google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Siliņš (riteņbraukšana)

Riteņbraukšana

Jaunībā ar panākumiem nodarbojies ar riteņbraukšanu, kļuvis par PSRS studentu vicečempionu riteņbraukšanā, ieguvis 23. vietu daudzdienu velobrauciena «Draudzība» kopvērtējumā, kā arī izcīnīja Latvijas PSR čempiona titulu braucienā ar atsevišķu startu. Ziemās trenējies arī ātrslidošanā un vairākkārt kļuva par Latvijas studentu čempionu.
1963. gadā pabeidzis Smiltenes vidusskolu, 1967. gadā Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtu.
No 1967. līdz 1973. gadam strādājis par fizkultūras skolotāju Smiltenes 2. astoņgadīgajā skolā, paralēli no 1967. līdz 1974. gadam darbojies kā riteņbraukšanas treneris Smiltenē. No 1974. līdz 1989. gadam riteņbraukšanas treneris Valmierā, trenējis vēlāko profesionālo šosejas riteņbraucēju Arvi Piziku un treka riteņbraucēju Aināru Ķiksi.
No 1989. līdz 2009. gadam Valmieras sākumskolas (iepriekš Valmieras pamatskola) direktors.
1988. gadā uzsācis BMX braukšanas popularizēšanu Latvijā, no 1988. līdz 2006. gadam bijis Latvijas BMX federācijas viceprezidents. No 2006. līdz 2010. gadam Latvijas Riteņbraukšanas federācijas viceprezidents.

Politiskā darbība

1995. gadā J. Siliņš nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās no partijas "Tēvzemei un Brīvībai" saraksta. Sākotnēji netika ievēlēts arī 7. Saeimas vēlēšanās, kur kandidēja no "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta, taču 2000. gadā no 20. janvāra līdz 11. maijam bijis 7. Saeimas deputāts, uz laiku ieņemot partijas biedra Vladimira Makarova vietu, kurš kļuva par ministru. Darbojies Sabiedrības veselības un Sporta apakškomisijā.
2001. un 2005. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts un darbojies Valmieras domē. Šajā laikā kandidējis arī 8. Saeimas un 9. Saeimas vēlēšanās, taču nav guvis vēlētāju atbalstu. 2008. gadā izstājies no partijas "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", kļuvis par "Pilsoniskās savienības" biedru, no kuras saraksta nesekmīgi kandidēja Valmieras domes vēlēšanās 2009. gadā. No partijas "Vienotība" saraksta kandidējis arī 10. Saeimas un 11. Saeimas vēlēšanās, taču nav guvis vēlētāju atbalstu. 2014. gadā 12. Saeimas vēlēšanās pārstāvēja Jauno konservatīvo partiju, kuras saraksts nepārvarēja 5% barjeru un Saeimā neiekļuva. Kandidēja arī 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gada rudenī, taču nesaņēma pietiekošu vēlētāju atbalstu, lai būtu ievēlēts.

Atzinības

2006. gada 12. oktobrī saņēmis Atzinības krusta V šķiru (ordeņa kavalieris).
2015. gadā saņēmis Latvijas Gada balvu sportā par mūža ieguldījumu.
Lukašs di Grasi

Sākums

Di Grasi uzsāka savu formulu sacīkšu karjeru 2002. gadā, Brazīlijas Formula Renault klasē. Čempionāta kopvērtējumā viņš bija otrais un nākamajā gadā brauca Formula 3 sacensībās, kur arī bija otrais. Gada gaitā viņš arī nobrauca dažas sacīkstes F3 Eirosērijā. 2004. gadā viņš piedalījās Lielbritānijas F3, bet gadu vēlāk — pilnu sezonu F3 Eirosērijā, kur kopvērtējumā bija trešais. 2006. gadā pilots debitēja GP2 un tikai trīs reizes izcīnīja punktus. Tas viņam deva 17. vietu kopvērtējumā. Gadu vēlāk, ART komandā di Grasi jau bija biežs viesis uz goda pjedestāla. Sezonas izskaņā viņš zaudēja titulu Timo Glokam. Nākamajās divās sezonās brazīlietis divreiz palika kopvērtējuma 3. vietā.

