google/wiki40b huggingface dataset:
Klubs 27

Klubs 27 ir neoficiāls uzskaitījums ar slavenībām, galvenokārt, aktieriem, mūziķiem un māksliniekiem, kuri miruši 27 gadu vecumā. Šāds saraksts izveidojies, jo daudzas slavenības pāragri mūžībā aizgājušas tieši šajā vecumā. Tā kā šīs uzskaitījums nav oficiāls, tad personas netiek arī oficiāli iekļautas sarakstā. Plašsaziņas līdzekļos Klubs 27 pirmo reizi parādījās 1994. gadā pēc Kurta Kobeina nāves.
Kulona spriegums

Kulona spriegums ir spriegums, kura ietekmē Zemes garozā izveidojas plaisas. Kulona spriegums veidojas divu spēku mijiedarbībā starp tektoniskajām plātnēm. Vienu no šiem spēkiem raksturo bīdes spriegums, kas rodas, plātnēm slīdot vienai gar otru. Savukārt otru mehānisko spriegumu nosaka spēks, ar kādu plātnes spiež viena uz otru un kas notur tās uz vietas.
Ja bīdes spriegums kļūst pārāk liels vai spiediens, kas notur plātnes vienu uz otras, mazinās, plātnes spēji pārvietojas un izceļas stipra zemestrīce. Lai gan tā atbrīvo lielu daļu enerģijas, spriegums neizzūd pavisam. Daļa sprieguma pārvietojas uz citu vietu tajā pašā plātņu lūzuma zonā vai kādā netālu esošā atzarojumā.
Jau daudzus gadus ģeologi ir spējuši izmērīt izmaiņas Kulona sprieguma ģeogrāfiskajā sadalījumā pēc lielākām zemestrīcēm, taču šīm pavisam nelielajām izmaiņām netika pievērsta īpaša uzmanība. Analizējot 1992. gadā jūnijā notikušo zemestrīci Kalifornijā, Ross Šteins un Džeimss Dītrihs no ASV Ģeoloģijas institūta uzreiz pamanīja kādu likumsakarību. Lielākā daļa pēcgrūdienu notika vietās, kur Kulona spriegums bija visvairāk pieaudzis. Tajās vietās, kur Kulona spriegums bija mazinājies, zemestrīce izcēlās retos gadījumos. Šī analīze ļāva izskaidrot pagātnē notikušās zemestrīces, taču nedeva atbildi uz jautājumu, vai būs iespējams prognozēt nākotnē gaidāmās katastrofas.
Jānis Ērglis

Biogrāfija

Dzimis 1962. gada 17. novembrī Valmierā. No 1970. līdz 1981. gadam mācījās Valmieras 11 varoņu komjauniešu vidusskolā (tagad — Valmieras 1. ģimnāzija). Tad līdz 1989. gadam studēja Latvijas Valsts konservatorijas Teātra un kultūrizglītības darba fakultātes Kultūrizglītības darba nodaļā.
1984. gadā viņš kļuva par profesionālu baleta mākslinieku valsts deju ansamblī "Daile". 1991. gada sāka strādāt ansamblī par baletmeistaru, bet no 1993. gada līdz ansambļa likvidēšanai 1997. gadā bija tā mākslinieciskais vadītājs un galvenais baletmeistars. Viņš kolektīvā iestudēja vairākas oriģinālhoreogrāfijas un deju uzvedumus. 1998. gadā kļuva par tautas deju ansambļa "Teiksma" māksliniecisko vadītāju, nomainot Viesturu Tīli. 2019. gadā tika nominēts Dejas balvai kategorijā "Skatuviskās tautas dejas horeogrāfe/s".
IKAROS

Uzbūve

IKAROS saules bura sastāv no četrām trapeces formas 7,5 μm poliimīda plēves gabaliem ar ārējo malu 14 m. Uz plēves izvietotas plānas saules baterijas elektroenerģijas iegūšānai. Buru malās iestrādāti šķidro kristālu displeji, ar kuriem tik veikta aparāta stāvokļa kontrole, izmainot atstarošanas līmeni vajadzīgajos displejos. 
Buru stūros ir 0,5 kg atsvari. Plēves gabalu izvēršana notiek, kosmiskajam aparātam rotējot ap savu asi ar 20 apgriezieniem minūtē. Inerces ietekmē atsvari izpleš buras.
Starta konfigurācijā kosmiskais aparāts bija cilindra formā ar 1,6 m diametru un 0,8 m augstumu.

