google/wiki40b huggingface dataset:
Greifsvalde

Vēsture

Greifsvalde dibināta 1199. gadā ap cisterciešu dibināto klosteri. Pilsēta attīstījās kā sāls tirdzniecības centrs. 13. gadsimta beigās iekļāvās Hanzas savienībā. 1456. gadā Greifsvaldē tika dibināta Grifu akadēmija (Academia Gryphica), kuras patrons bija Pomerānijas hercogs Vartislavs IX. 1631. gadā Greifsvaldi ieņēma zviedri un pēc Trīsdesmitgadu kara (1648. gadā) Greifsvalde oficiāli iekļāvās Zviedrijā. Greifsvalde bija Zviedru Pomerānijas galvaspilsēta līdz Vīnes kongresam 1815. gadā, kad to piešķīra Prūsijai.

Zinātniskie institūti

Pilsētā atrodas veterinārās pētniecības Frīdriha Leflera institūta (Friedrich-Loeffler-Institut) galvenais birojs, viens no diviem Vācijā Maksa Planka Plazmas fizikas institūtiem, Alfrēda Krupa Padziļinātās pētniecības institūts un Zemo temperatūru plazmas fizikas institūts. Maksa Planka Plazmas fizikas institūtā kopš 2005. gada tiek būvēts kodoltermiskais reaktors Wendelstein 7-X. Saules bateriju un jahtu ražošanas uzņēmumi. 44% no pilsētas iedzīvotājiem ikdienā pārvietojas ar velosipēdiem.

Cilvēki

Greifsvaldes universitātē darbojušies dzejnieks Ernsts Morics Arnts (Ernst Moritz Arndt, 1769—1860, viņa vārdā nosaukta universitāte), reliģijas reformators Johanness Būgenhāgens (Johannes Bugenhagen, 1485—1558), patologs Gerhards Domagks (Gerhard Domagk, 1895—1964), ķirurgs Teodors Bilrots (Theodor Billroth, 1829—1894), fiziķis Johanness Štarks (Johannes Stark, 1874—1957).
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Kotdivuārā

Sarakstā apkopotas tās vietas Kotdivuārā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Kotdivuāras ir iekļautas 4 vietas (3 — kultūras objekti un 1 — dabas objekts), savukārt 3 vietas ir iekļautas kandidātu sarakstā. Komoe nacionālais parks un Nimba kalna stingrā režīma dabas rezervāts ir atzīti kā apdraudētie objekti. Kotdivuāra Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1981. gada 9. janvārī.
Inciems

Inciema parks

Lielu ieguldījumu Inciema parka izveides procesā un tā attīstībā ieguldījusi Ināra Zālamane. Daiļdārzniece atjaunojusi veco Tīzenhauzena muižas parku, gan izveidojusi jaunus apstādījumus, saglabājot vēsturisko kultūras mantojumu.
Tomass Šēnings

Dzīvesgājums

Dzimis Rīgas birģermeistara Johana Šēninga ģimenē.
No 1499.-1500. gada studēja Rostokas universitātē. 1505. gadā ievēlēts par Rīgas domkungu.
1515. gadā kļuva par Rīgas domkapitula dekānu.
1519.-1528. gadā bija Rīgas domkapitula prāvests.
1528. gada 6. februārī domkapituls viņu pēc Livonijas mestra Valtera Pletenberga ieteikuma ievēlēja par arhibīskapu, kas tika apstiprināts Regensburgas reihstāgā.
1529. gadā viņš Lībekā noslēdza līgumu uz 6 gadiem ar Rīgas pilsētu, pēc kura Rīga atkal atzina arhibīskapa virskundzību, bet tās iedzīvotājiem bija tiesības paturēt Mārtiņa Lutera ticību. Par savu koadjuktoru viņš uzaicināja Brandenburgas markgrāfu Vilhelmu, kuram piešķīra Raunas pili ar Raunas, Piebalgas, Smiltenes, Dzērbenes, Limbažu, Vainižu un Salacas pilsnovadiem, bet pats pārcēlās uz Kokneses pili.
1531. gadā pāvests Klements VII beidzot apstiprināja viņu par Rīgas arhibīskapu, tomēr Rīgas, Tallinas un Tērbatas rātes bija protestantu kontrolē un arhibīskapam vairs nepakļāvās.
1533. gadā Rīgas rāte atņēma katoļu arhibīskapam Tomasam Šēningam Doma baznīcu un četrus klosterus, atstājot vienīgi Marijas Magdalēnas klosteri.
1539. gada 11. augustā viņš mira savā rezidencē Kokneses pilī.