Formula 1

Di Grasi vairākus gadus bija Renault testpilots. 2010. gada sezonā viņš brauca jaunizveidotajā Virgin komandā, kur bija Timo Gloka komandas biedrs.
Centrāleiropas laiks

Centrāleiropas laika lietošana Eiropā

1893. gadā Vācijas Impērija apvienoja savas laika zonas, ieviešot CET (MEZ). Karu laikā šis laiks tika ieviests visās okupētajās teritorijās.
Pirms Otrā Pasaules kara Lietuva laika posmā no 1920. līdz 1940. gadam izmantoja CET (MET). Francija, Beļģija, Nīderlande un Luksemburga saglabāja Centrāleiropas laiku. Pēc kara šo laiku ieviesa Monako, Spānija, Andora un Gibraltārs.
Īrija un Lielbritānija 1968.—71. eksperimentāli ieviesa Centrāleiropas laiku, tomēr tā izrādījās nepopulāra un īslaicīga izmaiņa, galvenokārt saistībā ar ceļa negadījumu skaitu, kurš palielinājās tumšajos ziemas rītos. Portugāle izmatoja CET laika posmos no 1966. līdz 1976. un 1992. līdz 1996.

Citas valstis

Citam valstīm skatīt UTC+1.
Delna (organizācija)

Sabiedrība par atklātību — Delna (saīsināti: Delna) ir starptautiskās pretkorupcijas nevalstiskās organizācijas Transparency International Latvijas nodaļa. Delna dibināta 1998. gadā, organizācijai ir sabiedriskā labuma statuss. Delnas birojs atrodas Rīgā, Citadeles ielā 8.

Darbības virzieni

Delnas mērķis ir veidot atklātu, taisnīgu un demokrātisku sabiedrību, kas ir brīva no korupcijas valsts pārvaldē, politikā, valsts un privātajā sektorā, kā arī personu savstarpējās attiecībās. Lai mazinātu korupcijas riskus Delna izglīto sabiedrību, skaidro trauksmes celšanas nozīmi, iestājas par izmaiņām normatīvajos aktos, veicina atklātību valsts pārvaldē un finanšu sistēmā, veicina ēnu ekonomikas apjoma mazināšanu, sniedz ieteikumus un uzrauga tiesībsargājošo iestāžu darbu. 2016. gadā Delna kļuva par starptautiskā tīkla Tax Justice Network biedru, lai kopīgi strādātu pie caurspīdības finanšu sektorā, naudas atmazgāšanas novēršanas un godīga nodokļu regulējuma.

Integritātes pakts — Eiropas Savienības fondu uzraudzība

2015. gada 22. maijā Eiropas Komisijas Reģionālās politikas un pilsētpolitikas ģenerāldirektorāts aicināja valsts institūcijas un pilsoniskās sabiedrības organizācijas pieteikties pilotprojektā “Integrity Pacts – civil control mechanisms for safeguarding EU funds”. Delna pieteicās un tikai izvēlēta kā projekta īstenotājs Latvijā. Projekts tika uzsākts 2016. gada 1. janvārī, tā ietvaros Delna uzrauga Rīgas pašvaldības kapitālsabiedrības "Rīgas Satiksme" projektu "Rīgas tramvaju infrastruktūras attīstība", kas iesniegts finansiālā atbalsta saņemšanai no Eiropas Savienības Kohēzijas fonda. Rīgas Satiksme projektā būvēs Skanstes tramvaja līniju.
Integritātes pakts ir instruments korupcijas novēršanai publiskajos iepirkumos, kas finansēti vai līdzfinansēti ar Eiropas Savienības atbalstu. Tā ir rakstiska vienošanās starp valsts iestādi, kas organizē iepirkumu, un uzņēmumiem, kas piedalās konkursā. Parakstot Integritātes paktu puses apņemas, ka atturēsies no kukuļošanas, slepenām vienošanām un citām prettiesiskām, korupcijas riskam pakļautām darbībām. Neatņemama Integritātes pakta sastāvdaļa ir monitoringa programma, ko īsteno pilsoniskās sabiedrības organizācija. Monitoringu veicošajai organizācijai tiek nodrošināta pieeja visaptverošai informācijai par realizējamo projektu, palielinot publisko iepirkumu procedūru atklātību, veicinot sabiedrības uzticību valsts vai pašvaldības pieņemtajiem lēmumiem, padarot iepirkumu konkursus pievilcīgākus uzņēmējiem un veicinot godīgu un atklātu konkurenci.Delna – INTEGRITĀTES PAKTS
2017. gada janvārī Delna novērsa sašaurinātas pretendentu atlases mēģinājumu Skanstes tramvaja būvprojekta izstrādē.
Juris Pūce (vieglatlēts)

