google/wiki40b huggingface dataset:
Poppanks

Poppanks (angļu: pop punk), zināms arī kā poppankroks un pankpops (angļu: punk pop), ir rokmūzikas novirziens. Popanks ir pazīstams kā jauktais žanrs, kas ietver pankroka un popmūzikas elementus. Interneta vietne "Allmusic" poppanku raksturo kā alternatīvā roka apakšžanru, kas parasti apvieno popsīgas melodijas ar ātru pankmūzikas tempu, akordu maiņu un skaļām ģitārām.
Pacific Racing

Vēsture

Komandu 1984. gadā izveidoja bijušais mehāniķis Kīts Viginss, lai piedalītos Eiropas Formula Ford čempionātā ar norvēģi Haraldu Hīsmanu un Marlboro kā sponsoru. Hīsmans uzvarēja vairākos čempionātos.

Pirmā sezona (1994)

Uzvarot daudzās mazo formulu sacīkstēs, 1994. gadā Pacific debitēja F1 sacīkstēs. Debija gan bija paredzēta gadu agrāk. Komandai trūka finansējuma, tāpēc piloti Pols Belmondo un Bertrāns Gašo reti, kad kvalificējās. Tad, kad tas notika, viņi izstājās.

Otrā sezona un bankrots (1995)

1995. gadā komanda nomainīja Ilmor motorus pret Ford. Šajā gadā piloti, atšķirībā no iepriekšējās sezonas, spēja arī finišēt. Tas gan neglāba komandu no finansiālām grūtībām, tāpēc pēc sezonas tā piedzīvoja bankrotu. Labākais rezultāts bija astotā vieta, kuru sasniedza Gašo Austrālijas Grand Prix un Montermīni Kanādas Grand Prix.
Aleksandrovas internātpamatskola

Vēsture

Skolas pirmsākumi meklējami Bojāru palīgskolā 1960. gadā,
1965. gadā skolu pārceļ uz Rudušku ciemu un nosauc par Rudušku palīgskolu,
1980. gadā skolā pārcelta uz Aleksandrovu un nosaukta par Iskras palīginternātskolu. Tā bija astoņgadīga skola. Skolā ieviesa darbmācības stundas: galdniecība, šūšana, l/s pamati.
1995. gadā skola pāriet uz deviņgadīgo izglītību un tiek pārdēvēta par Aleksandrovas speciālo internātskolu.
1996./97. m.g. atvērta C līmeņa klase bērniem ar vidēji smagiem un smagiem garīgās attīstības traucējumiem.
2005. gadā Aleksandrovas speciālās internātskolas nosaukums mainīts uz Aleksandrovas speciālā internātpamatskola izglītojamiem ar garīgās attīstības traucējumiem, saskaņā ar LR Izglītības likuma 26. panta 1. punktu.
2009. gadā Aleksandrovas speciālā internātpamatskolas izglītojamiem ar garīgās attīstības traucējumiem ar Dagdas novada domes lēmumu tiek pārdēvētā uz Aleksandrovas speciālo internātpamatskolu.
2013. gada skolas nosaukums mainīts uz Aleksandrovas internātpamatskola.

Skolas vide

Skolā darbojas atbalsta komanda: psihologs, logopēds, speciālie pedagogi, psihiatrs, medicīnas māsas.

Izglītības programmas

Jauniešiem pēc pamatizglītības ieguves ir iespējas iegūt profesionālo pamatizglītību 3 gadus studējot sekojošās profesionālās pamatizglītības programmās (skolēniem, kuri beiguši speciālās skolas 9. klasi vai vispārizglītojošās skolas speciālo 9. klasi).
Māris Niklass

