google/wiki40b huggingface dataset:
Gunars Saliņš

Biogrāfija

1944. gadā beidzis Jelgavas skolotāju institūtu un devies bēgļu gaitās uz Vāciju. 1950. gadā kopā ar sievu Jautrīti Saliņu (1924 - 2011) izceļojis uz ASV un apmeties Ņūdžersijā. 1952. gadā beidzis Upsalas koledžu un 1955. gadā ieguvis maģistra grādu Sociālās pētniecības jaunajā skolā Ņujorkā. No 1955. līdz 1996. gadam bijis psiholoģijas un socioloģijas profesors Unionas koledžā. Saliņu ģimenē ir trīs bērni - Laris, Laila un Lalita.

Literārā darbība

Saliņš rakstīja dzejoļus jau bērnībā. Viņa pirmā publikācija bija dzejolis "Dienas aizbrien tumsas takus..." laikrakstā "Zemgales Balss", 1940. gada 16. martā. Jaunības dzejoļi, kas sarakstīti, mācoties Jelgavas skolotāju institūtā, gājuši zudumā, neliela daļa publicēta "Rakstos". Trimdā Saliņš publicē dzeju Vācijas latviešu izdevumos un jauno dzejnieku antoloģijā "Sāpes un cerības" (1947), pēc pārcelšanās uz ASV vairāki viņa dzejoļi parādās laikrakstos "Laiks" un "Latvija". Viņa pirmā grāmata izdota 1957. gadā. 
Saliņš un Linards Tauns ir galvenie Ņujorkas dzejnieku grupējuma "Elles ķēķis" pārstāvji, kuri 50. gadu vidū Amerikā turpināja moderno latviešu dzeju, apvienojot nacionālos un folkloras motīvus ar modernās lielpilsētas ainām. Viņu dzejai 50. un 60. gados radās daudz sekotāju trimdas dzejā. Tuvākais no Latvijas dzejniekiem Saliņam bija Māris Čaklais.
Saliņa galvenie darbi ir trīs trimdā izdotie krājumi. Vēlāk viņš Latvijā publicēja nelielu grāmatu ar 33 dzejoļiem un dzīvesstāstu, un arī viņa Rakstu 1. sējumā publicēts jauns dzejoļu krājums "No zila gaisa", kurā apkopoti galvenokārt dzejoļi, kas rakstīti no 80. gadu sākuma līdz 21. gadsimta pirmajiem gadiem. Saliņš bija arī viens no labākajiem Rainera Marijas Rilkes atdzejotājiem latviešu valodā, atdzejojumi publicēti žurnālos "Jaunā Gaita" un "Karogs". Atdzejojis arī Čārlza Simiča, Dagmāras Nīkas un Jehudas Amikai dzeju.
Apsēstība (filma)

Sižets

Filmas darbība notiek mūsdienu kapitālismā. Viņu ir piebeigusi mūžīgais stress dzīvē. Viņu ir apsēduši dēmoni. Mājās viņu gaida viņa slimā māte, bet darbā viņu apsmej kolēģi. Priekšniece vēlās viņu iegūt gan darbam, gan gultai. Risinājumu viņš atrod sēnēs, kuru ietekmes rezultātā viņš dodas halucināciju pilnā ceļojumā pretim drosmei.
Uzņēmējs

Uzņēmējs (angļu: businessperson, arī entrepreneur) plašā nozīmē ir fiziska persona, komersants, kam pieder un kas vada uzņēmumu, parasti ar mērķi gūt peļņu. Uzņēmējs ir atvasinājums no vārda "uzņemties", tas ir - uzņemties iniciatīvu, atbildību un risku par kādu saimniecisku pasākumu.
Latvijā jēdziens "uzņēmējs" juridiski bija noformulēts 1990. gadā pieņemtajā likumā "Par uzņēmējdarbību" . Taču līdz ar Komerclikuma pieņemšanu šis likums savu spēku zaudēja. Komerclikumā jēdziens "uzņēmējs" tika aizstāts ar jēdzienu "komersants".
Cerotīnskābe