Sportista karjera

Nodarbojies ar tādām vieglatlētikas disciplīnām kā diska mešana, lodes grūšana un vesera mešana. 1965. gada universiādē ieguvis trešo vietu diska mešanā ar rezultātu 56,20 m.
1967. gadā ieguvis trešo vietu Panamerikas spēlēs diska mešanā (56,19 m), lodes grūšanā izcīnot ceturto vietu (18,48 m).
1970. gadā kļuvis par Britu sadraudzības spēļu čempionu diska mešanā (59,02 m), 1966. gadā bijis vicečempions (55,94 m), izcīnot arī trešo vietu lodes grūšanā.
1968. gada olimpiskajās spēlēs diska mešanā ieguvis 14. vietu ar rezultātu 57,34 m.
Vairākas reizes uzlabojis Kanādas rekordu diska mešanā — no 54,10 m līdz 64,39 m (1968. gadā). No 1964. līdz 1970. gadam bijis Kanādas labākais diska metējs, 1965. gadā arī labākais vesera metējs (53,79 m), bet 1968. gadā arī labākais lodes grūdējs (19,25 m).

Personīgā dzīve

Absolvējis Rino universitāti. Strādājis Toronto municipālajā policijā.
Pīa Kramlinga

Šahistes karjera

1978. gadā pirmo reizi startējusi starptautiskajā arēnā, kad Buenosairesā pārstāvējusi Zviedriju Pasaules šaha olimpiādē. 1980. gadu sākumā kļuvusi par vienu no spēcīgākajām šahistēm. 1982. gadā FIDE viņai piešķīra starptautiskās sieviešu lielmeistares nosaukumu (WGM), bet jau 1983. gadā Kramlinga izpildīja starptautisko vīriešu meistara normu (IM). Par panākumiem turnīros 1983. gadā kļuvusi par šaha Oskara aptaujas uzvarētāju. 1985. gadā pirmo reizi piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā Havanā, kur ieņēmusi 3. vietu un iekļuvusi pretendentu turnīrā. 1986. gadā pretendentu turnīrā Malmē palikusi 4. vietā. Pretendentu turnīros vēl piedalījusies divas reizes: 1994. gadā Tilburgā ieņēmusi 3. vietu, 1997. gadā Groningenā palikusi 8. vietā. Piecas reizes piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas. Labākais panākums šajos turnīros bijis iekļūšana pusfinālā 2008. gadā Naļčikā, kur Kramlinga piekāpusies nākamajai Pasaules čempionei Aleksandrai Kosteņukai ar ½:1½. 2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Kateržinu Ņemcovu, 2. kārtā uzvarējusi Elizabetu Pēcu, bet 3. kārtā zaudējusi Aleksandrai Kosteņukai.
Kopā ar Ungārijas šahisti Žužu Polgāru bijusi viena no pirmajām šahistēm, kas regulāri piedalījusies spēcīgos vīriešu turnīros. 1992. gadā Kramlinga kļuvusi par ceturto šahisti vēsturē, kurai FIDE piešķīrusi vīriešu starptautiskā lielmeistara nosaukumu (GM). 2000. un 2009. gadā izcīnījusi Zviedrijas vicečempiones nosaukumu vīriešu konkurencē, bet 2007. un 2011. gadā kļuvusi par Zviedrijas šaha čempionāta bronzas laureāti. 2003. un 2010. gadā uzvarējusi Eiropas šaha čempionātā sievietēm.
No 1978. līdz 2016. gadam divpadsmit reizes pārstāvējusi Zviedrijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, turklāt 4 reizes spēlējusi vīriešu izlases sastāvā (1990-1992, 1996, 2000). Individuālajā vērtējumā ieguvusi 7 medaļas: 2 zelta (1984, 1988), 3 sudraba (1978, 1982, 1984) un 2 bronzas (1988, 2016). No 1989. līdz 1997. gadam pārstāvējusi Zviedrijas vīriešu izlasi Eiropas komandu šaha čempionātā, un 1988. gadā izcīnījusi individuālo sudraba medaļu. 2005. gadā piedalījusies arī Eiropas sieviešu komandu čempionātā. 5 reizes (2007, 2008, 2010, 2012, 2013) uzvarējusi Eiropas klubu sieviešu komandu šaha čempionātos Monako komandas "CE de Monte Carlo" sastāvā.
2015. gadā Sočos Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas ceturtdaļfinālā uzvarēja Ukrainas lielmeistari Annu Muzičuku ar 3½:2½, bet pusfinālā zaudēja Krievijas lielmeistarei Natālijai Pogoņinai ar 1½:2½.
2017. gada novembrī Rīgā šaha kluba "RTU/WASA" sastāvā uzvarējusi Latvijas komandu šaha čempionātā, uzrādot labāko individuālo rezultātu pie dāmu galdiņa.
2019. gada septembrī Skolkovā (Maskavas apgabals) palikusi 12. vietā FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā.
Gavi arka

