google/wiki40b huggingface dataset:
Stefanija Meiere

Biogrāfija

Stefanija Meiere dzimusi 1973. gadā Hārtfordā, Konektikutas štatā. Auga Fīniksā, Arizonas štatā, kopā ar divām māsām un trīs brāļiem. Savu vīru viņa satika jau pusaudzes vecumā un apprecējās ar viņu 1994. gadā.
1995. gadā pabeidza Brigama Janga universitāti Jūtas štatā, iegūstot bakalaura grādu angļu valodā. Mācību gados viņa daudz lasīja.
Pēc Meieres vārdiem, 2003. gada 2. jūnijā viņa sapnī redzēja divus iemīlējušos cilvēkus, kuri sēdējuši pļavā. Jaunietis vampīrs, neskatoties uz maigām jūtām, gribējis izdzert savas mīļotās mirstīgās meitenes asinis. No šī sapņa vēlāk radās romāns "Krēsla".
Pēc vairākiem neveiksmīgiem mēģinājumiem izdot savu grāmatu, Meiere beigu beigās parakstīja līgumu ar izdevniecību Little, Brown and Company par trīs grāmatām, pēc kura viņa saņēma 750 tūktošus lielu honorāru.
Romāns, kurš pirmkārt bija tēmēts uz pusaudžu auditoriju, ASV iznāca 2005. gada rudenī un ieguva grandiozus panākumus (piektā vieta nacionālajā bestselleru sarakstā). Katru gadu viņa izlaida pa vienam turpinājumam — "Jauns mēness" (2006; New Moon), "Aptumsums" (2007; Eclipse), "Saullēkts" (2008; Breaking Dawn). Katrā grāmatā stāstošā vienmēr bija Bella, bet ceturtajā grāmatā vārds bija dots arī viņas draugam Džeikam Blekam. Rakstniece gribēja aprakstīt dažus notikumus no viņas mīļotā Edvarda Kalena skatpunkta. Romāns Midnight Sun jau bija daļēji uzrakstīts, bet 2008. gada augustā pirmās daļas melnraksts noplūda internetā un Meiere atlika beigu daļas uzrakstīšanu uz nenoteiktu laiku.
2008. gada maijā Meiere izlaida pirmo romānu pieaugušajiem — "Klejotāja" (The Host). Grāmata ir par "parazītiem" ("dvēseļu" rase, kuriem nav savs ķermenis), kuri iekarojuši Zemi. Tajā pašā laikā risinās mīlestības intriga. Rakstniece plāno divus turpinājumus — "Dvēsele" (The Soul) un "Meklētājs" (The Seeker).
2008. gada 21. novembrī kinoteātros notika "Krēslas" pirmizrāde.
Rakstnieces plānos ir romāns par spokiem ("Summer house"), grāmatas par ceļojumiem laikā un nārām.
2015. gada novembrī Stefanija laida klajā jaunāko "Krēslas Sāgas" grāmatu. Tā ir īpašais "Krēsas" desmitās gadadienas izdevums- oriģinālā grāmata un pielikums "Life and Death".

Privātā dzīve

Meiere ir trīs bērnu māte un viņa apmeklē dievkalpojumus Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcā (mormoņi). Starp viņas mīļākajiem rakstniekiem ir Orsons Skots Kards, Viljams Šekspīrs, Šarlote Brontē un citi.
Li Žuofaņa

Personīgā dzīve

Precējusies ar Ķīnas un Singapūras šaha lielmeistaru Džanu Džunu (dzimis 1978.).
Garīgums

Garīgums, arī dvēseliskums, ir garīgā kultūra un garīgā attīstība, tā ir koncentrēšanās lietām un pasaulei, kas saistīta ar cilvēku psihi un intelektu. Garīgums nereti tiek saistīts ar reliģiju. Garīgumu uzskata par vienu no nozīmīgākajiem personības dimensijām, daži autori uzskata, ka to var likts personības modeļa centrā.
87. Kinoakadēmijas balva