Biogrāfija

Dzimis 1947. gadā 21. martā Priekuļos. Mācījies Madonas vidusskolā, 1965.gadā absolvējis Priekuļu lauksaimniecības tehnikuma automehāniķu nodaļu. 1966.gadā sācis strādāt par vecāko mehāniķi Valmieras meliorācijas pārvaldē, pēc tam pavadījis divus gadus Padomju armijā. No 1969. gada līdz 1970. gadam bijis maiņas mehāniķis Madonas autokombinātā. No 1970. gada līdz 1973. gadam strādājis Madonas rajona kinodirekcijā kā direktors. 1973—1990. gadā bijis skolotājs un vēlāk arī direktora vietnieks mācību darbā Jāņmuižas Lauksaimniecības profesionālā vidusskolā. 
Paralēli darbam studējis un absolvējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Lauksaimniecības mehanizācijas fakultāti autoinženieru specialitātē. 
1989. gadā ievēlēts Cēsu rajona deputātu padomē. Kopš 1990. gada darbojies kā Cēsu rajona deputātu padomes priekšsēdētāja vietnieks. No 1992. gada līdz 1997. gadam Cēsu rajona padomes priekšsēdētājs, vēlāk no 1997. līdz 2010. gadam Cēsu rajona padomes izpilddirektors. 
No 2012. gada strādā Smiltenes tehnikumā par mašīnzinību nodaļas programmu vadītāju. 
Māris Niklass ir veicis ieguldījumu Latvijas Republikas brīvības cīņu atceres kultūrvēsturiskā mantojuma saglabāšanā. Ar Māra Niklasa līdzdalību ir atjaunotas vairāk kā 11 piemiņas vietas. Ievērojamākās no tām ir Skolnieku rotas piemineklis Cēsīs, Cēsu Uzvaras piemineklis, Māte Latvija, Represēto piemiņas akmens Taurenē un Piemiņas akmens Kārlim Ulmanim Priekuļos.
Semjons Furmans

Biogrāfija

Pēc Otrā pasaules kara kļuvis par vienu no spēcīgākajiem Ļeņingradas šahistiem. 1953. gadā uzvarējis pilsētas šaha čempionātā, bet 1957. gadā dalījis pirmo vietu ar Viktoru Korčnoju. Vairākkārt sekmīgi spēlējis PSRS šaha čempionātu finālos: 1948. gadā izcīnījis bronzas medaļu (aiz Dāvida Bronšteina un Aleksandra Kotova), 1949. gadā dalījis 4.-5. vietu ar Alekseju Suetinu, bet 1965. gadā dalījis 5.-7. vietu ar Isāku Boļeslavski un Aleksandru Kotovu. 1954. gadā FIDE Furmanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1966. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumus.
Sekmīgi piedalījies dažādos komandu šaha turnīros. 1961. gadā PSRS izlases sastāvā uzvarējis Eiropas komandu šaha čempionātā, kā arī izcīnījis individuālo bronzas medaļu. PSRS komandu čempionātos divas reizes (1953, 1960) uzvarējis Ļeņingradas komandas sastāvā. 1954. gadā Rīgā PSRS sporta biedrības "Spartaks" komandas sastāvā kļuvis par PSRS komandu kausa šahā ieguvēju.
No 1969. gada līdz sava mūža beigām bijis Anatolija Karpova treneris. Kopā ar savu audzēkni nogājis ceļu no Pasaules jauniešu šaha čempiona līdz Pasaules šaha čempiona nosaukumam. 1973. gadā par saviem nopelniem trenera darbā kļuvis par PSRS nopelniem bagāto treneri. Kopā ar Karpovu piedalījies vairākos starptautiskos šaha turnīros. 1973. gadā Madridē un 1977. gadā Badlauterbergā (Vācija) ieņēmis 3. vietu (abos turnīros uzvarējis Karpovs).
Bijis pazīstams arī kā šaha teorētiķis un devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Pāragri miris no sirdtriekas. Pēc daudzu laikabiedru domām, tieši ierastā trenera Furmana aiziešana bijusi par pamatu Anatolija Karpova ne visai pārliecinošai spēlei un tikai minimālai uzvarai pār Viktoru Korčnoju 1978. gada mačā par Pasaules šaha čempiona nosaukumu.
LARES