Vēsture

Gavi arkas celtniecība bija uzticēta arhitektam Vitrūvijam Cerdonem un uzcelta 1. gadsimta pirmajā pusē Augusta valdīšanas beigās vai Tibērija valdīšanas sākumā. Gavi arka bija uzcelta uz "Via Postumia" romiešu ceļa, netālu no vietas, kur tas savienojas ar "Via Gallica" ceļu, apmēram 500 metrus no Porta Borsari vārtiem. Vieta, kur tā tika uzstādīta, veidoja ainavisku fonu pie izejas no pilsētas, norobežojot pilsētas ceļa galveno asi. Bet no lauku puses tās fonu veidoja pilsētas mūri un San Petro monumentālā paugura panorāma ar romiešu Pilsonisko teātri un pagānisko templi.
Sākotnēji būdama kā izolēts piemineklis, tā vēlāk tika iekļauta pilsētas aizsargmūrī, kas gāja gar Adigetto ieleju, un tādējādi tika izmantota par pilsētas vārtiem, sauktiem Sandzeno vārti. Ar laiku piemineklis jau tik tālu bija sabojājies, ka viduslaikos pamatne gandrīz pilnībā atradās zem ielas līmeņa, bet 16. gadsimtā daži nami bija uzcelti iepretī arkai.
1805. gadā Napoleona okupācijas laikā franču kara inženieri demontēja pieminekli, bet blokus novietoja arēnas ejās. Luidži Trecca, Ferdinando Albertolli, Džuzeppe Barbjeri, Gaetano Pinali, Bartolomeo Džuliari un pat Luidži Negrelli (Suecas kanāla dizainers) strādāja pie šī Veronas pieminekļa rekonstrukcijas, taču neviens projekts tā arī netika pabeigts. Tikai 1932. gadā, pateicoties Antonio Avena (Veronas pilsoniskā muzeja direktors) vadītās pilsētas administrācijas pūlēm, piemineklis pēc Andrea Palladio projekta tika atjaunots. Piemineklis tika pārkomponēts daļēji anastilozē, daļēji integrējot zaļajā zonā blakus Kastelvečo pilij.
2011. gadā sāktajos arheoloģiskajos izrakumos Gavi arkas pašreizējā atrašanās vietā izveidojās Kastelvečo laukums, bet atklātā mozaīkas grīda tika nodota Kastelvečo muzejam.

