google/wiki40b huggingface dataset:
Kauguri (Jūrmala)

Vēsture

Kad hercogs Jēkabs Kaugurciemā 17. gadsimta vidū ierīkoja jūras ostu, preces cauri tagadējai Kauguru teritorijai ar pajūgiem veda uz Sloku, no kurienes ar laivām veda tālāk uz Jelgavu, Lietuvu, Poliju.  
Ap 1700. gadu Kauguros bija savs fogts, kura uzdevums bija uzraudzīt kuģus un gādāt par kaltētu reņģu un lestu sūtīšanu hercoga galvaspilsētu Jelgavu.  
Hercogs Pēteris Bīrons 1783. gada 10. maijā apstiprināja Slokas novada atdalīšanu no Kurzemes un Zemgales hercogistes un pievienošanu Krievijas impērijai. 
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 18. maijā Kaugurciema kāpās notika kauja starp kapteiņa Zolta komandēto Latviešu atsevišķās brigādes vienību un LSPR armijas vienību. 
1925. gadā Slokas pilsētai pievienoja Slokas mācītājmuižas zemi un Kaugurciemu. Sloku kopā ar Kaugurciemu 1959. gadā iekļāva Jūrmalas pilsētas sastāvā.
1960. gados sākās daudzstāvu namu būve starp Sloku un Kaugurciemu, kur izveidoja Jūrmalas Kauguru mikrorajonu. Sākumā jaunās ēkas cēla gar Talsu šoseju, tad arvien attālinoties no jūras Slokas virzienā. 
Pēc pirmā Jūrmalas pilsētas ģenerālplāna izstrādes 1971. gadā tika veidotas divas galvenās atpūtas zonas: galvenokārt atpūtniekiem no visas PSRS paredzētā kūrorta zona Ķemeri-Jaunķemeri un rīdzinieku masveidīgas atpūtas zona Priedaine-Vaivari. 
Starp šīm zonām attīstīja galveno Jūrmalas daudzstāvu ēku dzīvojamo rajonu Kaugurus. 
1981. gadā Kauguros dzīvoja apmēram 15 000 iedzīvotāju.

Kauguru kultūras nams

Kauguru kultūras nams ir iekārtots bijušajā kinoteātrī. Tā prioritāte ir tradicionālās kultūras saglabāšana un popularizēšana, kā arī kultūrizglītojošu pasākumu organizēšana Kauguru rajonam. Kultūras namā organizē vērienīgus masu svētkus, festivālus un nacionāli patriotiskus pasākumus.
1975. gada Latvijas čempionāts šahā

1975. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 32. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 29. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 32. šaha čempionāts vīriešiem notika no 19. februāra līdz 15. martam 1975. gadā Rīgā. Čempionātā ārpus konkurences piedalījās uzaicinātie PSRS sporta meistari Aleksandrs Maļevinskis, Andrejs Aļeksejevs (abi - Krievija), Igors Ivanovs (Uzbekija) un Beriks Anetbajevs (Kazahstāna). Tāpat kā iepriekšējā gadā arī šoreiz pirmā vieta tika dalīta un čempionu godā tika abi uzvarētāji - Jānis Klovāns un Anatolijs Šmits, jo otro gadu pēc kārtas neizdevās organizēt papildus maču. Klovānam tas bija septītais, bet Šmitam otrais Latvijas PSR čempiona tituls.
Latvijas PSR 29. šaha čempionāts sievietēm notika 1975. gadā Rīgā. Ļoti pārliecinoši turnīrā uzvarēja un savu pirmo Latvijas PSR čempiones titulu izcīnīja Astra Ozola (Goldmane), kas par pusotru punktu apsteidza iepriekšējā gada čempioni Viju Rožlapu. Čempionātā debitēja nākamā daudzkārtējā Latvijas čempione un lielmeistare Anda Šafranska, taču debijas reizē viņai bija jāsamierinās ar vietu tabulas beigās.
Andrejs Jerjomenko

