google/wiki40b huggingface dataset:
Brodaižu katoļu baznīca

Vēsture

Brodaižu pirmā katoļu koka kapela bija viena no divpadsmit kapelām, ko 17. gadsimta beigās uzbūvēja Pasienes dominikāņi. Tā pastāvēja no 1698. līdz 1813. gadam. Pašreizējo mūra baznīcu uzcēla 1813. gadā par Kazimira Kiborta līdzekļiem. Dievnamu iesvētīja Ludzas dekāns A. Latkovskis, veltot to Kristus transfigurācijas jeb pārveidošanās godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Ringolds Klimons. Brodaižu draudze sākusi veidoties jau 17. gadsimta beigās. Draudzei ir septiņas kapsētas — Brodaižu kapsēta, Rugaižu kapsēta, Baldinu kapsēta, Grāvīšu kapsēta, Sprestišku kapsēta, Vaišļu kapsēta, Dzērkaļu kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Jaungads, Svētās Annas diena, Jēzus transfigurācijas diena, Svētā Antona diena, Svētā Erceņģeļa Miķeļa svētki.

Tehniska informācija

Brodaižu baznīca ir mūra celtne ar šīfera jumtu. Tā ir 21 metrus gara un 8,50 metrus plata viennavas telpa ar flīžu grīdu. Baznīcas solos var izvietoties 30 cilvēki. Apkārt baznīcai ir koka žogs ar mūra pamatiem.

Interjers

Dievnamā ir divi altāri. Galvenajā centrālajā altārī ir uz audekla gleznota Dievmātes glezna, virs kuras griestu slīpumā novietota Kristus transfigurācijas glezna. Kreisajā altārī ir Svētās Annas glezna, bet labajā pusē atrodas ambons.
Franss Nīlsens

Karjera

Karjeru Nīlsens sāka Dānijas hokeja līgas klubā Herningas "Blue Fox". Vēlāk spēlējis dažādos Zviedrijas hokeja līgas klubos, kā MIF Redhawks, Malmes "Redhawks" un Timrå IK. No 2006. gada līdz 2016. gadam spēlēja NHL komandā Ņujorkas "Islanders". Kopš 2016. gada spēlē Detroitas "Red Wings".
Dānijas hokeja izlasē spēlējis astoņos Pasaules čempionātos.
Lipmans Berss

Biogrāfija

Dzimis Rīgā, bērnību pavadījis Latvijā. Tēvs — pedagogs un politiķis Īzaks Berss. Studējis Prāgas universitātē, kur ieguvis doktora grādu (1938). Pārcēlies uz ASV, strādājis Sirakūzu universitātē (1945—1951), Ņujorkas universitātē (1951—1964), Kolumbijas universitātē (1964—1982). Amerikas Matemātikas biedrības prezidents (1975—77)
Pasauļu karš

Filmas un radiopārraides

Pēc grāmatas motīviem ir uzņemtas vairākas filmas un radīti radio iestudējumi, tai skaitā Stīvena Spīlberga 2005. gada filma "Pasauļu karš". Vēsturē iegājis Orsona Velsa veidotais romāna inscenējums CBS kanālā 1938. gadā, kas bija ieturēts reālistiskas radiopārraides stilā. Daudzi klausītāji informāciju par citplanētiešu uzbrukumu uztvēra kā patiesu, kas izraisīja paniku ASV ziemeļaustrumos. Pārraidi klausījās ap 6 miljoniem cilvēku.
Palejnieki (Kūku pagasts)

Vēsture

Agrāk saukta arī Sakarpalejnieki un Jaunzīlāni. Pēc 1897. gada Krievijas impērijas pirmās tautas skaitīšanas datiem 8 saimniecībās dzīvojuši 44 cilvēki,19 vīrieši un 25 sievietes. Saimnieki bijuši sekojošos uzvārdos: Kalniņi (2 mājās), Sīpoli (2), Baloži (2), Bērziņi un Blūmi. Bērziņu mājās dzimis militārais un sabiedriskais darbinieks Trīs zvaigžņu ordeņa kavalieris Jānis Alfrēds Bērziņš (1902-1999).
Krišna