Apraksts

Arka veidota divu paralēlu frontonu veidā, kas sānos savienoti ar divām mazākām arkām. Pieminekļa augstums sastāda 12,69 metrus, garāko malu garums 10,96 metri, īsāko 6,02 metri. Lielākā eja ir 8,40 x 3,48 metrus liela, bet mazākā — 5,50 х 2,65 metrus. Abos lielajos frontonos ir četras nišas 2,50 metrus augstas, 0,98 metrus platas un 0,68 metrus dziļas, kurās atradās četru Gavi dzimtas pārstāvju skulptūras (tagad zudušas). Zem šīm nišām ir saglabājušies šo Gavi dzimtas locekļu vārdi: C[aio] Gavio Strabone, M[arco] Gavio Macrone un Gavia, bet ceturtais vārds ir nozaudēts. Griesti ir kessona veida, tādēļ nav tipisko romiešu arku cilindriskās velves, kas liek domāt par klasiskās romiešu arkas un helēnistiskā tetrapilona sajaukumu.
Arkas celtniecībā izmantotais baltais akmens ir pilnīgi izbalējis Veronas sārtais amonītu marmors, kas visdrīzāk uz Veronu pa Adidžes upi bija attransportēts no Valpoličellas.

Arhitekts

Arkas arhitekts bija atstājis savu uzrakstu viena pilastra iekšējā pusē, kas ir rets gadījums. Uzraksts "L. VITRVVIVS. L. CERDO ARCHITECTVS" var tikt tulkots kā arhitekts Lūcijs Vitrūvijs Cerdone. Vārds Cerdone nozīmē grieķu vergu, kuru ir atbrīvojis Romas pilsonis. Pateicīgais Vitrūvijs var pieminēt Marku Vitrūviju Pollionu, romiešu arhitektu, kas pazīstams ar savu traktātu "De architectura libri decem", kaut arī tas nav pilnībā apstiprināms.
Oracle Database

Tirgus pozīcija

Relāciju datubāzu tirgū Oracle Database sacenšas ar tādiem komerciāliem produktiem, kā IBM DB2 UDB un Microsoft SQL Server. Oracle un IBM sacenšas par datubāzu tirgu uz UNIX un Linux platformām, kamēr Microsoft dominē datubāzu tirgū uz Microsoft Windows platformām.
Catlakšu ezers

Raksturojums

Ezers ir staigniem krastiem, stipri aizaudzis, ar eitrofiem ezeriem raksturīgu floru. Ūdens caurredzamība 1,5 metri, krāsa — brūni dzeltena. Ezeram nav peldvietas, bet ir piemērots makšķerēšanai. Ezers ir ar labu pievedceļu tīklu. No ezera iztek Rogāļu strauts, kas ietek Daugavā.
Amplitūdas modulācija

Amplitūdas modulācijas izskaidrojums

Augstfrekvences svārstības pēc amplitūdas modulē, speciāli iedarbojoties uz ģeneratora nerimstošajām svārstībām. Piemēram, modulāciju var realizēt, mainot svārstību kontūrā potenciālu starpību. Jo lielāks spriegums ģeneratora kontūrā, jo lielāka enerģija no avota periodā tiek pievadīta kontūram. Rezultātā palielinās svārstību amplitūda kontūrā. Ja spriegumu samazina, tad kontūram pievadītā enerģija arī samazinās un samazinās arī svārstību amplitūda kontūrā.
AM galvenā priekšrocība ir vienkārša uztvērēja konstrukcija. Daudziem citiem modulācijas veidiem (FM), viena no demodulēšanas (detektēšanas) metodēm ir pārveidot signālu par AM un detektēt ar AM detektoru. Lietojot amplitūdas modulāciju ir grūtāk nodrošināt ļoti plašu dinamisko diapazonu (starpība starp lielāko un mazāko pārraidāmā signāla vertību) jo mazāko uztveramo signāla vērtību nosaka trokšņu līmenis.
Viens no amplitūdas modulāciju raksturojošajiem lielumiem ir modulācijas pakāpe. Tā rāda, kādā mērā modulētais signāls svārstās ap nemodulēto vērtību. To parasti norāda %. Piem., ja modulācijas pakāpe ir 50%, tad amplitūdas modulētā signāla amplitūda svārstās starp 0,5 un 1,5 no nemodulēta nesēja amplitūdas.