Lidojuma gaita

Kosmiskais aparāts palaists 2010. gada 20. maijā 21:58:22 UTC no Tanegašimas kosmosa centra ar nesējraķeti H-IIA 202. Kopā ar IKAROS tika palaista arī Veneras zonde Akatsuki un četriem nanopavadoņiem. 
Saules buras izvēršana sākās 3. jūnijā, un 11. jūnijā tika pabeigta.
14. jūnijā tika izmests apakšpavadonis DCAM-2 ar kameru, lai uzņemtu izplestās buras attēlus. Identisks DCAM-1 tika palaists 19. jūnijā.
Drīz pēc tam, kad Akatsuki piedzīvoja kļūmi, neieejot orbītā, 2010. gada 8. decembrī 07:39 UTC IKAROS palidoja garām Venerai aptuveni 80 000 km attālumā.
Starjauda

Starjauda ir vairāku fizikālu lielumu nosaukums.

Paātrinātāja starjauda

Eksperimentālajā elementārdaļiņu fizikā par starjaudu sauc paātrinātāja parametru, kas raksturo daļiņu kūļa sadursmju intensitāti ar fiksētā mērķa daļiņām (kolaideru gadījumā divu pretimnākošo kūļu sadursmju intensitāti).

Starjauda L tiek mērīta cm⁻²·s⁻¹. Reizinot reakcijas griezumu ar starjaudu sanāk šī procesa darbības vidējais biežums dotajā kolaiderā .
Lielā hadronu kolaidera starjauda pirmo nedēļu paātrinājuma darba laikā bija ne vairāk par 10²⁹ daļiņas/cm²·s, bet tā turpina pakāpeniski palielināties. Mērķis ir sasniegt nominālo starjaudu 1,7×10³⁴ daļiņas/cm²·s apmērā, kas pēc lieluma pakāpes atbilst BaBar (SLAC, ASV) un Belle (KEK, Japāna) starjaudām.
Kolaideram KEKB pieder starjaudas pasaules rekords paātrinātājiem ar pretimnākošajiem kūļiem — 2,11×10³⁴ cm⁻²·s⁻¹.
Mariupole

Vēsture

Apdzīvoto vietu 16. gadsimta sākumā dibināja Zaporožjes kazaki, nosaucot to upes vārdā par Kalmiusu. 1778. gadā dibināts apriņķa miests Pavlovska, ko 1779. gadā pārdēvēja par Mariupoli par godu Krievijas imperatora Pāvila I sievai Marijai un piešķīra pilsētas tiesības. 1780. gadā pilsētā un tās apkārtnē tika izmitināti no Krimas izsūtītie grieķi. 19. gadsimta beigās Mariupole kļuva par otro lielāko (pēc Odesas) Krievijas dienvidu ostu. 1930. gados pilsētā tika uzcelti lieli rūpniecības uzņēmumi. 1948. gadā pilsētu pārdēvēja par Ždanovu par godu pilsētā dzimušajam padomju valsts un PSKP funkcionāram Andrejam Ždanovam. 1989. gadā pilsētai atgrieza vēsturisko nosaukumu.
Ādolfs Krauklis

