google/wiki40b huggingface dataset:
Krustu kalns (Lietuva)

Vēsture

Šīs vietas vēsture ir ļoti sena, 1991.-1993. gadā veiktie arheoloģiskie izrakumi apstiprināja zemgaļu vai žemaišu koka pils esamību Jurgaiču pilskalnā. Lietuvas krusta karu laikā 1348. gadā krustneši pili nodedzināja, tikai 15. gadsimtā žemaiši atteicās no savas tradicionālās reliģijas un pieņēma kristību.
Nav precīzi noskaidrojams, kad te parādījās pirmais krusts, taču uzskata, ka tas ir saistīts ar Lietuvā izplatīto tradīciju tos uzlikt ceļa malās un skaistajās vietās. Vēstures hronikās kalns pirmo reizi pieminēts 1850. gadā, un tiek uzskatīts, ka pats pirmais krusts uzlikts 1831. gadā pēc lietuviešu un poļu Novembra sacelšanās apspiešanas, krustu skaits pieauga pēc Janvāra sacelšanās dalībnieku pakāršanas pie Šauļiem. 
1900. gadā, kad krusti oficiāli tika skaitīti pirmo reizi, to bija tikai 130. Šobrīd to skaits tiek lēsts krietni virs 200 tūkstošiem, taču saskaitīt tos ir ārkārtīgi grūti, jo uz daudziem lielajiem krustiem ir sakārti vairāki desmiti mazāku krustiņu.
Pēc Lietuvas PSR Komunistiskās partijas Centrālkomitejas lēmuma 1961. gada 5. aprīlī ar buldozeriem un uguni tika iznīcināti 1500 krustu. Tas pats regulāri tika darīts arī pēc Roma Kalanta pašsadedzināšanās un disidentu kustības pieauguma 1973., 1974. un 1975. gadā, mēģinot kalnu arī appludināt, taču pēc visiem šiem grautiņiem krustu kļuva aizvien vairāk un vairāk. Lai arī to vairākus gadus stingri apsargāja, cilvēki vienalga naktīs atkal un atkal sanesa jaunus krustus. 
Arī 2007. gada janvārī kalnā notikušais ugunsgrēks neko nespēja nodarīt - jau vasarā izdegusī vieta bija "aizaudzēta" ar jauniem krustiem. Lielākais notikums kalna vēsturē ir Romas pāvesta Jāņa Pāvila II apmeklējums 1993. gadā. Gadu vēlāk te uzstādīja viņa dāvinājumu Krustu kalnam.

Franciskāņu klosteris

Apmēram 300 metrus aiz Krustu kalna paceļas franciskāņu klosteris. Sarkano ķieģeļu būve ir iesvētīta 2000. gadā, bet uzbūvēt šo klosteri pamudināja pāvests, viesodamies Vernas franciskāņu klosterī Itālijā. Klostera projekta izstrādē piedalījās itāļu un lietuviešu arhitekti, un pāvests tam devis savu svētību 1997. gadā. Klosteri ir iespējams apmeklēt, ekskursijas tajā vada mūki. Ekskursija parasti sākas lūgšanu zālē, pa kuras logu labi pārredzams Krustu kalns. Klostera pagalma vidū paceļas Svētā Franciska skulptūra.
1. oktobris

1. oktobris ir 274. gada diena pēc Gregora kalendāra (275. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 91 dienas.
Otrā Mazūrijas ezeru kauja

Otrā Mazūrijas ezeru kauja (vācu: Winterschlacht in Masuren, krievu: Мазурское сражение, Августовская операция) bija viena no Pirmā pasaules kara lielkaujām, kas norisinājās 1915. gada 7.-21. februārī Mazūrijas ezeru rajonā.