Krišna (sanskritā: कृष्णः, kṛṣṇa, izrunā: [ˈkr̩ʂɳə]) ir viena no centrālajām dievībām hinduismā un tradicionāli tiek uzskatīts par Bhagavadgītas autoru. Viņu uzskata arī par Višnu astoto avatāru. Vienā no nozīmīgākajiem hindu rakstiem Mahābhāratā ir teikts, ka Krišna bija Jadavas cilts princis un Pandavas prinču draugs. Krišna ir govju, Indijas svēto dzīvnieku, ganītājs un aizstāvis.
2014. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija

2014. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrs noteica to 31 komandu, kas pievienojās Brazīlijas izlasei finālturnīrā 2014. gadā. Kopumā kvalifikācijā piedalījās 207 izlases. Pirmās kvalifikācijas spēles tika aizvadītas 2011. gada 15. jūnijā.
Tulūza

Ekonomika

Tulūza ir viena no visstraujāk augošajām pilsētām ES, pateicoties savai kosmosa, aviācijas un biotehnoloģiskajai rūpniecībai. Šeit atrodas Airbus galvenā mītne un viena no divām rūpnīcām, kurās tiek izgatavotas Airbus lidmašīnas (otra atrodas Hamburgā).
Viduslaikos Tulūza bija viena no svarīgākajām Rietumeiropas pilsētām, tomēr 18. un 19. gadsimtā tā zaudēja savu nozīmi, līdz 20. gadsimta otrajā pusē piedzīvoja strauju uzplaukumu, pateicoties militārās un aviācijas rūpniecības attīstībai.

Vēsture

Pilsēta ir apdzīvota vismaz no VIII gadsimta pirms mūsu ēras. Pirmie iedzīvotāji — akvitānieši, kurus vēlāk nomainīja ibērieši. 3. gadsimtā pirms mūsu ēras no ziemeļiem ieplūda pirmie indoeiropieši — galli.
Pēc Jūlija Cēzara Gallijas iekarojumiem, ap 10.—30. gadu (Trajāna laikā) Tulūza tika pārcelta un izbūvēta no jauna un pamazām kļuva par svarīgu Romas impērijas pilsētu.
No 418. līdz 508. gadam, kad to ieņēma franki, Tulūza bija Vestgotu karalistes galvaspilsēta, bet 7. gadsimtā kļuva par Akvitānijas grāfistes galvaspilsētu.
712. gadā Tulūzu aplenca arābi, tomēr tā paša gada 9. jūnijā akvitānieši un baski Tulūzas pievārtē Tulūzas kaujā smagi sakāva arābu karaspēku. No 768. līdz 877. gadam Tulūza bija Akvitānijas karalistes galvaspilsēta. 844. gadā Tulūzu neveiksmīgi aplenca vikingi. No 877. gada Tulūza bija Tulūzas grāfistes galvaspilsēta.
12. gadsimtā Tulūza kļuva par kataru kustības centru. Albiģiešu kara laikā Tulūzu 1216. gadā ieņēma krustneši Simona de Monfora vadībā. Pēc kataru sakāves pret iedzīvotājiem izvērsās represijas, vairākus gadsimtus Tulūza bija viens no inkvizīcijas centriem.
15. gadsimtā Tulūza bija mēles (Isatis tinctoria — augs zilas krāsas auduma iegūšanai) audzēšanas un tirdzniecības centrs.
Pēc Lielās franču revolūcijas Tulūza kļuva par provinciālu pilsētu. Attīstība atgriezās tikai 20. gadsimta otrajā pusē, un šodien Tulūza tiek uzskatīta par Eiropas aerokosmiskās rūpniecības galvaspilsētu.
2001. gada 21. septembrī Tulūzas pievārtē eksplodēja minerālmēslu rūpnīca AZF. Pēc oficiālās versijas eksplodēja 300 tonnas amonija nitrāta. Rezultātā rūpnīca tika pilnīgi nopostīta. Bojā gāja 30 cilvēki, ievainoti tika 2500, bet viegli ievainoti - 8000. Bez pajumtes palika ap 40 000 cilvēku.