Atrašanās dabā

Esteru veidā cerotīnskābe atrodama bišu vaskā un citos vaskos (latīņu: cera — 'vasks', no kā cēlies vielas nosaukums), kā arī vilnas taukos.
Sviestskābā rūgšana

Sviestskābā rūgšana ir rūgšanas veids, kurā sviestskābes baktērijas, tostarp Clostridium ģints pārstāvji, vienkāršos ogļhidrātus, bet daudzas klostrīdijas arī saliktos ogļhidrātus (piemēram, dekstrīnus, cieti, pektīnvielas u.c), pārraudzē sviestskābē, oglekļa dioksīdā un ūdeņradī. Rūgšanā nelielā daudzumā kā blakusprodukti veidojas arī etiķskābe, butilspirts, etilspirts un acetons.
Sviestskābās rūgšanas vispārējā reakcija:
С₆H₁₂O₆ → C₃H₇COOH + 2CO₂ + 2H₂
Pārtikā sviestskābā rūgšana ir nevēlama, jo izraisa dārzeņu bojāšanos, siera uzrūgšanu, konservu uzpūšanos un sviesta sarūgtēšanu.
Frīdrihs Puriņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1893. gada 9. martā Mangaļu pagasta Jaunmīlgrāvjī Jura Puriņa ģimenē. Mācījās vietējā pagastskolā. Pirmā pasaules kara sākumā dienēja Krievijas impērijas 15. Kavalērijas divīzijas 15. ulānu pulkā, piedalījās 1914. un 1915. gada kaujās Polijas un Lietuvas teritorijā, paaugstināts par seržantu.
Latvijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada novembrī iestājās Latvijas Bruņotajos spēkos, parādīja varonību 1919. gada 28. februāra uzbrukumā Skrundas muižai. Latgales atbrīvošanas laikā 1920. gada janvārī kaujā pie Darvinieku kroga sagūstīja 9 pretiniekus un ieguva ložmetēju, par ko vēlāk apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni. 1922. gada martā atvaļināts no dienesta, piešķirta jaunsaimniecība Mangaļu pagastā.
Vēlāk dienēja Robežsargu brigādes 3. Abrenes bataljonā, 1940. gadā bija 1. rotas 2. sardzes priekšnieks. Pēc 1940. gada 15. jūnija Masļenku robežincidenta apcietināts, 24. jūlijā atvaļināts no armijas, dzīvojis Mangaļu pagastā.
1940. gada rudenī atkal apcietināts, viņa sakropļotais līķis atrasts 1941. gada 3. jūlijā Rīgas Centrālcietuma pagalmā. Apbedīts Rīgas Meža kapos.
Raimonds Gerkens

Biogrāfija

Raimonds Gerkens dzimis 1952. gadā Skrundā astoņu bērnu ģimenē. Mācījies Skrundas septiņgadīgajā skolā, vēlāk Rīgas Finansu un kredītu tehnikumā. Gadu nostrādājis par apdrošināšanas aģentu, bet turpmākos 20 gadus par oficiantu un bārmeni vairākos Rīgas un Jūrmalas restorānos un bāros. 1988. gadā Gerkens ir piedalījies viena no pirmo kooperatīvu dibināšanā. Gadu vēlāk dibina firmu Gerkens&Co, kas vēlāk izvēršas par nepārtikas veikalu tīklu ar 40 veikaliem visā Latvijā.
Gerkens ir pazīstams arī kā mecenāts, par ko 2001. gadā ir apbalvots ar V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Vairākus gadus finansējis Raimonda Gerkena un žurnāla "Karogs" romānu konkursu.