Priekšvēsture

Pēc sakāves Pirmajā Mazūrijas ezeru kaujā Krievijas impērijas 1. armija Rennenkampfa vadībā atkāpās no Austrumprūsijas, taču jau 1. oktobrī Augustovas mežā Krievijas 10. armija deva prettriecienu, gandrīz pilnībā padzenot vāciešus no Krievijas impērijas teritorijas. 
Līdz 1915. gada februāra sākumam Vācijas impērijas Austrumu frontes virspavēlnieks Hindenburgs lika slepenībā uz ziemeļiem no Insterburgas saformēt jaunu 10. armiju ģenerāļa Eihhorna vadībā.

Norise

Vācijas impērijas 8. armija ģenerāļa Belova vadībā 7. februārī sāka uzbrukumu Krievijas impērijas 10. armijai, ko komandēja ģenerālis Tadejs fon Siverss. Nākamajā dienā uzbrukumu no ziemeļiem sāka arī vācu 10. armija ģenerāļa Eihhorna vadībā, kas līdz 10. februārim ieņēma Naumiesti un Virbaļus. Sakautās krievu vienības atkāpās uz Kauņu un Alītu, atklājot krievu 10. armijas labo flangu. Lai izvairītos no aplenkuma, arī krievu centra spēki (XX korpuss, XXVI korpuss, III Sibīrijas korpuss) uzsāka atkāpšanos.
Krievijas 10. armijas galvenie spēki mēģināja izlauzties cauri Augustovas mežam līdz Grodņas cietoksnim, kas viņiem neizdevās. Pēc desmit dienu niknām kaujām 21. februārī XX korpuss, kurā bija daudz latviešu karavīru, bija spiests padoties. Otrajā Mazūrijas ezeru kaujā Krievijas impērijas karaspēks zaudēja ap 90 000 vīru, 204 lielgabalus un 170 ložmetējus.

Sekas

Krievijas impērijas karaspēks pēc smagajām sakāvēm Austrumprūsijā un Polijā 1915. gada vasarā bija spiests veikt Lielo atkāpšanos.
Vāverveidīgie

Latvijā

Latvijā sastopamas 6 vāverveidīgo apakškārta sugas: meža susuris (Dryomys nitedula), dārza susuris (Eliomys quercinus), lielais susuris (Glis glis), mazais susuris (Muscardinus avellanarius), parastā vāvere (Sciurus vulgaris) un lidvāvere (Pteromys volans).
Tuba

Tuba (latīņu: tuba — ‘taure’) ir metāla pūšaminstruments, tam ir ventiļu mehānisms un plaša menzūra. Tubai ir viszemākais reģistrs no visiem pūšaminstrumentiem. Tiek izšķirta basa un kontrabasa tuba.
Tubu 1835. gadā patentēja Vilhelms Frīdrihs Vīprehts (Wilhelm Friedrich Wieprecht) un Johans Morics (Johann Moritz). Tas ir viens no jaunākajiem instrumentiem mūsdienu orķestrī. Kā simfoniskajos, tā arī operu orķestros tuba parasti tiek izmantota kā trombonu grupas bass. Parasti tubai ir spēcīgs skanējums, tomēr ir iespējams iegūt arī pianissimo skanējumu.
Rihards Vāgners savā "Nībelunga gredzena" partitūrā iekļāvis tā saukto "Vāgnera tubu".
Straupe

Nosaukuma izcelsme

Iespējams, ka Straupes nosaukums cēlies no lībiešu vārda raupa, kas nozīmē "tekošs ūdens".