Dokumenti

Rusova hronika:
"Valters Pletenbergs, 41. Vācu ordeņa mestris tapa ievēlēts 1495.gadā. [..] Pletenberga laikā bija sekošie pēc kārtas Rīgas virsbiskapi: Miķelis Hildebrands, Rēveles pilsoņa dēls, Kaspars Linde, Jānis Blankfelds, Tomāss Šenings, Rīgas birģermeistara dēls, un beidzot Brandenburgas markgrafs Vilhelms, kuŗš bija 19. un beidzamais Rīgas virsbiskaps ordeņa laikā".
2017. gada Tour de France

Pirmssacensību favorīti

Par galvenajiem pirmssacensību favorītiem tika nosaukti Kriss Frūms, Ričijs Ports, Nairo Kintana un Alverto Kontadors. Citi dalībnieki, kas iesaistītos cīņā par kopvērtējumu bija Fabio Aru, Jakobs Fūglsangs, Alehandro Valverde, Romēns Bardē, Geraints Tomass, Estevans Čavess, Denjels Mārtins, Lūiss Meintjess, Rafals Majka, Saimons Jeitss un Tibo Pino.
Par labākajiem sprinteriem tika uzskatīti Peters Sagans, Marks Kevendišs, Marsels Kitels, Andrē Greipels, Džons Degenkolbs, Aleksanders Kristofs, Nāsers Buanī un Arno Demārs.
Battle.net

Battle.net ir tiešsaistes datorspēļu spēlēšanas pakalpojums, ko piedāvā Blizzard Entertainment. Tas tika palaists 1997. gada janvārī kopā ar Diablo. Battle.net bija pirmais tiešsaistes datorspēļu spēlēšanas pakalpojums, kas bija ticis iestrādāts tieši spēlē. Šī bezmaksas iespēja padarīja Battle.net un vairumu Blizzard spēļu ļoti populāras spēlētāju vidū.
Aspartāms

Izmantošana

Tā salduma dēļ, kas ir aptuveni 180 reizes lielāks nekā saharozei, aspartāmu mēdz pievienot pārtikai un zālēm kā saldinātāju un cukura aizvietotāju (pārtikas piedeva E951). Organismā aspartāms sadalās par metilspirtu un to veidojošo asparagīnskābi un fenilalanīnu. Salīdzinot ar saharozi, saldās garšas izjūta no aspartāma parādās lēnāk, taču saglabājas ilgāk. Tomēr aspartāmam kā saldinātājam ir arī trūkumi — tas ir karstumneizturīgs un nestabils skābā vidē, tādēļ aspartāms nav derīgs termiski apstrādājamas un skābas pārtikas saldināšanai.
Aspartāmu nav arī ieteicams uzņemt cilvēkiem ar fenilketonūriju, jo viņu organisms nespēj pārstrādāt no aspartāma radušos fenilalanīnu, tādēļ tiem saldinātāju maisījumiem, kuru sastāvā ir aspartāms, marķējumā jābūt brīdinājumam „satur fenilalanīnu”.
Terrafame

Vēsture

2014. gada novembrī bankrotēja Talvivaara meitas uzņēmums Talvivaara Sotkamo Oy, kas pārvaldīja raktuves Sotkamo. 2015. gadā valsts dibināja uzņēmumu Terrafame Oy, kas nopirka Talvivaara Sotkamo raktuves. 2016. gadā no Talvivaara tika nopirkta arī kaļķu apstrādes rūpnīca, laboratorijas un ģeoloģijas dati. Saskaņā ar vienošanos, Terrafame samaksāja 3,8 miljonus EUR pirmajā fāzē, un 12,8 miljonus otrajā fāzē.
2017. gada 10. februārī par Terrafame 15,5 % kapitāldaļu turētāju kļuva Singapūras uzņēmums Trafigura un tās investīciju fonds Galena. Vienošanās paredzēja arī, ka septiņu gadu laikā Trafigura pirks visu kobalta un niķeļa produkciju, kā arī 80 procentus cinka.
2017. gada novembrī tika panākta vienošanās par 250 miljonu eiro investīcijām no Trafigga, Galena un Sampo, lai veicinātu Terrafame uzplaukumu un izveidotu jaunu bateriju ķīmijas ražošanu. Valsts daļa uzņēmumā samazinājās līdz 71,2 %.
Starpplanētu vide