Personīgā dzīve

1977. gadā precējies ar Velgu Riekstiņu. Laulība dzimusi meita Evita un dēls Kristers.
Edmunds fon Trompovskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1851. gadā Rīgā kā pirmais no pieciem brāļiem namnieka Edmunda Trompovska un viņa sievas Rozālijas, dzimušas Vrangeles, ģimenē. Studēja Rīgas Politehnikumā (1871-1878), līdztekus arī Pēterburgas Civilo Inženieru institūtā. Kā civilais inženieris strādāja Vitebskas guberņā (1878-1879), pētīja upes gultni pie Daugavgrīvas cietokšņa un strādāja pie Tukuma-Ventspils dzelzceļa līnijas izbūves projekta (1879).
1880. gadā Trompovskis atvēra savu arhitektu biroju, kurā iemaņas apguva daudzi jaunie Rīgas arhitekti. Pēc relatīva "klusuma perioda" (1904—1908) pēc viņa projektiem celtas daudzas funkcionālas ēkas.
Miris 1919. gadā Stučkas valdības laikā Rīgā.
Neelektrolīti

Par neelektrolītiem sauc vielas, kuru ūdens šķīdumi elektrisko strāvu nevada, jo tās šķīdumā nedisociē jonos. Pie neelektrolītiem pieder skābeklis, slāpeklis, ūdeņradis, kā arī organiskās vielas (piemēram, metāns, cukurs, spirts, glicerīns). Šajās vielās ir tikai nepolāras vai vāji polāras kovalentās saites.
Pļaviņu ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa zaļais vairogs diagonāli sadalīts ar sudraba joslu, kurai no vairoga augšas piekļaujas vēl viena šaurāka sudraba josla. Šīs joslas simbolizē Daugavu un tās pieteku Aivieksti. Zelta ķieģeļu mūris ir pilsētas simbols, kas novietots vairoga augšējā kreisajā stūrī.
Kārlis Štrauhs

Biogrāfija

Dzimis 1890. gada 13. janvārī Vārmes pagasta Mundiķu muižā. Dienējis Imantas pulkā un bijis kasieris. Piedalījās pirmā latviešu frontes laikraksta veidošanā un pirmās publikācijas Sibīrijas latviešu strēlnieku izdevumos. Periodikā publicējis feļetonus.
No 1923. līdz 1928. gadam ir bijis redaktors žurnālā Sezonas Nagla. No 1926. līdz 1928. gadam bija žurnāla Svari redaktors. No 1926. līdz 1927. gadam bija Latvijas Ērgļi redakcijas kolēģijas loceklis. 1926. gadā kļuva par laikraksta Sikspārnis redaktoru. No 1929. līdz 1936. gadam bija Jaunākās Ziņas redakcijas loceklis. No 1942. līdz 1944. gadam bija redaktors žurnālā Piektā Janvāra Padomnieks, Laikmets, kā arī žurnāla Humorists redaktors.
Miris 1944. gada 17. augustā, Rīgā, apglabāts Meža kapos.
Velokurjers

Velokurjers (kurjers, kas pārvietojas ar velosipēdu) ir cilvēks, kurš strādā uzņēmumā par sūtījumu piegādātāju ar velosipēdu. Velokurjera pakalpojumi ir ļoti pieprasīti metropolitēnos un pārējās lielās pilsētās.
Uzņēmumi dod priekšroku velokurjeru pakalpojumiem, jo tas izmaksā lētāk un ir ātrāks par auto nelielos pilsētas attālumos, īpaši sastrēgumu laikā. 
Velokurjeri veido īpašu subkultūru, piedalās un organizē noteiktus ar velokultūru saistītus pasākumus. Dažādu valstu velokurjeri savstarpēji tiekas un sacenšas dažādās prasmēs velokujeru čempionātos, kas notiek dažādos mērogos, pastāv, piemēram, Pasaules Velokurjeru čempionāts (CMWC), Eiropas Velokurjeru čempionāts (ECMC) un Ziemeļeiropas Velokurjeru čempionāts (NCMC).
18. maijs

18. maijs ir gada 138. diena pēc Gregora kalendāra (139. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 227 dienas.
2018. gada Vuelta a España