Vēsture

1227. gadā Latviešu Indriķa Livonijas hronikā Straupe nosaukta par lībiešu un letgaļu apdzīvotās Idumejas (lībiski Vidumaa) centru. Iespējams, no vārda Vidumaa radies Vidzemes nosaukums.
1206. gadā novadā ieradās priesteris Daniēls un krustneši, bet no 1213. gada Straupes novadu pārvaldīja Rīgas bīskapa Alberta brālis Teodoriks, kuru sauca arī par Straupes Indriķi. Tajā pašā gadā viņš devās uz Vāciju, bet Straupē sāka valdīt viņa sievastēvs — padzītais pleskaviešu kņazs Vladimirs, kuru vēlāk arī padzina no Straupes. Atriebjoties 1218. gadā kņazs iebruka Straupes novadā. 
13. gadsimta otrajā pusē Rīgas arhibīskaps Straupes novadu (Roop) izlēņoja Rozenu dzimtai. Pie 13. gadsimtā celtās Lielstraupes pils izauga pilsēta. Pirmo reizi tā minēta rakstos 1325. gadā. 1356. gadā Straupe kļuva par Hanzas savienības locekli, bet 1374. gadā Straupei tika piešķirtas Rīgas tiesības. Tolaik tā bija ceturtā lielākā pilsēta tagadējā Latvijas teritorijā. Pilsētas ģerbonis bija līdzīgs Rozenu dzimtas ģerbonim. Straupe uzplauka 15.—16. gadsimtos, ko veicināja tolaik kuģojamā Braslas upe. Straupe kā pilsēta beidza pastāvēt pēc nopostīšanas Poļu—zviedru karā (1600-1629), bet pēc Lielā mēra epidēmijas tajā palika tikai 115 iedzīvotāji.
Straupe kā nozīmīga apdzīvota vieta atdzima padomju laikā, kad tā kļuva par Ļeņina kolhoza centru.
Eižena Āriņa balva

Eižena Āriņa balva ir Latvijas Zinātņu akadēmijas apbalvojums datorzinātnē un tās pielietojumos, to var saņemt tikai vienu reizi mūžā. Balva nosaukta latviešu matemātiķa un datorzinātnieka Eižena Āriņa vārdā.
Genādijs Razins

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Razins sāka 1998.—99. gada sezonā Amerikas hokeja līgas kluba Frederiktonas "Canadiens" rindās. Nākamās trīs sezonas aizsargs aizvadīja citā AHL klubā Kvebekas "Citadelles", taču tad atgriezās Eiropā.
2002. gada vasarā Razins pievienojās Krievijas Superlīgas klubam Habarovskas "Amur", tā rindās aizvadot nākamās divas sezonas. 2004.—05. gada sezonu Razins sāka Kazaņas "Ak Bars" rindās, 2005.—06. gada sezonā kopā ar klubu izcīnot Krievijas čempiona titulu.
2007. gadā hokejists pievienojās Maskavas "Dinamo" rindām, tajā aizvadot nākamās divas sezonas, 2009.—10. gada sezonu aizvadīja Ņižņekamskas "Neftekhimik" sastāvā, taču tad uz trim gadiem pievienojās Čeļabinskas "Traktor" vienībai. 2013.—14. gada sezonu aizvadīja Doņeckas "Donbass" sastāvā, pēc tās noslēdzot profesionāļa karjeru.
Ukrainas hokeja izlases rindās spēlējis 2000. un 2004. gada Pasaules čempionātos.
Breaking2

Gatavošanās

Nike šim mēģinājumam izstrādāja jaunus skriešanas apavus "Vapor Fly Elite". Moncas autosporta trasi izvēlējās nelielā augstuma virs jūras līmeņa, mierīgo laika apstākļu un īsā apļa garuma dēļ. Bez tempa turēšanas automašīnas tika izmantoti arī papildu skrējēji, kurus izvietoja kā aizsegu no vēja galvenajiem skrējējiem.

