google/wiki40b huggingface dataset:
Mirusi valoda

Par mirušu valodu sauc valodu, kurai vairs nav dzimtās valodas prasmes līmeņa runātāju. Parasti tas notiek, kad valoda piedzīvo valodas iznīkšanu, kad kāda valoda pilnībā tiek aizvietota ar citu valodu, kā, piemēram, koptu valoda tika aizvietota ar arābu valodu, un daudzas Amerikas indiāņu valodas tika aizvietotas ar angļu, franču, spāņu vai portugāļu valodu.
Valoda izmirst arī tādos gadījumos, kad valodai strauji attīstoties vai asimilējoties tā attīstās par atvasinātu valodu vai pat valodu saimi. Piemēram, šodien mirusī latīņu valoda ir pirmvaloda mūsdienu romāņu valodu saimei; sanskrits ir mūsdienu indiešu valodu priekštecis, senslāvu valoda — mūsdienu dienvidslāvu valodu priekštecis.
Dažos gadījumos mirusī valoda paliek lietošanā kā zinātniskā, likumdošanas vai liturģiskā valoda. Sanskrits, latīņu valoda, baznīcslāvu valoda, avesta, geeza, koptu un citas mirušās valodas turpina lietot kā svētās valodas.
Dažos gadījumos mirušās valodas tiek atdzīvinātas un turpinās kā dzīvās valodas. Viens no retajiem veiksmīgajiem piemēriem ir ivrits, kurš ilgus gadsimtus tika lietots tikai kā rituāla liturģiju valoda, bet tika veiksmīgi atdzīvināta un šobrīd tajā ikdienā runā apmēram 7 miljoni cilvēku.
Šaha taktika

Šaha taktika ir šaha partijas stratēģiskā plānā ietilpstošu, atsevišķu šaha operāciju veidu un paņēmienu kopums.
Taktikas loma šahā ir sevišķi nozīmīga: rupja kļūda vai taktiska pārrēķināšanās var novest pie partijas nekavējoša zaudējuma. Pretinieku spēkiem nonākot tiešā kontaktā, kad abu pušu figūras uzbrūk vai draud uzbrukt viena otrai, uz šaha galdiņa rodas taktiska situācija. Taktiskās operācijās figūras sadarbojas viena ar otru, pie tam liela nozīme ir vienas puses figūru saskaņotai darbībai pret otru pusi.

Taktiskas operācijas komponentes

Katrā taktiskā operācijā var izdalīt trīs komponentes: uzbrukuma objekts, uzbrukuma līdzekļi, aizsardzības līdzekļi. 
Par uzbrukuma objektu var būt ne tikai karalis, bet jebkura cita figūra un bandinieks. Dažreiz par uzbrukuma objektu var kļūt pretinieka  nometnē atrodoša lauciņu grupa vai viens  lauciņš. Pie elementāriem uzbrukuma līdzekļiem pieder uzbrukuma draudi, uzbrukumi, ierobežojumi, pie efektīviem — divkāršs un kombinēts uzbrukums.  
Aizsardzības līdzekļi ir apdraudētājs figūras aiziešana, tas aizsardzība ar citu figūru, uzbrūkošās figūras līnijas aizsegšana, atbildes uzbrukums.
BA-3

Vēsture

Bruņuautomobilis tika izstrādāts 1934. gadā Ižorskas rūpnīcas konstruktoru birojā uz bruņuautomobiļa BA-I bāzes. Izstrādes gaitā BA-I korpuss netika būtiski mainīts, bet galvenā atšķirība bija tornis ar lielgabalu.

Konstrukcijas apraksts

BA-3 izmantoja tanka T-26 torni ar šī paša tanka bruņojumu, taču samazinātu bruņu biezumu līdz 8 mm. Automobiļa bruņojums tika novietots gan tornī, gan bruņuautomobiļa korpusā. Lai palielinātu automobiļa caurejamību tika izstrādātas arī kāpurķēdes, kuras, vajadzības gadījumā varēja tikt uzliktas uz BA-3 automobiļa aizmugurējajiem riteņiem.