Lidojuma gaita

LARES tika palaists 2012. gada 13. februārī 10:00 UTC ar nesējraķeti Vega no Gviānas kosmiskā centra. Vega, kas ir vairāku Eiropas valstu kopražojums, šis bija pirmais lidojums. Kopā ar LARES tika palaisti arī pavadoņi ALMASat-1, XaTcobeo, UniCubeSat-GG, ROBUSTA, e-st@r, Goliat, MaSat-1 un PW-Sat.
Valtrauda Novarra

Biogrāfija

1960. gados bija viena no Vācijas Demokrātiskās Republikas (VDR) spēcīgākajām šahistēm. Septiņas reizes uzvarējusi VDR sieviešu šaha čempionātos (1958, 1961, 1962, 1963, 1967, 1968, 1968), kā arī vienu reizi ir izcīnījusi sudraba (1957) un bronzas (1959, 1973) medaļas. 1966. gadā uzvarējusi Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla zonas turnīrā un ieguvusi tiesības spēlēt pretendentu turnīrā, kurā 1967. gadā ieņēmusi 10. vietu. 1970. gadā dalījusi pirmo vietu starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Hallē, bet 1972. gadā dalījusi pirmo vietu starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Pjotrkova Tribunalskā.
Vairākkārt pārstāvējusi Vācijas Demokrātiskās Republikas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 4 reizes (1963-1972). Komandu vērtējumā izcīnījusi 2 bronzas (1963, 1966) medaļas, bet individuālajā — bronzas (1963) medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1966. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Pardubice

Vēsture

Pardubice pirmoreiz minēta 1295. gadā, pilsētas tiesības ieguvusi ap 1340. gadu. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ekonomika

Pardubice ir vieta, kur tika radīta un kur ražo vienu no vispazīstamākajām plastikāta sprāgstvielām - Semtex. Pilsētā atrodas naftas pārstrādes, militārās un elektronisko komponentu rūpnīcas.

Sports

Pilsētā bāzēts Čehijas Ekstralīgas klubs HC Pardubice, kas ir trīskārtējs Čehijas un trīskārtējs Čehoslovākijas čempions. Pardubice ir pazīstama ar tradicionālu šaha turnīru un 1874. gadā dibinātajām jāšanas sacensībām Velká pardubická.

Cilvēki

Pardubice ir hokejista Jana Bulisa (Jan Bulis, 1978), hokejista Dominika Hašeka (Dominik Hašek, 1965), hokejista Aleša Hemska (Aleš Hemský, 1983) un lingvista Vilēma Matesiusa (Vilém Mathesius, 1882-1945) dzimtā pilsēta
Zvīņspārņi