Sacensības

Sacensībās sākās sestdienā, 2017. gada 6. maijā, plkst. 5.45 no rīta. Gaisa temperatūra bija 12°C un lija neliels lietus.
Lai pārspētu divu stundu slieksni, skrējējiem bija jāskrien ar tempu 2:50 minūtes uz kilometru. Lai to sasniegtu, skrējēji sekoja sešu trijstūrī izvietotu tempa turētāju komandai, kuri sekoja automašīnai, uz kuras bija displejs ar noskrieto laiku un uz zemes tika projicēts zaļš lāzera stars, kas norādīja vietu, kur būtu jāatrodas vadošajam tempa turētājam. Tempa turētāji vienā maiņā skrēja tikai divus apļus (4,8 km) un starp maiņām atpūtās 30 minūtes. Tempa turētāji mainījās grupās pa trim.
Skrējēji sāka paredzētajā tempā, bet Desisa atpalika pēc 16 kilometriem, viņam pie aptuveni 20 kilometriem sekoja Tadese. Kipčoge vajadzīgajā tempā palika līdz 25 km (1:11:03), bet pie 30 km no nepieciešamā atpalika tikai sekundi. Kipčoge sacensības noslēdza ar rezultātu 2:00:25 un apgalvoja, ka skrējis par 100 procentiem.

Dokumentālā filma

Īsi pēc sacensībām Nike paziņoja, ka sadarbībā ar National Geographic taps dokumentālā filma, ko demonstrēs vasaras beigās. Šī filma tika publicēta National Geographic Youtube kanālā 2017. gada 21. septembrī.
Pilskalnes pagasts (Neretas novads)

Daba

Atrodas Viduslatvijas zemienes dienvidaustrumu malā, Taurkalnes līdzenuma dienvidu daļā. Augstākā vieta pagastā - Strobuku pilskalns - 105,6 m vjl.

Purvi

Pagastā atrodas daļa no Salgaļu purva.

Vēsture

Tagadējā Pilskalnes pagasta teritorijā līdz 1920. gada agrārajai reformai bija trīs muižas - Pilskalne, Gricgale un Jaunā muiža. 
Pilskalnes jeb Pilkalnes muiža (Pilkaln) bija sens muižas centrs Neretas upes krastā. No 1868. gada muižā darbojās Marijai fon Rehenbergai-Lintenai piederošs ķieģeļceplis (1887), kas ķieģeļus ražoja arī eksportam. Vietējie iedzīvotāji vēl mūsu dienās izmanto šā cepļa vecos ķieģeļus. 
Gricgales muižas (Gritzgaln) nosaukums pirmo reizi minēts 14. gadsimtā. Tā sākotnēji atradusies Lietuvas teritorijā, bet nopostīta par muižas īpašnieka nepaklausību Polijas karalim. . Gricgales muižu tās tagadējā atrašanās vietā, kur agrāk atradušās trīs zemnieku mājas, uzcēla N. fon Korfs 18. gs. 2. pusē. 1783. gadā muižā dibināja skolu un lūgšanu namu.
Jaunās muižas (arī Priedaines muiža, mūsu dienās Liepkalni) zemes agrārās reformas laikā sadalīta 19 jaunsaimniecībās. Pēc nostāstiem, šī muiža atdalīta no Lielsusējas muižas un tāpēc tai dots Jaunās muižas nosaukums.
Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā Neretas pagasta teritorijā izveidoja Pilskalnes ciema padomi. 1949. gadā tagadējā Pilskalnes pagasta teritorijā izveidoja kolhozus „Ozolkalns”, „Karogs”, „Staļina piecgade”, „Nākotnes ceļš”, „Zaļā zeme” un „Druva”. 1950. gados mazos kolhozus  apvienoja padomju saimniecībā „Nereta”. 1954. gadā Pilskalnes ciema padomei pievienoja Gricgales ciemu. Pilskalnē bija mehāniskās darbnīcas, dzirnavas, trīs veikali un ēdnīca.
1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu.  1992. gadā nodibināja paju sabiedrību „Pilskalne”, ko likvidēja 1994. gadā. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Neretas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Pilskalne (pagasta centrs), Gricgale, Pilkalne, Viņaukas.
Amālija Pihailiča

Biogrāfija

No 1970. gadu sākuma līdz 1980. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Dienvidslāvijas šahistēm. Divas reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos: 1973. un 1977. gadā. 1982. gadā Tbilisi piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 12. vietu. Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 
1978. gadā Buenosairesā pārstāvējusi Dienvidslāvijas izlasi sieviešu šaha olimpiādē.
Salaspils kodolreaktors