Biogrāfija

1961. gadā beidzis Latvijas Valsts universitātes Ģeogrāfijas fakultāti. 1968. gadā ieguvis ģeogrāfijas zinātņu doktora kandidāta grādu, bet 1979. gadā doktora grādu. Pēc augstskolas beigām, aizsācis ainavu pētniecību Latvijā, pārcēlās uz Krievijas PSFR, kur gandrīz 30 gadus strādāja PSRS Zinātņu Akadēmijas Sibīrijas nodaļas Sibīrijas un Tālo Austrumu ģeogrāfijas institūtā Irkutskā un ainavu ekoloģijas jomā izvirzījās starp pasaules vadošajiem pētniekiem. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas, kopš 1991. gada atgriezies dzimtenē. Bijis habilitētais ģeogrāfijas zinātņu doktors, Latvijas Zinātņu akadēmijas korespondētājloceklis (kopš 1993. gada) un Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultātes pasniedzējs, profesors. Viens no Latvijas Dabas fonda dibinātājiem. No 1993. līdz 2003. gadam Ā. Krauklis bija Latvijas Ģeogrāfijas biedrības prezidents, viņš bija viens no nedaudzajiem Latvijas ģeogrāfiem, kuru pētījumi tikuši novērtēti starptautiskā līmenī, viņš tiek uzskatīts par izcilāko 20. gadsimta otrās puses latviešu ģeogrāfu.
2012. gada martā notika IV Latvijas Ģeogrāfijas kongress, kura plenārsēde bija veltīta Ā. Kraukļa darbībai un devumam zinātnē, atzīmējot zinātnieka 75 jubileju.
Ikšķile (stacija)

Vēsture

Pasažieru stacija tika atvērta 1863. gadā, lielākai pasažieru piesaistīšanai. No stacijas tos ar pajūgiem un pārceltuves starpniecību nogādāja uz Baldones kūrortu.  Pēc Pirmā pasaules kara no stacijas uz Baldoni ierīkoja zirgu tramvaju. Mūsdienās šeit ir pieturas punkts.
244. mikroautobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Centrālās stacija — Iļģuciems kursē pa šādām ielām: Satekles iela, Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Bāriņu iela, Nometņu iela, Lapu iela, Melnsila iela, Vīlipa iela, Dzirciema iela Lidoņu iela, Spilves iela un Buļļu iela.
Iļģuciems — Centrālās stacija kursē pa šādām ielām: Buļļu iela, Spilves iela, Dzirciema iela, Vīlipa iela, Melnsila iela, Lapu iela, Nometņu iela, Bāriņu iela, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Marijas iela un Satekles iela.
Somijas vēstures hronoloģija

Somijas vēstures hronoloģija aptver Somijas vēstures laika posmu no Somijas krusta kariem 12.—13. gadsimtā līdz mūsdienām, kura laikā Somija no Zviedrijas karalistē, vēlāk Krievijas impērijas sastāvā iekļautas teritorijas pakāpeniski pārveidojās par Eiropas Savienības dalībvalsti ar attīstītu tautsaimniecību un sociālo struktūru.
Imants Cepītis

Dzīvesgājums

Dzimis 1933. gada 9. janvārī Gulbenē vai arī 1935. gada 9. janvārī. Mācījās Gulbenes vidusskolā un vēlāk Cēsu mūzikas vidusskolā. Iestājās PSKP (1954), 1959. gadā beidza Latvijas Valsts Konservatorijas Jāņa Ozoliņa kordiriģentu klasi, kopā ar Ausmu Derkēvicu bija sieviešu kora "Dzintars" diriģents.
No 1969. gada bija Valsts Akadēmiskā kora (tagad - akadēmiskā kora “Latvija”) mākslinieciskais vadītājs un galvenais diriģents. I. Cepīša vadībā koris ar lieliem panākumiem uzstājās dažāda līmeņa koru skatēs un konkursos dažādās pasaules valstīs. Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents.
Noslepkavots 1993. gada 16. jūlijā Rīgā, apglabāts 1. Meža kapos.
Osijeka

Vēsture

Senākie pilsētas iedzīvotāji bija ilīrieši. Romiešu imperators Adriāns 131. gadā piešķīra Osijekai (toreiz ar nosaukumu Mursa (Mursa)) kolonijas tiesības. Līdz ar slāvu ierašanos reģionā Mursa tika pamesta.
1196. gadā rakstos pirmoreiz pieminēts Osijekas vārds. Starp 1353. un 1472. gadu tā bija Korogu dzimtas īpašumā. 1526. gada 8. augustā to ieņēma un nopostīja osmaņi.
Osmaņu sultāna Sulejmana I valdīšanas laikā pilsētā uzcēla 8 kilometru garu koka tiltu, kurš tika uzskatīts par vienu no pasaules brīnumiem. 1687. gada 29. septembrī pilsētu ieņēma Hābsburgu impērijas karaspēks un tā tika iekļauta Hābsburgu impērijā.
1809. gadā Osijekai piešķīra Impērijas brīvpilsētas titulu un XIX gadsimta sākumā tā bija lielākā pilsēta Horvātijā.
Horvātijas pilsoņu kara laikā pilsēta cieta relatīvi maz.
Interleikīns 2