Morfoloģija

Zvīņspārņi ir dažāda lieluma kukaiņi. Spārnu plētums var sasniegt pat 30 centimetrus, bet Latvijā to spārnu plētums ir 4—130 mm. Tie ir tuvu radniecīgi makstenēm. Viena no raksturīgākām zvīņspārņu pazīmēm ir krāsainās, reizēm spīguļojošās spārnu zvīņas, kas īstenībā ir pārveidoti, saplacināti matiņi kas veido krāšņos spārnu rakstus. Dažiem zvīņspārņiem, piemēram stiklspārņiem (Sesiidae), spārni ir caurspīdīgi, bez zvīņām. Cita raksturīga pazīme ir no apakšžokļiem izveidojies, miera stāvoklī saritināmais sūcējsnuķis, ar kuru zvīņspārņi uzsūc šķidro barību (nektāru, iztecējušu koku sulu). Dažiem zvīņspārņiem sūcējsnuķis ir sarucis, piemēram, vērpējiem un zobspārņiem, tāpēc tie barību neuzņem. Daži tauriņi, kuriem ir grauzējtipa mutes orgāni (visiem pārējiem mutes orgāni ir sūcējtipa), barojas ar ziedputekšņiem.
Zvīņspārņi ir pilnas pārvērtības kukaiņi, tādēļ tiem ir četras attīstības stadijas: ola, kāpurs, kūniņa un pieaudzis kukainis. Zvīņspārņu kāpuriem parasti ir 8 kāju pāri, taču sprīžotājiem (Geometridae) ir tikai 5 pāri, tāpēc tie iet nevis vienmērīgi soļodami, bet pārvietojas īpatnēji — sprīžojot. Gandrīz visi zvīņspārņu kāpuri ir augēdāji — grauž lapas, pumpurus, ziedus, sēklas, trūdošu koksni. Parasti dzīvo atklāti, bet reizēm arī lapās, mizā vai koksnē. Daži kāpuri dzīvo satītās lapās (tinēji (Tortricidae)) vai pašu veidotās makstīs (makstneši (Psychidae), makstkodes (Coleophoridae)). Vienīgi dažu sugu kāpuri pārtiek no dzīvnieku cilmes barības — kažokādām, vilnas, spalvām, ragiem, vaska, dažu pūcīšu (Noctuidae) kāpuri ir plēsīgi (ēd sīkus kukaiņus).

Pētniecība Latvijā

Latvijas zvīņspārņu faunas pētniecību periodā līdz 1970. gada beigām visai pamatīgi aplūkojis A. Šulcs (1971). Pirmo plašāko nozīmīgāko darbu 1846. gadā publicējusi Kokneses mācītāja sieva F. Līniga; tajā nosauktas 1283 sugas. Pēc tam par zvīņspārņu faunu rakstījuši V. Nolkens (1867—1871), K. Lucaus (1896), K. Teihs (1889), B. Slefogts (1910), F. Brands (1942) un citi. Ļoti daudz zvīņspārņu pētniecībā paveicis A. Šulcs, kurš savas dzīves pēdējā posmā darbojās kopā ar dēlu I. Šulcu. Par Latvijas tauriņiem A. Šulcs publicējis 41 rakstu, tai skaitā 11 rakstu sēriju par jaunām un retām sugām (1959—1987), bet kopā ar līdzautoru, pārskatu par Baltijas lielākajiem tauriņiem (1967, 1969, 1972, 1974). Īpaši jāpiemin viņa raksti par Moricsalas un Slīteres rezervātu faunu (1983, 1987). Kopš 1984. gada rakstu sēriju par Latvijas tauriņiem publicējis arī N. Savenkovs, kurš faunā atklājis daudzas agrāk nezināmas sugas.

Zvīņspārņu sugas Latvijā

Latvijā ir atklātas ap 2400 sugas no 69 dzimtām. Plašākās dzimtas ir pūcīšu dzimta (Noctuidae) — 368 suga, tinēju dzimta (Tortricidae) — 368, sprīžotāju dzimta (Geometridae) — 295, gartaustkožu dzimta (Gelechiidae) — 164, makstkožu dzimta (Coleophoridae) — 124. Latvijas Sarkanajā grāmatā ietvertas 45 tauriņu sugas.
Jauno varžu apakškārta

Sistemātikas diskusijas

Šīs apakškārtas dzimtas parasti tiek iedalītas 5 virsdzimtās, tomēr šis iedalījums ir strīdīgs un pretrunīgs, tā kā atšķirīgi autori apakškārtai piederošās dzimtas sistematizē atšķirīgās virsdzimtās. Turklāt jaunākajos ģenētiskajos pētījumos ir noskaidrots, ka vairākas dzimtas ir parafilētiskas.