Latvijas Zinātņu akadēmijas Fizikas institūta atomreaktors, pazīstams arī kā Salaspils kodolreaktors, bija zinātniski pētnieciska tipa siltumneitronu reaktors, kas tika izmantots radiācijas parādību pētīšanā. Darbojās no 1961. līdz 1998. gadam. Kodolreaktors tika iedarbināts 1961. gada 26. septembrī, darbība apturēta 1998. gada 19. jūnijā. Atradās Salaspilī, Rīgas rajonā. Tajā strādājuši ap 250 cilvēku.
Kodolreaktorā notika kodolstarojuma enerģijas pārvēršanās procesu, radiācijas defektu jonu kristālos un ferītos, gamma staru izraisīto pāreju atomu kodolos pētīšana, jaunu starojuma dozimetru radīšana, retzemju elementu kodolu uzbūves noskaidrošana, bēta spektrogrāfa radīšana. Reaktora pētnieki sadarbojās ar vairāk nekā 20 kodolpētniecības objektiem gan Eiropā, gan Amerikā.
1990. gados iekārtas bija novecojušas, tāpat trūka kodoldegvielas, tāpēc 1995. gadā Latvijas Ministru kabinets nolēma to likvidēt, jo būtu nepieciešami apmēram 20 miljoni ASV dolāru, lai tiktu iepirkta degviela un rekonstruēta kontroles vadības sistēma. 2004. gadā tika pieņemts Ministru kabineta rīkojums par kodolreaktora likvidēšanas un demontāžas koncepciju. 2008. gadā lietotā kodoldegviela tika izvesta uz Krieviju un nodota pārstrādei.
Uztvērējs

Uztvērējs ir ierīce, ar kuru var uztvert un pārveidot elektromagnētiskā viļņa nesto signālu un pārveidot skaņā un/vai attēlā.

Uztvērēja nepieciešamība

Uztvērējs ir nepieciešams, jo saņemtais moduletais augstfrekvences signāls pat pēc pastiprināšanas nespēj tieši izraisīt telefona membrānas vai skaļruņa rupora svārstības ar skaņas frekvenci. Tas tikai var ierosināt augstfrekvences svārstības, ko mūsu auss neuztver. Tāpēc uztvērējā vispirms no modulētajām augstfrekvences svārstībām jāatdala skaņas frekvences signāls.

Detektora uztvērējs

Vienkāršākais uztvērējs ir detektora uztvērējs, kam nav vajadzīgs barošanas avots, taču tas var uztvert tikai spēcīgas tuvu esošas radiostacijas, kuras jāklausās ar radiouztvērēju. Šādam uztvērējam nav ne augstfrekvences (AF), ne zemfrekvences (ZF) pastiprinātāja, to noskaņo ar vienkāršu svārstību kontūru. Sarežģītākiem uztvērējiem ir AF un ZF pastiprināšanas pakāpes. Lai palielinātu uztvērēja selektivitāti un jutību, lieto atgriezenisko saiti un šādus uztvērējus sauc par reģeneratīviem uztvērējiem. Mūsdienās visiem šiem uztvērējiem ir tikai vēsturiska un izglītojoša nozīme, kaut arī reģeneratīvie uztvērēji pēc dažiem parametriem var pārspēt mūsdienās lietojamos superheterodīnus.