Nominācijas

87. Kinoakadēmijas balvas nominantus 2015. gada 15. janvārī Semjuela Goldvina teātrī Beverlihilsā paziņoja Kinoakadēmijas prezidente Šerila Būna Aizeksa, režisori Dž. Dž. Eibramss, Alfonso Kuarons un aktieris Kriss Pains. "Putncilvēks" un "Viesnīca "Diženā Budapešta"" saņēma visvairāk nominācijas, katra deviņas.
Vaivari (stacija)

Vēsture

Jau 1911. gadā tagadējās Vaivaru pieturas vietā neilgu laiku pieturēja vilcieni. Taču pēc neilga laika tā tikusi likvidēta mazā pieprasījuma dēļ. Oficiāli Vaivaru pietura atklāta 1927. gadā, bet 1928. gadā tikusi uzbūvēta stacijas ēka no koka (netiek izmantota kopš 2016. gada), kā arī nojume un bagāžas šķūnis (nojaukts). 1938. gadā pietura no Asariem II pārdēvēta par Vaivariem.
Lelde Priedulēna

Karjera

Ar skeletonu nodarbojās kopš 2010. gada. Pirms tam trenējusies vieglatlētikā (startējusi sprinta distancēs). Pasaules kausa izcīņā debitējusi 2012. gada 7. janvārī ar startu Altenbergas trasē. Posmā viņa ieņēma 22. vietu, tajā pašā laikā izcīnot 12. vietu arī Eiropas čempionātā. 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem ieņēma 9. vietu. Savukārt 2012. gada decembrī notikušajā 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem Priedulēna ierindojās 4. vietā. 2012.—2013. gada sezonas kopvērtējumā ierindojās 19. vietā. 2013. gadā Eiropas čempionātā ieņēma 13. vietu.
2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs izcīnīja dalītu 14. vietu.
2015.—2016. gada sezonas pirmajā posmā Altenbergā izcīnīja 5. vietu. Turpmākajā sezonā visos Pasaules kausa posmos, kuros piedalījās, ierindojās pirmajā desmitniekā. Divas reizes (abas reizes Kēnigszē trasē) ieņēma 4. vietu. Sezonas kopvērtējumā ierindojās 13. vietā, nestartējot trīs Ziemeļamerikas posmos. 2016. gadā L. Priedulēna izcīnīja uzvaru Pasaules junioru čempionātā.
2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs L. Priedulēna izcīnīja 7. vietu, startējot ar sarautu ceļgala krustenisko saiti (sportiste bija atteikusies no operācijas, jo tad nebūtu iespējams piedalīties olimpiskajās spēlēs).
2019. gada janvāra vidū aizvadīja savas pirmās sacensības pēc gandrīz gada pārtraukuma, ieņemot 14. vietu Eiropas čempionātā (ceļgala traumas un mācību Šveicē dēļ sezonas pirmajā pusē sacensībās nestartēja). Februāra sākumā L. Priedulēna paziņoja par skeletona karjeras beigām.
AMA Motokrosa čempionāts

AMA Motokrosa čempionāts ir galvenās motokrosa sacensību sērijas ASV, kas notiek kopš 1972. gada. Čempionāta organizatori ir Amerikas motociklistu asociācija un MX Sports Pro Racing. Čempionātā iedalās divās klasēs: 250 motokrosa klasē (motocikli ar divtaktu 0-125 cm³ vai četrtaktu 150-250 cm³ dzinējiem) un 450 motokrosa klasē (motocikli ar divtaktu 150-250 cm³ vai četrtaktu 251-450 cm³ dzinējiem). Motociklus ar 125 cm³ dzinējiem iekļāva čempionātā tikai no 1974. gada. Sākot ar 1993. gadu motociklus ar 500 cm³ dzinējiem no čempionāta klases izslēdza.
Dace Rukšāne

