google/wiki40b huggingface dataset:
Mārkalnes pagasts

Daba

Atrodas Alūksnes augstienes Vaidavas pazeminājumā un Malienas paugurainē. Augstākā vieta pagastā - 203,6 m vjl.

Upes

Vaidava, Melderupīte - iztek no Lūkumieša, Lūkumiešu strauts, Pededze, Akaviņa, Vornupīte, Ķerupīte un Laikupe

Ezeri

Lūkumietis (51,5 ha)
Pagasta robeža dienvidrietumos iet pa Alūksnes ezera krastu.

Purvi

Kāmeņu purvs (daļa), Baltais purvs - Kāmeņu purva daļa, 74 ha

Vēsture

Vēsturiskais pagasta nosaukums ir Lāzberģa pagasts (līdz 1925. gadam). 19. gadsimta beigās tas veidojies uz Lāzberģa (Fianden), Jaunlāzberģa un Kalnapededzes (Charlottenberg) muižu zemēm. Lāzberģis 16.gadsimta beigās piederēja poļu muižniekam Vazickim, Zviedru Vidzemes laika sākumā — Johanam Ikskilam fon Mencenam.
1935. gadā Valkas apriņķa Mārkalnes pagasta platība bija 122,29 km² un tajā dzīvoja 1949 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Mārkalnes un Akaviņas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Mārkalnes ciems ietilpis Alūksnes apriņķī (1946-1949) un Alūksnes (1949-1962; pēc 1967. gada) un Gulbenes (1962-1967) rajonos. Mārkalnes ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Akaviņas ciemu, 1958. gadā — Ziemera un Bejas ciemu padomju saimniecības «Alūksne» teritoriju. 1971. gadā padomju saimniecības «Alūksne» teritoriju pievienoja Jaunalūksnes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Mārkalnes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alūksnes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Mārkalne (pagasta centrs), Blekteskalns, Cirakalns, Degumi, Ezīšava, Volkova.
Šmerļa iela

Ielas raksturojums

Šmerļa iela ir aptuveni 1090 metrus gara asfaltēta iela starp Mežciema, Juglas un Teikas apkaimēm. Tā sākas krustojumā ar Brīvības gatvi un iet dienvidu—dienvidaustrumu virzienā. Šmerļa ielas sākumā nepārnumuru pusē atrodas 12. un 16. trolejbusu maršruta galapunkts "Šmerlis" (adrese — Brīvības gatve 384b). Šmerļa ielas lielākā daļa atrodas mežā.
Ielai virzoties dziļāk mežā tās nepārnumuru pusē atrodas Rīgas kinostudija, savukārt, pretī ielas pārnumuru pusē atrodas Renemaņa privātklīnika (saukta arī par Šmerļa slimnīcu). Interesanti, ka šie objekti neatrodas tieši ielas malā, bet gan nedaudz aiz meža. Īsi pirms krustojuma ar Sergeja Eizenšteina ielu iela pagriežas dienvidaustumu virizenā.
Iela, veidojot savienojumu ar Malienas ielu, pagriežas vairāk dienvidu virzienā. Iela beidzas pie Druvienas ielas, attiecīgajā virzienā iela turpinās, bet jau kā Druvienas iela. Posmā no Malienas ielas līdz Druvienas ielai iela iet caur daudzdzīvokļu dzīvojamo māju masīvu.
Uzmanības deficīta un hiperaktivitātes sindroms

Uzmanības deficīta un hiperaktivitātes sindroms (UDHS) ir neiroloģiskas dabas psihiatriska slimība, kurai raksturīga nespēja koncentrēties kāda uzdevuma veikšanai un hiperaktivitāte — pārlieks kustīgums un impulsivitāte. Šie simptomi parādās no 6 līdz 12 gadu vecumam un ir vismaz 6 mēnešus ilgi. UDHS bieži saistās ar agresīvu uzvedību un grūtībām mācīties. Mēdz būt arī sociālās uzvedības traucējumi, bailes un depresīvs garastāvoklis.
Lai gan tā ir viena no vispētītākajām bērnu psihiatriskajām slimībām, uzmanības deficīta un hiperaktivitātes sindroma izcelsme nav pilnībā zināma. Pasaules Veselības Organizācija prognozē, ka 2013. gadā UDHS skar aptuveni 39 miljonus cilvēku.
Atšķirībā no pielietotajām klasifikācijām tā skar 1-2% vai 6-7% bērnu. UDHS aptuveni 3 reizes biežāk skar zēnus nekā meitenes. Vislielākā nozīme iedzimtās hiperaktivitātes seku novēršanā ir vecāku un skolotāju mērķtiecīgai sadarbībai, kā arī medikamentozā terapija ar stimulantiem, nootropajiem un neiroleptiskajiem līdzekļiem.
Doktori Frances E. KuoAunndrea Faber Taylor, savā pētījumā pierādījuši, ka došanās ar bērniem pārgājienos ievērojami samazina UDHS simptomus.
951 Gaspra