Superheterodīna uztvērēji

Superheterodīna uztvērēji jeb superheterodīni ir mūsdienās visizplatītākie radiouztvērēji. Šādi uztvērēji satur speciālu mazjaudas augstfrekvences ģeneratoru — heterodīnu jeb oscilatoru. Heterodīna frekvence, noskaņojoties uz radiostaciju, tiek mainīta vienlaicīgi ar uztveramo frekvenci ar tādu aprēķinu, lai frekvenču starpība (to sauc par starpfrekvenci) paliktu nemainīga. Shēmas daļu, kurā iegūst starpfrekvenci, sauc par frekvences pārveidotāju jeb jaucēju. Tajā iegūto fiksēto starpfrekvenci pastiprina starpfrekvences pastiprinātājā, detektē, pastiprina iegūtās ZF svārstības un pievada skaļrunim. Superheterodīnu priekšrocības ir mazāks noskaņojamo kontūru skaits un vienkāršāka signāla pastiprināšana fiksētās starpfrekvences dēļ. Trūkums — uztveršanas spoguļkanāla esamība, ko novērš, izmantojot divkāršu un pat trīskāršu frekvences pārveidošanu (profesionālos uztvērējos).

Ciparu uztvērēji

Vismūsdienīgākie uztvērēji ir ciparu uztvērēji, kuros iebūvēti īpaši mikroprocesori ciparsignāla atkodēšanai.
Turpinājums (filma)

Sižets

Pieci bērni piecās Latvijas vietās sāk skolas gaitas. Kārļa ģimenei ir stipras saknes Latvijas laukos. Gļeba vecvecāki Latvijā ieceļojuši padomju gados. Zanes ģimene ir  pilsētnieki pirmajā paaudzē. Anastasijas ģimene uz laukiem pārcēlusies no pilsētas. Anetes mamma dzīvo Anglijā, bet pati Anete dzīvo ar vecmāmiņu.
Filmai plānots izdot turpinājumu ik pēc 7 gadiem, katru reizi atgriežoties pie filmas varoņiem un sekojot viņu dzīves gaitām. Katru reizi jauns režisors fiksēs visu piecu bērnu dzīves pavērsienus. Filmas mērķis ir novērot, kā situācija valstī veido bērnus un to likteņus, kā arī parādīt valsts likteni no bērnu skatu punkta.
Juzefs Hilzens

Amati

Braslavas stārasts, Inflantijas vaivadijas kastelāns (no 1760. gada), Minskas vaivads (no 1767. gada), Lietuvas liekņazistes tribunāla maršals (no 1767. gada), Mstislavas vaivads (no 1770. gadā).

Dzīvesgājums

Juzefs Hilzens dzimis 1736. gadā vācbaltiešu cilmes Minskas vaivada Jana Augusta Hilzena un viņa sievas Konstances, dzimušas Broel-Plāteres ģimenē. Cēlis no Livonijas ordeņa bruņinieku Hilzenu dzimtas, kas pēc Livonijas konfederācijas sadalīšanas kalpoja Polijas un Lietuvas valdniekiem, viņa vectēvs Georgs Hilzens bija Viļakas stārasts. Saņēmis jezuītu izglītību, kopā ar savu draugu un privātskolotāju Karolu Virviču (Karol Wyrwicz) apceļoja Vāciju, Franciju un Itāliju. 1754. gadā kļuva par pāžu Polijas karaļa Augusta III galmā.
Ievēlēts par Inflantijas (1756) un Braslavas (1758) pārstāvi Polijas Seimā. Atbalstīja Staņislava Poņatovska ievēlēšanu par Polijas karali 1764. gadā. Piedalījās 1767. gada Repņina Seima darbā.
Savā 1783.gadā sacerētajā testamentā piešķīra saviem dzimtļaudīm „mūžīgu brīvību”, bet divas trešdaļas mantojuma ar Hilzenu-Šadursku fonda palīdzību novēlēja zinātnes un mākslas veicināšanai, jaunu slimnīcu un nespējnieku māju celšanai.