Biogrāfija

Ir pazīstamā selekcionāra un Atmodas laika aktīvista Jāņa Rukšāna meita. Pēc Rīgas 50. vidusskolas absolvēšanas (1987) studējusi Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātē un Latvijas Medicīnas akadēmijā. Papildu izglītību guvusi Kinoscenāriju attīstības meistardarbnīcā SOURCES 2 Vīnē (2003).
D. Rukšāne kļuva pazīstama 2002. gadā kā romāna "Romāniņš" autore. Grāmata atklāti iztirzāja sievietes seksualitātes jautājumus un kļuva ļoti populāra. Vēlāk tai sekoja nākamās — "Beatrises gultas stāsti" un "Kāpēc tu raudāji?", kā arī laikrakstā "Diena" publicēto seksam un attiecībām veltīto sleju apkopojumi grāmatās.
90. gados Rukšāne rakstījusi dzejoļus. 2001. gadā Dailes teātrī iestudēta viņas luga "Rīt atbrauks Florinda", 2003. gadā Limbažu teātrī — luga "Es tev nepateicu visu" (2003). Tulkojusi Ī. Ensleres lugu "Vagīnas monologi" (Dailes teātrī, 2003), kā arī H. Millera lugu "Tas trakais, trakais Harijs" (Dailes teātrī, 2008). Romāns "Kāpēc tu raudāji?" tulkots un izdots Vācijā (2007), savukārt "Romāniņš" nācis klajā Dānijā (2007).
Rakstījusi scenārijus vairākām spēlfilmām. 2002. gadā sāk arakstīt iknedēļas slejas laikrakstā „Sestdiena”. 2004. gadā kļuva par žurnāla "Lilit" galveno redaktori; amatā līdz 2012. gadam.
Brīvajā laikā aizrāvusies ar putnu vērošanu.
Precējusies ar reklāmas jomas uzņēmēju, McCann Worldgroup Latvia valdes priekšsēdētāju Aināru Ščipčinski.

Politiskā darbība

2018. gadā iestājusies partijā "Latvijas attīstībai". No apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās Vidzemes vēlēšanu apgabalā un tika ievēlēta 13. Saeimā.
Agresija

Agresija ir starptautiskām tiesībām neatbilstoša spēka lietošana pret citas valsts suverenitāti, teritoriālo neaizskaramību, ekonomisko vai politisko neatkarību, ko neattaisno pašaizsardzības nepieciešamība vai citi apstākļi, ko juridiski atzīst par izņēmumiem.
Šī jēdziena pamatdefinīciju devusi ANO Ģenerālā Assambleja. (ANO Harta, Statūti, to nedefinē, tikai aizliedz spēka pielietošanu un draudus.) 1974. gadā, pēc divdesmit gadu darba, ANO ĢA beidzot izstrādāja agresijas definīciju, skaidrojumu un pazīmes. ANO dalībvalstis uzskatīja, ka tas palīdzēs ANO, galvenokārt Drošības Padomei, kuras pārziņā saskaņā ar Statūtiem ir jebkura agresija, savlaicīgāk un konsekventāk uz to reaģēt. Atspoguļojot plašu starptautisko vienošanos, šai definīcijai tomēr nav līguma formas, kaut arī to var pieskaitīt pie starptautiskajām tiesībām.
Interneta komunikācijas