Raksturojums

Bez daudziem maziem krāteriem uz asteroīda ir arī pusducis relatīvi līdzenu apvidu un iespiedumu. Viens no šādiem apvidiem ir Dunne Regio. Tas ir 5 x 7 km liels apgabals, kurā nav par 200 m augstāku virsmu. Pagaidām nav skaidri zināms vai tas ir triecienu rezultāts, vai arī tās ir lūzuma šķautnes, ja Gaspra ir atdalījies no lielāka debess ķermeņa.
Gaspra starp S tipa asteroīdiem izceļas ar lielu olivīna saturu. Tiek uzskatīts, ka tā virsma satur olivīnu un piroksēnu attiecībās 4:1 līdz 7:1. Asteroīda virsma ir daudzmaz vienādā krāsā bez izteiktiem citas krāsas laukumiem. Uz Gaspras nav milzīgu krāteru, kurus varētu salīdzināt ar asteroīda rādiusu, kādi ir piemēram uz asteroīda 253 Matilde. Tas izskaidrojams ar to, ka debess ķermeņu sadursme, kura radīja Floras grupas asteroīdus un arī Gaspru, ir notikusi salīdzinoši nesen (astronomijas mērogos), tāpēc uz Gaspras vēl nav radušies lielie krāteri. Tiek uzskatīts, ka Gaspras virsmas vecums ir 20 — 300 miljonu gadu. Uz Gaspras virsmas ir redzamas desmitiem metru dziļas, 100 — 300 m platas un līdz 2,5 km garas plaisas. Tas liecina, ka asteroīds ir viens monolīts ķermenis nevis akmeņu sakopojums. Plaisas visticamāk radušās, triecieniem sašķeļot pamatiezi. Atsevišķu plaisu izskats liecina, ka virsma varētu būt klāta ar regolītu.
Ir aprēķināts, ka Gaspras virsma ir 525 km² liela. Precīza masa nav zināma, jo Galileo pārlidošanas brīdī atradās pārāk tālu no asteroīda, tāpēc kosmiskā aparāta trajektoriju asteroīds neietekmēja.
Asteroīds Zemes orbītu nešķērso.
Uz asteroīda esošajiem krāteriem ir piešķirti dažādu valstu kūrortpilsētu nosaukumi. Atsevišķiem asteroīda apgabaliem ir piešķirti ar asteroīdu saistītu astronomu un zinātnieku vārdi.

Izpēte

Asteroīdu 1916. gadā atklāja krievu astronoms Grigorijs Ņeujmins no Simeizas observatorijas un nosauca to par godu Gaspras kūrortpilsētiņai Krimā, Melnās jūras krastā.
1991. gada 29. oktobrī asteroīdu 1600 km attālumā pārlidoja starpplanētu zonde Galileo. Galileo uz Zemi nosūtīja 57 asteroīda attēlus, no kuriem tuvākais bija uzņemts no 5300 km attāluma. Labākajiem attēliem bija izšķirtspēja 54 m uz pikseli. Pārlidojuma laikā nebija redzama asteroīda dienviddaļa, bet pārējie 80 % virsmas tika nofotografēti.
Elmans Sērviss