Interleikīns 2 jeb IL-2 ir citokīns (šūnu signālmolekula), kura pieder pie interleikīnu grupas un ietilpst interleikīnu-hematopoetīnu dzimtā. Ir augšanas faktors, ietekmē dabiskās un adaptīvās imunitātes faktorus.
Interleikīnu 2 izstrādā galvenokārt CD4⁺ Th1 limfocīti, kuri izdala 90% endogēnā interleikīna 2. To izstrādā arī citotoksiskie CD8⁺ T limfocīti, kas izdala 10% endogēnā interleikīna 2). T limfocīti ir vienīgās šūnas, kuras ir spējīgas ekspresēt IL-2 gēnu un to ekspresija stingri korelē ar antigēnus identificējošo T limfocītu komponentu. Interleikīna 2 mērķšūnas ir T un B limfocīti, dabīgās galētājšūnas, monocīti, neitrofilie leikocīti, eozinofilie leikocīti, trombocīti un citi. Keratinocīti ekspresē IL-2 receptorus, kaut gan interleikīna 2 potenciālā ietekme uz keratinocītiem nav zināma. Interleikīns 2 ir visu T šūnu subpopulāciju augšanas faktors. Naivajām T šūnām interleikīns 2 stimulē proliferāciju, kura  nav neatkarīga no antigēna. T limfocītiem, kuri tika aktivēti ar antigēnu, interleikīns 2 stimulē klonālo ekspresiju. Iedarbojoties uz T šūnām interleikīns 2 ietekmē daudzu citokīnu sekrēciju un atbilstošo receptoru ekspresiju.
Apollo 7

Lidojuma gaita

Apollo 7 tika palaists 1968. gada 11. oktobrī 15:02:45 UTC ar nesējraķeti Saturn IB no Kenedija kosmosa centra starta laukuma LC-34. Ievadīšana orbītā noritēja bez problēmām.
Pēc atvienošanās no otrās pakāpes S-IVB apkalpe noorientēja kosmosa kuģi ar dzinējiem. Tika veikts tuvošanās S-IVB (minimālais attālums 1,2 metri) manevrs. Aisels praktizējās simulētās tuvošanās un saslēgšanās operācijās ar mēness moduļi, izmantojot mērķi, kas bija uzmontēts uz uz S-IVB. Viens no S-IVB adaptera paneļiem nebija pilnībā atvēries, kas kapsulas komunikatoram Tomasam Stefordam atgādināja "dusmīgo aligatoru" (daļēji atvērušos saslēgšanās mērķi) Gemini 9A lidojumā. Ja tas būtu noticis reālā Mēness misijā, būtu risks izvadīt mēness moduli no adaptera. Nākamajiem Apollo Saturn V lidojumiem adapters tika modificēts, lai paneļi tiktu atdalīti pilnībā.
Pēc 15 minūšu grupveida lidojuma pabeigšanas Apollo tika iedarbināti dzinēji, ka kosmosa kuģi pārvietotu orbītā, kas atšķiras no S-IVB orbītas.
24 stundas pēc starta sākās operācijas, lai Apollo veiktu tuvošanos raķešpakāpei, kas bija aptuveni 150 km attālumā. Kosmosa kuģis pietuvojās 20 metru attālumā no S-IVB un 20 minūtes lidoja ar to kopā. Pēc tam Apollo veica manevru, nokļūstot orbītā 226 × 300 km. Apkalpe veica raķešpakāpes novērojumus ar sekstantu līdz aptuveni 550 km attālumam.
Kad orbitālo manevru eksperimenti bija beigušies, 45. stundā pēc starta apkalpe novilka skafandrus un apģērba vieglos kombinezonus.
13. oktobrī tika sākti dažādi eksperimenti saskaņā ar programmu.
14. oktobrī veikts pirmais televīzijas seanss 10 minūšu garumā. Šajā dienā negaidīti izslēdzās maiņstrāvas elektrobarošanas kopne. Tā ātri tika ieslēgta atpakaļ un novērsta līdzstrāvas uz maiņstrāvu pārveidotāja sabojāšana. Bažījoties par kopnes atkārtotu izslēgšanos, kad bez maiņstrāvas nevarētu regulēt galvenā dzinēja vilces vektoru, lidojuma vadītāji nolēma nekavējoties pārvietot kuģi uz tik zemu orbītu, lai bremzēšanas manevra veikšanai pietiktu ar papilddzinējiem. Orbīta tika izmainīta uz 167 × 295 km.
15. oktobrī veikts otrā televīzijas tiešraide. Apkalpei parādījās saaukstēšanās simptomi. Veikts manevrs, orbītas apogeju samazinot līdz 290 km, tādējādi imitējot lidojuma uz Mēnesi trajektorijas korekciju.
18. oktobrī iedarbināts galvenais dzinējs, lai pārbaudītu vilces vektora vadību rokas režīmā, ko izmanto gadījumā, ja sabojājas automātiskā sistēma. 66 sekunžu laikā orbītas apogejs pacelts līdz 450 km.
20. oktobrī veikts manevrs ar galveno dzinēju, apogeju pazeminot līdz 435 km; tika imitēta trajektorijas korekcija lidojumam no Mēness uz Zemi.
21. oktobrī veikts galvenā dzinēja manevrs, lai nodrošinātu nolaišanos plānotajā vietā. Notika pēdējais televīzijas seanss. 
22. oktobrī kosmosa kuģis atgriezās uz zemes. 260. stundā pēc pacelšanās tika iedarbināts galvenais dzinējs, lai veiktu bremzēšanas manevru. 11:11:48 UTC komandmodulis nolaidās Atlantijas okeānā, 370 km uz dienvidiem no Bermudu salām, 12 km no kuģa USS Essex.
2016. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