Ražošana

Bruņuautomobiļa ražošana notika Ižorskas un Viksunskas 4. rūpnīcās. Abās šajās rūpnīcās, laika posmā no 1934. gada līdz 1935. gadam tika izgatavoti aptuveni 180 šāda tipa bruņuautomobiļi.

Pielietojums kaujās

Bruņuautomobiļi BA-3 tika piešķirti bruņojumā izlūkvienībām, tanku, kavalērijas un kājnieku vienībām. Tos izmantoja teju ikkatrā tā laika bruņotajā konfliktā. Tā, piemēram, Spānijas pilsoņu karā, Hasanas kaujā, Halhingolas kaujā, Ziemas karā, kā arī Otrajā pasaules karā. 1945. gada 14. aprīlī 19. armijas štāba apsardzes 97. rota vēl joprojām izmantoja trīs BA-3M un trīs BA-10 bruņuautomobiļus. Pēc kara, visi novecojušie bruņuautomobiļi tika utilizēti.

Līdz mūsdienām saglabājušies

Bruņuautomobilis BA-3 apskatāms Kubinkas bruņutehnikas muzejā.
Brīnumputns

Sižets

Animācijas filmas pamatā ir latviešu tautas pasakas, kurās trīs brāļi vēlas sameklēt Brīnumputnu.
Osmusāre

Daba

Sala radusies, jūras gultnei ceļoties augšup pēc ledus laikmeta beigām. Pašlaik Osmusāre turpina celties ar ātrumu 2 - 3 mm gadā.
Osmusārē atrodas vērtīgi ģeoloģiskie pieminekļi — ordovika kaļķakmens klintis, atsegtas kaļķakmens slāņu virsmas, krasta nogulumu vaļņi, lieli laukakmeņi.
Pirms aptuveni 540 miljoniem gadu ap 7 km ziemeļaustrumos no tagadējās salas nokrita Neugrundas meteorīts, kura diametrs bija ap 400 metri. Meteorīts izveidoja krāteri, kura diametrs bija ap 7 km un dziļums vairāk kā 500 m. Vēl 10 km rādiusā ap krāteri ieži tika deformēti. Mūsdienās sauszemē redzamie ieži, tai skaitā Osmusāres kaļķakmens, veidojušies pēc šī meteorīta.
Salas ziemeļaustrumu piekrastē ir ainavisks stāvkrasts — līdz 6 m augsta kaļķakmens klints. Citos krastos ir savdabīgi kaļķakmens oļu vaļņi, salas centrālajā daļā ir aizauguši agrākie ezeri — Lillahamne un Inahamne.
1996. gadā salā izveidots Osmusāres ainavu liegums.