Latvijā

Latvijā sastopamas 3 jauno varžu apakškārtas dzimtas: krupju dzimta (Bufonidae), kokvaržu dzimta (Hylidae) un varžu dzimta (Ranidae). Kopumā tās ir 9 sugas: parastais krupis (Bufo bufo), smilšu krupis (Epidalea calamita), zaļais krupis (Bufotes viridis), parastā kokvarde (Hyla arborea), parastā varde (Rana temporaria), purva varde (Rana arvalis), ezera varde (Pelophylax ridibundus), dīķa varde (Pelophylax lessonae) un zaļā varde (Pelophylax kl. esculentus).
Latvijā visbiežāk sastopamās sugas ir parastā varde un parastais krupis. Toties parastā kokvarde jau tika uzskatīta par zudušu Latvijas faunai. Tomēr 20. gadsimta 90. gados tika uzsākta sekmīga kokvaržu aklimatizācija, tās mākslīgi inkubējot un pēc paaudzēšanas izlaižot piemērotos biotopos.
Laidze

Vēsture

Laidze rakstu avotos pirmoreiz minēta 1428. gadā. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušo Laidzes muižas (Laidsen) centru (tagadējā muižas ēka celta 19. gadsimta vidū). 20. gadsimta 30. gados Laidzes apkārtnē vairāk nekā citos apriņķa pagastos uz darbu ieradās latgaļu un poļu laukstrādnieki. 1921. gadā Laidzē dibināta Laidzes Lauksaimniecības skola, kas pēc tam ilgus gadus bija pazīstama kā Laidzes lauksaimniecības tehnikums, vēlāk Laidzes profesionālā vidusskola, sākot ar 2014. gadu pievienota Rīgas Valsts tehnikumam kā Laidzes struktūrvienība.
Vilhelms Ketlers

Dzīvesgājums

Dzimis 1574. gada 20. jūnijā Rīgas pilī hercoga Gotharda un viņa sievas Annas, Mēklenburgas-Gīstrovas hercoga Albrehta VII meitas, ģimenē kā jaunākais dēls. Kopā ar ģimeni dzīvoja Rīgas pilī, no 1578. gada pārmaiņus Sēlpilī un Kuldīgas pilī.
1587. gada viņa tēvs savā testamentā princim Vilhelmam novēlēja Kurzemi ar centru Kuldīgas pilī, bet viņa vecākajam brālim Frīdriham Zemgali un Sēliju ar centru Sēlpilī.
No 1590. gada viņš studēja Rostokas universitātē. 
Poļu—zviedru karu laikā 1603. gadā hercogs Vilhelms Aucē saaicināja Zemgales muižniekus uzbrukumam zviedru karaspēkam Vidzemē, tomēr pēc tam paskaidroja, ka tā ir bijusi vienīgi mācību trauksme, lai pārbaudītu muižnieku uzticamību.
1609. gadā viņš apprecējās ar Prūsijas hercogistes princesi Sofiju, kā sievas pūru saņemot Prūsijai ieķīlāto Grobiņas novadu un Piltenes apgabalu. 1610. gada 28. oktobrī Kuldīgas pilī viņam piedzima dēls Jēkabs, bet dēla māte hercogiene Sofija mira drīz pēc dzemdībām. Vilhelms sievai sarīkoja greznas bēres, un 26. decembrī mirušo apbedīja Kuldīgas pils pagrabā, bet hercogs Jēkabs 1643. gadā mātes mirstīgās atliekas pārveda uz Jelgavu.
Kad 1611. gadā Polijas-Lietuvas seims nolēma pievienot Piltenes apgabalu Inflantijas vaivadijai, tas izraisīja hercoga Vilhelma pretdarbību.
1613. gada novembrī hercogs Vilhelms Kuldīgā svinīgi uzņēma Pomerānijas hercogu Filipu Jūliju.
1615. gadā Aucē sasauktajā Kurzemes landtāgā hercoga Frīdriha vietā ieradās hercogs Vilhelms, kas pieprasīja landtāgu pārcelt uz Jelgavu. Jelgavas landtāgā radušos strīdu dēļ 1615. gadā pēc hercoga Vilhelma pavēles tika nogalināti divi viņa niknākie opozicionāri brāļi Magnuss un Gothards Noldes. Tādēļ 1617. gada 4. aprīlī Skrundas pilī sanākušajā Kurzemes landtāgā hercogam Vilhelmam atņēma hercoga titulu un uz visiem laikiem izraidīja no hercogistes. 
1617. gadā dēļ konfliktiem ar muižniecību Vilhelms zaudēja hercoga troni un devās emigrācijā, kur mira Kuklovas abatijā Pomerānijā 1640. gada 7. aprīlī. Viņa dēls hercogs Jēkabs 1642. gadā lika pārvest Vilhelma mirstīgās atliekas uz Jelgavu, kur tās tika apglabātas hercogu kapenēs 1643. gada 23. februārī.