Biogrāfija

Dzimis zemnieku ģimenē. 1913. gadā iesaukts Krievijas armijā. No 1918. gada — Sarkanajā armijā, kur dienējis Budjonnija kavalērijas armijā. 1935. gadā beidzis Frunzes Kara akadēmiju Maskavā.
1939. gadā kā korpusa komandieris piedalījās Polijas austrumu teritoriju (mūsdienu Baltkrievijas rietumi) ieņemšanā. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS 1941. gada 28. jūnijā tika iecelts par Rietumu frontes pavēlnieku no amata atceltā (un vēlāk nošautā) Dmitrija Pavlova vietā, tomēr 4. jūlijā frontes vadītāja pienākumus sāka pildīt Semjons Timošenko. Jerjomenko bija viens no padomju komandieriem Smoļenskas kaujas laikā 1941. gada jūlijā/augustā, kur ievainots. Nokļuva ielenkumā Vjazmas operācijas laikā 1941. gada oktobrī, kur atkal ievainots. Staļingradas kaujas laikā 1942./43. gada ziemā komandēja Staļingradas fronti, noturot vācu armijas uzbrukumu.
Piedalījās Krimas operācijā 1944. gada aprīlī. Vēlāk Jerjomenko tika iecelts par 2. Baltijas frontes komandieri. Vadīja Latvijas ieņemšanas operācijas (Daugavpils-Rēzeknes operāciju un Madonas operāciju). 1945. gada 26. martā Jerjomenko tika iecelts par 4. Ukrainas frontes pavēlnieku. Vadīja Slovākijas un Morāvijas ieņemšanu.
Pēc kara vairāku kara apgabalu komandieris.
No 1974. līdz 1991. gadam Jerjomenko vārdā bija nosaukta Nīcgales iela Rīgā.
Jānis Bērziņš (kodolfiziķis)

Dzīvesgājums

Dzimis 1936. gada 19. janvārī Rīgā. Studiju laikā Latvijas Valsts universitātē 1958. gadā uzaicināts strādāt vēl tikai topošajā LZA Fizikas institūta Salaspils kodolreaktorā, papildinājās Ļeņingradas Kodolfizikas institūtā Gatčinā (1962).
1984. gadā Ļeņingradas Universitātē aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju "Ierosināto stāvokļu pētīšana ¹⁴⁴Nd, ¹⁵⁰Sm, ¹⁵⁸Gd, ¹⁶⁰Dy". Pēc Černobiļas avārijas 1986. gadā Jānis Bērziņš strādāja kodolspektroskopijas metožu pielietošanā radioekoloģisko problēmu risināšanai, veicot radionuklīdu koncentrācijas noteikšanu pārtikas produktos un dažādos apkārtējā vides paraugos.
Vēlāk sadarbojās ar VDR Kodolpētniecības Centrālo institūtu (1972—1983), Francijas Institute Laue-Langevin Grenoblē (1989) un Minhenes Tehniskās Universitātes (1990, 1996, 1998) pētniecības centriem, 
bija Latvijas zinātņu akadēmijas (LZA) Kodolpētniecības centra Kodolreakciju laboratorijas vadītājs (1997—1999). 1998. gadā aizstāvēja Dr. habil. phys. grādu par darbu ciklu "Dažu pāru-pāru un nepāru kodolu struktūras pētījumi kodolreakcijās", ievēlēts par LZA Kodolpētniecības centra direktoru (1998—1999) un LZA korespondētājlocekli (1999).  
Pēc Salaspils kodolreaktora slēgšanas strādāja LU Fizikas institūtā, veica kodolu struktūras eksperimentālos pētījumus Prāgas, Minhenes un Grenobles laboratorijās. Kopš 1999. gada viņš bija LU CFI Radiācijas fizikas nodaļas vadītājs, bet no 2011. gada Radiācijas fizikas laboratorijas vadītājs. 2004. gadā ievēlēts par LZA īsteno locekli.
Miris 2017. gada 14. decembrī.
Tronheimas katedrāle