Vēsture

Pirmoreiz rakstos minēta 1250. gadā kā Hothensholm.
Pirmā bāka salā tika uzcelta 1766. gadā. 1804.—1941. gados salā atradās no akmens celta bāka, kas karā tika nopostīta. Pašreizējā 35 m augstā betona konstrukcijas Osmusāres bāka celta 1954. gadā.
1914. gada 26. augustā pie salas nogrima vācu karakuģis Magdeburg.
Līdz otrajam pasaules karam salā septiņos ciematiņos dzīvoja ap 130 cilvēki, pārsvarā zviedri. Salas iedzīvotāji pameta salu 1944. gadā, bēgot uz Zviedriju. Sākoties karam Osmusāre bija pēdējā Igaunijas daļa, kas tika atdota vāciešiem.
1992. gadā PSRS armijas daļas salu atstāja — sākotnēji atstātā infrastruktūra bija salīdzinoši labā stāvoklī, taču ar laiku tika izlaupīta.
Salā kopš 2001. gada atgriezusies viena ģimene kas nodarbojas ar aitkopību. Mūsdienās Osmusārē ir dabas liegums un vēsturiskajiem zemes īpašniekiem netika dotas tiesības atgūt savu īpašumu salā, kompensējot to ar īpašumu citur. Šeit atrodas arī Igaunijas robežsargu bāze.
Andrejs Markovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Markovs uzsāka 1995.—96. gada sezonā, debitējot Krievijas Superlīgas kluba Voskresenskas "Khimik" sastāvā. Tā rindās viņš aizvadīja trīs sezonas, pirms pievienojās Maskavas "Dinamo" sastāvam. 1999.—2000. gada sezonā Markovs kopā ar klubu izcīnīja Krievijas čempiona titulu, kā sezonas vērtīgākais spēlētājs iegūstot arī Zelta nūju.
2000. gada vasarā aizsargs pārcēlās uz Ziemeļameriku, jau savā pirmajā sezonā aizvadot 63 spēles NHL kluba Monreālas "Canadiens" sastāvā. Kluba rindās Markovs iejutās ātri, jau drīz kļūstot par vienu no komandas stabilākajiem aizsargiem. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Markovs spēlēja Maskavas "Dinamo", izcīnot savu otro Krievijas čempiona titulu, taču tad atgriezās Monreālā.
2010. gada novembrī hokejists guva nopietnu savainojumu, kura dēļ "Canadiens" sastāvā neatgriezās līdz pat 2012. gada martam. 2012.—2013. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja KHL klubā Čehovas "Vitjaz". "Canadiens" rindās spēlēja līdz 2017. gada vssarai, kad atgriezās Krievijā, pievienojoties Kazaņas "Ak Bars".
Krievijas hokeja izlases sastāvā Markovs spēlējis 2006. un 2010. gada olimpisko spēļu turnīros, kā arī piecos Pasaules čempionātos, 2008. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas.
Godināmais

Godināmais ir Romas katoļu baznīcas kādas mirušas personas godināšanas veids, ko piemēro tām personām, kurām Svētā Krēsla  Kanonizācijas lietu kongregācija Vatikānā apstiprinājusi personas tikumu varonību beatifikācijas procesā un Romas pāvests par to ir izdevis speciālu dekrētu. Tas ir beatifikācijas otrais posms.
Uzsākot beatifikāciijas procesu kādai mirušai personai, sākumā   Kanonizācijas lietu kongregācija sākotnēji pārliecinās par kandidāta dzīves un tikumu izcilību, kā arī sarakstīto darbu atbilstību katoliskās Baznīcas mācībai, izpētot no bīskapijas saņemto dokumentu arhīvu (Copia Publica) par konkrēto personu. Atbilstot iepriekšminētajam nepieciešamajām prasībām, kongregācija izdod speciālu dekrētu par beatifikācijas procesa uzsākšanu, ar ko ir sasniegts beatifikācijas pirmais posms un kandidāts ir godinājams par Dieva kalpu. Lai kandidātam varētu piedēvēt epitetu Godināmais, jāsasniedz beatifikācijas otrais posms, kas notiek pēc noteiktas procedūras.

Procedūra

Pēc Svētā Krēsla  Kanonizācijas lietu kongregācijas izdotā dekrēta par personas beatifikācijas uzsākšanu kongregācija atsāk dokumentu arhīva (Copia Publica) izpēti un dokumenta "Nostāja par dzīvi, tikumiem un svētuma reputāciju" (Positio super vita, virtutibus et fama sanctitatis)izveidošana. Šī dokumenta izveidei un rediģēšanai tiek nozīmētas konkrētas personas par atbildīgo, postulatoru un vicepostulatoru. Pēc dokumenta sagatavošanas, izpētes komisijas teologiem nobalsojot par kandidātu tikumu varonību un pieņemot lēmumu, tas tālāk tiek nodots Kanonizācijas lietu kongregācijas kardinālu komisijai, kura apstiprina šo dokumentu un nodod tālāk Romas pāvestam. Pāvests izsludina dekrētu, kurš oficiāli apliecina personas uz beatifikāciju tikumu varonību (Decretum super heroicitate virtutum). Šajā momentā tiek sasniegts beatifikācijas otrais posms un beatificējamajai personai var lietot godināšanu Godināmais. Tikumu varonības atzīšana norāda uz Baznīcas novērtējumu kā beatificējamās personas dzīves izcilību (excellentia vitae) un tās atdarināšanas vērtu. 
Ja procesa turpinājumā tiek pierādīts noticis brīnums, ko veicis Godināmais, norisinās beatifikācija, kuras rezultātā Godināmais kļūst par Svētīgo.
Romāns Vseslavičs