Vēsture

Internets sākās kā  ARPANET tīkls , kuru dibināja ASV valdība, lai atbalstītu valdības projektus un universitāšu zinātniskās laboratorijas Amerikā, bet tas izauga plašāks, ietverot sevī pasaules lielākās universitātes un tehnoloģiju kompāniju izpētes laboratorijas.
Ap 1980. gadu internets pārsvarā bija pieejams personālajiem datoriem un darbastacijām tieši saistībā ar LAN lokālo tīklu un iezvanpieejas iespējām (angļu: dial-up Internet access), lietojot modemus un analogās telefonu līnijas.
Lokālais tīkls darbojās ar 10 Mbit/s, attīstījās līdz 100 Mbit/s un vēlāk — 1 Gbit/s, kamēr modemu datu ātrums bija no 1200 bit/s un 2400 bit/s 1980. gadā, un no 28 Kbit/s līdz 56 Kbit/s 1990. gadu vidū.
Platjoslu Interneta pieeja, bieži saīsinājumā kā (angļu: broadband) un arī zināms kā augsta — ātruma interneta pieeja, ir pakalpojums, kas piedāvā augstāku datu ātrumu, nekā lietojot 56 Kbit/s modemu.
Platjoslu tehnoloģijas lielākais lietojums ir ADSL un kabeļu tīmekļa pieeja. Jaunākās tehnoloģijas iekļauj sevī VDSL un optiskās šķiedras.
Zonās, kur ADSL vai kabelis nav pieejams, sakaru organizācijas un vietējās pašvaldības uzbūvē Wi-Fi tīklu. Bezvadu un satelīta tīmeklis bieži tiek lietots neapbūvētās, lauku vai citās grūti pieejamās vietās, kur kabeļu tīklu nevar tik viegli izbūvēt.
Sākot ar 2006. gadu mobilās platjoslas (angļu: broadband) pieeja tiek piedāvāta patērētājiem, izmantojot "3G" un "4G" tehnoloģijas, tādas kā HSPA, EV-DO, HSPA+, un LTE.
Arī Latvijā jau tiek plānota 4G interneta piesaiste mobilajiem tīkliem, kuru šobrīd plāno attīstīt LMT un Tele2. https://web.archive.org/web/20120718054812/http://www.notepad.lv/raksti/13413/tele2-ienak-baltijas-valstis-ar-4g-internetu/

Pieejamība

Internets ir pieejams skolās un darba vietās, kā arī publiskās vietās, tādās, kā bibliotēkas un Interneta kafejnīcas, kur ir pieejami datori ar interneta savienojumu.
Bezvadu pieejas punkti ir pieejami publiskās vietās, tādās, kā lidostu zālēs, kā arī publiskos parkos.

Tehnoloģijas

Interneta komunikāciju tehnoloģijas parasti izmanto modemus, kas pārvērš ciparu datus analogos signālos, lai savienotu analogos tīklus ar kabeļu tīkliem.
Sieksāte (stacija)

Vēsture

Sieksātes pieturas punkts atvērts 1929. gada 25. septembrī. Vēlāk Sieksāte presē pieminēta kā stacija, tās priekšnieks bijis Jānis Nāruņs. 1935. gadā Sieksātē uzbūvēta vienstāva stacijas ēka no koka, bet 1938. gadā Sieksātas nosaukums nomainīts pret tagadējo. Arī pēckara padomju kartēs Sieksātē atzīmēta stacija, bet vēlāk atkal pieturas punkts. Līdz 2001. gadam Sieksātē pieturēja pasažieru dīzeļvilciens Rīga—Liepāja. Kopš 2001. gada pieturas punkts ir neizmantots. Pieturas punkta ēka nodota privatizācijai 2001. gadā, mūsdienās šeit ir dzīvojamā māja "Smūši". Pasažieru dīzeļvilcieni Sieksātē nepietur kopš 2001. gada 15. jūnija.
Kaspars Zariņš

Biogrāfija

K. Zariņš dzimis gleznotāja un LMA rektora (1988—1997) Induļa un Veras Zariņu ģimenē. Mākslinieka dvīņubrālis Kristaps ir gleznotājs. Viņa sieva ir gleznotāja Vija Zariņa, ar kuru kopā mākslinieks veido kopīgas izstādes no 1987. gadā. Kopīgas izstādes tiek veidotas arī kopā ar brāli.
Kaspara un Vijas Zariņu meitas ir mākslinieces Paula Zariņa-Zēmane un Marta Zariņa-Ģelze, kura traģiski gāja bojā 2014. gada vasaras beigās 26 gadu vecumā.
Izglītību mākslas jomā uzsācis Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolā (1973—1980), tālāk sekoja studijas Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļā (1980—1986), kuru beidzis, izstrādājot diplomdarbu sava tēva I. Zariņa vadībā.