Tronheimas katedrāle (Nidarosdomen, arī Nidaros domkirke, pēc viduslaiku Tronheimas nosaukuma Nidarosa (Nidaro)), ir luterāņu katedrāle Tronheimā, Norvēģijā. Viena no ievērojamākajām Norvēģijas baznīcām, kas līdz 1906. gadam kalpoja par Norvēģijas karaļu kronēšanas vietu. Tā celta no 1070. līdz apmēram 1300. gadam.
Rokāde

Rokāde ir īpašs gājiens šaha partijā, kurā karalis tiek pārvietots par diviem lauciņiem torņa virzienā, pēc tam tornis tiek pārvietots pāri karalim un nolikts uz lauciņa tam blakus.
Katrai no pusēm ir tiesības izdarīt rokādi vienu reizi partijas gaitā.

Gājiena apraksts

Rokāde skaitās viens gājiens, neskatoties uz to, ka tiek pārvietotas divas figūras. Rokāde ir iespējama divos virzienos: rokādi karaļa spārna virzienā sauc par īso rokādi, dāmas spārna virzienā — par garo rokādi.
Rokādi vienmēr uzsāk ar karaļa pārvietošanu, jo tikai karaļa pārvietošana par diviem lauciņiem (saskaņā ar likumu "roku atņēmi—gājiens izdarīts") viennozīmīgi liecina, ka tas ir rokādes sākums.
Šaha etiķete prasa, lai karaļa un torņa pārvietošana notiktu ar vienu un to pašu roku.

Gājiena pieraksts

Algebriskā notācijā īso rokādi pieraksta ar apzīmējumu "0-0", bet garo rokādi ar "0-0-0".

Rokāde šaha kompozīcijā

Šaha kompozīcijās rokāde nav iespējama, ja ar retrogrādās analīzes palīdzību izdodas pierādīt, ka karalis vai tornis iepriekš ir izdarījuši gājienu.
Jelgavas Svētā Jāņa evaņģēliski luteriskā baznīca

Vēsture

Baznīcas pirmsākumi meklējami 1780. gadā, kad Jelgavas birģermeistars H. Kloks testamentā savu mantību novēlēja jaunas mūra baznīcas celšanai vietā, kur atradās Annas vārti, vēlāk dēvēti arī par Pētera vārtiem. Tie bija nosaukti par godu Gotharda Ketlera sievai Annai, kas pa tiem devās uz hercoga muižām Vircavu, Emburgu un Rundāli. Jau 1705. gadā pie vārtiem atradās pilsētas nabagmāja un kapsēta ar mazu koka baznīciņu, kas tika saukta par nabagu baznīcu.
Tomēr tikai 1845. - 1847. gadā pēc arhitekta V. Šulca projekta vecās koka baznīcas vietā uzcēla mūra baznīcu. 1861. gadā tā dabūja atsevišķu mācītāju un 1862. gadā to nosauca par Svētā Jāņa baznīcu. J. Dēringa altārglezna "Kristus pie Krusta ar Mariju un Jāni" baznīcā atrodas kopš 1865. gada. 1882. gadā uzbūvēja tagadējo baznīcas torni.
Corythucha arcuata

Izplatība

Corythucha arcuata dzimtene ir Ziemeļamerika, kur tā ir sastopama ASV austrumu un centrālajos štatos (Alabamā, Minesotā, Nebraskā, Ņujorkā, Ziemeļkarolīnā, Ohaio, Oklahomā, Pensilvānijā, Dienvidkarolīnā, Vērmontā, Virdžīnijā, Rietumvirdžīnijā) un Kanādas austrumprovincēs (Manitobā, Ontārio, Kvebekā). Corythucha arcuata ir introducēta Eiropā, kur atklāta Itālijā 2000. gadā. Ar laiku šīs tīklblaktis ir izplatījušās Eiropas dienvidu valstīs un arī Irānā. 2004. gadā šīs tīklblaktis novērotas Turcijā. Patlaban Eiropā Corythucha arcuata ir sastopamas Austrijā, Bosnijā un Hercegovinā, Bulgārijā, Horvātijā, Francijā, Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Rumānijā, Serbijā, Slovēnijā, Šveicē, Turcijā un Krievijā (dienvidos).
Krievijā pirmo reizi novērotas 2016. gadā Krasnodaras novadā. 2016. gada vasaras sezonas beigās, kā ziņoja Krasnodaras meža aizsardzības centrs, kopējais ozolu bojājumu laukums sasniedzis 1.2 miljonu hektāru. 2017. gadā suga atklāta Adigejā.