Digitālā amplitūdas modulācija

Amplitūdas modulācijas metodes, kur pārsūtāmais signāls ir digitāls (var pieņemt tikai noteiktas vērtības).

OOK

OOK (on off keying) ir vienkāršākā iespējamā modulācijas metode. To dažreiz izdala atsevišķi. To ir iespējams lietot tikai digitāliem signāliem. Šeit signālu modulē ieslēdzot un izslēdzot raidītāju. Šai metodei ir diezgan slikta spektrālā efektivitāte jo strauja raidītāja ieslēgšana (un izslēgšana) rada traucējumus citās frekvencēs. Pie maziem datu pārraides ātrumiem to var daļēji samazināt samazinot raidītāja ieslēgšanas un izslēgšanas ātrumu (tā, ka 100% jauda parādās nevis uzreiz, bet pakapeniski). Pie lieliem ātrumiem efektīvākas ir frekvences un fāzes modulācijas metodes. OOK parasti lieto radiotelegrāfijai. OOK bija vēsturiski pirmā modulācijas metode (jo ar to laiku raidītājiem citas nebija iespējamas).

ASK

ASK (amplitude shift keying) ir vispārīgā digitālā amplitūdas modulācijas metode. Izšķir viena līmeņa un vairāku līmeņu ASK. Viena līmeņa ASK ir vienkāršākais digitālās modulācijas veids un to sauc arī par OOK (on off keying)(lai arī ir iespējami varianti, kur modulācijas pakāpe ir mazāka kā 100%). Tur ir iespējamas tikai 2 amplitūdas vērtības. Vairāku līmeņu ASK ir iespējamas vairāk nekā 2 diskrētas maplitūdas vērtības. Šajām metodēm ir nepieciešama labāka signāla trokšņa attiecība, bet tām ir labāka spektrālā efektivitāte. Piem. lietojot 4 amplitūdas vērtības vienlaikus var pārraidīt 2 bitus.
ASK tīrā veidā radio pārraidēm parasti nelieto, jo šai metodei ir slikta traucējumu noturība.
Pols Sezans

Dzīve

Pols Sezāns ir dzimis 1839. gada 19. janvārī Francijas dienvidu pilsētā Ēksanprovansā turīgā buržuāziskā ģimenē. Burbonas koledžā, kur studēja Sezans, viņš sadraudzējās ar topošo rakstnieku Emīlu Zolā. Pēc tam Sezans Ēksas universitātē studēja juristos, bet neabsolvēja šo skolu. Viņš pievērsās glezniecībai. Sezāna tēvs nebija apmierināts ar dēla izvēli, bet, neskatoties uz to, turpināja viņu finansiāli atbalstīt.

Stils

Pols Sezans nespēja pieņemt daudzus impresionisma stilam raksturīgos nosacījumus, it sevišķi par improvizējumu kā vienīgo atklāsmes līdzekli, lai atainotu mākslinieka izjūtas. Sezans radīja savu individuālo stilu, kam bija raksturīga formu un krāsu saliedētība. Padarot stabilākas formas un visas gleznas telpas kompozīciju, tika skaidrāka padarīta arī šī jaunā stila robeža no impresionisma, kam savukārt bija raksturīgas izplūdušas un neģeometriskas, dabā pat neesošas formas.
Sezans visvairāk gleznoja klusās dabas ainavas. Tām bija raksturīgs minimāls ēnu lietojums vai arī to nelietojums vispār. Ēnu un refleksu vietā Sezans izmantoja izteiktas attēlojamo priekšmetu kontūras, lai radītu apjoma ilūziju. Tāpat ar kontūrlīnijām tika atdalīts arī ļoti līdzīgu krāsu toņu klājums, kas arī bija viena no Sezana glezniecības manieres raksturīgākajām pazīmēm. Viens no labākajiem šāda gleznojuma piemēriem ir Sezana glezna "Zilā vāze".
Džeimss Gārfīlds