Mākslinieciskā darbība

Izstādēs K. Zariņš sācis piedalīties 1979. gadā. 1987. gadā iestājies Latvijas Mākslinieku savienībā. Pirmā personālizstāde notikusi Rīgā 1990. gadā, vēlāk tās notikušas arī Cēsīs, Maskavā, Vīnē un Ventspilī. Kopumā sarīkojis 30 personālizstādes. Mākslinieka darbi atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja, Latvijas Mākslinieku savienības muzeja, Latvijas Bankas, The Wurth Museum (Vācija), Tartu Mākslas muzeja, Krievijas Kultūras ministrijas kolekcijā, kā arī privātkolekcijās Krievijā un ASV.
Darbojies arī grāmatu grafikā, animācijā, saņēmis Latvijas nacionālā kino balvu “Lielais Kristaps” nominācijā “Labākais animācijas mākslinieks” par animācijas filmu “Vai tu ko teici?” (studija “Dauka”, 2009).

Pedagoģiskā darbība

Pedagoga gaitas K. Zariņš sācis 1991. gadā kā Latvijas Mākslas akadēmijas Vides mākslas nodaļas vecākais pasniedzējs. No 1992. gada ir Glezniecības nodaļas pasniedzējs. 1995. gadā kļuva par asociēto profesoru. No 1997. gada ir viens no Monumentāli dekoratīvās un multivizuālās mākslas meistardarbnīcas vadītājiem. 2008. gadā kļuva par profesoru.
Niklass Bergfošs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Bergfošs uzsāka 2004.—05. gada sezonā, kad debitēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Södertälje SK rindās. Jau nākamajā vasarā uzbrucējs pārcēlās uz Ziemeļameriku, 2005.—06. gada sezonā spēlējot Amerikas hokeja līgas vienībā Olbani "River Rats".
NHL Bergfošs debitēja 2007.—08. gada sezonā, taču nostiprināties Ņūdžersijas "Devils" sastāvā spēja vien 2009.—10. gada sezonā. Tomēr sezonas otrajā pusē hokejists tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers" vienību. 2010.—11. gada sezonā "Thrashers" zviedru uzbrucēju aizmainīja uz Floridas "Panthers".
2011. gada vasarā Bergfošs noslēdza viena gada līgumu ar Našvilas "Predators", taču novembrī līgums ar spēlētāju tika lauzts, un viņš pievienojās KHL klubam Kazaņas "Ak Bars". Sezonas turpinājums "Ak Bars" Bergfošu aizmainīja uz Čerepovecas "Severstal".
"Severstal" rindās spēlētājs aizvadīja pusotru sezonu, līdz 2013. gada vasarā līgas jaunpienācēja Vladivostokas "Admiral" hokejistu izvēlējās līgas paplašināšanās draftā. "Admiral" spēlēja līdz 2015.—16. gada sezonas vidum, kad tika aizmainīts uz Habarovskas "Amur".
Riteņbraukšana 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — sievietes, individuālais brauciens

Pirmssacensību favorītes

Pirms sacīkstēm galvenās favorītes bija esošā olimpiskā čempione ASV sportiste Kristīna Ārmstronga, pēdējās Pasaules čempiones pēc iepriekšējām Olimpiskajām spēlēm - nīderlandiete Elena van Deika (2013), vāciete Lisa Brennauere (2014) un jaunzēlandiete Linda Villumsena (2015).