Starpplanētu vide - kosmiskā telpa, kurā atrodas Saules sistēmas ķermeņi (planētas, asteroīdi u.c.). Starpplanētu vide nav tukšs vakuums. Tā ir aizpildīta ar elektromagnētisko starojumu (fotoniem), karstu plazmu (elektroniem, protoniem un citiem joniem), Saules vēju, kosmiskajiem stariem, mikroskopiskajām daļiņām un magnētisko lauku (pirmām kārtām Saules).
Starpplanētu vides temperatūra ir aptuveni 100 000 K, blīvums - apmēram 5 daļiņas/cm³ Zeme apkārtnē, un samazinās apgriezti proporcionāli attāluma no Saules kvadrātam.
Daļa no augsti enerģētiskajām daļiņām (kosmiskajiem stariem) nāk no Saules, bet lielākā daļa nāk no starpzvaigžņu vides.
Georgs Baumanis

Biogrāfija

Georgs Baumanis dzimis Sanktpēterburgā. Bijis poručiks, kara lidotājs, beidzis Gatčinas lidotāju skolu. Piedalījies pirmajā pasaules karā,  Svētā Jura krusta visu pakāpju kavalieris.
Sportista pirmās profesionālās cīņas notika Sanktpēterburgā. 1912. gadā viņš piedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs Stokholmā, kur pārstāvēja Krievijas impēriju kā grieķu-romiešu cīņas dalībnieks svaru kategorijā 67-75 kg (viegls svars). Deviņpadsmitgadīgā jaunekļa starts bija neveiksmīgs, viņš izstājās pēc diviem zaudējumiem.
Gadu vēlāk Baumanis ieguva zelta medaļu 1913. gada cīņas sporta pasaules čempionātā Breslavā. Tajā pašā gadā viņš kļuva par Krievijas olimpiādes uzvarētāju un 1914. gadā tika atzīts par labāko Baltijas valstu cīkstoni.
Viņš tika uzskatīts par pazudušu Pirmajā pasaules karā, bet vēlāk viņa pēdas tika konstatētas krievvalodīgajā emigrācijā Harbinā (Ķīna), kurp viņš pārcēlās 1922. gadā. 1924. gadā un 1926. gadā sportists tur turpināja uzstāties ringā.
Georgs Baumanis nomira 1934. gadā Šanhajā, pēc sevis atstājot sievu un meitu.
Ārlava

Nosaukums

Tiek uzskatīts, ka Ārlavas nosaukums veidojies no Baltijas somu valodu vārdiem: igauņu aru — ‘sausa pļava’ un līvu vell — ‘lauks’, tātad — ‘sausa pļava’, ‘auglīga zeme’. Latviešu valodā lībiskais vārds ieguvis galotni "ava".

Vēsture

Ārlava ir sena kuršu un lībiešu apdzīvota vieta. Rakstu avotos kopš 1231. gada ir pieminēti nosaukumi Arowelle, Erwahlen, Arwalen, Arwal, Arevale, Arwallenn. Pēc 1253. gada kuršu zemju dalīšanas Ārlava kļuva par Kurzemes bīskapijas iecirkni (bīskapijā bija deviņi šādi iecirkņi). 16. gadsimtā atkārtoti pieminēta bīskapam piederošā Ārlavas pils. Pēc pēdējā Kurzemes bīskapa — Holšteinas hercoga Magnusa nāves 1583. gadā Ārlava nonāca Polijas-Lietuvas ūnijas valdījumā un bija viens no septiņiem Piltenes apgabala draudzes novadiem. Līdz 1644. gadam Ārlavas draudzē ietilpa arī zviedru zvejnieku apdzīvotā Roņu sala. 
Tagadējā apdzīvotā vieta veidojusies pie kādreizējās Ārlavas muižas centra. Ārlavas muiža ar parku un Ārlavas luterāņu baznīca (2 km uz ziemeļrietumiem pie Popervāles) ir kultūrvēstures pieminekļi.
Hopa līcis

