google/wiki40b huggingface dataset:
ABB Oy

Vēsture

1889. gadā inženieris Gotfrids Strembergs (Axel Gottfrid Strömberg) Helsinkos izveidoja uzņēmumu Gottfr. Strömbergin sähköliikkeestä (zviedru: Gottfrid Strömbergs elföretag; "Gotfrida Stremberga elektrokustība"), kas piedāvāja līdzstrāvas ierīces un apgaismojuma iekārtas. 1909. gadā uzņēmums kļuva par kapitālsabiedrību Ab Gottfr. Strömberg Oy.
1910. gadā Strömberg iegādājās uzņēmumu Kone, kas veica elektrodzinēju remontu. Stromberg bija liftu importēšanas licence no Zviedrijas uzņēmuma Graham Brothers, kuru tā nodeva Kone. 1916. gadā Ab Gottfr. Strömberg Oy nopirka elektrības vadu ražotāju Suomen Punomatehdas Osakeyhtiö. 1917. gadā Strömberg kā lielākais akcionārs kopā ar citiem dibināja uzņēmumu Suomen Kaapelitehdas Oy (tagad Prysmian Finland) kabeļu ražošanai.
Pēc Somijas neatkarības iegūšanas Strömberg piedzīvoja finanšu grūtības. Tā kā Strömberg beidzās Graham Brothers licence, tad tas savu liftu nodaļu pievienoja Kone, kurš 1919. gadā sāka pats savu liftu izgatavošanu un uzstādīšanu. 1922. gadā Strömberg pārdeva savas Suomen Kaapelitehdas akcijas gumijas ražotājam Suomen Gummitehdas Oy, kuram jau bija kontrole arī pār papīra ražotāju Nokia Ab.
1920. gados Strömberg sāka ražot maiņstrāvas iekārtas. 1924. gadā Kone tika pārdota Haraldam Herlinam. 1931. gadā Strömberg ieguva akcijas spuldžu ražotājā Suomen Sähkölampputehdas Oy (tagad Airam), kuras vēlāk pārdeva Nokia. 1930. gados uzņēmuma nosaukums mainīts uz Oy Strömberg Ab.
1943. gadā kopā ar citiem Somijas uzņēmumiem piedalījās autoražotāja Vanaja izveidošanā. 1944. gadā Vāsā atklāta jauna Strömberg rūpnīca. Pēc Otrā Pasaules kara Strömberg kļuva par vienu no desmit Somijas lielākajiem uzņēmumiem. Tas piedalījās Somijas reparāciju programmā ar transformatoriem, elektrodzinējiem, ģeneratoriem.
1960. gados uzņēmums sāka ražot rūpniecisko elektroniku.
1970. gados Strömberg sāka attīstīt aktīvās maiņstrāvas tehnoloģijas.
1980. gados uzņēmums attīstīja elektrolīniju aizsardzības sistēmas un uz mikroprocesoriem bāzētas elektroiekārtas.
1982. gada beigās Somijas kokapstrādes uzņēmums Kymmene ieguva vairākumu Strömberg. 1983. gadā abi uzņēmumi apvienojās, izveidojot Kymi–Strömberg Oy. Uzņēmumu apvienošanās nedeva cerētos rezultātus, un 1986. gadā Strömberg daļa tika pārdota Zviedrijas uzņēmumam ASEA. 1988. gadā ASEA apvienojās ar Šveices BBC, izveidojot ABB, Strömberg tika pārdēvēts par ABB Strömberg Oy.
1990. gados uzņēmums dziļāk integrējās ABB grupā un pārdēvēts par ABB Oy.
SRMSAT

Lidojuma gaita

SRMSAT tika palaists 2011. gada 12. oktobrī 05:31 UTC ar nesējraķeti PSLV-C18 no Satiša Dhavana kosmosa centra. Tas bija sekundārā krava pavadonim Megha-Tropiques un kopā ar to tika palaisti nanopavadoņi: Jugnu, VesselSat1.
Hei tiki

