26. Tukuma policijas bataljons

Dienesta gaitas

Pavēli izbraukt uz Baltkrieviju bataljons saņēma 1942. gada jūnija pirmajās dienās, ceļā bataljona vienības devās starp 12. un 19. jūniju, dodoties uz Parafjanovo staciju, Begomļas-Pļeščeņicu rajonā, štābs ieradās tikai 27. jūnijā. Šajā brīdī bataljonā bija 473 vīri. Pēc ierašanās bataljons no Rīgas saņēma arī divus zilos autobusus. Sākotnē bataljons veica sardžu dienestu, taču no 9. jūlija tika iesaistīts partizānu apkarošanā, sākotnēji Berezinas upes iztekas rajonā.
Pret partizānu operāciju laikā veikti arī sarežģīti pretizlūkošanas uzdevumi - virsniekvietnieks Ādamsons, pārģērbies par krievu zemnieku, iefiltrējies partizānu brigādē kā Maskavas emisārs un 24 stundas tur nodzīvojis, iegūstot informāciju par partizānu ziņotājiem vācu sakaru centrālē.
1942. gada augusta beigās 26. Tukuma bataljonu piesaistīja plašākas pretpartizānu akcijas veikšanai, kas pazīstama kā Purva drudzis (vācu: Sumpffieber). Tajā kopumā piedalījās ap 2300 Waffen-SS vīri, 3750 kārtības policijai pakļautu vīru un ap 800 SD vīru. Operācijas laikā 389 partizāni tika nogalināti cīņās, 1274 aizdomās turētas personas notiesātas un nošautas un 2350 ebrejiem izpildīts nāvessods. Operācija sākās 24. augustā un uz tās laiku bataljonu iekļāva policijas pulkā Barkholts (Barkholt).
25. augustā tika nomainīts bataljons komandieris, vadību pagaidu kārtībā uzņēmās 3. rotas komandieris kapteinis Rudzītis, un 26. bataljons piedalījās pirmajā apakšoperācijā Sumpffieber-Nord Treuenfeld 1, turklāt 24. Talsu bataljonam un 26. bataljonam bija jānosprosto līnija Polova–Kašele–Osoveca–Domžerici–Kraiska rietumos no Postrehces. 26. augustā 26. bataljonu pārvietoja uz Nidālu un Brodiem, kur to iesaistīja Sumpffieber 4. apakšoperācijā Sumpffieber-Nord Barkholt, ķemmējot mežus Mostičkas, Čemku un Miļnicas apkārtnē. Līdz akcijas noslēgumam 28. augustā 26. bataljons ar partizāniem praktiski nesaskārās, operācijas beigās ziņojot tikai par vienu nošautu ienaidnieku.
6. septembrī ieradās jaunais komandieri pulkvežleitnants Kārlis Aperāts un bataljons tika pārvietots uz Tuhoviču, bet 16. septembrī bataljonu atkal pārsvieda uz Čemioli, kur kopā ar 18. Kurzemes bataljonu iesaistīja mežu ķemmēšanā un dzelzceļa apsardzē. 23. un 25. septembrī bataljona vienības pārveda uz Kopiļu, kur atkal tika izmantots partizānu apkarošanā. 31. oktobrī bataljonu pārcēla uz Kozekovas rajonu, kur tas tika izmantots cīņā pret ievērojamiem partizānu spēkiem. 6. novembrī bataljons tika nozīmēts Minskas aizsardzībai, jo vācu vadība ticēja, ka Oktobra revolūcijas gadadienā ienaidnieks mēģinās pilsētu ieņemt.
1942. g. 12. novembrī bataljons ešelonā izbrauca uz Rīgu, taču tika novirzīts uz Krāslavu, kur bataljons saņēma ziemas apģērbu un lietotus vācu formastērpus. 18. novembrī pienāca pavēle doties uz Novgorodas rajona Ilmeņa ezera apkaimi. 23. novembra rītā sasniedza Grigorovo staciju, ap 3 km no Novgorodas, un uzreiz ieņēma pozīcijas frontē. Tika izsniegti vācu gaisa spēku formas mēteļi, bataljons bija pakļauts 1. vācu gaisa spēku lauka divīzijas vadībai. Savā frontes sektorā bataljons piedalījās lokalizētās cīņās ar ienaidnieku un veica izlūkgājienus. 6. martā bataljonu pakļāva 58. vācu kājnieku divīzijas štābam, starp bataljona vienībām frontē novietoja vācu karavīrus, bataljonu izklīdinot. No 9. — 11. martam ienaidnieks veica masveida uzbrukumu 58. divīzijas sektorā, zaudējot ap 11 000 kritušo, cīņās piedalījās arī 26. bataljona 1. rota.
28. un 29. martā bataljona 2. un 3. rota tika pārcelta uz Krasnoje Selo pie Ļeņingradas, arī pārējās vienības ieradās tuvāko dienu laikā. 9. aprīlī bataljonu pārvietoja uz Dudergofu-Ost, kur tika uzsāktas apmācības pirms iekļaušanas latviešu leģionā.
26. Tukuma bataljons 1943. gada 19. aprīlī tika iekļauts 2. latviešu SS brīvprātīgo brigādes 43. ieroču SS grenadieru pulkā kā II bataljons.