Pirmssacensību favorīti

Iepriekšējā gada uzvarētājs Kriss Frūms (Team Sky) izvēlējās neaizstāvēt savu titulu pēc tam, kad bija startējis četrās lielajās tūrēs pēc kārtas, uzvarot trijās no tām. Sacensībās startēja četri iepriekšēji uzvarētāji: Nairo Kintana, Alehandro Valverde (abi no Movistar Team), Vinčenco Nibali (Bahrain–Merida) un Fabio Aru (UAE Team Emirates). Citi braucēji, kas tika pieskaitīt kanddātiem uz uzvaru kopvērtējumā bija Ričijs Ports (BMC Racing Team), Saimons Jeitss (Mitchelton–Scott), Migels Anhels Lopess (Astana), Mihals Kvjatkovskis (Team Sky), Vilko Keldermans (Team Sunweb), Stevens Kreisveiks (LottoNL-Jumbo), Tibo Pino (Groupama–FDJ), Rigoberto Urans (EF Education First–Drapac p/b Cannondale).
Daniels Janovskis

Biogrāfija

Piedzimis tagadējās Ukrainas teritorijā, taču ģimene pārcēlusies uz Kanādu, kad Janovskim bijuši tikai astoņi mēneši. Šahu iemācījies spēlēt astoņu gadu vecumā. Agri sasniedzis labus rezultātus, kad deviņu gadu vecumā uzvarējis Manitobas provinces šaha čempionātā, bet 14 gadu vecumā 8. šaha olimpiādē 1939. gadā Buenosairesā individuālā vērtējumā izcīnījis zelta medaļu B finālā. 1941. gadā pirmo reizi uzvarējis Kanādas šaha čempionātā. Līdz 1965. gadam Janovskis bija kļuvis par astoņkārtējo Kanādas šaha čempionu, bet savā pēdējā Kanādas šaha čempionātā viņš piedalījās 1986. gadā. 1942. gadā uzvarējis ASV atklātajā šaha čempionātā, bet 1953. gadā kļuvis par Lielbritānijas šaha čempionātā uzvarētāju. Pārstāvējis Kanādas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 11 reizes (1939, 1954, 1958, 1964-1976, 1980). Divas reizes piedalījies arī Pasaules šaha čempiona izcīņas atlases cikla starpzonu turnīros, kuros 1948. gadā dalījis 14.-15. vietu ar Vjačeslavu Ragozinu, bet 1962. gadā Stokholmā dalījis 17.-18. vietu ar Mario Bertoku. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā dalījis pirmo vietu tradicionālajā Hastingsas (Anglija) šaha turnīrā 1953. gadā, bet 1968. gadā Izraēlas pilsētā Netanjā dalījis 2.-3. vietu aiz uzvarētāja Roberta Fišera. Savās partijās izcēlies ar labu šaha galotņu tehniku.
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Janovskim kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1964. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais lielmeistars ne tikai Kanādā, bet arī visā Lielbritānijas Nāciju Sadraudzībā. 1977. gadā ieguvis arī FIDE starptautiskā arbitra nosaukumu.
Tomēr, izņemot īsu periodu 1940. gadu beigās, Janovskis nekad nav bijis profesionāls šahists. Otrā pasaules kara laikā viņš dienējis Kanādas flotē (1944-1946), bet 1951. gadā beidzis Mantobas universitātes Juridisko fakultāti. No 1951. līdz 1953. gadam viņš turpinājis tieslietu studijas Oksfordas Universitātē, bet vēlāk atgriezies Vinipegā, kur strādājis par advokātu. Bijis Kanādas Liberālās partijas biedrs. 1959. gadā kā partijas kandidāts piedalījies Manitobas provinces padomes vēlēšanās. No 1970. līdz 1986. gadam bijis Vinipegas pilsētas padomes deputāts, kur pildījis Finanšu komitejas priekšsēdētāja pienākumus. Ilgus gadus bijis arī Vinipegas priekšpilsētas Vestkildonas (angļu: West Kildonan) mērs. Par savu sabiedrisko darbību 1972. gadā kļuvis par Kanādas Ordeņa virsnieku (angļu: Officer of the Order of Canada), bet 1980. gadā saņēmis Karaliskā advokāta (angļu: Queen's Counsel) nosaukumu.
Oto Junge