Biogrāfija

E. Sērviss piedzima 1915. gada 18. maijā Mičiganas štatā. Bakalaura grādu viņš ieguva 1941. g. Mičiganas Universitātē, bet doktora grādu 1951. g. Kolumbijas Universitātē. No 1953. līdz 1963. gadam viņš bija Mičiganas Universitātes pasniedzējs. Pēc tam viņš pārcēlās uz Santa Barbaru, kur turpināja pasniedzēja darbu.
Otrā pasaules kara laikā viņš cīnījās ASV armijā, pirms tam cīnījās pret fašismu Spānijā. Sērviss nomira 1996. gada 14. novembrī, Santa Barbarā, Kalifornijā

Darbs

E. Sērviss pētīja galvenokārt Latīņamerikas indiāņu etnoloģiju, kultūras evolūciju, etnoloģijas teoriju un metodes.
E. Sērviss tiek uzskatīts par neo-evolucionisma pārstāvi antropoloģijā - tāpat kā Lezlijs Vaits un Džulians Stjuarts (pie Stjuarta Sērviss savulaik studēja). Galvenā teorija, ko izstrādāja E. Sērviss, bija sabiedrības sociālās attīstības modelis (1962. gads), kurā izdalīja četras stadijas: grupa, cilts, vadonības sabiedrība un valsts.
Dinistors

Dinistors ir tiristora veids, kam nav vadības elektroda. Dinistorus dēvē arī par diodtiristoriem. Tāpat kā tiristors, dinistors var atrasties atvērtā (strāvu vadošā) un aizvērtā (nevadošā) stāvoklī, taču pārslēgšanās starp stāvokļiem notiek, palielinot (samazinot) pielikto spriegumu starp anodu un katodu.

Uzbūve

Dinistoram ir četrslāņu p-n-p-n struktūra ar trim p-n pārejām. Izvads no ārējā p slāņa ir anods, no ārējā n slāņa - katods. Dinistoram nav trešā izvada - vadības elektroda un tas ārēji izskatās līdzīgi parastai pusvadītāju diodei.

Darbības princips

Dinistors pieder pie nelineāriem elementiem ar tā saucamo S-veida voltampēru raksturlīkni, kurā ir posms ar negatīvu pretestību (attēlā posms no punkta 4 līdz punktam 5). Ieslēdzot sprostvirzienā, dinistora raksturlīkne neatšķiras no parastas diodes raksturlīknes (posms 2 - sproststrāvas posms; posms 1 - caursite). Taču dinistors ir slēgts arī vadīšanas virzienā (caur to plūstošā nelielā strāva ir tāda pati, kā sproststrāva, tikai pretējā virzienā; raksturlīknes posms 3), kamēr pieliktais spriegums nesasniedz ieslēgšanās sprieguma vērtību (punkts 4). Tuvojoties ieslēgšanās punktam, dinistora diferenciālā pretestība no vairākiem megaomiem strauji samazinās līdz nullei. Posmā 4 - 5 dinistora diferenciālā pretestība ir negatīva, tāpat kā tuneļdiodei. Raksturlīknes posmā 6 dinistors ir atvērts un tā diferenciālā pretestība ir tikai daži omi, bet sprieguma kritums - daži volti. Dinistors var ilgstoši (statiski) atrasties raksturlīknes posmos 3 un 6, t. i., atvērtā vai aizvērtā stāvoklī, bet negatīvās pretestības posmā tas var būt tikai momentāni (dinistora atvēršanās laiks mērāms nanosekundēs). Lai dinistoru aizvērtu, vai nu jāpadod negatīvs sprieguma impulss, vai jāpārtrauc (jāsamazina zem izslēgšanās strāvas vērtības) strāva dinistora ķēdē.

Izmantošana

Dinistorus lieto dažādu ģeneratoru shēmās, pamatojoties uz negatīvās pretestības īpašību. Tos lieto arī automātisko iekārtu vadības shēmās un citur, tomēr daudz vairāk šeit tiek izmantoti vadāmie tiristori.
1984. gada Latvijas čempionāts šahā

1984. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 41. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 38. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 41. šaha čempionāts vīriešiem notika no 6. līdz 27. jūnijam 1984. gadā Rīgā. Par Latvijas PSR čempionu pirmo reizi kļuva Edvīns Ķeņģis, kas bija pārāks par iepriekšējā gada čempionu Alvi Vītoliņu un pieredzējušiem meistariem Valēriju Žuravļovu un Jāni Klovānu.
Latvijas PSR 38. šaha čempionāts sievietēm notika no 6. līdz 27. jūnijam 1984. gadā Rīgā. Andas Šafranskas pārākums šoreiz bija neapstrīdams, un viņa otro reizi kļuva par Latvijas PSR čempioni.
Ipolits