Dzīvesstāsts

Dzimis Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča Brīnumdara (ap 1029.-1101.) ģimenē ap 1060. gadu kā viens no 6 vai 7 dēliem. 1101. gadā pēc Vseslava Bračislaviča nāves Polockas kņaziste tika sadalīta starp viņa dēliem. Viņa mantojums nav precīzi zināms, tomēr daļa vēsturnieku uzskata, ka Romāns Vseslavičs kļuva par Izjaslavas kņazu. 1114. gadā karoja pret savu brāli Minskas kņazu Gļebu, kas viņu padzina no Izjaslavas. 
Pēc dažādu hroniku zinām miris trimdā 1114. gadā Rjazaņā vai 1116. gadā Muromā.
1116. gadā Kijevas lielkņaza Vladimira Monomaha sūtītais karaspēks pakļāva Izjaslavu, bet Gļebs paturēja Minsku. 1119. gadā Gļebs vēlējās atgūt zaudēto, bet cieta sakāvi, tika sagūstīts un aizvests uz Kijevu.
28. Bārtas policijas bataljons

Dienesta gaitas

Ierodoties Ukrainā bataljons tika nozīmēts jaunbūvētā autoceļa Dg IV apsardzei Krivojrogas un Dņepropetrovskas rajonā. Lielākā daļa bataljona turpināja pildīt šos uzdevumus līdz tā nosūtīšanai atpakaļ uz Latvijas teritoriju, taču bataljona 3. rota bija spiesta iesaistīties kaujās Pavlogradā pēc Staļingradas kaujas, palīdzot atsist Sarkanās armijas tanku ķīļa triecienu, vairāki tās vīri krita gūstā.
1943. gada jūlija sākumā pienāca pēkšņa pavēle par bataljona atbruņošanu un 15. jūlijā no tā atskaitīja gados vecākos vīrus un bataljonu iekļāva jaunveidotajā 15. ieroču SS grenadieru divīzijas 34. ieroču SS grenadieru pulkā kā III bataljonu.
Juris Jurjāns (mežradznieks)

Dzīves gājums

No 1879. līdz 1883. gadam mācījās Pēterburgas konservatorijā, kur 1895. gadā ieguva brīvmākslinieka grādu. 19. gadsimta 80. gados darbojās Pēterburgas Ķeizariskās operas orķestrī, bija pirmais mežradznieks. No 1885. līdz 1915. gadam strādāja par pegagogu, sākumā Harkovā, pēc tam Rīgā. 1905. gada rudenī Majoru Horna koncertdārzā diriģēja Emīla Dārziņa Melanholiskā valša pirmatskaņojumu.
1919. gadā kļuva par Latvijas konservatorijas mežraga klases vadītāju, vēl vadīja pūšaminstrumentu klasi. No 1919. gada 1. augusta ar atpakaļejošu datumu iekļauts Apsardzības ministrijas ierēdņu sarakstā un iecelts par visu armijas orķestru inspektoru (atlaists no darba 29. augustā). IV Vispārējo latviešu Dziesmu un Mūzikas svētku pūtēju orķestra virsdiriģents. Latvijas Komponistu biedrības goda biedrs.
1926. gadā ticis apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1928. gadā — ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Apbedīts Meža kapos.
Ogļūdeņraži

Ogļūdeņraži ir organiski savienojumi, kas satur tikai oglekli un ūdeņradi. Ogļūdeņraži parasti ir nepolāras, ūdenī nešķīstošas vielas. To agregātstāvoklis normālos apstākļos ir atkarīgs no molekulmasas. Ogļūdeņraži ar 4-5 oglekļa atomiem molekulā ir gāzes, 4-5 līdz ~20 oglekļa atomiem molekulā ir šķidrumi, un, ja ir vairāk oglekļa atomu, tad tie ir cietas vielas. Ogļūdeņražus iedala piesātinātajos (kur visi oglekļa atomi ir sp³ hibridizācijā) un nepiesātinātajos (kur daļa vai visi oglekļa atomi ir sp² vai sp hibridizācijā).
Ogļūdeņraži ir galvenā naftas sastāvdaļa.
Tartu Universitāte