Dalībvalstis

2015. gada 26. novembrī EBU publicēja 43 valstu dalībnieku sarakstu. Dalībvalstu skaits šoreiz ir viens no lielākajiem Eirovīzijas dziesmu konkursā. Starp šīm 43 valstīm ir arī Austrālija, kas Eirovīzijā piedalās kopš 2015. gada. Eirovīzijā piedalās arī Bosnija un Hercegovina, kas pēdējo reizi piedalījās 2012. gadā, Bulgārija un Horvātija, kas pēdējo reizi piedalījās 2013. gadā un Ukraina, kas pēdējo reizi piedalījās 2014. gadā. 2016. gada 20. aprīlī EBU paziņoja, ka konkursā tomēr piedalīsies 42 valstis.
19. ieroču SS zenītartilērijas divizions

Izveidošana

19. zenītartilērijas diviziona formēšanu 1943. gada 14. oktobrī uzsāka kapteinis Pēteris Rudzītis, pirmos kadrus saņemot no zenītartilērijas kursiem Vācijā - 7 virsniekus, 18 instruktorus un 145 kareivjus. Novembra beigās divizions saņēma papildinājumus no apmācības vienībām Jelgavā, sasniedzot štatā noteikto personālsastāvu - 685 vīrus. Novembrī diviziona bruņojumā bija četri 88 mm FlaK 88 zenītlielgabali, deviņi 20 mm FlaK 38 zenītlielgabali, divi četrstobru 20 mm FlaK 38 zenītlielgabali un deviņi vienstobra 37 mm zenītlielgabali, taču trūka munīcijas apmācībām un motorizētu vilcēju to pārvietošanai.
Līdz 1944. gada marta sākumam apgādes problēmas daļēji bija atrisinātas, trūka vairs tikai atbilstošas FlaK 88 mērierīces, un tika saņemta pavēle daļai diviziona - 37 mm un 20 mm baterijām - 2. martā sagatavoties izbraukšanai uz fronti.
Signāls

Signāls (latīņu: signum - zīme) ir materiāls objekts, kas sevī ietver dažādu informāciju un tā tiek pārnesta tālāk. Bieži vien šī informācija ir apslēpta (piem., ceļa zīmes) vai kodēta (piem., informātikā). Citiem vārdiem sakot, signāls ir sava veida īsziņa. Termins signāls biežāk tiek izmantots zinātnē un tehnikā, nozarēs, kuras ir saistītas ar informācijas apstrādi un pārsūtīšanu, t.i., kibernētikā, elektronikā, radiotehnikā, sakaru tehnikā un citur.
2014. gada ziemas olimpiskās spēles

Norises vietas

Ar vidējo februāra gaisa temperatūru 8,3 °C un mitru subtropu klimatu Soči ir siltākā pilsēta, kas rīkojusi ziemas olimpiskās spēles.