Sižets

Filmas centrā atrodas mīlas trīsstūris starp māti, meitu un znotu. Māte izmanto bīstamas psiholoģiskas rotaļas pret znotu, lai viņā atmodinātu vīrieti.
2019. gada FIA Pasaules rallijkrosa čempionāts

2019. gada FIA Pasaules rallijkrosa čempionāts ir FIA Pasaules rallijkrosa čempionāta sestā sezona, kuru piedāvā Monster Energy. Šo autosporta čempionātu atzīst Starptautiskā Automobiļu federācija (FIA) un tās ir starptautiskā rallijkrosa augstākā līmeņa sacensības.
Sede vacante

Sede vacante (latīņu: sede vacante (brīvs sēdeklis))  ir jēdziens, ko lieto Romas katoļu baznīcas kanonos, piemērojot situācijās, kad ir vakanta bīskapa vieta un bīskapija palikusi bez sava priekšstāvja.
Teorētiski tas attiecas uz jebkuru bīskapiju, kas palikusi bez sava bīskapa. To simbolizē bīskapa tronis jeb sēdeklis katedrālēs, kurš ir palicis brīvs. Taču praktiski šis termins biežāk tiek attiecināts uz brīvo Romas pāvesta vietu, viņš kā Romas bīskaps vienlaicīgi ir arī Vatikāna valsts administratīvais un politiskais vadītājs līdzās bīskapijas vadītāja amatam. Brīvais sēdeklis ir Laterāna bazilikas katedra, kas ir Romas bīskapa katedrāle. Baznīcas Kanoniskā Likuma 335. pants  norāda, ka "kamēr Romas Bīskapa sēdeklis ir vakants vai pilnīgi aizkavēts, visas Baznīcas pārvaldē nedrīkst ievest neko jaunu un ir jāievēro īpašie likumi, kas ir izdoti šādiem apstākļiem." Tātad baznīcas pārvaldes procesi zināmā mērā tiek apturēti.

Kardinālu kolēģijas valsts pārvalde

Sede vacante laikā baznīcas pārvaldi vada Kardinālu kolēģija ar galveno kardinālu jeb kamerlingu priekšgalā. Kolēģija organizē plenārsēdes, operatīvās sēdes un īpašas kongregācijas (mūsu izpratnē valsts pārvaldes iestāžu jeb ministriju darbs). Kongregāciju darbību Sede vacante laikā vada kamerlings kopā ar trijiem ievēlētiem kardināliem. Sēdēs piedalās visi vēlēttiesīgie kardināli, kuri ir ieradušies pirms konklāva. Visi lēmumi, kuri tiek pieņemti šajās sēdēs, paliek noslēpumā.

Kamerlinga pienākumi

Galvenā kardināla jeb kamerlinga  galvenie pienākumi Sede vacante laikā ir: pāvesta prombūtnes laikā pāvesta aizvietošana, kā arī baznīcas finanšu un īpašumu pārzināšana. Kamerlings ir arī tā persona, kas pārliecinās par pāvesta nāvi. Tas notiek īpašā veidā, trīs reizes saucot viņu kristības vārdā. Nesaņemot atbildi, viņš paziņo "Pāvests patiešām ir miris" (Vere papa mortuus est). Agrāk kamerlings arī trīs reizes pieklaudzinājis ar speciālu sudraba āmurīti pa mirušā pāvesta pieri, bet mūsdienās tas netiek darīts. No minētā brīža sākas gatavošanās pāvesta bērēm, bet vēlāk  konklāvam. Kamerlinga uzdevumos ietilpst arī piemiņas monētas izkalšanas organizācija, kā arī inaugurācijas Svētajā Misē jaunajam pāvestam Zvejnieka gredzena (anulus piscatoris) pasniegšana.
Ebliešu valoda