Hercoga Vilhelma ģerbonis

Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes sadalīšanas hercogam Vilhelmam bija šāds ģerbonis:
Ģerbonim ir četrdalīts pamatvairogs un ar sarkanu skaldīts vidusvairogs ar zelta kāsi. Pretēji tradicionālajam ģerboņa attēlam te apgrieztas krāsas: jābūt zelta vidusvairogam ar sarkanu kāsi. Skaldījuma laukos vairs nav ievietota Polijas-Lietuvas karaļa Stefana Batorija dzimtas heraldika — sudraba, resp., balts, vilka žoklis un Polijas-Lietuvas karaļa Sigismunda Augusta monogramma. Pamatvairoga 1. un 4. sudraba laukā ir sarkans lauva (Kurzeme). Atšķirībā no tradicionālās lauvas figūras ģerbonī attēlots izaugošs lauva. 2. un 3. zilā laukā — dabiskas krāsas briedis, izaugošs no vairoga malas (Zemgale). Virs vairoga trīs kronētas ķiveres, kuru kleinodos augošs kronēts briedis (Zemgale), starp divām sarkanas krāsas un zelta fazāna spalvām sudraba katla kāsis (Ketleru dzimta), sarkans augošs kronēts lauva (Kurzeme). Lambrekenos ģerboņa krāsas — zelts ar zilu un sudrabs ar sarkanu.
Aphis glycines

Apraksts

Aphis glycines ir aprakstīta 1917. gadā (autors Matsumura), taču pilnāk ķermeņa struktūru aprakstīja Voegtlin un līdzautori 2004. gadā. Tas ir bezspārnu un spārnu īpatņi; tās apmēram 1,5 mm garas laputis. Ķermenis ir bumbierveida formā. Krāsa variē no blāvi dzeltena līdz koši zaļam.

Izplatība

Aphis glycines ir natīva suga Austrumāzijai, kur pirmīt sarmatainā soja bija kulturizēta. Āzijā laputs izplatīts Ķīnā, Indonēzijā, Japānā, Korejā, Malaizijā, Filipīnās, Taivānā un Taizemē. 2000. gadā konstatēta Ziemeļamerikā.

Barošanas

Aphis glycines laputīm ir holociklisks dzīves cikls ar vairākiem starpsaimniekiem. Primāri augi-saimnieki ir pabērzes (Rhamnus) sugas un sekundāras - parasti sarmatainā soja (Glycine max), bet arī Glycine soja un Korejā Pueraria montana, Pueraria javanica. Pie pabērzes sugām, kas ir primāri laputs saimnieki, pieder parastais pabērzs (Rhamnus cathartica), trauslais krūklis (Rhamnus frangula), Rhamnus alnifolia, un Japāņu Rhamnus japonica un Rhamnus davurica. Reti par primāro saimnieku var kļūt pļavas āboliņš (Trifolium pratense).