Apraksts

Hei tiki raksturīga liela, leņķī saliekta apaļa vai smaila galva, kas aizņem gandrīz pusi no kaklarotas, ar muti labajā vai kreisajā pusē. Kaklarotā atveidotā cilvēciņa acīm sākotnēji ielīmēja Haliotis iris gliemežvāku (pāua) gabaliņus, bet vēlāk sāka izmantot arī sarkanu zīmoglaku. Pārējo hei tiki aizņem vēders, tupošā stāvoklī saliektas kājas ar kopā saliktiem papēžiem un uz augšstilbiem uzliktas rokas vai viena roka uz augšstilba, bet otra — uz galvas vai krūtīm. Daudziem atveidotas arī sīkākas iezīmes, piemēram, mute, mēle. ausis, plaukstas, ribas. Vairāki hei tiki attēloti kā sievietes, bet pārējie uzskatāmi par vīriešiem. Sākotnējie hei tiki bija samērā mazi, un garumā nepārsniedza 10 cm, bet vēlāk izgatavotas līdz pat 18 un vairāk centimetrus garas kaklarotas.
Kaklarotas iekarināšanas caurums varēja būt veiksmīgi noslēpts, to noteiktā leņķi izurbjot hei tiki galvā, vai redzamāks — netālu no acīm vai īpašā iekarināšanas cilpiņā. Hei tiki karināja pīnēs ar putnu spārnu kaula slēdžiem, ko bieži vien greznoja griezti līnijveida rotājumi. Dažiem hei tiki caurumu nav vispār, un tie varētu būt karināti kaklā caur atvērumu starp kaklarotā atveidotā cilvēka elkoņiem un ceļiem. Šajā gadījumā hei tiki varēju iekarināt sāniski tā, ka tā leņķī esošā galva atrodas stateniski.
Daudzu Hei tiki vispārējās aprises atbilst toki proporcijām, un vairākos gadījumos daļēji pabeigtiem hei tiki redzams, ka tie grebti no šiem darbarīkiem.

Vēsture

Savā pirmajā braucienā uz Jaunzēlandi kapteinis Džeimss Kuks izrādīja lielu interesi par tolaik ne pārāk bieži sastopamajiem hei tiki, un viņa un citu pētnieku turpmākajos braucienos hei tiki maoru vidū jau bija izplatīti kā tirdzniecības prece un plaši piedāvāta maiņas tirdzniecībā pret dzelzs darbarīkiem un citām atbraukušo roņu un vaļu mednieku piedāvātajām precēm. Pieprasījums pēc hei tiki bija tik liels, ka tas pārsniedza jēlnefrīta pieejamību, tāpēc par šīm kaklarotām sāka pārveidot arī daudzus toki, ko bija aizstājuši izturīgākie dzelzs darbarīki. Tomēr bija arī daudzi hei tiki, kas tirdzniecībā nenokļuva un kā dzimtu dārgumi tika nodoti paaudžu paaudzēs, un nēsāti vai izrādīti tikai īpašos gadījumos.
Hei tiki rūpniecība turpinājās arī 18. gadsimtā, līdz tā daiļamatniecības kvalitāte sāka kristies un hei tiki izgatavošanu pārņēma eiropiešu rotkaļi. Gemmologs Rasels Beks un Maika Meisons uzskata, ka liecības par hei tiki burvju spējām un citām īpašībām ir nepamatotas, un kaklarotai piešķirtas visai vēlu. Viņi atsaucas uz kādu agrīnu liecību, kurā minēts, ka hei tiki nav saistīti nedz ar māņticību, nedz arī tikuši pielūgti, bet vienkārši valkāti to iepriekšējā īpašnieka vai īpašnieku piemiņai.
HK Liepājas Metalurgs