Holmbejs (zviedru: Hoppets vik, angļu: Hope Bay, spāņu: Bahía Esperanza) ir ap 5,5 km garš un līdz 2,8 km plats līcis Triniti pussalas rietumu galā Antarktikā. Līča ieeja atrodas starp Šeperda un Stona ragiem Antarktikas šauruma piekrastē. Izstiepts ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā, krasti lielākoties klinšaini. Līča dienvidrietumu galā tajā nolaižas Depo glečers. Līča dienvidaustrumos Floras kalna ziemeļu nogāzei piešķirts speciāli aizsargājams teritorijas (Nr. 148) statuss.
Līci 1902. gada janvārī atklāja pirmā Zviedrijas antarktiskā ekspedīcija Oto Nordenšelda vadībā. 1903. gadā no 12 marta līdz 29. septembrim tā krastā no akmeņiem sakrautā būdā bija spiesta pārziemot viena no ekspedīcijas glābšanas partijām triju vīru sastāvā un līcis tie nodēvēja par “Cerības līci”, lai “uzturētu dzīvu cerību” uz ekspedīcijas veiksmīgu atkalapvienošanos. Ziemotāju būdai piešķirts aizsargājama vēstures pieminekļa (Historic Monument No. 39) statuss.
1945. gadā operācijas “Tabarin” ietvaros līča krastā tika izveidota britu polārstacija Bāze D. Stacija nodegusi 1948. gadā, atjaunota 1952. gadā, slēgta 1964. gadā, bet 1997. gadā nodota Urugvajai, kas to pārdēvēja par Eličibereeti un izmanto vasaras sezonā. 1952. gadā netālu no britu bāzes Argentīna ierīkoja vissezonas staciju Ezperansa.
Kodeīns

Izplatība Latvijā

Latvijā kodeīnu saturošie medikamenti ir gan bezrecepšu, gan recepšu zāles. Galvenās bezrecepšu kodeīnu saturošās zāles ir Solpadeine, Co-Codamol, Sirupus Tussipini, Sirupus Pini, recepšu — Ultracod.
Kampānija

Ģeogrāfija

Atrodas Itālijas dienvidu daļā, rietumos to apskalo Tirēnu jūra, Kampānija robežojas ar četriem Itālijas reģioniem: ar Lacio ziemeļrietumos, ar Molizi ziemeļos, ar Apūliju ziemeļaustrumos un Bazilikatu austrumos. Kampānijas reljefs ir kalnains; reģionā atrodas vairāki vulkāni, vienīgais aktīvais no tiem ir 1281m augstais Vezuvs.
Kampānijā administratīvi ietilpst arī Flegreju un Kapri salas.
Burzava

Vēsture

No Burzavas stacijas atzarojās 1934. gadā izbūvēta šaursliežu dzelzceļa līnija Sita—Rēzekne (750 mm). Līnija slēgta 1965. gadā.
Latvijas Bruņoto vilcienu pulks

Latvijas Bruņoto vilcienu pulks bija Latvijas armijas bruņuvilcienu sakopojums, kura štābs atradās Rīgā.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada jūlijā Latvijas Bruņoto spēku rīcībā bija divi bruņuvilcieni. Pirmais bija uzbūvēts Šķirotavas stacijas darbnīcās Padomju Latvijas armijas vajadzībām un iegūts kā kara trofeja no krievu baltgvardu Virgoļiča korpusa. Otrais bija būvēts Krustpils dzelzceļa darbnīcās un pēc pirmās uzvaras pār Sarkanās armijas bruņuvilcienu "Buržuāzijas iznicinātājs" (Истребитель Буржуазии) nosaukts par "Komunistu iznicinātāju". Bermontiādes kauju laikā uzbūvēja vēl divus bruņuvilcienus (Zīlānu stacijas depo darbnīcās Latgales kaujām, bruņuvilcienu "Kalpaks" Liepājas aizsardzībai). Jelgavas atbrīvošanas kauju laikā bermontiešiem atņemto vilcienu pārbūvēja, izmantojot vilciena "Kalpaks" aprīkojumu. 1919. gada beigās Latvijas armijas rīcībā bija četri platsliežu dzelzceļa bruņuvilcieni, kas visi 1920. gada ziemā piedalījās Latgales atbrīvošanas operācijās. Piektais bija Liepājā būvētais šaursliežu dzelzceļa bruņuvilciens "Pīkols" Lejaskurzemes apgabala aizsardzībai.
1939. gada 1. septembrī pulkā bija minētie četri bruņuvilcieni ar 14 piecu dažādu sistēmu lielgabaliem, 28 virsniekiem, 206 instruktoriem un kareivjiem, 9 brīva līguma darbiniekiem. Gandrīz visu tā pastāvēšanas laiku to komandēja pulkvedis, vēlāk ģenerālis Jānis Lavenieks.