Ekoloģija

Corythucha arcuata barojas uz dažu lapkoku, galvenokārt ozolu lapām. No ozoliem primārais saimniekaugs ir baltais ozols, citas ozola sugas ir sekundāri saimniekaugi, tai skaitā Austrijas ozols, Ungāru  ozols, dižzīļu ozols, dzeltenais ozols, klinšu ozols (pasuga Quercus petraea subsp. iberica), pūkainais ozols, parastais ozols (pasuga Quercus robur subsp. pedunculiflora), sarkanais ozols, Quercus hartwissiana, Quercus prinoides un Quercus prinus. Starp citiem sekundāriem saimniekaugiem ir kastaņas (zobainā kastaņa, ēdamā kastaņa). Dažreiz Corythucha arcuata nejauši saistās ar citiem kokiem, krūmiem un augiem, piemēram, parasto kļavu, suņu rozi, zilgano kazeni, ābeli un Lysimachia punctata.
Uz lapām Corythucha arcuata parasti lokalizējas uz to apakšējās virsmas, kur blaktis dēj olas. Šīs tīklblakts esamību uz koka no lapas augšpuses raksturo lapu hloroze (angļu: chlorosis) — parenhīmas un mezenhīmas atmirušas šūnas, kas uz lapām izpaužas kā nelieli balti vai gaiši dzelteni plankumi, kas var saplūst kopā, bet lapas apakšpusē papildus atrodas melni, spoži, sīki lodveidīgi ekskrementi.
Magazīna

Magazīna (arī angļu mag, parasti to nepareizi sauc arī par aptveri) ir munīcijas glabātava un padeves mehānisms iekšā šaujamierocī vai piestiprināts pie tā. Tas nozīmē, ka tā vienlaikus ļauj uzglabāt ieroča patronu kaujas komplektus un arī ātri pārlādēt ieroci. Magazīna var būt šaujamieroča neatņemama daļa (stacionāra) vai noņemama (atdalāma).

Raksturojums

Patronas, kas ir magazīnā, šaujamierocī tiek ielādētas automātiski vai manuāli atkarībā no ieroča tipa, bet gandrīz vienmēr ar atsperes palīdzību. Dažas magazīnas var tikt pēc kārtas pielādētas ar aptverēm; pretēji parastajam nepareizajam priekšstatam, „aptvere” un „magazīna” nav sinonīmi. Šo vārdu nepareizas lietošanas piemērs ir vārda „banāna aptvere” lietošana, lai apzīmētu radziņveida magazīnu. Saistītas munīcijas patronlente, ko lieto lielākā daļa ložmetēju un kas kalpo kā munīcijas glabātava, bet ne padeves mehānisms, arī nav magazīna.
Amlodipīns

Amlodipīns (latīņu: Amlodipīns; zināms kā Norvaks®) ir III. paaudzes dihidropiridīnu kalcija kanālu blokators.

Indikācijas

Galvenās indikācijas ir arteriālā hipertensija (paaugstināts asinsspiediens), koronāro artēriju spazma, sprieguma stenokardija.

Kontrindikācijas

Kontrindikācijas ir hipersensitivitāte pret šo vielu (kā arī pret citiem dihidropiridīniem), arteriālā hipotensija (pazemināts asinsspiediens) - mazāka par 90 mmHg, šoks, akūts miokarda infarkts (arī līdz 1 mēnesim pēc izārstēšanās).