Studijas

Studijas Tartu Universitātē notiek igauņu un angļu valodā. Pilna laika studijas igauņu valodā ir bezmaksas; angļu valodas programmās pieejamas budžeta vietas. Universitāte piedāvā pilnu akadēmisko izglītību dažādās nozarēs.
Matīšu draudzes novads

Matīšu draudzes novads (vācu: Kirchspiel St Matthiä) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa (līdz 1783. gadam — Rīgas apriņķa) draudzes novadiem.

Vēsture

Draudzes novads izveidojās pēc Sv. Mateja baznīcas (St. Matthäi, St. Matthiä) uzcelšanas. Pirms tam ietilpa Livonijas ordeņa mestram pakļautajā Burtnieku novada teritorijā, kas 1582. gadā bija iekļauta Livonijas hercogistes Pērnavas prezidiāta sastāvā. Tagadējo baznīcu Zviedru Vidzemes laikā 1687. gadā cēlis Rīgas būvmeistars Ruperts Bindenšū.
Tassilo fon der Laza

Biogrāfija

Piedzimis Prūsijas aristokrātu ģimenē. Studējis tieslietas Berlīnē un Bonnā. No 1845. gada bijis Prūsijas karalistes diplomātiskajā dienestā. Savas diplomāta karjeras laikā pabijis Stokholmā, Kopenhāgenā, Riodežaneiro un citās vietās. 1864. gadā atstājis diplomātisko dienestu un turpmāko dzīvi veltījis šaham. Bijis viens no Berlīnes plejādes dalībniekiem. Bijis faktiskais līdzautors Paula Rūdolfa fon Bilguera 1843. gadā izdotajai grāmatai Handbuch des Schachspiels ("Šaha spēles rokasgrāmata"), kā arī rediģejis šīs grāmatas visus atkārtotos izdevumus (1852, 1858, 1864, 1874). Bijis viens no vācu šaha žurnāla Deutsche Schachzeitung izdevējiem. Šaha turnīros spēlējis maz, taču atsevišķos mačos uzvarējis Ādolfu Andersenu - 4:2 (1845) un 10:5 (1851), un Hovardu Stauntonu - 7:6 (1853). Savās partijās nereti lietojis arī latviešu gambītu. 1887.-1888. gados piedalījies ceļojumā apkārt pasaulei, kurā savācis bagātīgu šaha grāmatu bibliotēku. 1897. gadā publicējis sava mūža darba apkopojumu Zur Geschichte u. Literatur des Schachspiels ("Pētījumi šaha vēsturē un literatūrā") un ticis ievēlēts par Vācijas šaha federācijas pirmo goda locekli.
Topogrāfiskā karte

Topogrāfiskā karte ir universāla pielietojuma ģeogrāfiskā karte, kurā ir sīki attēlota apkārtne. Atšķirībā no ģeogrāfiskajām kartēm, kas attēlo lielas Zemes virsmas platības un ir maza mēroga, topogrāfiskās kartes attēlo lokālu apkārtni un ir liela mēroga. Topogrāfiskā karte satur informāciju par ģeodēziskajiem atbalsta punktiem, reljefu, hidrogrāfiju, augu valsti, augsni, saimnieciskajiem un kultūras objektiem, ceļiem, komunikācijām, robežām u.c. apvidus objektiem. Topogrāfisko karšu satura plašums un precizitāte ļauj risināt tehniskus uzdevumus. Zinātni par šādu karšu sastādīšanu sauc par topogrāfiju.
Embūtes pilsdrupas

Embūtes pilsdrupas ir paliekas no Kurzemes bīskapijas mūra pils (vācu: Bischofsburg Amboten) un muižas (Schloss Ambothen) Embūtē. Mūra pils bija celta aizsardzībai pret Lietuvas dižkunigaitijas karaspēka iebrukumiem 13. un 14. gadsimtā. Embūtes pilsmuižas kungu māja celta 18. gadsimta sākumā, nodedzināta 1920. gadā un vairs nav atjaunota.