Brīvmūrnieciskā darbība

Viļņas ložas „Svētā Kārļa bruņinieki“ (Rycerzy św. Karola) loceklis (1776). Varšavas ložas „Catherine á l'Ètoile du Nord" ("Katrīna pie Ziemeļzvaigznes”) pirmais meistars, Polijas provinciālložas lielmeistars (1778-1781), Polijas karalistes un Lietuvas dižkunigaitijas nacionālās lielložas „Grand Orient de Royaume de Pologne et du Grand Duché de Lithuanie” lielmeistara Ignācija Potocka vietnieks no 1783. gada.
Jans Hartongs

Šaha kompozīcija

No 1917. gada publicējis apmēram 900 divvilčus un trīsvilčus, kā arī pasaku šaha uzdevumus. Vairāk nekā 400 Hartunga uzdevumi ieguvuši atzinības sastādīšanas konkursos. Daudzas Hartonga kompozīcijas ir rekorduzdevumi (taski). 1959. gadā simts Hartonga un simts Lošinska uzdevumi publicēti M. Nīmeiera krājumā «Twee zielen en twee gedachten» (Divi mērķi un divas domas).
No 1959. gada Hartongs bija starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Moršina

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1482. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā. 19. gadsimta beigās pilsēta sāka attīstīties kā balneoloģisks kūrorts.
Pēc Pirmā pasaules kara Moršina neilgu laiku ietilpa Rietumukrainas Tautas republikā, tomēr vēlāk tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī, un bija populārs kūrorts. Sākoties Otrajam pasaules karam , pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Moršinā iegāja PSRS spēki. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Moršinu ieņēma vācieši. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā.
Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Moršina bija Ukrainas PSR sastāvā.
1955. gada Latvijas čempionāts šahā

1955. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 12. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 9. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 12. šaha čempionāts vīriešiem notika no 14. janvāra līdz 12. februārim 1955. gadā Rīgā. Par čempionu jau piekto gadu pēc kārtas kļuva Latvijas Valsts Universitātes I kursa students - šoreiz tas bija Aivars Gipslis, kurš aizvadīja turnīru bez zaudējumiem un par 1,5 punktu apsteidza Mihailu Tālu. Neveiksmīgi spēlēja iepriekšējā gada uzvarētājs Jānis Klovāns, kas palika 8. vietā.
Latvijas PSR 9. šaha čempionātā sievietēm 1955. gadā cīņa par uzvaru ritēja starp Mildu Lauberti un Āriju Jansoni. Abas cīnījās bez zaudējumiem un finišu sasniedza vienlaicīgi. Otro gadu pēc kārtas uzvarētāja bija jānoskaidro 6 partiju papildus mačā, kurā krietni labāka bija Lauberte - 3,5:1,5. Tas viņai bija jau astotais Latvijas PSR čempiones tituls pēc kārtas. Jāatzīmē, ka sieviešu turnīrā netika izspēlētas 12 partijas, jo turnīru nepabeidza iepriekšējā gada vicečempione Zāra Nahimovska un Marija Aleksandrova. Tā kā viņas bija izpēlējušas vairāk nekā pusi no iespējamām partijām, tad viņu rezultāti netika anulēti, bet atlikušajās partijās tika ieskaitīti zaudējumi.
NEE-01 Pegaso

Lidojuma gaita

NEE-01 Pegaso tika palaists 2013. gada 25. aprīlī 04:13 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 2D no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra. Pavadonis ievadīts solārsinhronā orbītā. NEE-01 Pegaso bija sekundārā krava Ķīnas tālizpētes pavadonim Gaofen 1; kopā ar to palaisti nanopavadoņi TurkSat-3USat un CubeBug-1.
2013. gada 23. maijā 05:38:17 UTC NEE-01 Pegaso sadūrās ar kādu no 1985. gada jūlijā palaistās PSRS nesēraķetes Ciklon-3 pēdējās pakāpes fragmentu mākoņa daļiņu. Pēc sadursmes pavadonis zaudēja orientāciju un ir fiksēta tā orbītas slīpuma neliela izmaiņa. No tā vairs netiek uztverti radiosignāli. Līdzīga orbītas parametru maiņa novērota pavadonim CubeBug-1.
6. septembrī paziņots, ka Ekvadoras civilā kosmosa aģentūra pārtraukusi mēģinājumus sazināties ar pavadoni.
2014. gada janvāra beigās tika paziņots, ka nodibināts kontakts ar NEE-01 Pegaso. Sakaru nobināšanā palīdzējis Ekvadoras otrais pavadonis NEE-02 Krysaor, kurš palaists 2013. gada novembrī.
Laila Robiņa