Soču Olimpiskais parks

Soču Olimpiskais parks tika uzbūvēts Melnās jūras krastā, apmērm 4 km no Krievijas robežas ar Gruziju. Šeit arēnas ir koncentrētas ap centrālo ūdens baseinu, kur izbūvēts medaļu laukums. Sočos notika sacensības hokejā, ātrslidošanā, daiļslidošanā, kērlingā, tāpat šeit atrodas Soču Olimpiskais stadions, un bija izvietots galvenais Olimpiskais ciemats.

Krasnaja Poļana

Krasnaja Poļanā notika sacensības biatlonā, distanču slēpošanā, frīstaila slēpošanā, snovbordā, kalnu slēpošanā, bobslejā, skeletonā, kamaniņu braukšanā, tramplīnlēkšanā, ziemeļu divcīņā, šeit atradās arī otrs Olimpiskais ciemats.

Lāpas stafete

Olimpiskās uguns lāpas stafete ilga 123 dienas, stafete bija 64 tūkstošus km gara, kopumā piedalījās 14 tūkstoši lāpneši. Lāpa tika nogādāta Kaukāza augstākajā virsotnē Elbrusā, Baikāla ezera dibenā, Ziemeļpolā un Starptautiskajā kosmosa stacijā (viss notika pirmoreiz stafetes vēsturē).
Olimpiskā uguns tika iedegta 2013. gada 23. septembrī Olimpijā, kad tika uzsākta septiņas dienas ilga stafete Grieķijā un tad tā tika nogādāta Krievijā, kur 7. oktobrī Maskavā tika uzsākta stafete, kas tika noslēgta spēļu atklāšanas ceremonijā Sočos. Tā bija Olimpisko spēļu vēsturē garākā lāpas stafete.

Atklāšanas ceremonija

2014. gada ziemas olimpisko spēļu atklāšanas ceremonija notika 2014. gada 7. februārī. Tajā piedalījās vairāk nekā 3000 cilvēki, klātienē Soču Olimpiskajā stadionā to vēroja apmēram 40 tūkstoši cilvēku.
Olimpisko lāpu iededza daiļslidotāja Irina Rodņina un hokejists Vladislavs Tretjaks.
Laima Kamzola

Sportiskā karjera

Galda hokeja turnīros piedalās kopš 2009. gada rudeņa. Trenēties sākusi pie Aleksandra Žernovoja Ventspils Jaunrades namā; treniņos skolas komandas interesēs iesaistījuši brāļi Rūdolfs un Matīss. Tā paša gada decembrī pirmoreiz piedalījās pusprofesionālās sacensībās, kurās netiek šķiroti vecumi un dzimumi — Rīgas kausā. 2010. gada pavasarī Latvijas sieviešu čempionātā tika izcīnīta 5. vieta no 10, un turpmāk vietas ik gadus uzlabojās, līdz 2014. gadā Kamzola kļuva par Latvijas sieviešu čempioni, atkārtojot to nākamajā gadā. Tika gūti panākumi arī starptautiskajās sacensībās, tā, 2011. gadā tika izcīnīta bronzas medaļa prestižajā atklātajā Zviedrijas sieviešu čempionātā. Tomēr individuālās vietas pasaules un Eiropas čempionātos nebija augstas, jo spēki tajos tika taupīti Latvijas sieviešu izlases spēlēm. Ar pirmo Kamzolas parādīšanos pasaules čempionātā 2013. gadā Latvijas dāmu izlase pirmo reizi vēsturē tika pie pasaules čempionāta sudraba medaļām. Ar 2015. gadu Kamzola sāka retāk piedalīties vietējā līmeņa sacensībās, taču palika viena no Latvijas dāmu reitinga un izlases līderēm. Vienlaikus viņa piedalījās galda hokeja iesācēju turnīru rīkošanā un vadīšanā Ventspilī.
2017. gadā Latvijas dāmu izlase Čehijas pilsētā Liberecā pirmoreiz vēsturē kļuva par pasaules čempionēm, turklāt izšķirošo uzvaru pret krietni spēcīgākajām krievietēm guva Kamzola.
2019. gadā Laima Kamzola Baltkrievijā izcīnīja individuāli otro vietu pasaules čempionātā sievietēm, piekāpjoties tikai Igaunijas sportistei un trenerei Marijai Saveļjevai. Sieviešu izlase šoreiz izcīnīja trešo vietu, kas atbilda tās reitingam pirms sacensībām.