Biogrāfija

Čīles šaha čempionātā uzvarētājs 1922. gadā. 1928. gadā kopā ar ģimeni un saviem pieciem dēliem pārcēlies uz Vāciju. 1930. gados dzīvojis Hamburgā un kopā ar dēlu Klausu pārstāvējis vietējo šaha klubu Hamburger Schachklub. 1932. gadā iestājies Nacionālsociālistiskajā vācu strādnieku partijā (NSDAP). Pirms un pēc Otrā pasaules kara bijis sporta kluba Allgemeiner Turn- und Sportverein Cuxhaven priekšsēdētājs (1930-1939, 1944–1945, 1947-1953).
1988. gada Tour de France

1988. gada Tour de France bija 75. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kas notika no 1988. gada 4. līdz 24. jūlijam. Dalībniekiem bija jāveic 3281 km 22 posmos un to viņi paveica ar vidējo ātrumu 38,909 km/h. Šajā gadā velobraucienā vienīgo reizi savā karjerā triumfēja spānis Pedro Delgado.
Krustu kauls

Dzimumatšķirības

Krustu kaula uzbūvē ir novērojamas dzimumatšķirības.
Sievietēm krustu kauls ir īsāks un platāks kā vīriešiem; apakšējā daļa veido lielāku leņķi ar augšējo daļu; augšējā daļa ir gandrīz taisna, lejasdaļa veido lielāku izliekumu. Kauls ir vērsts vairāk uz mugurpusi, lai palielinātu iegurņa ietilpību.
Vīriešiem krustu kauls visos izmēros ir lielāks kā sievietei, tā izliekums veidojas visa kaula garumā.
Aleksandrs Puškins

Biogrāfija

Puškins ir cēlies no senas aristokrātu dzimtas, kas pēc dzimtas hronikas leģendām ir cēlusies no "godīga vīra" Radšes, kurš bijis Aleksandra Ņevska laikabiedrs. Puškins par savu dzimtu nereti rakstīja gan dzejā, gan prozā. Viņa senči Puškinam bija senas dzimtas paraugs, kas godprātīgi kalpo tēvzemei, bet neliecas dažādu varu vējos. Ne reizi vien savā dzejā Puškins vēršas pie Ābrama Hannibala (mātes dzimtas ciltstēvs), kas bija Pētera I skolnieks un kalps, un vēlāk — kara inženieris un ģenerālis.
Dzejnieka māte ir Nadežda Osipovna (1775—1836), Hannibala mazmeita, savukārt tēvs — Sergejs Ļvovičs (1767—1848), elites asvārdis un amatierdzejnieks. Bija māsa Olga un brālis Ļevs. Puškina tēvocis Vasilijs Ļvovičs bija pazīstams dzejnieks.
Frankija

Frankija (vācu: Franken, Frankenland) jeb Frankonija (latīņu: Franconia) ir vēsturisks reģions Vācijas vidienē. Nosaukums cēlies no senajiem frankiem, kuru valodas paliekas saglabājušās austrumfranku dialektos. Šaurākā nozīmē reģionam tiek pieskaitīta mūsdienu Bavārijas brīvvalsts ziemeļdaļa.

Vēsture

Pēc Karolingu dinastijas izbeigšanās franku hercogu Konrādu I 911. gadā ievēlēja par Vācijas karalistes valdnieku, bet par franku hercogu kļuva viņa brālis Eberhards. No Frankijas hercogiem radās Saliešu dinastija, kuras četri pārstāvji no 1024. līdz 1125. gadam bija Vācijas karaļi un Svētās Romas impērijas ķeizari. Heinrihs V Salietis atjaunoja Frankijas hercogisti savā pakļautībā. 13. gadsimtā Frankijas hercogiste sadalījās daudzās sīkākās valstīs. Napoleona karu laikā to pievienoja 1806. gadā nodibinātajai Bavārijas karalistei.
Angārs 18