Vēsture

Komanda tika izveidota līdz ar Olimpiskās ledus halles atklāšanu Liepājā. Savā pirmajā pastāvēšanas sezonā komanda spēlēja tikai Austrumeiropas hokeja līgā, taču nākamajā sezonā komandai ļāva piedalīties Latvijas čempionāta izslēgšanas kārtā, tajā Metalurgam četru komandu starpā izcīnot Latvijas čempiones titulu.
No 2008. līdz 2010. gadam Latvijas čempionātā spēlēja Metalurga otrais sastāvs, un pirmā komanda pievienojās tikai izslēgšanas kārtai, 2009. gadā kļūstot par Latvijas čempioni, taču 2010. gadā sērijā ar 2—3 zaudējot HK Dinamo Juniors. Turpmākajās trīs sezonās Latvijas čempionātā spēlēja tikai Metalurgs otrais sastāvs, vēl divas reizes izcīnot klubam Latvijas čempiona titulu.
Oņega

Vēsture

Droši rakstos no 1556. gada. 1780. gadā ieguva pilsētas tiesības. Oņegas osta Otrā pasaules kara laikā bija viens no punktiem, kurā piegādāja preces lendlīzes sistēmas ietvaros.
Valters fon Brauhičs

Dzīvesgājums

Dzimis 1881. gada 4. oktobrī Berlīnē Prūsijas kavalērijas ģenerāļa ģimenē. Piedalījās kā štāba virsnieks Pirmajā pasaules karā. Starpkaru periodā turpināja militāro dienestu. Pēc ģenerālpulkveža Vernera fon Friča atstādināšanas kļuva Vērmahta virspavēlnieku. 
Otrā pasaules kara laikā vadīja Polijas kampaņu, iebilda Hitleram par vilcināšanos iebrukt Francijā 1939. gada novembrī. Pēc uzvaras pār Franciju 1940. gada 19. gūlijā paaugstināts par ģenerālfeldmaršalu.  
Atlaists no amata pēc zaudējuma kaujā par Maskavu 1941. gada 19. decembrī, vēlākajā kara gaitā vairs nepiedalījās.
Piesaistīts Nirnbergas procesā kā liecinieks, miris no sirdstriekas 1948. gada 18. oktobrī Hamburgā apcietinājuma laikā.
Vides ietilpība

Vides ietilpība, vides caurlaides spēja jeb ekoloģiskā ietilpība ir ekosistēmai raksturīgais populācijas blīvuma līdzsvars. Ja indivīdu skaits populācijā ir mazs un vides ietilpība nav sasniegta, tad dzimstība pārsniedz mirstību. Šajā gadījumā ir paaugstināta izdzīvotība un populācija ir veselīga, tā aug.

Ja vides ietilpība ir pārsniegta, notiek pretējs process.
Populācijas blīvumu ietekmē tās dabīgie ienaidnieki, medības u.tml. Populācija jāekspluatē tā, lai tās blīvums būtu nedaudz mazāks par vides ietilpību. Vides ietilpība ir atkarīga no ekoloģisko faktoru nodrošinājuma un trofiskās struktūras (biocenozes komponentu attiecībām) ekosistēmā. Vides ietilpība un līdz ar to populācijas sistēmas produktivitāti var palielināt, saprātīgi saimniekojot.
Bakteriālā vaginoze

Bakteriālā vaginoze ir sieviešu dzimumorgānu infekciozi iekaisīga slimība. Slimību ierosinošs faktors ir dažādi patogēni mikroorganismi, tai skaitā baktērijas, vīrusi, sēnītes, kas izplatās dzimumceļā, un nosacīti patogēna maksts mikroflora.