Distance

Sieviešu brauciena distance bija viens aplis 29,8 km garumā Grumari aplī. Sacensību starts un finišs bija Tim Maia laukumā (Estrada do Pontal), pēc tam iebraucot Grumari aplī pulksteņa rādītāja virzienā. Aplī divi kāpumi: Grumari kāpums pēc 9,7 km un otrais kāpums (Grota Funda) pie 19,2 km atzīmes.
Karlo Salvioli

Biogrāfija

Pēc profesijas bijis notārs. Guvis lielu ievērību ar saviem darbiem šaha galotņu teorijā. Izdevis grāmatas Teoria e pratica del giuoco degli scacchi ("Šaha spēles teorija un prakse"; Venēcija, 1885—1888) un La partita d’oggi (4 pirmie sējumi 1927—1930, 5. sējums iznāca pēc Salvioli nāves 1932. gadā). Bijis pazīstams arī kā šaha kompozīciju sastādītājs.
Bijis arī viens no sava laika spēcīgākajiem Itālijas šahistiem. 1881. gadā Milānā uzvarējis 3. Itālijas nacionālajā čempionātā. 1983. gadā Venēcijā organizējis 4. Itālijas nacionālo čempionātu, kurā izcīnījis 3. vietu.
1920. gadā bijis viens no Itālijas šaha federācijas dibinātājiem un kļuvis par federācijas goda prezidentu. Pēc nāves visus savus līdzekļus ziedojis vietējai labdarības organizācijai Congregazione di Carità, kas par tiem Mirano uzbūvējusi slimnīcu.
Salvioli vārdā ir nosaukts Venēcijas šaha klubs.
Steppenwolf

Steppenwolf ir ASV rokgrupa, kas izveidojās 1967. gadā Losandželosā. Tā ir vislabāk pazīstama ar savu dziesmu Born to Be Wild.
Ježijs Levi

Biogrāfija

Levi bija viens no talantīgākajiem junioriem Polijas šaha vēsturē. No 1965. līdz 1969. gadam viņš piecas reizes pēc kārtas uzvarēja Polijas junioru šaha čempionātā. 1967. gadā Eiropas šaha čempionātā junioriem viņš ieņēma 3. vietu aiz Anatolija Karpova un Andrāša Adorjāna, bet pirms Jana Timmana. 1960. gados tas bija lielākais Polijas juniora panākums starptautiskajās šaha sacensībās. 1969. gadā Levi uzvarēja starptautiskā turnīrā Ļubļinā (apsteidzot Aivaru Gipsli) un Polijas šaha čempionātā. Kā Polijas čempions viņš piedalījās Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla zonas turnīrā Atēnās, kur ieņēma 12. vietu. Pēc šī turnīra Levi nolēma neatgriezties dzimtenē un pārcēlās dzīvot uz Zviedriju, kur sāka studēt matemātiku. Polijā viņa vārds tika iekļauts tā saucamajā "melnajā sarakstā" un ilgu laiku bija noklusēts. 1972. gada rudenī Levi gāja bojā autoavārijā Zviedrijā. Apglabāts ebreju kapsētā Malmē.
Vladimirs Oņiščuks

Biogrāfija

Pārstāvējis Ukrainu Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kurās izcīnījis trīs medaļas: 2001. gadā zelta medaļu Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā un divas sudraba - 2003. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā un 2006. gadā Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2006. gadā Kijevā uzvarējis Vladimira Nabokova šaha memoriālā un Ukrainas izlases sastāvā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha olimpiādē U16 vecuma grupā. 2007. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Harkovā. 2008. gadā dalījis 1. vietu Migela Naidorfa memoriālā Varšavā. 2015. gadā kopā ar Li Čao uzvarējis Francijas starptautiskajā šaha festivālā Cappelle-la-Grande Open un bijis pirmais Mecas starptautiskā šaha turnīrā Metz Open.
2017. gada augustā uzvarējis Rīgas šaha festivāla "RTU Open" "A" turnīrā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2005. gadā Oņiščukam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 2012. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Kazu apakšdzimta

Izplatība

Kazu apakšdzimtas dzīvnieki galvenokārt mājo ziemeļu puslodē, sākot ar arktiskajiem apgabaliem pašos ziemeļos un beidzot ar Meksikas ziemeļiem un Ziemeļāfrikas kalniem Etiopijā. Tie ir sastopami visos Eiropas un Āzijas kalnos līdz pat Indijas dienvidiem un Sumatras kalniem dienvidaustrumos.