Ierobežota lietošana

Ierobežota lietošana pie nestabilas stenokardijas, izteiktas aortālās stenozes, sirds nepietiekamības, aknu funkciju traucējumiem, bērniem līdz 18 gadiem.
Niobija(V) oksīds

Kristāliskā struktūra

Niobija pentoksīdam ir raksturīga plaša polimorfija — ir identificētas ap 20 polimorfās formas. Šīs struktūras pārsvarā sastāv no NbO₆ oktaedriem, kas ir saistīti savā starpā. Tas, ka šos oktaedrus var sasaistīt savā starpā daudzos dažādos veidos, arī izskaidro niobija pentoksīda plašo polimorfiju.
Normālos apstākļos vienīgā stabilā forma ir β-Nb₂O₅, par ko pārējās formas pārvēršas 1000—1100 °C. Šai formai blīvums ir 4,55 g/cm³, kušanas temperatūra — 1510 °C. β-Nb₂O₅ pieder pie monoklīnās singonijas, telpiskā grupa P2, kristāliskā režģa parametri: a=2,126 nm, b=0,3821 nm, c=1,935 nm, θ=119,74°. Šīs formas elementāršūnā ir 14 formulvienības, tātad — 28 niobija atomi un 70 skābekļa atomi. 27 no niobija atomiem šajā formā ir oktaedrāla koordinācija (tie atrodas oktaedru centros), vienam — tetraedrāla.
Sildot amorfu Nb₂O₅ vai tā kristālhidrātu gaisā 600—800 °C temperatūrā iegūst α-Nb₂O₅ (rombiskā singonija, a=0,623 nm, b=4,380 nm, c=0,391 nm, Z=12). Šī forma neapgriezeniski pārvēršas par α'-Nb₂O₅ (monoklīnā singonija, telpiskā grupa C2/c, a=1,273 nm, b=0,488 nm, c=0,556 nm, θ=105,1° Z=4). Šī ir visblīvākā plaši izpētītā niobija pentoksīda polimorfā forma — tās blīvums ir 5,29 g/cm³.
Citas polimorfās formas parasti iegūst no niobija pentahlorīdiem, bromīdiem vai fluorīdiem.

Izmantošana

Niobija pentoksīds galvenokārt tiek izmantots metāliska niobija, kā arī citu niobiju saturošu materiālu iegūšanā.
Domeniko Lorenco Ponciāni

Biogrāfija

Ieguvis labu izglītību — Modēnas Universitātē studējis filozofiju un teoloģiju, 23 gadu vecumā ieguvis tiesību doktora grādu. Zinājis sešas valodas un bijis universitātes profesors. 46 gadu vecumā ticis ordinēts par priesteri, bet 1767. gadā Romas pāvests Klements XIII iecēlis Ponciāni par Modēnas katedrāles kanoniķi.
1769. gadā ar pseidonīmu "Autors no Modēnas" publicējis traktātu Il giuoco incomparabile degli scacchi ("Nesalīdzināmā šaha spēle"), kurā kritiski apcerējis sava laika šaham veltītos izdevumus, tajā skaitā Filidora darbus. Šajā traktātā analizējis dažādas atklātnes, kā arī sniedzis vairākus desmitus šaha galotņu un uzdevumu paraugus. Ponciāni traktāts Itālijā piedzīvoja atkārtotus izdevumus un atstāja iespaidu uz šaha teorijas attīstību.
Viņa vārdā ir nosaukta Ponciāni atklātne: 1. e4 e5 2. Zf3 Zc6 3 c3.
Dignāja

Arheoloģiskie izrakumi

Dignājas pilsētiņa bija nocietināta un saimnieciskajā dzīvē tai bija novadam stratēģiska nozīme. Tā atradās plašā, plakanā divpakāpju paugurā Dignājas pagasta Kusiņu saimniecības tīrumā, 300 m no Daugavas kreisā krasta. Paugura pamats — dolomītu klints 15 m virs pārpurvotas pļavas. Pilsētiņa aizņēma 65x35 m plašu klintāju upes krastā.
Dignājā atrasti kaula žebērkļi, pogas, adatas un saspraudes, akmens cirvju lauskas, metāla liešanas tīģeļus, māla sprēslīcas, tekstilās un citu veidu keramikas lauskas.
23. šaha olimpiāde

23. šaha olimpiāde notika no 1978. gada 25. oktobra līdz 12. novembrim Argentīnas galvaspilsētā Buenosairesā.