Vēsture un etimoloģija

Katrs iekaisuma process makstī pieder pie nespecifiskiem vaginītiem līdz noteiktam laikam, kamēr nav noteikts izraisītājs. 1955. gadā Gardners (angļu: H. Gardner) un Djuks (angļu: C. Dukes) aprakstījuši maksts mikrofloras traucējumu sindromu pacientēm ar tā saucamo nespecifisko bakteriālu vaginītu, kuram novēro pienskābo baktēriju skaita mazinājumu un maksts gļotādas kolonizāciju ar citiem, agrāk nezināmiem mikroorganismiem, kurus dēvēja par Haemophilus vaginalis. 1963. gadā mikroorganisma nosaukums tika mainīts uz Corinebacterium vaginitis, un 1980. gadā vēlreiz to nomainīja uz Gardnerella vaginalis un ieviesa jaunu terminu - "gardnereloze", ar domu ka tās pamatā ir inficēšanās ar Gardnerella vaginalis. Taču vēlāk atklāja, ka Gardnerella vaginalis atrodams ne tikai sievietēm ar nespecifiskiem vaginītiem, bet arī apmēram 40% reproduktīva vecuma veselu sieviešu un, ka "gardnerelozi" izraisa ne tikai Gardnerella vaginalis, bet arī citi mikroorganismi.
1984. gadā pirmajā starptautiskajā sapulcē jautājumos par vaginītiem (Stokholma, Zviedrija) pēc visu klīnisko, mikroskopisko un mikrobioloģisko datu apkopošanas un analīzes, bija noformēts mūsdienu "gardnerelozes" nosaukums — bakteriālā vaginoze.
11. oktobris

11. oktobris ir gada 284. diena pēc Gregora kalendāra (285. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 81 diena.
Masasoits

Biogrāfija

Masasoits piedzima pokanoketu ciematā Montaupā tagadējā Rodailendas teritorijā. Viņa vecāki nav zināmi. Taču tā kā vampanoagiem virsaiša tituls tika pārmantots, arī viņi, iespējams, bija cilts sačemi. Kā konfederācijas augstākajam sačemam Masasoitam bija pakļauts lielāks skaits mazāka ranga virsaišu.
1621. gadā trīs mēnešus pēc Plimutas kolonijas izveidošanās tur ieradās abenaku cilts sagamors Samosets un uzsauca angliski: "Laipni lūgti, angļu vīri!" Samosets pavēstīja ka ir "šīs zemes dižākā pavēlnieka" Masasoita sūtnis. Drīz nelielo, bada novārdzināto koloniju apciemoja pats Masasoits. Apliecinot savu draudzību, viņš angļiem piešķīra aptuveni 12 000 akru (ap 4800 ha) zemes. Taču saskaņā ar indiāņu koncepciju zeme nevarēja būt kāda privātīpašums, gluži kā gaiss un ūdens. Un jāšaubās vai Masasoits tobrīd kaut nedaudz nojauta, cik atšķirīgi ir viņu un eiropiešu uzskati jautājumā par zemes piederību.
Slēdzot draudzību ar kolonistiem, Masasoits arī cerēja uz angļu palīdzību cīņā pret aizvien pieaugošo naragansetu ietekmi. Eiropiešu ievazāto slimību dēļ bija miruši jau apmēram 75 procenti vampanoagu, un naraganseti, kurus epidēmijas bija skārušas mazāk, centās pārmākt pokanoketus.
Draudzība un sadarbība starp kolonistiem un vampanoagu indiāņiem kļuva aizvien ciešāka. Pateicībā par sniegto atbalstu 1621.g. angļi sarīkoja pirmās Pateicības dienas svinības. Masasoits tur ieradās 90 vīru pavadībā, un svētki turpinājās 3 dienas.

Masasoita bērni

Masasoitam bija pieci bērni, — trīs dēli un divas meitas. Vecākais dēls bija Vamsuta, vidējais — Metakomets un jaunākais Sonkanušo. Vienu no meitām sauca Amie, bet otras meitas kristīgais vārds bija Sāra. Pēc Masasoita nāves diviem dēliem Plimutā piešķīra arī eiropiešu vārdus — Aleksandrs un Filips. Vamsuta (Aleksandrs) kļuva par konfederācijas sačemu 1660. gadā, bet pēc viņa nāves titulu mantoja Metakomets (Filips).