Biogrāfija

Džeimss Gārfīlds dzimis 1831. gada 19. novembrī Ohaio štatā Oranžtaunšipā (Orange township), mūsdienu Mūrlendhilsā. Viņa tēvs Ābrams Gārfīlds bija cīkstonis, un viņš nomira 1834. gadā, kad Džeimss Gārfīlds vēl bija zīdainis. Skolā Gārfīldam padevās mācības, it īpaši latīņu valoda un sengrieķu valoda. No 1851. līdz 1854. gadam mācījās Rietumu Rezervju Eklektikas institūtā (Western Reserve Eclectic Institute, mūsdienās Hiramas koledža), bet pēc tam iestājās Viljamsa koledžā. Pēc studijām atgriezās Eklektikas institūtā kā pasniedzējs un administrators. Savā brīvajā laikā viņš publiski uzstājās, atbalstot Republikāņu partiju un verdzības atcelšanu. 1858. gadā apprecējās ar Lukrēciju Rūdolfu (Lucretia Rudolph), viņa bijušo skolnieci. Viņiem bija septiņi bērni.
Džeimss Gārfīlds politikā iesaistījās 1857. gadā. 1859. gadā uzsāka studijas tiesību zinātnēs. No 1859. līdz 1861. gadam bija Ohaio senāta biedrs. No 1861. līdz 1863. gadam piedalījās Amerikas pilsoņu karā, kur Savienības armijā bija ģenerālmajors. Deviņu termiņus, no 1863. līdz 1880. gadam, bija ASV Pārstāvju palātas biedrs no Ohaio štata 19. apgabala. Tika ievēlēts arī ASV Senātā, bet neilgi pēc tam par ASV prezidentu, tāpēc Senātā nav strādājis.
Lielais grizons

Izskats

Lielajam grizonam kā visiem sermuļu dzimtas dzīvniekiem ir garš, muskuļots ķermenis ar īsām kājām. To aste ir salīdzinoši īsa. Ķermeņa garums kopā ar galvu ir 47—55 cm, astes garums 14,5—16 cm, svars 1,3—3,1 kg. Mātītes ir nedaudz slaidākas un mazākas par tēviņiem. Ķepas platas, ar gariem nagiem, kas tiek lietoti, lai labāk satvertu medījumu, un starp pirkstiem ir daļēja peldplēve. Acis ir mazas un melnas, bet, atstarojot gaismu, tās izskatās zilganzaļas. Ausis ļoti mazas, pieglaustas pie galvas. Zobi lieli un spēcīgi.
Kažoka krāsa visai ķermeņa augšdaļai ir sudraboti pelēka, bet kājas, purns, pakakle un vēders melni. Balta josla sejā izceļ uzacu daļu, tieši virs acīm un stiepjas visa kakla garumā, reizēm līdz pleciem, atdalot melno pakakli no pelēkās augšdaļas. Kažoka matojums ir garš un mīksts.

Uzvedība

Grizoni ir veikli lodātāji un kāpelētāji, tādēļ tie bieži apmetas akmeņu krāvumos, kā arī grizons vienmēr apmetas ūdens tuvumā. Pateicoties daļējām peldplēvēm starp pirkstiem, tie ir labi peldētāji.
Lielie grizoni pamatā ir nakts dzīvnieki, bet reizēm iziet medībās arī dienas laikā. Tie ir ļoti sociāli dzīvnieki, tādēļ tie bieži turas pa pāriem vai nelielās grupās, kas kopā guļ, ēd, skrien un spēlējas. Tiem ir labi attīstīta arī savstarpējā vokalizācija. Lielie grizoni asi rej, kad ir nobiedēti. Grizonus var viegli pieradināt un apmācīt, lai palīdzētu cilvēkiem medīt šinšillas, vai tos lietoja mājās, lai medītu grauzējus . Tomēr mūsdienās tas ir aizliegts, gūstīt savvaļā grizonus un izmantot kā mājdzīvniekus.