Izskats

Kazu apakšdzimtas dzīvnieki kopumā ir vidēji lieli vai lieli pārnadži ar kompaktu ķermeņa uzbūvi, bet to dzīves apstākļi ir veidojuši sugu atšķirības un īpašās iezīmes. Piemēram, muskusvērši ir piemērojušies ļoti aukstam tundras klimatam, Ziemeļamerikas kalnu kazas veikli kāpelē pa stāvām klintīm, bet stepes aitas spēj izdzīvot nabadzīgā tuksneša vidē.
Tēviņi visām sugām ir daudz lielāki, masīvāki nekā mātītes. Mazākie kazu apakšdzimtā ir gorali (Nemorhaedus), bet no tiem mazākais ir brūnais gorals (Naemorhedus baileyi), kura ķermeņa garums ir 80 - 100 cm, augstums skaustā 60 cm, bet svars 20 – 30 kg. Lielākais ir muskusvērsis (Ovibos moschatus), kura ķermeņa garums ir 2,5 metri, bet svars 400 kg. Nebrīvē muskusvērsis var sasniegt pat 650 kg svaru.

Ragi

Kazu apakšdzimtas dzīvniekiem ragi ir abiem dzimumiem, bet mātītēm tie ir daudz mazāki un smalkāki. Lielākajai daļai ragi aug stāvus gaisā un liecas uz atpakaļu. Goraliem ragi atliecas nedaudz, bet kazu cilts sugu tēviņiem ragi ir gari, un to formas ir ļoti dažādas. Dažiem ragi savijas vītnē un atliecas nedaudz atpakaļ, bet citam atliecas kā milzīgs ritens. Vienīgie, kuriem ragi liecas strauji uz leju un to gali izliecas uz augšu, ir muskusvērši un takini (Budorcas). Aitām ragi ir masīvi un spēcīgi izliekti, dažām sugām tie sagriežas ritenī pat vairākas reizes. Vismasīvākie un garākie ragi pieder Eirāzijas kalnu aitas (Ovis ammon) aunam. Lielākie datētie ragi ir bijuši 182,2 cm gari un svēruši 35 kg.
Kažoki kazu apakšdzimtas dzīvniekiem parasti ir brūni, brūnpelēki, pelēki, melni un balti. Krāsa labi saplūst ar ainavu, un dzīvniekus ir grūti ieraudzīt. Astes parasti ir relatīvi īsas un to nagi ir piemēroti kāpelēšanai pa stāvām klintīm.

Uzvedība

Kazu apakšdzimtas dzīvniekus pēc to sociālās struktūras var iedalīt divās atšķirīgās grupās. Daļa sugu ir teritoriāla un tās barojas savas teritorijas robežās, turklāt agresīvi aizsargājot savus barības resursus. Otrai daļai ir raksturīga brīva rakstura ganīšanās un lokāla migrācija barības meklējumos. Šīs grupas sugas veido lielus barus, kas kopīgi ganās un pārvietojas samērā lielā teritorijā.
Teritoriālās sugas parasti ir mazākas augumā, tām ir tumšāki kažoki, tēviņi un mātītes ārēji stipri līdzīgi, un to ragi atgādina durkļus. Otrās grupas sugas ir ļoti sociālas, to augumi ir lielāki, un barā pastāv noteikta hierarhija. Pirmās grupas sugas ir primitīvākas un evolucionāri vecākas kā otrās grupas sugas. Pie pirmās grupas varētu minēt lielos goralus, bet pie otrās, piermēram, muskusvēršus.
Šīs bīstamās balkona durvis

Sižets

Rolanda astoņpadsmit gadu dzimšanas dienā tiek demonstrēts sižets, ko viņš ar draugiem nofilmējis, par meiteni, kas veltīgi gaida satikšanos ar puisi. Dzimšanas dienas viešņa medmāsa Inga atpazīst tajā pacienti, kas ar ātro palīdzību atvesta uz slimnīcu, un noskaidrojas, ka puiši pret viņu izturējušies nežēlīgi.
Simacjaņs