Vēsture

Kurzemes bīskapija Embūtes pilsnovadu savā pārvaldībā ieguva pēc Kursas valsts sadalīšanas 1253. gadā. Embūtes bīskapa pils celta apmēram puskilometru no senā kuršu Embūtes pilskalna (Anbotens jeb tautā saukts par "Induļa pilskalnu") Lankas upes labajā krastā. Pils būve uzsākta jau 1265. gadā Livonijas ordeņa mestra Konrāda fon Manderna laikā. Pils bija Kurzemes bīskapijas Embūtes fogta un kapitāna rezidence, bet reizēm tajā uzturējās arī Kurzemes bīskapi.
1537. gadā Embūtes pili savā īpašumā ieguva Aizputes pilskungs Heikings. 1560. gadā Dānijas karalis Frīdrihs II atpirka Kurzemes bīskapa tiesības uz Embūti par labu savam jaunākajam brālim Magnusam. 1576. gadā Embūtes pili savā īpašumā ieguva viņa vasalis Krīdeners, bet uz Embūtes pili savas pretenzijas pieteica arī Priekules muižas īpašnieks Korfs. 
Piltenes mantojuma kara laikā 1583. gada 31. maijā Embūtes pili ieņēma poļu pulkvedis A. Oborskis, bet 21. augustā karalis Stefans Batorijs pili uzdāvināja Ketleru dzimtai. 1585. gadā Dānija pilnībā atteicās no bijušās Kurzemes bīskapijas teritorijas par labu Polijas-Lietuvas ūnijai. 1617. gadā Embūte iekļauta autonomajā Piltenes apgabalā, Polijas-Lietuvas ūnijas sastāvā. 1595. gadā karalis Sigismunds II Augusts apstiprināja Ketleru tiesības uz Embūtes pili, kuru viņi 1653. gadā par 50 tūkstošiem florīnu pārdeva Emeriham fon Mirbaham.
Lielā Ziemeļu kara laikā pili 1702. gadā izpostīja Zviedrijas karaspēks, pēc tam pils īpašnieks Fromholds fon Mirbahs pakalnā blakus vecajai pilij uzcēla jaunu muižas kungu māju. 1846. gadā Embūtes muižu iegādājās Oto fon Ostenzakens, bet 1910. gadā Hanss fon Hāns. Kad 1920. gada agrārās reformas laikā viņa atraitnei pili atsavināja, viņa devās uz Vāciju, bet pils neskaidros apstākļos nodega un pēc tam vairs netika atjaunota.

Apraksts

Pils pamatu laukums bija 30х50 metri, ap to bija uzbūvēts mūris, kas aizņēma visu pakalna virsotni. 9х20 metrus lielā dzīvojamā ēka atradās pils ziemeļaustrumu stūrī, tās apakšdaļa bija būvēta no laukakmeņiem, augšdaļa no ķieģeļiem. Pie ieejas bija sargtorņi 7 m diametrā.
Sīkragciema bāka

Sīkragciema bāka ir bāka, kas atrodas Sīkraga ciema rietumu malā Kolkas pagastā pie Baltijas jūras Irbes šauruma. Bāka uzbūvēta 1956. gadā.
Bāka ir balts taisnstūris uz režģota torņa. Bākas augstums ir 27 metri, uguns augstums 33 metri, bet redzamība 15 jūras jūdzes. Zibšņu uguns ir balta, kas iedegas ik pēc 3 sekundēm.
Lēnes apriņķis

Vēsture

Skatīt Ridala.