Masasoita personība

Masasoits diplomātiski, bet strikti noraidīja visus angļu mēģinājumus pārliecināt viņu pieņemt kristietību. Draudzīgi noskaņots pret kristiešiem, viņš tajā pat laikā nepieļāva kristietības izplatīšanu starp cilts ļaudīm.
Viņu var raksturot kā godīgu, patiesi viesmīlīgu un humānu, kas turēja dotos solījumus un cik vien iespējams centās izvairīties no bruņotiem konfliktiem. 1621. g. Masasoits noslēdza miera līgumu ar Plimutas koloniju. Cilts saglabāja neitralitāti gan Pekotu karā 1637. g., gan naragansetu konfliktā 1643. g.
Plimutas kolonijas gubernators Edvards Vinslovs šādi 1621.g. apraksta Masasoitu: "Viņš ir ļoti spēcīgs vīrietis brieduma gados, skaistu augumu, cēlu stāju un atturīgu runasveidu; viņa apģērbs atšķiras nedaudz vai neatšķiras nemaz no pavadoņu, tikai ap kaklu aplikta liela baltu kaula pērlīšu kaklarota, aiz pakauša tabaksoma... Viņa seja krāsota tumši sarkana, ar eļļu pārklātā galva un pleci izskatās taukaini. Visi viņa sekotāji ārēji līdzīgi, viņu sejas, pilnīgi vai daļēji, krāsotas, - citam melnas, citam sarkanas, dzeltenas un baltas, vienam ar šķērsvītrām un citam dīvainiem ornamentiem; dažs valkā zvērādas, dažs kails [gurnautu]; visi spēcīga, stalta izskata. Masasoitam uz krūtīm liels, garš nazis."
Ilgvars Spilners

Biogrāfija

Ilgvars Spilners ir dzimis 1925. gada 12. aprīlī Cēsu apriņķa Drabešu pagastā kā Ilgvars Pētersons. Agri zaudējis māti un tēva lielās aizņemtības dēļ, piecu gadu vecumā Ilgvaru adoptē mātes radi Rīgā kur arī uzaudzis un ieguvis pirmo izglītību. Mācījies 8. pilsētas pamatskolā un Rīgas 1. ģimnāzijā. Otrā pasaules kara beigās ar ģimeni devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Izglītoties turpinājis Erlangenas Universitātē Vācijā, tomēr jau drīz pārceļas uz ASV kur iestājas Bostonas Universitātē, ko absolvējis 1953. gadā ar bakalaura grādu ķīmijā. 1961. gadā Pitsburgā ieguvis ķīmijas doktora grādu. Specializējies organiskās ķīmijas sintēzē un organometāliskajā ķīmijā. 
Darba gaitas uzsācis Melona institūtā Pitsburgā. Tomēr lielāku daļu darba mūžā (vairāk kā 30 gadus) pavadījis vienā no lielākajām pasaules naftas kompānijām Gulf Oil Co, kur pētījis kā samazināt sārņu daudzumu automašīnu izplūdes gāzēs. Ieguvis vairākus patentus dažādās ķīmijas nozarēs un publicējis vairākus zinātniskus rakstus. Pensionējies 1984. gadā. Gan padomju okupācijas laikā, gan arī vēlāk vairākkārt apmeklējis Latviju. Miris ASV 2014. gada 13. martā. Pelnu urna apbedīta latviešu brāļu kapos Katskiļu kalnos.