Tūrisms

Mūsdienās Tulūza ir pazīstama visā Francijā sakarā ar vijolīšu audzēšanu. Jau veselu gadsimtu vijolītes ir Tulūzas simbols. Tūristus priecē dažādi produkti ar vijolīšu garšu - sīrups, liķieris, konfektes, sinepes, tēja u.c.
Tulūzā atrodas arī vairākas ievērojamas celtnes. Pazīstamākā no tām ir Kapitolijs, kurā atrodas pilsētas mērija, Slavenību zāle (La Salle des Illustres), kurā redzami 19. gadsimta Tulūzas mākslinieku šedevri, operas nams. Starp pilsētas pazīstamākajām celtnēm ir arī Sansernēna (Saint-Sernin) bazilika, un Svētā Stefāna (Saint-Étienne) katedrāle.
Jāzeps Osmanis

Biogrāfija

Dzimis rentnieka ģimenē. Bērnībā piecus gadus mācījies Ogresgala pamatskolā (Ķēķa skolā - Ciemupē), kurai veltījis daudz dzejoļus, kas ievietoti atmiņu krājumā "Vienīgi jums". 1951. gadā beidzis mācības Lielvārdes vidusskolā. 1956. gadā absolvējis Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filozofijas fakultāti.
1955. gadā uzsācis darba gaitas Latvijas Valsts izdevniecībā (vēlākā izdevniecība "Liesma"), no 1962. līdz 1967. gadam vadījis Jaunatnes un bērnu literatūras redakciju izdevniecībā. No 1967. līdz 1982. gadam bijis galvenais redaktors Rīgas kinostudijas scenāriju redaktoru kolēģijā. Pēc tam (1973—1989) bija galvenā redaktora vietnieks izdevniecībā "Liesma". No 1990. līdz 1998. gadam vadījis izdevniecību "Sprīdītis", no 1996. līdz 2011. gadam bija izdevniecības "Annele" vadītājs (ir arī abu izdevniecību dibinātājs).
Galvenokārt rakstījis darbus bērniem. Viņa pirmā publikācija bija dzejolis "Vēlēšanas" žurnāla "Bērnība" 1947. gada 2. numurā. Sarakstījis vairākas dzejoļu grāmatas, vairākas bērnu prozas un dzejas antoloģijas, bērnu literatūras vēsturi u.c. darbus. Vēl ir sarakstījis divām teātra komēdijām. Nodarbojies ar tulkošanu un atdzejošanu.
1957. gadā kļuvis par Latvijas Rakstnieku savienības biedru. 1970. gadā saņēmis Polijas Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu, 1982. gadā — Latvijas Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu. 1982. gadā saņēmis Eiropas Rakstnieku savienības prēmiju par poļu literatūras tulkošanu. 2007. gadā par mūža veikumu grāmatniecībā saņēmis Latvijas Grāmatizdevēju asociācijas goda balva "Zelta ābele".
Ilgstoši dzīvoja Carnikavas novada Garciema Mežciemā pie Rīgas jūras līča.
Meistars (filma)

Sižets

Pēc dienesta armijā Artūrs atgriežas savā darba vietā rūpnīcā. Disciplinēto un darbu mīlošo jaunieti vecajā darba vietā silti sagaida un norīko par montāžas nodaļas meistaru. Drīz Artūrs saprot, ka ceha priekšnieks aizver acis uz maziem pārkāpumiem, bet pieprasa, lai darbinieki strādā virsstundas priekšlaicīgai darba plāna izpildei. Tāda kārtība ir izdevīga nelielai darbinieku grupai, kuri sevi dēvē par "aktīvu", bet traucē normālam brigādes darbam.
Artūrs ar biedru atbalstu iesaistās nopietnā konfliktā ar priekšniecību. Viņš panāk darba disciplīnas pastiprināšanu un atsakās no dubultās morāles. Jaunais meistars pieprasa kvalitatīvu darbu tam atvēlētajā laika posmā un kategoriski atsakās no virsstundu darbiem.
Terebovļa