Vispārīgs apskats

Olimpiādē piedalījās 66 komandas, ieskaitot ārpus konkursa spēlējušo Argentīnas otro komandu, kas tika pielaista Šveices sistēmai nepieciešamā komandu pāra skaita dēļ. No tām astoņu valstu komandas bija debitantes. Olimpiādē pirmoreiz spēlēja: Gajāna, Zaira, Ķīna, Lībija, Mauritānija, Apvienotie Arābu Emirāti, Šrilanka un Jamaika. 
Spēles reglaments: Šveices sistēma, 14 kārtas. Apdomas laiks: pirmās 2,5 stundās 40 gājieni, katrā nākamajā stundā 16 gājieni.

Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti

Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti redzami tabulās:
Astronoms

Astronoms ir zinātnieks, kas specializējies astronomijā. Astronomu galvenais darba instruments ir teleskops. Lielākoties novērojumos viņi iegūst informāciju par zvaigznēm, planētām, galaktikām un citiem debess ķermeņiem. Astronomus mēdz iedalīt amatieros un profesionāļos. Amatieri pārsvarā novēro debess ķermeņus sava vaļasprieka dēļ, bet profesionāļiem ir nepieciešama atbilstoša augstākā izglītība. Vairums profesionālu astronomu strādā observatorijās, kā arī pētniecības centros un universitātēs.
Profesionāli astronomi parasti ir apvienojušies astronomijas organizācijās. Visas pasaules astronomijas organizācijas apvienība ir Starptautiskā Astronomijas savienība.
Mūsdienās tiek pieņemts, ka astronoma profesija kā tāda izveidojās ap 1610. gadu, kad tika izgudrots pirmais teleskops.
Filozofija

Filozofijas jēdziena nosaukums

Abi varianti — gan filozofija, gan filosofija — no pareizrakstības viedokļa latviešu valodā ir pareizi. Dominējošā versija ir filozofija. Daļa no filozofiem uzskata, ka pareizi būtu rakstīt filosofija, jo grieķu vārds sophia, kas ir šī termina izcelsmes pamatā, sākas ar burtu s. Domājams, ka vārds ‘filozofija’ radies vācu valodas izrunas ietekmē.
Vēl uzskata, ka termini filozofija un filosofija ir divi dažādi termini. Filozofija ir vairāk doma par domu, bet filosofijā vairāk skatās tā kā uz debesīm, vispārināti.

Filozofijas jēdziens

Pēc būtības jautājums par to, kā lai definē jēdzienu "filozofija", pats par sevi ir filozofisks. Lai iepazītos ar jēdzienu, var teikt, ka filozofija ir teorētiska pasaules uzskata vai izziņas forma par esamības un izziņas vispārīgajiem principiem, par cilvēka attiecībām ar pasauli. Filozofiska doma parasti ir cilvēkā iekšēji nobriedusi pārliecība savienojumā ar argumentiem, kas radušies filozofiskā diskusijā. Filozofijas degpunktā ir jautājumi par eksistenci, zināšanām, skaisto, morāli pareizo. Filozofisku jautājumu piemēri varētu būt: "Kas labo nošķir no ļaunā?" un "Vai zināšanas vispār ir iespējamas?"
Filozofiska rakstura jautājumi ir aktuāli ne vien mūsu sabiedrībā, bet jebkur citur pasaulē. Tādējādi filozofiju ir iespējams iedalīt vairākās skolās. Tas, ko mēs uzskatām par filozofiju, visbiežāk ir rietumu civilizācijas auglis, un šo filozofiju tā arī sauc par rietumu filozofiju. Tradīcijas pirmsākumi meklējami līdz ar senajiem grieķiem. Pazīstamākie šīs skolas filozofi ir Platons, Aristotelis, Akvīnas Toms, Renē Dekarts, Imanuels Kants, Georgs Vilhelms Frīdrihs Hēgelis, Frīdrihs Nīče un Ludvigs Vitgenšteins.
Jēdziens Austrumu filozofija parasti tiek saistīts ar Tuvo Austrumu un Āzijas filozofiem. To skaitā visbiežāk tiek minēti Sidhārta Gautama jeb Buda, Laodzi un Konfūcijs.
Sākotnēji jēdziens filozofija nozīmēja vienkārši gudrības mīlestību. Filozofs nomainīja sofistu jeb gudro vīru, šī skola ir uzskatāma par augsni grieķu filozofijai. Ar filozofiju tika saprasta visa veida intelektuālā darbība.
Filozofijas jēdzienu ir ieviesis grieķu mistiķis Pitagors.

