Konflikta resursi

Konflikta resursi ir dabas resursi, kas iegūti konflikta zonā un pārdoti, lai turpinātu cīņu. Pastāv statistikas dati, kas apliecina, ka karojošās puses pieeja pie dārgakmeņu precēm var pagarināt konfliktus ("resursu lāsts"). Visredzamākais mūsdienu piemērs ir Kongo Demokrātiskās Republikas (KDR) austrumu provincēs, kur dažādas armijas, nemiernieku grupas un citas valstis ir guvušas labumu no kalnrūpniecības, vienlaikus veicinot šajā reģionā vardarbību un cilvēku izmantošanu kara laikā.
Četri visbiežāk iegūtie konflikta izrakteņi (pazīstami kā 3TGs, no nosaukumu saīsinājumiem) ir kasiterīts (alva), volframīts (volframs), kolumbīts-tantalīts (tantals), un zelta rūda, kas tiek iegūti Kongo austrumu daļā un padoti caur dažādiem starpniekiem, pirms tos iegādājas starptautiski elektronikas uzņēmumi. Šie minerāli ir svarīgi dažādu ierīču, tostarp patēriņa elektronikas, piemēram, mobilo telefonu, portatīvo datoru, MP3 atskaņotāju ražošanā.
Asins dimantu, kas pazīstami arī kā "konflikta dimanti", ieguve un pārdošana ir labāk pazīstams fenomens, kas notiek praktiski pie identiskiem nosacījumiem. Arī nafta var būt konflikta resurss; Islāma valsts izmanto naftas tirdzniecības ieņēmumus, lai finansētu savas militārās un teroristu darbības.
Notiek starptautiski centieni samazināt tirdzniecību ar konflikta resursiem un samazināt stimulus to iegūšanai un cīņai par tiem. Piemēram, Amerikas Savienotajās Valstīs ražotājiem no 2010. gada nepieciešams pārbaudīt savas piegādes ķēdes un ziņot par konfliktu minerālvielu izmantošanu.

Vēsture

Jēdziens "konflikta resurss" vai "konflikta prece" parādījās 1990. gadu beigās, sākotnēji saistībā ar "konflikta dimantiem", kas finansēja nemierniekus Angolā un Sjerraleonē. (Plašsaziņas līdzekļi bieži vien sauc tos par "asins dimantiem".) Vēlāk "konflikta kokmateriāli" finansēja karadarbību, Kambodžā un Libērijā.

Konvencijas

Jēdzienu pirmo reizi oficiāli apsprieda ANO Ģenerālā asambleja saistībā ar konfliktu dimantiem: ANO Drošības padome kopš tā laika vairākās rezolūcijās ir pieminējusi tos kā konflikta resursus.
Global Witness ir pieprasījis starptautisku standartizētu definīciju, lai veicinātu sistemātisku ANO rezolūciju pielietošanu, kā arī novērstu noziedzīgu konfliktu izmantošanu no komercuzņēmumu puses un sauktu pie kriminālatbildības kara spekulantus, kas turēti aizdomās par kara noziedznieku atbalstīšanu vai kūdīšanu.
Kopš 1996. gada Bonnas Starptautiskais konversijas centrs ir izsekojis resursu pārvaldību un konfliktu intensitāti pēc valsts. Bez degizrakteņiem, metāla, dimantiem un kokmateriāliem tas izseko citu primāru preču pārvaldību, kas varētu finansēt konfliktus, tostarp: magoņu sēklas (Afganistāna), gumiju (Kotdivuāra), kokvilnu (Zambija) un kakao (Indonēzija).

Kongo Demokrātiskā Republika

2010. gadā visnāvējošākais karš, kuru finansē konflikta resurss, ir Kongo, šo karu sekmē zelts. Zelta stieņi ir grūtāk izsekojami nekā dimanti, un Kivu konflikta reģions ir bagāts ar zeltu. Nepastāv nekādi juvelierizstrādājumu nozares standarti, lai pārbaudītu zelta izcelsmi, kā tas ir ar dimantiem (lai gan juvelieru kopējie tēriņi par zeltu ir piecas reizes lielāki nekā par dimantiem). Citi konfliktu minerāli, kas tiek nelegāli izvesti no Kongo, ietver kobaltu, volframu, kasiterītu un kolumbītu-tantalītu (kas nodrošina tantalu mobilajiem telefoniem, un tiek uzskatīts, ka tieši tas uztur konfliktus).
Bruņoti konflikti un minerālu resursu izlaupīšana, ko veica Kongo Nacionālā Armija un dažādas bruņotas nemiernieku grupas, notika no 20. gadsimta beigām līdz 21. gadsimta sākumam. Turklāt Kongo dabas resursus laupīja ne tikai vietējie, bet arī ārējie spēki. Kongo karu laikā (Pirmā Kongo kara gados (1996.—1997. gads) un Otrā Kongo kara laikā (1998—2003)), Ruanda, Burundi un Uganda guva peļņu no Kongo resursiem. Šo valstu valdības turpina slepus izvest resursus no Kongo pat šodien.
Peļņa, kas gūta, pārdodot šos minerālus, ir finansējusi cīņas Otrajā Kongo karā un notiekošos sekojošos konfliktus. Kontrole pār ienesīgajām atradnēm ir arī kļuvusi par militāro mērķi.

Raktuves

Raktuves atrodas Kongo austrumos, bieži vien tālu no apdzīvotām vietām attālos un bīstamos reģionos. Nesenā pētījumā, ko veica Starptautiskais Miera Informācijas Dienests (IPIS) norāda, ka bruņotie grupējumi ir klātesoši vairāk nekā 50% no ieguves vietām. Daudzās vietās bruņotas grupas nelegāli apliek civiliedzīvotājus ar nodokļiem un nodarbina piespiedu kārtā. Kalnrači, ieskaitot bērnus, strādā līdz pat 48 stundu maiņās, bieži notiekot zemes nogruvumiem un tuneļu iegruvumiem, kas prasa daudzu cilvēku upurus. Šīs grupas bieži ir saistītas ar nemiernieku grupām vai Kongo Valsts armiju, bet abas izmanto un vardarbību, lai kontrolētu vietējos iedzīvotājus.

Eiropā ierosinātais likums

2015. gadā Eiropas Parlaments pieņēma likumu; starp dalībvalstīm šobrīd risinās sarunas par tā detalizētu un konkrētu formulējumu.
2016. gada 16. jūnijā Eiropas Parlaments apstiprināja, ka būtu nepieciešama regula "visiem, izņemot mazākos ES uzņēmumus, kas importē alvu, volframu, tantalu, zeltu un to rūdas".