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta Hipatija hronikā 1097. gadā. No 11. gadsimta beigām - kņazistes centrs. Kopš 14. gadsimta vidus - Polijas sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.
Pēc Pirmā pasaules kara Terebovļa iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pēc PSRS iebrukuma Polijā iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada 6. jūlija līdz 1944. gada 23. martam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
2002. gada Zelta bumba

2002. gada Zelta bumba, ko pasniedz labākajam futbolistam Eiropā, pēc starptautiskas UEFA dalībvalstu sporta žurnālistu žūrijas lēmuma tika piešķirta Ronaldu 2002. gada 12. decembrī. Tas bija Ronaldu otrais Zelta bumbas apbalvojums, pimro viņš saņēma 1997. gadā.
1997. gadā Ronaldu kļuva par pirmo Brazīlijas pārstāvi, kas ieguvis šo balvu, kopš tā laika 1999. gadā šo balvu bija saņēmis viņa tautietis Rivaldu. Viņš kļuva par ceturto Real Madrid spēlētāju, kas ieguvis šo balvu pēc Alfredo di Stefano (1957., 1959.), Raimona Kopas (1958.) un Luiša Figu (2000.).
Moravski Berouna

Vēsture

Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Berna (vācu: Bärn). No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara — atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.
Krastlobēlijas

Nosaukums

Ģints latīniskais nosaukums atvasināts no grieķu scaevus ("kreisā roka"), ar ko norādīts uz zieda formu, kas izskatās it kā uz pusi nogriezta.
Havaju salās sastopamās krastlobēlijas pazīstamas arī ar nosaukumu naupaka.

Apraksts

Lielākā daļa Austrālijas krastlobēlijas ir krūmāji, to auglis — sausa pogaļa. Savukārt ārpus Austrālijas sastopamās sugas bieži ir augsti krūmi vai koki, un to augļi ir sulīgi. Ziedi pārsvarā gaišsārti violeti vai balti, ar piecām ziedlapiņām vienā pusē.

Veģetācija

Aug galvenokārt smilšainās piekrastēs un kāpās, kur smiltājos veido lielas audzes. Endēmas krastlobēliju sugas Havaju salās un Jaunkaledonijā — pat lietus mežos.

Izplatība

Kamēr mēllobēliju dzimtas ģinšu lielākajai daļai areāli aptver gandrīz vienīgi Austrāliju, aptuveni 40 krastlobēliju sugas sastopamas arī ārpus Austrālijas. Divām no tām ir plaša izplatība — Klusā un Indijas okeāna piekrastē aug Scaevola taccada, savukārt tropiskajā Amerikā un Āfrikā, Madagaskarā, dienvidu Indijā, Ceilonā, Maskarēnu salās, Galapagu salās cita sukulentā krastlobēlija — Scaevola plumieri. Abu sugu sēklas ir dzīvotspējīgas arī pēc vairāku mēnešu ilgas uzturēšanās sāļajos okeānu ūdeņos, un šis apstāklis veicināja to izplatību.
Pārējām sugām ir ierobežoti, endēmi areāli, kas no Austrālijas sniedzas līdz Filipīnām, kā arī ieskauj visu Polinēziju līdz Havaju salām, Taiti un Jaunzēlandei. Viena suga — Scaevola wrigtii endēma Kubai. No visiem arhipelāgiem vislielākā sugu dažādība sastopama Havajās. Tur no deviņām pārstāvētajām sugām astoņas ir endēmas.
Egons Knops