Ārpussporta darbība

Kopš 2010. gada piedalās starptautiskajos elektronisko dekoru konkursos, vienā no tiem izcīnījusi 1. vietu Meistaru klasē, sekmīgi piedalījusies erudīcijas un mācību priekšmetu Latvijas mēroga sacensībās. Skolu pabeigusi ar teicamām sekmēm.
No 2015. gada līdz 2018. gadam darbojās Ventspils Jauniešu domes valdē.
No 2016. līdz 2019. gadam mācījusies RTU Datorzinātnes un informācijas tehnoloģiju fakultātē, intelektuālo robotizēto sistēmu bakalaura studiju programmā. 2016.—2018. gados vadījusi elektronikas nodarbības skolēniem Rīgas Franču licejā, 2017.—2018. gados strādājusi par inženieri uzņēmumā TestDevLab.
12. jūnijs

12. jūnijs ir gada 163. diena pēc Gregora kalendāra (164. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 202 dienas.
Spāņu gripa

Spāņu gripa bija gripas paveids, kas no 1918. līdz 1920. gadam izraisīja pandēmiju pasaulē, skarot ievērojamu daļu Zemes iedzīvotāju. Mirušo skaits tiek lēsts no 50 līdz 100 miljoniem, kas atbilda 2,7—5,3% pasaules iedzīvotāju, bet kopējais saslimušo skaits tika vērtēts ar aptuveni 550 miljoniem cilvēku (aptuveni 29,5% no visiem cilvēkiem).
Īpatnējs šai gripai bija tas, ka lielākā daļa, kurus tā skāra, bija veselīgi cilvēki vecumā no 20 līdz 40 gadiem. Tikai 20. gadsimta beigās, pētot sasaldētus spāņu gripas paraugus, atklājās, ka tās ietekmē imūnsistēma darbojās pārlieku intensīvi, kas faktiski noveda pie pašiznīcināšanās. Arī 1977.—1978. gada krievu gripas un 2009. gada cūku gripas pandēmiju izraisīja spāņu gripas serotips (A H1N1).
Pēteris Mežaks