Sižets

Trīs astronauti gatavojas satelīta palaišanai no kosmosa kuģa Space Shuttle. Viens no viņiem atrodas kuģa kravas nodalījumā un veic pēdējās sagatavošanas darbības. Pēkšņi otrais pilots uz radara ekrāna ierauga objektu, kas pārvietojas pa līkloču trajektoriju un atrodas tieši virs viņu kuģa. Astronauti nespēj un nepagūst neko izdarīt, jo satelīts pēc komandas no Zemes ieslēdz savus dzinējus un ietriecas NLO. Astronauts, kurš bija kravas nodalījumā, iet bojā.
Pēc atgriešanās uz Zemes astronauti cenšas kaut ko uzzināt par notikušo, taču ASV valdība citplanētiešu avarējušo kuģi, kas nosēdies Arizonas tuksnesī, ir aizvedusi uz Gaisa spēku bāzi, kur tas tiek slepenībā pētīts. Iekļūstot kuģī, zinātnieki tur atrod divus mirušus citplanētiešus. Uz kuģa vadības paneļa attēloti simboli, kas līdzīgi tiem, ko izmantojušas Zemes senās civilizācijas, bet kuģa skaitļotājā tiek atklāti ieraksti, kuros redzamas Zemes spēkstacijas, militārās bāzes, industriālās rūpnīcas un lielākās pilsētas. Viens no zinātniekiem secina, ka šāds kuģis nevarēja sasniegt zemi no kosmosa tālēm un ka mātes kuģis — lielāks un ātrāks — ir kaut kur Zemes tuvumā.
Benkroftu un Preisu, kuri cenšas noskaidrot patiesību, izseko valdības aģenti. Preiss tiek nogalināts, taču Benkroftam izdodas izvairīties un nokļūt Angārā 18, kurā tiek pētīts svešais kosmosa kuģis.
Kad zinātnieki ir atklājuši, ka citplanētieši plāno atgriezties uz Zemes, valdības aģenti raida uz angāru ar sprāgstvielām pildītu raķeti, lai nogalinātu visus, kas iesaistīti šajā incidentā un saglabātu notikušo noslēpumā. Taču Benkrofts un daži zinātnieki, kas sprādziena brīdī atradās svešā kuģa iekšpusē, izdzīvo.

Filmas tapšana un kritika

Daļa filmas tika uzņemta Teksasā, filmēšana notika arī Soltleiksitijā Jūtas štatā.
Pēc filmas izlaišanas kritiķis Vinsents Kenbijs laikrakstā The New York Times par to rakstīja: "Angārs 18 ir sava veida melodrāma, kas it kā ir skeptiska, taču pieprasa, lai visi, kas to skatās, tai pilnībā ticētu... Šīs filmas zvaigznes... Roberts Vons kā nežēlīgs un neiedomājams Baltā nama štāba priekšnieks... Lidojošā "apakštasīte" izskatās pēc palielinātas Taivānā izgatavotas rotaļlietas".
Filmu klajā laida Sunn Classic Pictures, neatkarīgs ASV filmu izplatītājs, kura ierakstu bibliotēka tagad pieder Paramount Pictures. 2013. gada 25. jūnijā "Angārs 18" tika izdots Blu-ray formātā.
Heinrihs Frīdrihs Jēgers

Dzīvesgājums

Dzimis 1747. gada 14. martā Nirtingenes (Nürtingen) (tagad Bādene-Virtemberga) pilsētas ārsta Georga Frīdriha Jēgera ģimenē. Studēja tieslietas Tībingenes universitātē.
Strādāja Virtembergas hercogistes zemes tiesā Štutgartē par advokātu. 1774. gadā H. F. Jēgeru uzaicināja kļūt par Pētera akadēmijas vēstures profesoru Jelgavā. Apprecējās ar mācītāja Paca atraitni Annu Elizabeti, dzimušu Vinteri.
1789. gadā viņš devās atpakaļ uz savu dzimteni, kur bija Hiršavas klostera (Kloster Hirschau) priekšnieks tagadējā Tībingenes pilsētā.
Miris 1811. gadā.
Billijs Boids

Bērnība un jaunība

Boids ir dzimis Glāzgovā, Skotijā. Viņa vecāki Viljams un Marija Boidi, nomira ar gada intervālu, kad Billijs bija pusaudzis. Pirms aktiera karjeras Boids sešus gadus nostrādāja par grāmatu iesējēju. Pēc Karaliskās Skotijas Mūzikas un teātra akadēmijas absolvēšanas Boids sāka uzstāties Traversa teātrī.