Ebliešu valoda ir izmirusi valoda, kura piederējusi semītu valodu saimei. Šajā valodā 3. gadu tūkstotīt p.m.ē. runāja Eblā — antīkā pilsētā, kura atradās mūsdienu Sīrijas valsts teritorijā.
1974. gadā Eblā tika atrastas māla plāksnītes, kurā teksts sākotnēji bija rakstīts nezināmā ķīļu raksta formā, ko nodēvēja par ebliešu rakstu. Par laimi tika atrasts senatnes rakstvežu izveidots krājums ar vietējā dialekta vārdu tulkojumu šumeru valodā. Šajā sarakstā bija ap 1500 vārdu, un tas uzskatāms par vienu no pasaules vecākajām vārdnīcām.
Makedonska Broda

Ģeogrāfija

Pilsēta atrodas dienvidaustrumos no Suva Gora, rietumos no Karadžica un dienvidrietumos no Dautica kalniem. Cauri pilsētai tek Treskas upe.
Novosibirskas "Sibirj"

Vēsture

"Sibirj" tika izveidota 1962. gadā, kad apvienotas tika Novosibirskas "Dinamo" un Novosibirskas "Khimik" komandas. Pirmajās pastāvēšanas desmitgadēs komanda epizodiski spēlēja PSRS čempionāta augstākajā divīzijā un pirmajā divīzijā.
2002. gadā komanda izcīnīja Bratinas kausu, tādējādi ar nākamo sezonu uzsākot spēlēt Krievijas Superlīgā. 2006.—07. gada sezonā komandai izdevās izcīnīt augsto piekto vietu. 2008.—09. gada sezonā "Sibirj" tāpat kā pārējās Superlīgas komandas uzsāka spēlēt jaunizveidotajā Kontinentālajā hokeja līgā. 2010.—11. gada sezonā komandai pirmo reizi izdevās iekļūt Gagarina kausa izcīņā, tiesa, jau pirmajā kārtā sērijā ar 0—4 piekāpjoties Ufas "Salavat Julajev".
Dieva kalps

Dieva kalps ir Romas katoļu baznīcas kādas mirušas personas godināšanas epitets, ko piemēro tām personām, kurām Svētā Krēsla  Kanonizācijas lietu kongregācija Vatikānā uzsākusi beatifikācijas procesu, izdodot dekrētu. Tas ir beatifikācijas pirmais posms. Austrumu ortodoksālajā baznīcā ar šo jēdzienu tiek apzīmēts jebkurš tās baznīcas kristietis.
Cilvēks, kurš dzīves laikā ar savu piemēru un  garīgiem darbiem ir parādījis izcilību un viņa tikumi ir atdarināšanas vērti, pēc nāves var kļūt beatificēts un vēlāk kanonizēts. Tas norisinās pēc noteiktas procedūras, kas tika izstrādāta  pāvesta Urbāna VIII laikā 1642. gadā.

Procedūra

Sākumā diecēzes vadībai tiek virzīts priekšlikums beatifikācijas uzsākšanai, visbiežāk tas notiek tajā diecēzē, kur konkrētā persona ir dzīvojusi vai mirusi. Prasītājs procesa uzsākšanai ir kāda reliģiska organizācija. Par procesa uzsākšanu lemj bīskapu konference, kas izanalizē, vai kandidāts atbilstoši Baznīcas likumdošanai ir atbilstīgs to noteikumiem —  savas dzīves laikā veicis varonīgus tikumus un sarakstījis darbus, analizējot darbu iekļaušanos ortodoksijai jeb atbilstībai katoliskās Baznīcas mācībai. Ja iepriekš minētais atbilst prasībām, bīskapu konference dod piekrišanu beatifikācijas procesa uzsākšanai un pilnvaro kādu personu procesa uzsākšanai, vienlaicīgi izveidojot beatifikācijas komisiju. Lūgumu par beatifikācijas uzsākšanu bīskaps iesniedz Vatikāna Kanonizācijas lietu kongregācijai.
Ja kongregācija sniedz labvēlīgu atbildi (Nihil obstat), iepriekš bīskapijā izveidotā komisija pilnvarotās personas vadībā uzsāk procesu, kurā ir jāapkopo liecības par kandidātu un jāizpēta kandidāta dzīve. Visi dokumenti tiek apkopoti, izveidojot arhīvu (Copia Publica), kuru apstiprina komisija un bīskapijas vadība un vēlāk nosūtīta uz Vatikānu, Kanonizācijas lietu kongregāciju . Ja dokumenti ir likumīgi, atbilstoši un pietiekami, kongregācija izdod speciālu dekrētu par beatifikācijas procesa uzsākšanu. Pēc dekrēta izdošanas minētajā kongregācijā atsāk iepriekš minēto dokumentu izpēti un rediģēšanu dokumentu iesniegšanai Romas pāvestam. Vienlaicīgi pēc dekrēta izdošanas minētais kandidāts tiek godināts par Dieva kalpu.
Ja procesa turpinājumā tiek pierādīta Dieva kalpa tikumu varonība un  Romas pāvests izdod dekrētu, ar ko tiek atzīta tikumu varonība,  Dieva kalps kļūst par Godināmo, kas vienlaicīgi ir beatifikācijas otrais posms.
Timols