Likvidācija

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada ziemā pulku izformēja, derīgos lielgabalus atdodot Krasta artilērijas vienībām. Kopš 1940. gada vasaras Latvijas 1. un 2. bruņuvilcieni bija PSRS kara flotes 10. artilērijas diviziona pakļautībā un piedalījās Otrā pasaules kara kaujās 1941. gada jūnija beigās uz Jelgavas-Glūdas-Liepājas dzelzceļa.
Nove Mesto pie Vāhas

Vēsture

Arheoloģiskajos izrakumos pie pilsētas atrasti visvecākie artefakti Slovākijas teritorijā, ap 270 000 gadu pirms mūsu ēras veci. Rakstos pirmoreiz minēta 1263. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Vāgūjheja (ungāru: Vágújhely). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (98,1 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (56 %), nereliģiozi (23,3 %), luterāņi (13,8 %).
Nove Mesto pie Vāhas ir amerikāņu filozofa Ernesta Nāgela (Ernest Nagel, 1901-1985) dzimtā pilsēta.
Kvazimodo ārija

"Kvazimodo ārija" ir viena no Zigmara Liepiņa dziesmām ar Kaspara Dimitera vārdiem, kuru viņš 1997. gadā komponēja operai "Parīzes Dievmātes katedrāle". 
Kvazimodo lomu atveidoja Igo un Niks Matvejevs, dziedājumam bija divas versijas - pirmā veltīta katedrāles zvaniem, otrā - Esmeraldai. Opera tika izrādīta 96 reizes. Komponists Zigmars Liepiņš par operu 1997. gadā saņēma Lielo Mūzikas balvu.
2018. gadā "Kvazimodo ārija" ieņēma 81. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Gotfrīds Benns

Biogrāfija

Benns piedzima Mansfeldā luterāņu mācītāja ģimenē. Viņš Marburgas universitātē studēja teoloģiju un pēcāk militāro medicīnu Ķeizara Vilhelma akadēmijā Berlīnē. Benna literārā karjera sākās, kad viņš 1912. gadā publicēja nelielu dzejas krājumu ar nosaukumu "Morgs un citi dzejoļi". Savos agrīnajos dzejoļos Benns izlietoja savu medicīnisko pieredzi un terminoloģiju, lai detalizēti attēlotu cilvēka nāvi, miesas sadalīšanos.
Armijai Benns pievienojās 1914. gadā, īsu brīdi pavadīja Beļģijas frontē, tad strādāja par armijas ārstu Briselē. Pēc tam Benns pārcēlās uz Berlīni, kur kļuva par dermatoloģijas un venērisko slimību speciālistu.
Benns pamazām nacismu sāka uzlūkot kā revolucionāru spēku, kas varētu ekspresionismu padarīt par Vācijas oficiālo mākslu. 1932. gadā Benns tika ievēlēts par Prūsijas Akadēmijas dzejas nodaļas locekli un kļuva par šīs nodaļas galvu 1933. gada februārī. Maijā viņš jauno režīmu aizstāvēja radiorunā. Režīma kultūras politika tomēr izrādījās atšķirīga no Benna cerētās, un jūnijā viņam amats bija jāatstāj. Garo nažu nakts viņā raisīja šausmas. 1936. gada maijā žurnāls Das Schwarze Korps viņa ekspresionisma darbus nosauca par deģenerātu mākslu. 1938. gadā Nacionālsociālistu autoru asociācija (Reichsschriftumskammer) aizliedza Bennam turpmāk rakstīt.
Otrā pasaules kara laikā Benns tika nosūtīts uz Austrumvācijas garnizoniem, kur rakstīja dzejoļus un esejas. Pēc kara Sabiedrotie viņa darbus aizliedza, jo sākotnēji viņš bija atbalstījis Hitleru. Benns nomira 1956. gadā Rietumberlīnē.