Ienaidnieki

Uz Aphis glycines laputīm medī Harmonia axyridis, Orius insidiosus, Leucopis ssp.
Karloss Gimars

Biogrāfija

No 1930. gadu vidus līdz 1950. gadu beigām bijis viens no Argentīnas spēcīgākajiem šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Argentīnas šaha čempionātos (1936, 1937, 1941). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts: 1937. gadā Berlīnē dalījis pirmo vietu ar Ludvigu Relštābu, bet 1938. gadā Montevideo bijis otrais (aiz Aleksandra Aļehina). Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Gimaram kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1960. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
1950. gadā Gēteborgā piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā ierindojies 13. vietā.
Pārstāvējis Argentīnas komandu Pasaules šaha olimpiādē, kurās piedalījies 4 reizes (1937-1950, 1954). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 sudraba (1950, 1954) medaļas, bet individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1937) medaļu.
Kaija (dziesma)

"Kaija" ir Alda Šteimaņa dziesma ar Egila Plauža vārdiem.
Dziesma sacerēta 1981. gadā, kad tās autors atguva veselību Īles sanatorijā, 1982. gadā Aldis Šteimanis pievienojās Valmieras grupai „Kvelde”. 
Vēlāk dziesmu „Kaija” izpildīja Cēsu ansamblis „Ferrrum”, bet 1995. gadā to savā debijas albumā iekļāva grupa „Bruģis”.
2018. gadā "Kaija" ieguva 69. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
14. maijs

14. maijs ir gada 134. diena pēc Gregora kalendāra (135. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 231 diena.
Rezgalības I

Sižets

Rezgalības I ir pirmā no četrām seriāla "Rezgalības" sērijām, kurā tiek stāstīts par palaidnīga zēna Pētera piedzīvojumiem ziemā.
Ķekavas kauja (1812)

Stāvoklis pirms kaujas sākuma

1812. gada 24. (12.) jūnijā Napoleona Lielā armija šķērsoja Nemunas upi. Maršala Makdonalda komandētais 10. Prūšu kājnieku korpuss iebruka Zemgalē. Gatavojoties Rīgas aizsardzībai, Rīgas kara gubernators Johans fon Esens lika izveidot divas nocietinājumu līnijas - gar Iecavas upi visā tās garumā (t.s "franču skanstis") un starp Ķekavu un Daugavas kreiso krastu. 19. (7.) jūlijā notika Iecavas kauja, kurā prūšu karaspēka daļām izdevās aplenkt krievu pozīcijas un izcīnīt uzvaru. 21. (9.) jūlijā prūšu karaspēks K. fon Borkes vadībā sasniedza pozīcijas pie Ķekavas upes un iekārtoja kara nometni pie Odukalna.
Bailēs no tā, ka prūši pārcelsies pāri Daugavai un uzbruks Rīgai, pilsētas aizsardzības spēju stiprināšanai, Rīgas kara gubernators Johans Esens naktī uz 24. (12.) jūliju lika nodedzināt ne tikai Jelgavas, bet arī Pēterburgas un Maskavas priekšpilsētas.

Kaujas norise

Naktī uz 22. (10.) augustu Krievijas karaspēka vienības ģenerāļa Frīdriha Lēvisa vadībā uzbruka prūšu pozīcijām pie Doles baznīcas Ķekavā. Galvenā grupa uzbruka pa Rīgas-Ķekavas ceļu, bet palīggrupa pulkveža Ekelna vadībā ar apmēram 500 karavīriem šķērsoja Daugavu pie Doles salas un apmetās Klaņģu kalnā. Pirms tam vēlākais Krievijas armijas feldmaršals Frīdrihs fon Bergs (1794—1874) bija pārģērbies par latviešu zemnieku un izlūkojis pretinieka pozīcijas.
Ģenerāļa Lēvisa vienības uzbrukums sākās četros no rīta, prūši atkāpās līdz Doles baznīcai, kur bija novietota prūšu artilērija. Krievijas armijas palīgspēki pulkveža Ekelna vadībā uzbruka prūšu pozīcijām Odukalnā. Pēc vairāk kā divu stundu kaujas prūši sāka atkāpšanos no savām pozīcijām. Gūstā saņēma 14 prūšu virsniekus, apmēram 650 ierindniekus un četrus kara ķirurgus. Krievijas armija zaudēja 42 kritušos, ieskaitot apakšpulkvedi fon Tīdemani, kuru kā kara varoni apglabāja Rīgas Lielajos kapos.