Sabiedriskā darbība

Ilgvars Spilners aktīvi iesaistījās trimdas latviešu sabiedriskajā dzīvē un dažādās trimdas organizācijās.
1969. gadā ievēlēts par Amerikas Latviešu Apvienības (ALA) vicepriekšsēdi, bet 1973—74. gadā par priekšsēdi. 1975. gadā ticis ievēlēts par Pasaules Brīvo latviešu apvienības priekšsēdētāju un šo amatu saglabājis sešus gadus. Pildot amata pienākumus iepazinis latviešus visā pasaulē un apmeklējis arī okupēto Latviju. Bijis arī Latviešu republikāņu apvienības priekšsēdētāja vietnieks. Vadījis latviešu delegācijas uz vairākām cilvēktiesību konferencēm (piemēram, 1981. gadā uz Madridi). 1984. gadā aktīvi pievērsies žurnālistikai un kļuvis par lielākā trimdas latviešu laikraksta Laiks galveno redaktoru.
Aktīvi organizējis arī Pitsburgas latviešu sabiedrisko dzīvi. Bijis Pitsburgas latviešu biedrības valdes loceklis un vadītājs kā arī Pitsburgas latviešu luterāņu draudzes vadītājs. Vairākkārt piedalījies 2x2 un 3x3 nometnēs. Latvijas Nacionālās operas ASV ģildes biedrs. Bijis arī vairāku profesionālu organizāciju biedrs. Jaunākās latviešu studentu korporācijas Fraternitas Vanenica ASV kopas biedrs.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas regulāri publicējis laikrakstā "Laiks" dažādus rakstus par Latvijas aktualitātēm, tādējādi veicinot izpratni trimdas latviešu sabiedrībā par Latvijas problēmām. Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni, bet no apbalvojuma atteicies. Aktīvi atbalstījis Latvijas Nacionālo operu. Ar operas ASV ģildes palīdzību ziedojis līdzekļus operas ēkas atjaunošanai un mākslinieciskās kvalitātes uzlabošanai.
Ivars Gaters

Biogrāfija

1980. gadā pabeidzis mācības Rīgas 39. vidusskolā, no 1980. līdz 1985. gadam studējis Rīgas Politehniskā institūta Arhitektūras un celtniecības fakultātē.
No 1985. līdz 1990. gadam bijis kolhoza arhitekts kolhozā "Pampāļi", Saldus rajonā, pēc tam vadījis projektēšanas grupu Latvijas Lopkopības un veterinārijas zinātniski pētnieciskajā institūtā (1990—1992), no 1992. līdz 1994. gadam bijis Siguldas pagasta galvenais arhitekts. Pēc tam kļuva par galveno arhitektu Siguldas pilsētā un vadīja uzņēmumu "Siguldas Būvvalde". 1999. gadā uzsāka darbu valsts pārvaldē. No 1999. līdz 2002. gadam vadīja Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas Reģionālās attīstības departamentu, 2002. gadā bija Finanšu ministrijas Reģionālās politikas un plānošanas pārvaldes vadītājs.

Politiskā darbība

2002. gadā I. Gaters iesaistījās Einara Repšes veidotajā partijā "Jaunais laiks". No tā saraksta kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. Pēc "Jaunā laika" uzvaras Saeimas vēlēšanās, 2002. gada 7. novembrī I. Gaters tika apstiprināts par īpašu uzdevumu ministru reģionālās attīstības un pašvaldību lietās (2003. gada 16. janvārī amats reorganizēts par reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministru). Ministra amatu ieņēma līdz 2004. gadam, kad atkāpās E. Repšes valdība (amatā viņu nomainīja Andrejs Radzevičs).
2005. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Rīgas domē, kur darbojās kā Komunālo un dzīvokļu jautājumu komitejas priekšsēdētājs. 2007. gadā I. Gaters bija starp tiem trijiem "Jaunā laika" deputātiem, kas atbalstīja paša partijas mēra Aivara Aksenoka atsaukšanu no amata un TB/LNNK pārstāvja Jāņa Birka ievēlēšanu. Pēc šī notikuma viņš tika izslēgts no partijas, taču jau pēc neilga laika iestājās TB/LNNK. 2008. gada rudenī I. Gaters kļuva par pašvaldības uzņēmuma "Rīgas pilsētbūvnieks" vadītāju. Pēc 2009. gada pašvaldību vēlēšanām, kad varu pašvaldībā pārņēma "Saskaņas Centrs" un LPP/LC, bet TB/LNNK domē neiekļuva (kandidēja arī I. Gaters), amatu "Rīgas pilsētbūvnieka" vadībā viņš tomēr saglabāja. 2010. gadā izstājās no TB/LNNK.
2012. gadā I. Gaters pameta darbu "Rīgas pilsētbūvniekā" (viņa vietu ieņēma jaunizveidoto partiju "Gods kalpot Rīgai!" pārstāvošais Andrejs Požarnovs) un uzsāka darbu uzņēmuma "Latvijas Energoceltnieks" (LEC) valdē, kur drīz kļuva par valdes priekšsēdētāju.
Augstums virs jūras līmeņa