Vēsture

Rietumu filozofijai ir antīkā, viduslaiku, renesanses un mūsdienu ēra. Antīkajā filozofijā tiek iekļauti grieķu un romiešu domātāju darbi. Šajā laikā grieķu filozofijai bija uzplaukums, savukārt romiešu filozofija galvenokārt balstījās uz grieķu filozofiju.
Viduslaiku filozofija balstījās galvenokārt uz Platona un Aristoteļa darbiem. To lielā mērā ietekmēja arī kristietība.
Salnavas baznīca

Vēsture

Salnavas dievnamu uzcēla muižturis Vulfins 1865. gadā kā Salnavas muižas kapliču. Pēc citiem avotiem dievnams būvēts jau 1770. gadā.  Pirmā Pasaules kara laikā ēka cietusi. To 1933. gadā pilnīgi atjaunoja prāvests B. Grišāns un iesvētīja, vēlāk tajā noturot dievkalpojumus. Otrā Pasaules kara laikā dievnamu arī skāra postījumi. Padomju varas gados baznīca tika draudzei atņemta, tajā ierīkojot tajā noliktavu, vēlāk kapliču. Sākoties Atmodai, ēku atgrieza Romas katoļu baznīcai. 1989. gadā tā tika atjaunota un 10. septembrī to iesvētīja dekāns L. Garško. 2006. gadā izveidotā biedrība "Kūzuls" uzņēmās gādību par seno ēku, izstrādājot un realizējot projektu "Kopīgā sapratnē paceltais Dievnams", izmantojot Līderprojekta finansējumu, nomainīja baznīcas logus, nosiltināja griestus, iebūvēja krāsniņu un veica dievnama kosmētisko remontu.
 
Dievnams celts neogotikas stilā, būvniecībā izmantojot sarkanos ķieģeļus un laukakmeņus. Baznīca atrodas uz uzkalniņa, kas apaudzis ar vāceglēm.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jāzeps Aglonietis.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki ir Svētā Jāņa Kristītāja svētki.
Krievijas hitu Radio

Vēsture

Krievijas hitu Radio sāka skanēt 2007. gada 1. jūnijā. Radiostacijas dibinātājs ir Uģis Polis. Puse no radiostacijas programmas būs latviešu, bet otra puse — svešvalodās. Radiostacijas mērķauditorija ir cilvēki no 35 gadu vecuma. Radiostacija raidīs 50% no programmas mūzika, 25% — izklaide, 3% — ziņas, 1,5% — informācija.

Programma

Radiostacijā skan tikai populārākā Krievu mūzika no Krievijas mediju tirga. Radiostacijā skan arī raidījums Zelta Grammafons no Krievijas radiostacijas Russkoe Radio.