Sekas

Kara gubernators fon Esens atcēla aplenkuma stāvokli Rīgā. 1812. gada septembra vidū Krievijas armija pārgāja pretuzbrukumā pie Olaines, Slokas un Ķekavas un 14. septembrī piespieda prūšu karavīrus atstāt savas pozīcijas un sākt atkāpšanos no Zemgales.

Piemiņa

1912. gada 14. septembrī par godu Ķekavas kauju simtgadei Odukalnā pēc arhitekta Vilhelma Bokslafa projekta tika uzcelts monuments torņa veidā, kura celtniecību finansēja Lēvisi of Menāri, fon Eseni, fon Bergi un fon Freimaņi. Tornis bija 48 pēdas augsts un no tā skatu platformas varēja redzēt Rīgas torņus.
Pirmā pasaules kara kaujās pie Ķekavas 1916. gadā Vācijas armija sagrāva pieminekli un līdz mūsdienām Odukalnā saglabājušās vien niecīgas drupas.
Smagais ūdens

Vēsture

Smago ūdeni dabiskajā ūdenī pirmais atklāja amerikāņu fizikālķīmiķis Harolds Jūrijs 1932. gadā, bet tīrā veidā izdalīja Gilberts Lūiss (Gilbert Newton Lewis) 1933. gadā.

Atrašanās dabā

Dabā esošajā ūdenī ir vidēji 1 D₂O molekula uz 41 miljonu ūdens molekulu. Daudz vairāk (1 molekula uz 3200 H₂O molekulām) ir tā sauktā pussmagā ūdens (DHO), kura molekulā ir viens deitērija un viens protija atoms.
Georgs Frīdrihs Sigismunds Bilterlings

Dzīvesgājums

Dzimis 1767. gada 16. februārī Krūtes mācītājmuižā luterāņu mācītāja Kārļa Jākoba Frīdriha Bilterlinga un viņa sievas Annas Kristīnes, dzim. Laurences ģimenē. Mācījās Pētera akadēmijā (1784-1786), studēja teoloģiju Vitenbergas universitātē (1786-1789). Bija Priekules un Asītes draudzes palīgmācītājs (1790), 1792. gadā viņš Vitenbergas universitātē ieguva filozofijas doktora grādu.
Pēc Kurzemes inkorporācijas Krievijas impērijā 1796. gadā Bilterlingu iecēla par Priekules un Asītes draudzes mācītāju. 1799. gadā viņš apprecējās ar Šarloti Katarīnu Štempeli. 1801. gadā viņu apstiprināja par jaundibināmās Jelgavas universitātes teoloģijas (Homiletik und Pastoraltheologie) profesoru, 1803. gadā par Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas ticības mācības virsskolotāju. No 1820. gada Bilterlings bija vācu un latīņu valodas virsskolotājs. 1826. gadā ieguva galma padomnieka titulu.
Miris 1829. gada 14. oktobrī Jelgavā.
Spark

Piemērs (Sveika, pasaule!)

import static spark.Spark.*;public class HelloWorld {
   public static void main(String[] args) {
   
      get("/hello", (request, response) -> "Sveika, pasaule!");
   
   }}
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (2001)

Top 40 sastādīšanas princips

Super FM Top 40 tika sastādīts, pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas ik nedēļu tika apkopoti raidījumā "Super FM Top 40". Topa veidošanas procesā piedalījās visas dziesmas, par kurām tika balsots sūtot e-pastu, peidžera ziņojumu vai sūtot vēstuli. Neatkarīgi no tā, kādā veidā tika balsots par dziesmām, visas balsis summētās kopā, veidojot European Hit Radio klausītāju 40 populārāko dziesmu sarakstu, kas ēterā skanēja katru svētdienu plkst. 16.00.