Augstums virs jūras līmeņa (saīsinājumā: augstums v.j.l.) ir absolūtais augstums, kas raksturo Zemes virsmas punkta attālumu pa vertikāli attiecībā pret vidējo jūras līmeni. Augstums virs jūras līmeņa var būt arī negatīvs lielums, kas norāda uz to, ka objekts atrodas zemāk par vidējo jūras līmeni. Augstākais sauszemes punkts virs jūras līmeņa ir Everests (8848 m), bet zemākais sauszemes punkts ir pie Nāves jūras krastiem (−423 m).
Berijs Bārnss

Šaha kompozīcija

Berijs Bārnss ir divvilču speciālists, bijušais šaha uzdevumu nodaļu redaktors britu žurnālos The Problemist un British Chess Magazine. No 1967. gada starptautiskais tiesnesis un starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Sarakstījis vairākas grāmatas par šaha kompozīciju.
Alberts Legzdiņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1933. gada 1. maijā Rīgā, daiļkrāsotāja ģimenē. Vecāki izšķīrās, kad viņam bija četri gadi, tēvs krita Otrajā pasaules karā. Alberts ar māti 1944. gadā devās bēgļu gaitās un 6 gadus pavadīja Eslingenes pārvietoto personu (DP) nometnē, vēlāk pārcēlās uz ASV. Dzīvoja Čikāgā, kur strādāja alumīnija rūpnīcā. 
1961. gadā kopā ar Modri Avotiņu, Uldi Ievanu un Jāni Rinkušu nodibināja jauniešu grupu "Čikāgas Piecīši", kas muzicēja pārveidotā kantrimūzikas stilā. Grupas pastāvēšanas laikā kopā ar Legzdiņu tās sastāvā darbojušies vairāk nekā 30 mūziķu un dziedātāju, arī viņa sieva Skaidrīte, meita Mārīte un citi ģimenes locekļi. Piedalījās trimdas latviešu dziesmu svētku rīkošanā, trenēja bērnus futbolā, viņa trenētā futbola komanda regulāri piedalījās Trīszvaigžņu spēlēs. 
1989. gadā viņa vadītā grupa uzstājās Mežaparka Lielajā estrādē, kur sapulcējās ap 100 000 klausītāju, pēc tam Legzdiņš regulāri koncertēja Latvijā. Komponēja dziesmuspēli "Eslingena", izdeva autobiogrāfisko grāmatu "Čikāgas piecīšu brīnišķīgie piedzīvojumi". 2011. gadā grupa "Čikāgas piecīši" paziņoja par aktīvās muzicēšanas pārtraukšanu. Par godu grupas 50 gadu jubilejai 2011. gadā tika uzņemta dokumentālā filma "Par mani, draudziņ, nebēdā".
Miris 2017. gada 18. martā Čikāgas priekšpilsētā Lombardā. izvadīts no Čikāgas Sv. Pētera baznīcas.

Diskogrāfija

"Čikāgas piecīšu" diskogrāfijā ir vismaz 12 skaņuplates, 16 kasetes un 10 kompaktdiski.
Starpsmadzenes

Starpsmadzenes (latīņu: diencephalon) ir galvas smadzeņu daļa. Tās atrodas starp gala un vidussmadzenēm. Uz smadzeņu pamatnes starpsmadzeņu robeža no priekšas iet pa priekšējo redzes nervu krustojumu, pa caurumotās vielas priekšmalu un redzes traktu, bet no aizmugures — pa smadzeņu kājiņu malu.
Fenols

Iegūšana

Fenolu var iegūt, oksidējot kumolu (izopropilbenzolu), oksidējot benzoskābi vai benzolu, vai arī, hidrolizējot hlorbenzolu. Fenols ir arī sastopams akmeņogļu darvā.