Atrašanās dabā

Timols ir mārsila, ķimeņu un citu ēterisko eļļu sastāvdaļa, no tā arī cēlies vielas nosaukums (latīņu: Thymus — 'mārsils').

Iegūšana

Rūpnieciski iegūst no m-krezola CH₃C₆H₄OH un propilēna CH₃−CH=CH₂.
Linezera iela

Ielu savienojumi

Linezera iela krustojas ar Dzērbenes ielu un Stūrīša ielu.
Ietekmes koeficients

Zinātniskā žurnāla ietekmes koeficients (angļu: Journal Impact Factor (JIF)) ir bibliometrijas instruments, kas parāda kāda periodiska zinātniskā izdevuma publikāciju vidējo citējamību. Tas ir viens no žurnāla nozares prestiža rādītājiem.

Aprēķināšana

Zinātnisko žurnālu ietekmes koeficientus katru gadu aprēķina tikai tiem žurnāliem, kas indeksēti datubāzē Thomson Reuters Journal Citation Reports.
To aprēķina šādi:

Piemēram, ASV Jaunanglijas medicīnas žurnāls New England Journal of Medicine 2002. gadā publicēja 378 "citējamus" rakstus, bet 2003. gadā 366 "citējamus" rakstus. Visā pasaulē 2004. gadā iznākušajos zinātniskajos žurnālos bija atrodamas 28 696 atsauces uz New England Journal of Medicine 2002. un 2003. gadā publicētajiem rakstiem. Tādēļ 2004. gadā šī žurnāla ietekmes koeficients bija:
Tiek lietots arī piecu gadu ietekmes koeficients.
Mežoles pauguraine

Reljefs

Reljefs ir izteikti paugurains. Pauguru relatīvais augstums ir no 5 līdz 40 m. Mežoles paugurainē nodalāmas divas atšķirīgas daļas. Lielākā un arī hipsometriski augstākajā daļā izteiksmīgākie ir glaciostrukturālie morēnu pauguri un to masīvi, vietām dauguļi un atsevišķi iekšējie pirmmasīvi ( starp Dzērbeni un Kleķeriem), kā arī plakanvirsas pauguri ar limnoglaciālo nogulumu segu, ļoti bieži terasēti. Šie plakanvirsas pauguri sastopami divos lielākajos areālos — starp Nītauri, Skujeni un Annām, kā arī starp Mežoli un Drustiem. Pazeminājumos, it īpaši Amatas augšteces ieplakā, sastopami kēmu pauguri un kēmu terašu fragmenti, citur — atsevišķas subglaciālās iegultnes vai to sistēmas (Dzērbenes un Mežoles apkaimē).
Šo reljefa kompleksu ietver 2 — 10 km plata perifērā marginālā pauguru-grēdu veidojumu josla. Tajā dominē nelieli vaļņi, paugurgrēdas un paugurmasīvi, iegareni pauguri un to virknes. Šim reljefa tipam raksturīga savstarpēji paralēla iegareno formu un tās atdalošo ieplaku orientācija. Vietām iezīmējas glaciostrukturālie gala morēnu vaļņi (starp Kalējiem, Veselavu un Raunu), izteiksmīgi ledāja starpmēļu stūra masīvi (uz ziemeļiem no Nītaures) un marginālās nogāzes.