Literārā darbība

Dzejoļu krājums "Morgs un citi dzejoļi" tika publicēts Berlīnē 1912. gadā un izraisīja milzīgu skandālu. 500 eksemplāru metienu izpirka vienas nedēļas laikā, un darbu aizliedza un konfiscēja 1916. gadā. Krājumā parādījās tradicionālu dzejas frāžu grotesks apvienojums ar medicīnas prakses laikā pieredzētā aprakstu. Piemēram, dzejolī "Skaistā jaunība" dzejnieks apraksta slīkoni, kurā iemitinājušies žurkulēni, tā izceļot kontrastu starp dzīvo un mirušo, tradicionāli poētisko ("skaistā jaunība") un pretīgo.
Benns raksta par cilvēka slimīgo un vājo miesu, kas ir pretrunā ar ilglaicīgajiem uzskatiem, ka cilvēks ir pārāka būtne. Viņš uzsver atšķirību starp vārdu un realitāti un noliedz tradicionālās vērtības un tabu.
Prospērs Merimē

Dzīvesgājums

Merimē dzimis Parīzē, studējis jurisprudenci un grieķu, spāņu, angļu un krievu valodas.
1830. gadā viņš sadraudzējās ar Montiho grāfieni no Spānijas. Kad grāfienes meita Eiženija de Montiho (iespējams, ka viņa bija Merimē meita) kļuva par Francijas imperatora Napoleona III sievu, viņu iecēla par senatoru.
Discovery (kosmoplāns)

Discovery  ir viens no NASA Space Shuttle kosmoplāniem. Tas bija trešais no izgatavotajiem orbitālajiem kosmoplāniem, kas pirmo kosmisko lidojumu veica 1984. gadā.
Visu kosmoplānu ekspluatāciju bija paredzēts beigt 2010. gadā. Tomēr 2008.gada 26.septembrī ASV Senāts akceptēja likumprojektu, ar kuru NASA budžets 2009. finansu gadam būtu palielināms par USD 2,6 mljrd, ar galveno domu samazināt laika pārrāvumu ASV pilotējamā kosmiskā programmā, kas radīsies pārejot no esošās uz programmu Constellation. Likumprojekts paredz neveikt Space Shuttle deaktivizācijas procesus vismaz līdz 2009.gada 30.aprīlim, ar sekojošu sistēmas ekspluatāciju ilgāk par 2010. gadu.
Kosmoplāns tika nosaukts par godu 18. gadsimta jūrasbraucēja Džeimsa Kuka buriniekam "Discovery".
Pēteris Strautmanis

Biogrāfija

Strautmanis dzimis 1919. gada 24. aprīlī Basu pagastā zemnieku ģimenē. 1944. gadā iestājies PSKP, 1954. gadā pabeidzis Augstāko partijas skolu.. No 1950. līdz 1960. gadam Apes rajona komitejas Pirmais sekretārs, LKP CK loceklis, Latvijas PSR Padomju saimniecību (sovhozu) ministrs.
No 1960. līdz 1965. gadam Strautmanis bija LKP CK sekretārs. No 1965. līdz 1974. gadam LPSR valdības vadītāja 1. vietnieks. 1974. gada 20. augustā kļuvis par Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija priekšsēdētāju. No 1976. gadā PSRS Centrālās revīziju komisijas loceklis. PSRS Augstākās padomes 7., 8. un 9. sasaukuma deputāts.
Ieguvis Oktobra revolūcijas ordeni.
Rīgas Pareizticīgo garīgais seminārs

Rīgas Garīgais seminārs ir Latvijas Pareizticīgās baznīcas augstākā mācību iestāde. Atrodas Katoļu ielā 10, Rīgā, Latvijā.

Vēsture

Seminārs tika dibināts 1851. gadā, kad tika izveidots no Rīgas Latviešu-igauņu garīgās skolas, kas bija dibināta 1847. gadā. Seminārā bija paredzēts izglītot nabadzīgu latviešu un igauņu ģimeņu bērnus par valsts līdzekļiem. Seminārā mācības notika pēc Krievijas semināru mācību programmas, papildus tika mācīta latviešu un igauņu valoda un vēsture.
1874. gadā no semināra darbiniekiem izveidoja komisiju garīgo tekstu tulkošanai latviešu un igauņu valodās.
1877.—1879. gadā pēc arhitekta Heinriha Šēla projekta uzcēla jaunu semināra ēku ar baznīcu tajā. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā semināru evakuēja uz Ņižņijnovgorodu, kur tas Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā beidza savu darbību. Semināra ēku Rīgā nacionalizēja un piešķīra Latvijas Universitātei, kas tajā izvietoja Medicīnas fakultātes katedras.
1926. gadā semināra darbību atjaunoja. No 1936. līdz 1940. gadam šīs iestādes vietā pastāvēja Latvijas Universitātes Pareizticīgo teoloģijas institūts.
1993. gadā Rīgas Pareizticīgo garīgais seminārs tika atjaunots, atsāka darboties arī semināra Visu Svēto pareizticīgo baznīca.
Iestādes audzēkņu un pedagogu sarakstā bijuši bīskaps Aleksandrs, Jānis Pommers, Viktors Eglītis, Konstantīns Petss.
Augstkalnes pagasts