Administratīvais iedalījums

Pēc 2017. gada teritoriālās reformas apriņķī ir 3 pašvaldības - Hāpsalu pilsētas pašvaldība, Lēnes-Nigulas pagasts un Vormsi pagasts.
Kladistika

Kladistika (grieķu: κλάδος, klados - zars) ir sugu hierarhiska klasifikācija, kura balstīta uz evolūcijas priekštečiem. Kladistika ir atšķirīga no citām taksonomijas klasifikācijām ar to, ka galvenā uzmanība tiek vērsta uz evolūciju (nekā uz sugu savstarpējo līdzību), tāpēc tai ir liels uzsvars uz objektīvu un kvalitatīvu analīzi. Kladistikā tiek veidotas diagrammas, kuras sauc par kladogrammām. Kladogrammās tiek attēlotas savstarpējās evolūcijas attiecības. Lai veiksmīgi varētu veidot kladogrammas, svarīgi ir veikt DNS un RNS analīzes. Atlikušo darbu, salikt sugas pa plauktiņiem pēc DNS un RNS analīzēm, veic datorprogrammas. Viens no kladistikas zinātnes pamatlicējiem ir vācu entomologs Villijs Hennings (Willi Henning), kurš izveidoja filoģenētisko sistemātiku. Termins filoģenētika bieži tiek lietots, kā sinonīms kladistikai, bet tas gluži nav viens un tas pats. Kladistika pamatā ir bioloģijas apakšnozare, bet pēdējos gados tā ielaužas arī citās starpdisciplīnās.
Bifeļādas samtbeka

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug no jūnija līdz septembrim antropogēnā vidē, īpaši pilsētās. Biedrojas galvenokārt ar papelēm un liepām, taču ir ziņas arī par citiem lapu kokiem un eglēm.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Bieži tārpaina. Parasti aug piesārņotā vidē un tāpēc uzturā nav ieteicama.

Līdzīgās sugas

Līdzīgas tai ir vairums samtbeku, no kurām tā atšķiras ar raupjo virsmiziņu un specifisko mīkstuma krāsojumu, kā arī ar tā zilēšanu vai nezilēšanu dažādās sēnes vietās.
Valdis Muktupāvels

Dzīvesgājums

Valdis Muktupāvels piedzima 1958. gada 9. novembrī Līvānos. Par mūziku ieinteresējās jau bērnībā, un mācījās Līvānu mūzikas skolas klavieru un akordeona klasē.
1980. gadā Muktupāvels pabeidza Latvijas Valsts universitātes Ķīmijas fakultāti, iegūstot ķīmiķa specialitāti. 1983. gadā ar diplomdarbu „Organoloģijas pētījumu pamatobjekti Latvijas teritorijā” viņš ar izcilību pabeidza Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti, bet 1999. gadā ar disertācijas tēmu „Latviešu mūzikas instrumentu sistemātika” jau ieguva mākslas doktora grādu.
No 1984. līdz 1985. gadam īslaicīgi strādāja Rīgas mūzikas instrumentu fabrikā.
Kopš 1989. gada Muktupāvels strādā Latvijas Universitātē, kopš 1999. gada — Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē, bet kopš 2002. gada ir tās profesors.
Kopš 2002. gada Muktupāvels ir arī Latvijas Nacionālās kultūras padomes dalībnieks. Viņu uzskata par tradicionālo mūzikas instrumentu atdzīvināšanas kustības aizsācēju Latvijā. Viņš ir arī no 1988. līdz 1998. gadam pastāvošā folkloras kopas „Rasa” dibinātājs un vadītājs.
2001. gadā Muktupāvelam piešķīra Lietuvas Dižkunigaiša Ģedimina ordeņa bruņinieka krustu. 2013. gadā viņu ievēlēja par AKKA/LAA prezidentu.
Klods Monē