Hidrogrāfija

Mežoles pauguraine sākas un to atūdeņo daudzas Gaujas baseina upes — Palsa, Rauza, Rauna, Raunis, Amata, Līgatne u.c., tikai pašā rietumu daļā Mērgupe un Zaube pieder pie Lielās Juglas baseina. Upēm raksturīgs liels relatīvais kritums līdz 10 m/km, un tās augstienes nogāzē izveidojušās dziļas, vietām terasētas ielejas (Rauna, Raunis, Amata u.c.). Toties upju augštecēs ielejas ir maz izteiktas.
Mežoles paugurainē ir diezgan daudz samērā nelielu ezeru, kas atrodas gan starppauguru ieplakās, gan subglaciālajās iegultnēs. Daudz ezeru ir Drustu apkaimē un uz ziemeļiem no Dzērbenes. Daļa ezeru aizauguši, pārpurvojušies, bet plašu purvu masīvu nav. Vairākumā gadījumu aizaugušo ezeru vietās ir mazi zemie purviņi. Vienīgi Mežoles pauguraines austrumu daļā Rauzas augšteces apvidū, tās pietekas Lipsas baseinā ir daži lielāki zemie purvi kā piemēram, Baltais purvs un augstie purvi kā Krievu purvs.
Aina Muze

Izglītība un mākslinieciskā darbība

A. Muze absolvējusi Liepājas lietišķās mākslas vidusskolu (1962), kā arī Latvijas Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļu Rūdolfa Heimrāta vadībā (1967). Strādājusi par stundu pasniedzēju LMA Tekstilmākslas katedrā (1995—2010), Kopš 1967. gada viņa piedalās izstādēs. Ir sarīkojusi personālizstādes, piedalījusies nozaru un mākslinieku grupu izstādēs, kā arī starptautiskajās žūrētajās skatēs. Darbi eksponēti gan Latvijā, gan ārzemēs — ASV, Krievijā, Kanādā, Francijā, Zviedrijā, Vācijā, Polijā, Japānā, Dānijā u.c. Strādājusi dažādās tekstilmākslas tehnikās (gk. gobelēna un jauktajās tehnikās), no 20. gs. 90. gadiem pievērsusies arī tekstilmozaīkai. Ir radījusi gan abstraktas dekoratīvas, gan figurālas kompozīcijas par vēstures, sakrālo, tautas mākslas mantojuma, u.c. tēmām. Biedrības “Latvijas tekstilmozaīka” dibinātāja un prezidente (2010—2017). Ir radījusi darbus sabiedriskajiem interjeriem Latvijā un Krievijā (kafejnīca “Lielais Kristaps”, 1983; restorāns “Rīga”, 1986, u.c.). 1972. gadā kļuvusi par Latvijas Mākslinieku savienības locekli.

Apbalvojumi

Apbalvota ar LMS medaļu par gada labāko gobelēnu (“Ars Longa”, 1979 un “Lielais Kristaps”, 1983). Ieguvusi LMS balvas “Gada labākā personālizstāde” (2003) un “Gada labākais mākslinieks” (2002) Ieguvusi Medaļu “Izstādes labākais darbs” un 2.pakāpes diplomu 2. starptautiskajā Lietišķās mākslas festivālā Maskavā, Krievijā (2010), Balvu par mūža ieguldījumu laikmetīgā gobelēna attīstībā 2. Starptautiskā Viskrievijas Triennālē (2015), apbalvota ar atzinību 5. starptautiskajā mākslas konkursizstādē Čhondžu, Korejā (2007). Darbi atrodas muzeju kolekcijās Latvijā, Krievijā, ASV un sakrālajos interjeros Dānijā, Zviedrijā.
Voldemārs Alksnis (jurists)

Dzīves gājums

Alksnis dzimis 1886. gada 19. decembrī Bebru pagasta „Beicāļos”. Studēja tiesību zinātnes Tērbatas universitātē (1908—1912). Piedalījās Pirmajā pasaules karā (1914—1918). Pēc kara beigām bija Tiesu palātas prokurors (1923—1926), vēlāk zvērināts advokāts.
Autors publicējumiem par krimināltiesību jautājumiem.