Biogrāfija

Egons Knops piedzima 1876. gada 18. oktobrī (pēc vecā stila — 5. oktobrī) Liepājā. Mācījies Liepājas Nikolaja ģimnāzijā. 1902. gadā pabeidza Pēterburgas Universitātes Juridisko fakultāti. Pēc tam Liepājā strādāja par zvērinātu advokātu.
1919. gadā ievēlēts Liepājas pilsētas domē. Pēc tam vairākus gadus strādājis Latvijas Republikas parlamentā: vispirms Satversmes sapulcē (1920—1922), tad 1. Saeimā (1922—1925), kurā Knops bija arī sekretāra biedrs. Pēc tam strādājis kā zvērināts advokāts Rīgā.
Miris Rīgā 1933. gada 14. aprīlī. Apglabāts 19. aprīlī Rīgas Meža kapos.
Baltactiņu dzimta

Izskats

Baltactiņu dzimtas putni ir nelieli dziedātājputni ar noapaļotiem, īsiem spārniem, vidēji garu, taisnstūrveida asti un spēcīgām kājām. Līdzīgi kā citiem putniem nektārēdājiem tiem ir slaids, smails knābis un birstītes veida mēle, kuru sedz biezas, lipīgas siekalas. Knābis parasti ir taisns vai viegli noliekts. Baltactiņu ķermeņa garums 8—16 cm.
Apspalvojums ir neuzkrītošs un dabā nemanāms, labi maskējošs. Tas visbiežāk ir olīvzaļš mugurpusē un gaiši pelēks apakšpusē. Dažām sugām ir balta vai koši dzeltena pakakle, krūtis vai pavēdere. Un pavisam nedaudz sugām gaiši brūni sāni. Kā jau dzimtas nosaukums norāda, lielākajai daļai sugu ap acīm ir smalku spalviņu balts gredzens. Abi dzimumi izskatās līdzīgi.

Uzvedība

Visas baltactiņu dzimtas sugas ir sabiedriskas, uzturas lielos baros, kas izklīst tikai, kad tuvojas vairošanās sezona. Lai arī baltactiņas galvenokārt barojas ar kukaiņiem, tās barojas arī ar nektāru un dažādiem augļiem.
Vilnis Salaks

Biogrāfija

Vilnis Salaks dzimis 1939. gada 18. janvārī Rīgā diriģenta, koklētāja un komponista Artūra Salaka ģimenē. Izglītību ieguvis Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā un Jāzepa Vītola Valsts konservatorijā. Profesionālo karjeru sācis 14 gadu vecumā, uzrakstot šūpuļdziesmu klavierēm. Strādājis par pedagogu Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā un docentu Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā. Ir uzrakstījis vairāk kā 1400 skaņdarbus, 4 simfonijas, 2 simfoniskās poēmas, 5 koncertus. Kopš 1964. gada vada VEF Kultūras pils vīru vokālo ansambli.
Plakantārpi

Raksturojums

Ķermenis parasti lentveida vai lapveida, dorsoventrāli plakans. Ķermeņa izmēri ir no milimetra daļām līdz vairākiem metriem. Dažām formām redzami izteikta homologo orgānu kompleksu likumsakarīga atkārtošanās, kam atbilst tikpat likumsakarīgs ārējais posmojums (neīstā segmentācija jeb pseidometamērija).
No ārpuses ķermeni ietver ādas-muskuļu maiss, kas sastāv no epitēlija un parasti arī no daudzslāņainas un saliktas muskulatūras. Parazītiskajām formām ķermeni klāj blīva, kutikula. Ķermeņa dobuma nav, iekšējie orgāni vienmēr atrodas parenhīmā (parasti mezodermālas izcelsmes). Gremošanas orgānu sistēma vairumam formu ir slēgta gremojamā maisa veidā, dažkārt tā komplicēti sazarojusies. Dažām sugām gremošanas orgānu sistēma sastāv tikai no parenhimā iegrimušu šūnu sakopojuma, kas izpilda gremošanas funkciju. Dažām parazītiskajām formām gremošanas orgānu sistēma ir atrofējusies, un barību tās uzņem osmotiski caur ādu. Asinsrites sistēmas un elpošanas orgānu plakanajiem tārpiem nav. Tie elpo caur ādu, bet zarnu trakta parazītiem paralēli aerobai elpošanai notiek anaerobās elpošanas process (rūgšana), kurā bezskābekļa vidē sadalās tārpu ķermenī esošās organiskās vielas (galvenokārt glikogēns). Izvadorgānu sistēma ir protonefrīdiju tipa. Nervu sistēma sastāv no galvas nervu mezgliem (ganglijiem) un dažāda skaita gareniskajām nervu stiegrām, kas vairākumā gadījumu ir saistītas ar šķērseniskām komisūrām; parasti attīstītāki par citiem ir divi sānu zari. Dzimumorgānu sistēma, ar dažiem izņēmumiem, hermafrodītiska, ar vairākiem papildu dziedzeriem, kuri piedalās olu un to apvalku formēšanas procesā.