Upes

Svēte

Vēsture

Mūsdienu Augstkalnes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Mazberķenes muiža (Klein-Berken), Mežmuiža (Grenzhof, Augstkalne).
1935. gadā Mežmuižas pagasta platība bija 86,5 km². 1939. gadā pagastu pārdēvēja par Augstkalnes pagastu. Nosaukums cēlies no Augstā kalna (tagad Vilces pagastā), kur atradies Silenes pilskalns. 1945. gadā pagastā izveidoja Augstkalnes un Berķenes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1951. gadā Augstkalnes ciemam pievienoja daļu likvidētā Berķenes ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2002. gadā Augstkalnes, Bukaišu un Tērvetes pagasti apvienojās Tērvetes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Augstkalne (pagasta centrs), Dzeguzēni, Klinti.
Spārnskorpēnas

Izskats

Garums līdz 48 cm, spuras līdz 80 cm. Krūts spuras platas, reizēm velk tās pa ūdeni kā tīklu un tādā veidā mutes priekšā sadzen mazas zivtiņas, kuras uzreiz apēd. Mute plati atvērta, kas kalpo kā lamatas atbilstoša lieluma lomam.
Ķermeni klāj visdažādāko sarkanu, baltu, krēmkrāsas, melnu nokrāsu un toņu joslas. Šādi savu tikšanos ar spārnskorpēnu apraksta Džeralds Darels:
"Skorpēna bija ap septiņas collas gara, spēcīgiem žokļiem, lielām, sarkanām acīm un īgnu izteiksmi. Zivs bija sārtā un oranžā krāsā, izraibota ar melnām rūtiņām, svītrām un plankumiem. Krūšu spuras tai bija ļoti garas, tādēļ izskatījās, it kā no žaunu apakšas tai būtu izaugušas divas sārtas rokas ar izstīdzējušiem pirkstiem. Pa visu muguru rindā stiepās sarkani dzelkšņi, kas varēja kļūt nāvējoši. Vispār tā bija krāšņa zivs un pamanīta uzmirdzēja kā milzu dārgakmens; es pat nepaguvu ievērot, kā zivs sakustējās, kad tā ar visu savu svītraino un plankumaino tērpu bija pazudusi iedobes dziļumā".

Izplatība

Dzīvo Indijas un Klusā okeāna piekrastes koraļļu rifu zonā, no Āfrikas austrumiem līdz Jaungvinejai, Austrālijai, Filipīnām un Klusā okeāna rietumu salu apkārtnē.

Dzīvesveids

Vienpates, peld atklātā jūrā un starp koraļļu rifiem, dažas sugas uzturas jūras dibenā.
Spuru pagarinājumiem ir dziļas rievas, kurās ir indes dziedzera kanāls. Ja tuvojas briesmas, spārnskorpēna iztaisno dzeloņus Atliek tikai tai pieskaries, lai inde no dziedzeriem ieplūstu rētā, ko radījis dzelonis.

Barība

Pārtiek no mazām zivīm, vēžveidīgajiem, ieskaitot garneles un krabjus. Dzeloņus ar indi, kas paralizē nervu sistēmu, spārnskorpēna izmanto tikai aizsargājoties.

Aizsargmehānismi

Skorpēnzivju dzimtas zinātniskais nosaukums Scorpaenidae asociējas ar indīgajiem skorpioniem. Ķermenis nosēts ar gariem, asiem dzeloņiem, bet katram dzelonim ir indes dziedzeris. Skorpēnzivju inde ir neirotoksiska. Pēc uzbrukuma lielākās zivis tiek paralizētas. Cilvēkam saindēšanās nav tik dramatiska, taču rada sāpīgus savainojumus. Rēta ļoti ilgi dzīst.