Filmas

Boids sāka savu filmu aktiera karjeru ar lomām seriālā Taggard (1996) un filmās The Soldier's Leap (1998), un Urban Ghost Story (1998). Plašākai publikai Boids kļuva zināms ar Peregrina “Pipina” Tuka lomu filmu sērijā "Gredzenu Pavēlnieks", kuru viņš atveidoja laika posmā no 2001. līdz 2003. gadam. Viņš arī sarakstīja melodiju paša izpildītajai dziesmai "The Edge of Night", kas tika iekļauta filmā "Gredzenu pavēlnieks: Karaļa atgriešanās", kā arī filmas "Hobits: Piecu armiju kauja" treilerī. Tāpat Boids sarakstīja un izpildīja "Hobits: Piecu armiju kauja" atrodamo dziesmu "The Last Goodbye".
2004. gadā Boids ierunāja Glenu filmā "Čakija atlase". Viņam bija arī epizodiska loma Skotijas seriāla Still Game pirmās sezonas otrajā epizodē.
2011. gadā Boida veidotā pilnmetrāžas filma Glenn, the Flying Robot tika izrādīta Dawn Breakers starptautiskajā filmu festivālā.

Mūzika

Boids ir vokālists un ģitārists mūzikas grupā Beecake. Grupas nosaukums radās pēc tam, kad Boida kolēģis "Gredzenu pavēlniekā” Dominiks Monagans viņam parādīja bildi ar kūku, kura bija noklāta ar bitēm. Citi grupas dalībnieki ir Pauls Burkē, Billijs Džonstons un Riks Mārtins.
Boids kā viesmākslinieks piedalījās Vigo Mortensena 2003. gada albumā Pandemoniumfromamerica. Šajā albumā viņš divās dziesmās spēlēja basģitāru, bet vienā dziesmā — bungas.
2010. gada jūnijā Beecake izdeva albumu Soul Swimming, kas bija vairāku Myspace topu augšgalā. Grupa arī ieguva VisitScotland balvu par labāko uzstāšanos Tartan Clef mūzikas balvu pasniegšanas ceremonijā.
2012. gada 4. jūnijā Beecake izdeva EP ierakstu Please Stay. 2012. gada decembrī grupa izdeva savu otro albumu Blue Sky Paradise, bet 2013. gada jūlijā Beecake izlaida otro EP ierakstu Just B.

Privātā dzīve

Boids ir aktīvs sērfotājs. Viņam arī ir septītais līmenis paukošanā. Boids kopā ar brāļiem Stīvu un Maiku Krauzēm ir trenējies cīņas mākslās Krauseworld akadēmijā Glāzgovā, iegūstot ceturto pakāpi džit kun do un filipīniešu kali.
Boids 2010. gada 29. decembrī apprecējās ar Alisonu Makkinonu. Abiem 2006. gada 26. aprīlī piedzima dēls Džeks VIljams Boids.
Boidam ir elfu valodas vārda "deviņi" tetovējums, kas rakstīts Dž. R. R. Tolkīna izveidotajā Tengvāra rakstības stilā. Šis tetovējums tapis par godu viņa lomai "Gredzenu pavēlniekā". Šādu pašu tetovējumu izveidoja arī Elija Vuds, Šons Astins, Šons Bīns, Ians Makellens, Dominiks Monagans, Vigo Mortensens un Orlando Blūms.
Kristina Njagu