Ekoloģija

Pašreiz pazīstamas apmēram 25 000 plakantārpu sugas. Daļa no tām ir brīvi dzīvojošas formas, kas mīt jūrās, saldūdeņos, kā arī mitrās vietās uz sauszemes, bet lielākais vairums ir dzīvnieku parazīti. Dažas formas parazitē arī cilvēkā. Attīstība pārsvarā ir sarežģīta, ar paaudžu (dzimumpaaudzes un bezdzimumpaaudzes) un saimnieku maiņu: starpsaimnieks (attīstās parazīta kāpurs), finna (iecistējies biezos apvalkos parazīta kāpurs), definitīvais saimnieks (dzīvo pieaudzis parazīts).
Rīgas radio stacija

Rīgas radio stacija atrodas Rīgas rajona Stopiņu novada Ulbrokā, Radiostacijas ielā. Koordinātas 56N56, 24E17.
Stacijas kompleksā ietilpst vairāki torņi, no kuriem augstākais ir 205 m, bet otrs augstākais 125 m, kas ir arī senākais no visiem torņiem.

Vēsture

Pēc Otrā pasaules kara bija iznīcināti raidītāji, kas iepriekš nodrošināja radioraidījumu translācijas, tādēļ tika meklēta vieta, kur būvēt jaunu radiostaciju. Tā kā šajā laikā Rīgā nebija atbilstošas vietas radiostacijas ierīkošanai, tad tika nolemts to izbūvēt Ulbrokā pie Piķurgas ezera nacionalizētajā Ulbrokas muižā, kas tika pārveidota atbilstoši stacijas vajadzībām, saglabājot tikai ārējo izskatu.
1945. gadā sākās torņa celtniecība, ko piespiedu kārtā pildīja vācu karagūstekņi, montāžas darbus visus 125 torņa metrus veicot ar rokām.
Torņa raksturīgākā tehniskā īpašība, ka visa tā sastāvkonstrukcija ir kā raidošā antena un nekur nesaskaras ar zemes masu, jo uz pamatnes un trosēm ir izturīgi porcelāna izolatori.
Izmēģinājuma raidījumi notikuši 1946., bet tornis un stacija atklāti 1948. gadā.
Turpmākajos gados tika būvētas arī jaunas antenas, no kurām augstākā bija 205 m. 
1991. gada naktī uz 22. augustu Augusta puča laikā radiostacijas ēkā ielauzās OMON kaujinieki, mēģinot sašaut raidītājus ar automātiem, tomēr tika panākta vienošanās par raidīšanas pārtraukšanu un radiostacijai netika nodarīti nopietni bojājumi.
2010. gada 15. un 16. maijā divi 60 m augstie īsviļņu antenas torņi un 125 m augstā vidējo viļņu antena tika demontēti uzspridzinot.
Selima mošeja