Biogrāfija

Klods Monē ir dzimis Parīzē. Kad viņam bija pieci gadi, ģimene pārcēlās uz dzīvi Havrā, Normandijā. Monē tēvs vēlējās viņu iesaistīt darbā ģimenes pārtikas preču veikalā, tomēr tas viņam neizdevās. Monē pievērsās glezniecībai. 16 gadu vecumā iepazinās ar gleznotāju Eiženu Budēnu (Eugène Boudin), kuram patika gleznot brīvā dabā, Normandijas jūrmalā. Viņš Klodam Monē iemācīja brīvdabas glezniecības tehniku.
Kad Monē tika iesaukts armijā, viņš dienēja Alžīrijā. Ar tantes gadību Klods Monē varēja iet prom no armijas, ja vien studētu mākslu kāda universitātē. To arī Klods Monē darīja, bet viņam nepatika tradicionālās mākslas studijas universitātē. Viņš studēja Parīzē.
1860. gadu vidū gleznoja reālisma gleznas, kuras izstādīja Parīzes gleznu galerijās. 1860. gadu beigās pievērsies ainavu glezniecībai brīvā dabā, kas kļuva par pamatu impresionismam. Termins ‘impresionisms’ ir radies no 1872. gadā gleznotās gleznas “Impresija. Saullēkts” nosaukuma. Citi pazīstamākie darbi ir “Ruānas katedrāles” sērija, britu parlamenta mājvietas Vestminsteras pils sērija, “Ūdensrožu” sērija, "Siena kaudzes" sērija.
No 1860. līdz 1970. gadam regulāri bija finansiālas grūtības. Viņš nereti iznīcināja savas gleznas, lai nebūtu tās jāatdod kreditoriem.
Miris 1926. gada 5. decembrī no plaušu vēža.
Riho Terrass

Biogrāfija

Dzimis Kohtla-Jerve. Pēc vidusskolas Terrass trīs gadus nodienēja Padomju kara flotē. Dienesta laikā pabijis Lībijā, Sīrijā un Kubā. No 1988. līdz 1993. gadam studēji Tartu universitātē. Studiju laikā bijis aktīvs Zemessardzes (Kaitseliit) biedrs, kas viņam jau 1991. gadā ļāva uzsākt dienestu Igaunijas Aizsardzības spēkos. 1991. gada rudenī izgājis 2 mēnešu komandiera kursus un 1993. gadā kursus Zviedrijā. Pēc Tartu universitātes pabeigšanas no 1994. līdz 1998. gadam Terrass studēja Bundesvēra universitātē Minhenē. 1998. gadā iecelts par bataljona komandieri Tallinā. 1999. gadā papildinājis militārās zināšanas kursos Šveicē.
No 2001. līdz 2004. gadam bijis Igaunijas militārais atašejs Vācijā un Polijā. Pēc tam ieņēmis Igaunijas Aizsardzības spēku štāba priekšnieka vietnieka operacionālajos jautājumos amatu, NATO apmācību misijā Irākā, kā arī Igaunijas Aizsardzības ministrijā. Ieņēmis arī Analīzes un plānošanas departamenta vadītāja amatu. 2011. gada martā Terrass tika iecelts par Aizsardzības spēku štāba priekšnieku un jūnijā paaugstināts par brigādes ģenerāli.
2011. gada 13. oktobrī apstiprināts par Igaunijas Aizsardzības spēku komandieri. Amatā stājies 5. decembrī, nomainot šajā amatā Antsu Lāneotsu. Amata pienākumus beidzis pildīt 2018. gada decembrī, kad viņu komandiera amatā nomainīja Martins Herems.
Trapenes pagasts

Upes

Baltiņupe, Bebrupīte, Blīgzna, Cēsaka, Dzērve, Ķīšupīte, Melnupe.

Ezeri

Garais ezers, Lukstu ezers, Sētas ezers.

Vēsture

1902. gadā Bormaņu pagastu (Treppenhof) pievienoja Gaujienas pagastam, bet 1923. gadā agrārreformas laikā to izveidoja no jauna. 1925. gadā Valkas apriņķa Bormaņu pagastu pārdēvēja par Trapenes pagastu. 1935. gadā tā platība bija 111,5 km² un tajā dzīvoja 1394 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Mežu un Trapenes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Trapenes ciems ietilpis Alūksnes apriņķī (1946-1949), Apes (1949-1956), Alūksnes (1956-1962), Valkas (1962-1967) rajonos un pēc 1967. gada atkal Alūksnes rajonos. 1954. gadā Trapenes ciemam pievienoja likvidēto Mežu ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Trapenes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Apes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Trapene (pagasta centrs), Ādams, Indriķi, Krampji, Līzespasts, Rūpnieki.
18. novembris

18. novembris ir gada 322. diena pēc Gregora kalendāra (323. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 43 dienas.