Klubā

Līdz 2006. gadam bija Ploješti komandas Aktiv spēlētāja, pēc tam pārgāja uz Brašovas Rulmentul. No 2009. gada spēlēja Rimnikuvilčas sporta kluba Oltchim komandā, ar kuru viņa uzvarēja 2010. gada valsts čempionātā un sasniedza EHF 2010. gada čempionu līgas finālu, kur  zaudēja Dānijas klubam Viborg HK. 2011. gada sākumā viņa tika ievēlēta par Pasaules 2010. gada handbolisti. 2011.—2012. gada sezonu viņa izlaida nopietnas pleca traumas dēļ, nespēlēja 605 dienas līdz 2012. gada oktobrim.
2013. gada janvārī treniņa laikā ieguva jaunu traumu — ceļgala krustenisko saišu plīsumu un atkal izgāja no ierindas, šoreiz uz pusgadu. Pēc tam, 2012.—2013. gada sezonas beigās viņa noslēdza līgumu ar Melnkalnes pirmās līgas komandu ŽRK Budućnost no Podgoricas.  Ar šo komandu viņa uzvarēja  2014., 2015., 2016. un 2017. gada Melnkalnes čempionātā un kausa izcīņā, kā arī 2015. gada  EHF Čempionu līgā. Pēc tam viņa tika ievēlēta par Pasaules 2015. gada handbolisti. Kopš 2017.—2018. gada sezonas viņa ir noslēgusi līgumu ar Rumānijas klubu CSM Bucharest.

Valstsvienībā

Rumānijas nacionālās komandas sastāvā Njagu piedalījās 2008. gada Pekinas olimpiskajās spēlēs. Viņa ieguva bronzas medaļu 2010. gada Eiropas čempionātā Dānijā un Norvēģijā, kur ar 53 gūtajiem vārtiem kļuva par čempionāta labāko vārtu guvēju. 2013. gada Pasaules kausa izcīņā mērķi sasniedza 29 viņas metieni, tai skaitā astoņi septiņu metru metieni, un viņa bija veiksmīgākā Rumānijas spēlētāja. 2014. gada Eiropas čempionātā viņa tika ievēlēta turnīra visu zvaigžņu komandā. 2015. gada Pasaules čempionātā viņai ar Rumāniju bija trešā vieta. Turklāt Njagu bija labākā turnīra vārtu guvēja. Viņa bija arī Rumānijas komandas sastāvā olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro. 2018. gada Eiropas čempionātā, kurā Rumāniju noslēdza ceturtajā vietā, viņa devās laukumā pēdējā spēlē ar nopietnu ceļa traumu. Lai gan Njagu pēc tam nevarēja spēlēt sešus mēnešus, ar 44 gūtajiem vārtiem viņa pabeidza turnīru kā trešā labākā vārtu guvēja.
Novgorodas-Severskas kņazi

Novgorodas-Severskas kņazi bija Rurika dinastijai piederīgi Novgorodas-Severskas valdnieki tagadējās Ukrainas un Krievijas Federācija teritorijā. Kņazi zināmi no 1097. gada, kad Kijevas lielkņaza Svjatoslava Jaroslaviča dēls Čerņigovas kņazs Oļegs Svjatoslavičs sadalīja Čerņigovas zemi un apmetās valdīt Severskas Novgorodā. Pēc nokļūšanas Zelta Ordas atkarībā tika izveidota Čerņigovas-Severskas zeme, par kuras galveno pilsētu kļuva Brjanska.
Lietuvas valdnieks Aļģirds ap 1355. gadu atkal sadalīja bijušo Čerņigovas-Severskas zemi trīs dalienās. Čerņigovā un Trubačevskā valdīja viņa dēls Dmitrijs (Dmitrijus Algirdaitis, 1356.–1379. gadā un 1388–1399. gadā), Brjanskā un Novgorodā-Severskā 1386.-1392./93. gadā valdīja viņa dēls Kaributs (Kaributas), kristīgais vārds Dmitrijs, bet Severskas Starodubā valdīja viņa radinieks Patrikejs Narimanta dēls. Pēc 1401. gada Vītauts Dižais šīs ķazistes pilnīgi iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā, par Novgorodas-Severskas kņazu kļuva Švitrigailis.
Pēdējie kņazi zaudēja varu 1523. gadā, kad viņu zemi pievienoja Maskavijai.