Dzīvesgājums

Dzimis 1858. gada 3. martā Mazsalacas pagasta Ceipēs lauksaimnieka Kaspara Mežaka ģimenē. Mācījās Cēsu pilsētas skolā. 1878. gadā iesaukts karadienestā, 1881. gadā beidza Rīgas kājnieku junkuru skolu (Рижское пехотное юнкерское училище) praporščika pakāpē, dienēja 115. Vjazmas kājnieku pulkā Rīgā.
1884. gadā korneta pakāpē nosūtīts dienēt Aizamūras apgabala Speciālajā robežapsardzes korpusā pie Ķīnas robežas, paaugstināts poručika (1885), tad rotmistra (1893) pakāpē. Apguva mongoļu un ķīniešu valodas, veica saraksti ar ķīniešu ierēdņiem. 1900.—1901. gadā piedalījās Bokseru sacelšanās apspiešanas militārajās operācijās Ķīnā, paaugstināts par apakšpulkvedi (1901), no 1902. gada bija Aizamūras apgabala Speciālā robežapsardzes korpusa štāba vecākais adjutants. Piedalījās Krievijas—Japānas karā (1904-1905) pulkveža pakāpē, komandēja Ķīnas-Austrumu dzelzceļa apsardzes rietumu iecirkņa komandieris.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada 6. jūlijā paaugstināts par ģenerālmajoru, komandēja 1. Aizamūras robežapsardzes kājnieku divīzijas 1. brigādi. Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada oktobrī atvaļināts no dienesta. Pēc tam, kad Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada augustā kazaku atamans Grigorijs Semjonovs ieņēma Aizbaikāla teritoriju, viņš ģenerāli Mežaku nozīmēja par Čitas militāro ģenerālgubernatoru. No 1919. gada 24. februāra viņš bija Austrumsibīrijas armijas 2. kara apgabala priekšnieks. Pēc Baltās kustības sagrāves patvērās Ķīnā, no 1921. gada janvāra bija Latvijas goda konsuls Harbinā, ieguvis ASV goda pilsonību.
Pēc atgriešanās dzimtenē dzīvojis Rīgā, 1937. gadā saņēmis uzaicinājumu piedalīties Japānas filmā par Krievijas-Japānas karu. Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada jūnijā apcietināts un deportēts uz GULAGa soda nometni, kur 1941. gada 5. septembrī miris. Apglabāts Vjatlaga 7. lēģera kapos pie Ļesnojes ciema.
Briļļainais lācis

Etimoloģija

Zinātniskais nosaukums Tremarctos ir cēlies no grieķu valodas: trem nozīmē "caurums", arctos nozīmē "lācis". Šis nosaukums atspoguļo briļļainā lāča specifisko caurumu augšdelma kaulā. Sugas apzīmējums ornatus ir cēlies no latīņu valodas un nozīmē "dekorēts", šis apzīmējums sasaucas ar lāča nosaukumu gan angļu valodā (Spectacled Bear), gan latviešu valodā - briļļainais lācis.

Izskats

Briļāinais lācis ir relatīvi maza auguma lācis, lai gan ir otrs lielākais dzīvnieks Dienvidamerikā. Lielākais dzīvnieks ir tapirs. Tā kažoks ir biezs, ar vidēji garu apspalvojumu, krāsa ir melna vai tumši brūna, uz kuras izceļas gaiši brūnās zīmes, ierāmējot acis kā ar brillēm, gaišs ir arī purns, pazode, pakakle un nedaudz krūšu spalvu. Tēviņi ir par 30% lielāki nekā mātītes. Tēviņu svars ir apmēram 100 - 155 kg, mātītes līdz 64 - 82 kg. Tēviņi izaug garāki par 1,5 m.

Ieradumi

Lai arī briļļainie lāči ir izteikti vientuļnieki, tie nav teritoriāli. Ja lācis satiek cilvēku vai citu briļļaino lāci, tas uzvedas atturīgi un bez agresijas, izņēmums ir mātes ar bērniem, kas svešinieku var uztvert kā apdraudējumu saviem mazuļiem. Briļļaino lāču mātīte ar mazuļiem tāpat kā jebkura lāču māte var uzbrukt cilvēkam, tomēr Dienvidamerikā nav reģistrēts neviens nāves gadījums saistībā ar lāču uzbrukumu.
Lai izbēgtu no ienaidniekiem - pumām un jaguāriem, briļļainie lāči mēdz kāpt kokos, tas spēj uzkāpt pat visaugstākajos Andu kalnu kokos. Tas pamatā ir veģetārietis, un barojas ar koku un palmu lapām, augļiem, lāčauzām, orhidejām, kā arī riekstiem, sēklām, maitu un nelieliem dzīvniekiem. Briļļainais lācis ir nakts dzīvnieks un baroties dodas pēc saulrieta. 
Riesta laiks briļļainajam lācim ir no aprīļa līdz jūnijam. Mazuļi dzimst laikā no novembra līdz februārim. Nebrīvē briļļaino lāču grūsnības periods ilgst 9 mēnešus, bet ir uzskats, ka augļa attīstība tiek atlikta. Parasti piedzimst 1 - 3 mazuļi, kas sver 300 - 360 g.
Nebrīvē briļļainais lācis dzīvo 20 - 25 gadus, lai gan ir datēts lācis, kas nodzīvoja 36 gadus Buenosairesas zoodārzā.