Selima mošeja (turku: Selimiye Camii) ir mošeja Edirnē, Turcijā. Uzcelta no 1569. līdz 1575. gadam pēc Selima II pasūtījuma. Ēkas arhitekts: Sinans. Šī tiek uzskatīta par viņa meistardarbu un vienu no islāma arhitektūras augstākajiem sasniegumiem. 2011. gadā mošeja iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. No 1982. līdz 1995. gadam mošejas attēls bija uz turku liras 10 000 banknotes.
Priekuļu pagasts

Daba

Atrodas Vidzemes augstienē - Mežoles paugurainē un Gaujas senlejā. Pagasts ir izcili ainavisks, to šķērso dziļas un ar dabas pieminekļiem bagātas upju ielejas. Augstākā vieta pagastā atrodas pagasta dienvidaustrumos - 159,6 m vjl.

Vēsture

Priekuļu Sārumkalns tiek uzskatīts par vispamatotāko Autīnes pilskalna atrašanās vietu, ko pirmo reizi piemin Livonijas Indriķa hronika 1208. gadā. Pagasts veidojies 19. gadsimtā Priekuļu (Freudenberg) un Jāņmuižas (Johannenhof) muižu teritorijā, te atradās arī Lībānu, Vinnēnu, Brūnēnu un Ruckas pusmuižas.
Pēc 1920. gada zemes reformas Priekuļu muižu sadalīja 37 vienībās 387 ha kopplatībā, bet Jāņmuiža 150 ha kopplatībā nokļuva pēdējā nomnieka dēla diplomāta Andreja Kampes (1905–1942) īpašumā ar nosaukumu „Vairogi“. 
Tika sadalīta arī Cēsu lauku mācītājmuiža 28 vienībās 648 ha kopplatībā, Vaives dzirnavu zeme sadalīta divās vienībās 27 ha kopplatībā.
1935. gadā pagasta platība bija 58 km² un tajā dzīvoja 1392 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Priekuļu ciema padomi, ko gan 1947. gadā likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja. Cēsu rajona Priekuļu ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Dukuru ciemu, 1960. gadā — likvidēto Vaives ciemu. 1975. gadā Vaives ciemu izveidoja no jauna, teritoriju atdalot no Priekuļu ciema. 1977. gadā Priekuļu ciemam pievienoja likvidēto Jaunraunas ciemu, bet daļu ciema teritorijas pievienoja Cēsu pilsētai un Vaives ciemam. 1987. gadā Vaives ciemam pievienoja vēl daļu Priekuļu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Priekuļu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva jaunizveidotajā Priekuļu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Priekuļi (novada un pagasta centrs), Jāņmuiža, Dukuri, Jaunrauna, Annasmuiža, Garkalne, Inkuļi, Kunči, Lubiņas, Mežciemi, Pēterēni, Pieškalni, Rauguļi, Šautuves, Vaives dzirnavas, Vīstuči.
Liepājas Svētā Dominika Romas katoļu baznīca

Vēsture

Liepājas Svētā Dominika klosteris tika nodibināts 1996. gada 28. novembrī, reģistrējot to Latvijas Republikas Tieslietu ministrijā. Tā celtniecība Jelgavas ielā 17 tika uzsākta 1997. gadā, bet celtne pabeigta un atklāta 1998. gada Lieldienās. Pie klostera 2003. gadā pēc arhitekta A. Kokina projekta sākās baznīcas celtniecības darbi. Būvdarbus veica uzņēmums SIA "Būve" uz kādreizējās publiskās pirts pamatiem, tos paplašinot un nostiprinot. Vienlaicīgi sāka veidoties draudze. Sākotnēji, 1997. gadā dievkalpojumi noritēja pagaidu kapelā Breikša ielā, vēlāk, uzbūvējot klosteri, draudze sāka izmantot klostera kapelu. Dievnama celtniecību atbalstījuši Vācijas katoļu palīdzības fondi] un privātie ziedotāji. 2007. gada maijā Liepājas Domes deputāti nolēma izgaismot baznīcu tumšajā laikā, piesķirot tam līdzekļus. Baznīca tika pabeigta 2007. gadā un 10. jūnijā tā tika iesvētīta, ko veica Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis, kurš bija pirmais dominikāņu klostera priekšnieks Latvijā, kura vadībā tika uzsākta klostera un baznīcas celtniecība. Dievnama sienas 12 vietās, simbolizējot 12 apustuļus, iesvētīja klātesošie priesteri un viesi — dominikāņu ģenerālmaģistra vietnieks Dominiks Renuārs, dominikāņu asistents Viduseiropai un Austrumeiropai Raimonds Klepanecs un dominikāņu ģenerālvikārs Baltijas valstīs Jaceks Šprenglevskis.