Īpašības

Fenols daļēji šķīst ūdenī un ir vāja skābe, kas tomēr ir daudz stiprāka nekā skābju īpašības alifātiskajiem spirtiem. Tas, atšķirībā no alifātiskajiem spirtiem, spēj reaģēt ar nātrija hidroksīdu, veidojot nātrija fenolātu (NaC₆H₅O). Tas ir iespējams, jo pēc Brendsteda teorijas fenols ir skābe, kurai disociējot ūdens šķīdumā, no tās atšķeļas ūdeņraža joni, kas, savienojoties ar hidroksiljoniem, veido ūdeni.
Neretas evaņģēliski luteriskā baznīca

Vēsture

Dievnama būvniecības darbi tika veikti no 1584. līdz 1593. gadam. Tas tika uzbūvēts, pateicoties fon Efernu dzimtai, jo bijušais Livonijas ordeņa komturs Vilhelms fon Eferns iepriekš nodegušās koka baznīcas vietā nolēma būvēt jaunu baznīcu, norīkojot strādniekus mūra dievnama būvei. Baznīca tika iesvētīta 1593. gadā.
Baznīca ir samērā maz cietusi karos. 1812. gada kara laikā franču karaspēks baznīcā bija ierīkojis miltu noliktavu. Baznīca tika atjaunota 1817.—1818. gadā. Visvairāk baznīca cieta Latvijas brīvības cīņu laikā, kad Stučkas valdības laikā šeit bija ieslodzīti ķīlnieki, vēlāk ierīkota slimnīca, sadedzināti soli, izpostīts altāris, kancele un izdemolētas kapenes.

Arhitektūra

Baznīcas celtne ir būvēta manierisma stilā ar saskatāmām vēlīnās gotikas iezīmēm. Tā ir vienjoma celtne ar taisnstūra veida plānojumu. Monumentālās celtnes kompozīcijai ir raksturīgs tradicionālais trīsdalījums, ko veido altārtelpa ar poligonālu apsīdu, vienjoma draudzes telpa, kā arī astoņstūru tornis ar arku galeriju un piramidālu jumtu. Tornis ir 38,67 m augsts un tā smailē atrodas vēja rādītājs — gailis. Baznīcas interjera apdarē un velvju veidojumā ir jūtama manierisma stila ietekme, kas bija moderni baznīcas būvniecības laikā. Līdz pat mūsdienām ir saglabājies sākotnējais baznīcas iekšskats, kas ir veidots gotikas stilā.

Interjers un iekārta

Baznīcā atrodas vairāki izcili mākslas darbi:
virs baznīcas durvīm ir saglabājies un apskatāms baznīcas iesvētīšanas cilnis ar Efernu dzimtas ģerboni un iegravētu gadu skaitli, kas ir darināts pēc Rietumeiropas manierisma stila paraugiem.
Dievnamā atrodas divas Efernu dzimtas kapu plāksnes — 1595. gadā traģiski bojā gājušā Georga fon Eferna piemiņai, kurš bija burggrāfa Vilhelma fon Eferna dēls. Šī kapu plāksne ir izcilākais agrīnā ziemeļu manierisma mākslas darbs Latvijā. Paša burggrāfa kapu plāksne ir veidota 16. gadsimta beigās.
Šeit atrodas arī misiņa griestu lukturis (1647). Altārtelpā atrodas divas M. Baijermana firmā 1903. gadā izgatavotas vitrāžas.
Baznīcas ērģeles būvētas Vācijā 1893. gadā.

Baznīcas piederība

Baznīca pieder Latvijas Evaņģēliski Luteriskajai Baznīcai (LELB). Tā ietilpst Daugavpils diecēzes Sēlpils iecirknī, kurš draudžu skaita ziņā (30 draudzes) ir otrais lielākais LELB.

Draudzes darbība

Dievkalpojumi baznīcā notiek katru svētdienu, ka arī darbojas svētdienas skola.
Draudzi apkalpo prāvests Aldis Pavlovičs.