Top 5

Krievijas hitu Radio ēterā arī ir Top 5, kurā skan tikai vispopulārākās Krievu dziesmas. No Pirmdienas līdz Ceturdienas plkst. 19:00 vakarā.
Pulvertornis (Rīga)

Pulvertornis (vācu: Pulverturm), agrāk saukts arī Smilšu tornis, ir pulvertornis, kas atrodas Rīgā, Latvijā. Tas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, "Latvijas Kara muzeja" faktiskajā valdījumā un lietojumā. Atrodas Vecrīgā un ir viens no Latvijas kara muzeja korpusiem (Smilšu iela 20). Savulaik bijis nozīmīgs Rīgas nocietinājumu elements, un kā cvingers sargāja galvenā ceļa uz austrumiem vārtus. Torņa diametrs ir 14,3 m, augstums - 25,5 m bet sienu biezums aptuveni 3 m.

Vēsture

Pirmo reizi tornis minēts 1330. gadā kā Smilšu tornis (nosaukums acīmredzot cēlies no smilšu kalniem pretī tornim). Ieeja tornī atradusies 5 m virs zemes un ēkā varēja iekļūt tikai pa šaurām kāpnēm. 1621. gada zviedru uzbrukuma laikā tika sagrauts, neskarts palika tikai pagrabstāvs, uz kura 1650. gadā uzbūvēja tagad redzamo Pulvertorni. Horizontālā šķērsgriezumā tornis bija pakavveida: dažviet pat 3 m biezais torņa mūris bija vērsts uz ārpilsētu, savukārt siena pilsētas pusē bija no koka (ķieģeļi bija dārgs celtniecības materiāls). Pulvertorņa nosaukums tam ir no 17. gadsimta (kopš 1650. gada tajā it kā glabāti šaujampulvera krājumi). Tornī bija izvietoti 11 lielgabali, ierīkots arī "bumbu ķērājs": starp piekto un sesto stāvu ieklāja metru biezus griestus no trijās kārtās saliktiem ozola un priežu baļķiem. Vēlāk te atradies cietums, bijuši moku kambari, te glabāja ieročus līdz pat 1883. gadam. Torņa sienās var redzēt lielgabalu lodes, kuras iemūrēja, pieminot Otro Ziemeļu karu.
Pēc pilsētas nocietinājumu nojaukšanas torni pameta un tajā dzīvoja baloži. 1892. gadā studentu korporācija Rubonia vērsās pie pilsētas valdes ar lūgumu atļaut tornī ierīkot konventa mītni. Valde noteica prasības par nepieciešamajiem remontdarbiem un noteica simbolisku īri — 1 rubli gadā. Iztīrot torni, studenti pārdeva baložu mēslus par 612 zelta rubļiem, kas tam laikam bija ļoti liela summa. Pēc arhitekta H. Hilbiga projekta dēļu sienas vietā uzmūrēja ķieģeļu fasādes sienu, uzlika smailu jumtu un tornis ieguva mūsdienu izskatu.
Pirmā pasaules kara laikā studentu korporāciju kopā ar Rīgas Politehnisko institūtu pārcēla uz Maskavu un 1916. gadā Pulvertornī izvietoja jaundibināto latviešu strēlnieku pulku muzeju, ko 1919. gadā pārdēvēja par "Latvijas Kara muzeju". 1937.-1939. gados tornim piebūvēja jaunu muzeja korpusu ar neoeklektisku korintiskā ordera pilastru motīvu fasādēs (arh. A. Galindoms).
Stilistika

Stilistika (franču: stylistique, cēlies no latīņu: stylus — ‘irbulis rakstīšanai’, vēlāk ‘runas veids, izklāsts’) ir stila pētniecības nozare. Šaurākā nozīmē valodniecības un literatūras nozare, kas pēta valodas stilistiskos izteiksmes līdzekļus un daiļdarbu valodiskās īpatnības.
Tiek izšķirta lingvistiskā un literatūrrzinātniskā stilistika. Lingvistiskajā stilistikā latviešu valodā pēc funkcijas tiek izšķirti vairāki funkcionālie stili: zinātniskās valodas, publicistikas, lietišķo rakstu un sarunvalodas stilu. Vēl tiek izšķirts katra cilvēka individuālais stils. Tāpat pastāv dažādi emocionāli ekspresīvie stili, piemēram, oficiālais, svinīgais, humoristiskais, ironiskais stils.