvijas attīstībai". 2017. gada 22. jūnijā ievēlēts par deputātu Rīgas domē un darbojās partijas "Latvijas attīstībai" Rīgas domes deputātu frakcijā.