Barība

Grizoni ir tipiski plēsēji, un galvenokārt pārtiek no gaļas. Grizoni medī gan naktī, gan dienā, bieži nelielās grupās. Ikviens mazāks dzīvnieks par grizonu ar kļūt par tā medījumu, kā ķirzakas, čūskas, vardes, putni, peles, šinšillas un citi grauzēji. Grizoni tāpat izēd no ligzdām olas un apēd kādu augli.
Savu upuri lielais grizons nokož ar strauju kodienu kaklā no mugurpuses.

Vairošanās

Novērojumi dabā liecina, ka mazuļi lielajiem grizoniem var dzimt martā, augustā, septermbrī un oktobrī. Parasti piedzimst 2—4 mazuļi. Diemžēl grizonu pētījumi nav pietiekami, līdz ar to faktu materiāls ir ļoti skops.
Desas piedzīvojumi

Sižets

Apķērīgā un enerģiskā desa nespēj izturēt garlaicīgo dzīvi ledusskapī, tāpēc viņa savu līdzšinējo dzīves vietu pamet un dodas uz jūru. Ceļojuma laikā ar desu gadās dažādi piedzīvojumi, tajā skaitā nonākšana skolā un ministra postenī, tomēr beigu beigās desa no šīm situācijām rod izeju un nokļūst jūrā.
Rakstnieks

Rakstnieks vai rakstniece ir persona, kas veido daiļliteratūru, tas ir, raksta romānus, noveles, stāstus, lugas un tamlīdzīgus darbus. Rakstniekus nereti dēvē arī par literātiem, lai gan ar šo terminu apzīmē arī literatūrzinātniekus, literatūras kritiķus un tulkotājus, kas var arī nebūt rakstnieki. Nievājošā formā rakstnieki var tikt saukti arī par skribentiem.
Viens no prestižākajiem apbalvojumiem, ko var saņemt rakstnieks, ir Nobela prēmija literatūrā, lai gan daudzi kritiķi norāda, ka ir autori, kas to būtu pelnījuši, bet nav saņēmuši, tajā pašā laikā to iegūst daudz mazāk nozīmīgi rakstnieki. Cits prestižs apbalvojums ir Pulicera balva. Lai gan no 21 nominācijas 14 tiek pasniegtas žurnālistikas jomā, tomēr 6 nominācijas tiek arī literatūras sfērā strādājošajiem cilvēkiem.
Sausā adata

Sausā adata (no franču: pionte-seche) ir grafikas dobspiedes tehnikas paveids, kurā zīmējumu ieskrāpē metāla plāksnē bez skābes un lakas izmantošanas.
Sausās adatas tehnikā zīmējumu veido, ieskrāpējot ar adatu zīmējumu metāla plāksnē. Vēlāk šo plāksni ietamponē ar krāsu, kas iestrēgst starp skrāpējumiem, bet pārējo virsmu notīra. Spiede papīru piespiež plātnei, un tas saskaras ar krāsu, no kā rodas uz plātnes iestrādātā zīmējuma spoguļattēls. Ar terminu "sausā adata" apzīmē gan dobspiedes tehniku, gan arī mākslas darbu — novilkumu, kas iegūts šajā tehnikā. Pirmo eksemplāru sauc par autoreksemplāru. Šajā tehnikā ir iespējam izveidot aptuveni 100 novilkumu.
Sausās adatas tehniku galvenokārt izmantoja 17. gadsimtā, bet popularitāti šī tehnika iemantoja 19. gadsimtā. Sausās adatas tehnikā strādājuši tādi mākslinieki kā Albrehts Dīrers, Džeims Ebbots Makneils Vistlers un Rembrants.