Eksterjers

Dievnams ir 32 metrus gara un 12 metrus plata ķieģeļu ēka ar 32 metrus garu torni, kas ir iebūvēts ēkas korpusā. Torņa galā ir apzeltīts krusts.

Interjers

Interjers ir moderns, tajā pašā laikā askētisks. Uz sienas, aiz galda altāra atrodas Aglonas bijušā dominikāņu klostera gleznas kopija visā sienas lielumā, kas ataino baznīcas lūgšanas būtību. Tā ir digitāli apstrādāta un izlikta uz liela izmēra auduma. Galda altāris ir no granīta akmens, uz kā atrodas koka virsma. Tas simbolizē Baznīcas un ticības stabilitāti un nesatricināmību. Ēkas aizmugurējā daļā ir izveidota kapela, kura paredzēta Kristības sakramenta piešķiršanai. Tur atrodas arī kanceleja, grāmatu galds un telpas grēksūdzei. Dievnamā ir balkons, uz kura atrodas kora telpas un ērģeles. Tabernākuls atrodas uz paaugstinājuma pašā altārsienas centrā. Pa kreisi no altāra atrodas Jaunavas Marijas statuja, kas atvesta no Tallinas. Tajā ir atveidots mazais Jēzus, kurš guļ Jaunavas Marijas rokās un tur ābolu, ko sniedz tālāk. Statuja simbolizē Jēzu, kas uz sevis uzņemas pirmdzimto grēku. Dievmātes paskarbie sejas vaibsti simbolizē, ka ticīgie pieņem šo garīgo briedumu, kam Jaunava Marija ir pilnības paraugs.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Oskars Jabloņskis OP. Draudze sāka veidoties 2003. gadā, bet oficiāli tika nodibināta 2004. gada 1. novembrī. Dievkalpojumi notiek katru dienu. Darbojas Svētdienas skola un Mārtiņa māja, kas atrodas Lāčplēša ielā 49, kurā tiek dota patvērums grūtniecēm, kurām nav kur palikt sakarā ar nelabvēlīgiem apstākļiem ģimenē. Draudzei ir viena kapsēta — Jaunliepājas Vecie katoļu kapi.
Dravīdu valodas

Dravīdu valodas ir valodu saime, kura ir izplatīta Indijas dienvidos, Šrilankas ziemeļos un Beludžistānā (Pakistānā). Dravīdu valodās runā aptuveni 200 miljoni cilvēku, no kuriem 95% prot vismaz vienu no šīm četrām valodām: malajālamu, tamilu, kannadu un telugu valodu.
Šūmeikera—Levi komēta 9

Šūmeikera—Levi komēta 9 (SL9, D/1993 F2) ir komēta, kura 1994. gadā ietriecās Jupiterā, kas vienlaicīgi bija arī pirmais tiešais astronomisko objektu sadursmes novērojums Saules sistēmā. Šo notikumu novēroja teju vai visi pasaules astronomi, kā arī tas izsauca plašu atspoguļojumu masu saziņas līdzekļos. Šī sadursme deva arī jaunu informāciju par pašu Jupiteru. Tika secināts, ka Jupiters spēlē nozīmīgu lomu cietu daļiņu savākšanā Saules sistēmas iekšienē.