Biogrāfija

Dzimis ģimenē, kurā vīrieši jau paaudzēs bijuši zinātnieki. Viņa tēvs Simatans arī bija galma vēsturnieks. Līdz ar to Simacjaņs guva savam laikam lielisku izglītību - viņa skolotāji bija tādi konfucianisma metri kā Kunaņgo (孔安國) un Dundžunšu (董仲舒).
20 gadu vecumā Simacjaņs devās savā pirmajā zinātniskajā ekspedīcijā, apceļojot impērijas zemes un vācot ziņas par vēsturi. Pēc atgriešanās nokārtoja ierēdņa eksāmenu un tika iecelts par ekspedīciju uzrauga padomnieku. Karjera valsts pārvaldē bija veiksmīga, un 35 gadu vecumā viņš jau vadīja militāru soda ekspedīciju uz Tibetu, sodīt "rietumu barbarus" par dumpošanos.
Pēc tēva nāves, pildot tā vēlēšanos, savu dzīvi veltīja vēstures pētniecībai. 105. g.p.m.ē. tika paaugstināts rangā par imperatora padomnieku un iekļauts kalendāra reformas komisijā.
99. g.p.m.ē. Simacjaņs neveiksmīgi iesaistījās politikā - uzsāka kampaņu par karavadoņu Lilina (李陵) un Liguanli (李廣利) reabilitāciju (abi bija apsūdzēti nekompetencē un ļaunprātīgā karagājiena pret huņņiem izjaukšanā), - kā rezultātā pats nonāca uz apsūdzēto sola. Viņam piesprieda nāvessodu, ko varēja aizstāt vai nu ar lielu naudas sodu, vai kastrāciju. Tā kā naudas nebija, Simacjaņs izvēlējās otro variantu.
Miris ap 90. g.p.m.ē.

Devums zinātnē

Sarakstījis fundamentālu daudzsējumu (130 tīstokļi) darbu "Šidzji" (史記 - Shiji, "Vēstures pieraksti") - senās Ķīnas vēsture no mītiskā "Dzeltenā imperatora" (ap 2600. g.p.m.ē.) laikam, līdz autora dzīves laikam. Darbu veido 5 pamatnodaļas: Bendzji (本紀) - 12 tīstokļos apkopotas visu senajā Ķīnā valdījušo imperatoru biogrāfijas; Šidzja (世家) - 30 tīstokļos apkopotas izcilāko aristokrātu un ierēdņu biogrāfijas; Liedžuan (列傳) - 70 tīstokļos apkopotas izcilāko personu - ieskaitot Laodzi, Modzi, Sundzi, Dzinke u.c. - biogrāfijas; Šu (書) - 8 tīstokļos apkopota informācija par tā laika ceremonijām, rituāliem, mūziku, kalendāriem, ticējumiem, ekonomiku utt.; Bjao (表) 10 tīstokļos apkopotas hronoloģiskās tabulas. Novitāte bija jauna metodoloģija un struktūrēšana: Simacjaņs izgāja no vispārpieņemtajiem hroniku rakstīšanas principu rāmjiem, kārtojot darbu ne tik daudz hronoloģiski, cik tematiski, pie tam nevis vienkārši aprakstot un sev simpātiskās personas vēsturē slavējot, bet arī analizējot valstu rašanās, uzplaukuma un pagrimuma cēloņus, tos salīdzinot, cenšoties saprast vēstures procesu loģiskos principus.
Vēl zināms, ka Simacjaņs rakstījis visai labu dzeju - saglabājušās ziņas (oficiālajā Haņu dinastijas hronikā "Haņšu" - 漢書, Hanshu, - ko sarakstījis Baņgu - 班固, Ban Gu), ka viņš radījis vismaz 8 odas (t.s. fu stilā), no kurām zināmākā ir "Par sērojošā zinātnieka bēdīgo likteni".