Dzīves gājums

Dzimusi 1959. gada 14. martā Sentpolā, Minesotas štatā, ķīmiķa Jāņa Robiņa un viņa sievas Brigitas (dzim. Švarcas) četru bērnu ģimenē. Viņai ir trīs māsas Daina, Baiba un Zaiga. Kopā ar vecākiem apmeklēja Latviju jau 1982. gadā.
Viņa mācījās Jeila universitātes drāmas skolā un Viskonsinas universitātē Oklērā. Debitēja filmā A Walk on the Moon (1987), lielākās lomas filmās An Innocent Man (1989), Welcome Home, Roxy Carmichael (1990), Trial: The Price of Passion (1992), Oxygen (1999). Lielākos panākumus guvusi ar savām teātra lomām izrādēs "Venēcijas tirgonis" (Joe A. Callaway Award, 1995), Mrs. Klein un Frozen. TV seriālā "Soprano ģimene" (The Sopranos) viņa tēloja Līviju Soprāno (1999, 2001), 2004. gadā piedalījusies vienā seriāla "Sekss un lielpilsēta" sērijā.
Gaujienas pagasts

Upes

Aima, Gauja, Melderupīte, Poļaka.

Ezeri

Zvārtavas ezers.

Vēsture

Gaujienas pilsmuižas (vācu: Schloß-Adsel) pagasts izveidots 1822. gadā. Tam 1895. gadā pievienoja Sikšņu pagastu, 1897. gadā — Grundzāles pagastu, 1902. gadā — Bormaņu pagastu. 
Pēc 1920. gada agrāras reformas Gaujienas muižu (kopā ar Dārtas muižu un Gaujienas mācītājmuižu) 2665,44 ha platībā sadalīja 168 vienībās, Sikšņu muižu 1179,65 ha platībā sadalīja 62 vienībās. Gaujienas muižas kungu mājā (Gaujienas pilī) iekārtoja ģimnāziju
Agrārreformas gaitā 1923.-1924. gadā atdalīja un no jauna izveidoja Grundzāles un Bormaņu pagastus. 1935. gadā Valkas apriņķa Gaujienas pagasta platība bija 232 km² un tajā dzīvoja 2487 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Gaujienas un Vidagas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Gaujienas ciems ietilpis Alūksnes apriņķī (1946-1949), Apes (1949-1956), Smiltenes (1956-1957), Alūksnes (1957-1962), Valkas (1962-1967) un pēc 1967. gada atkal Alūksnes rajonā. 1967. gadā Gaujienas ciemam pievienoja Zvārtavas ciema kolhoza „Straume” teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Gaujienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Apes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Gaujiena (pagasta centrs), Dārzciems, Mežciems, Zvārtava.

Saimniecība

Dārzciemā atrodas ogu un augļu produktu ražošanas uzņēmums Verry Berry.
Lāča mednieki

"Lāča mednieki" bija Latvijas nacionālo partizānu grupa, kuru vadīja Tālrīts Krastiņš. "Lāča mednieku" grupa sastāvēja no 22 cilvēkiem, tās galvenais mērķis bija veikt atentātu pret kolaboracionistu un Latvijas PSR Tautas komisāru padomes priekšsēdētāju Vili Lāci.
1946. gada vasarā "Lāča mednieki" uzzināja Viļa Lāča auto maršrutu uz Jūrmalu un, sagaidot to mežā pie Bulduriem, atklāja pret to uguni, tomēr Lāča tobrīd tur nebija. 1947. gada oktobrī grupa nolēma veikt otru atentāta mēģinājumu. Pēc plāna Tālrītam Krastiņam bija jāpiebrauc pie Lāča mājas Kirova ielā un jānonošauj viņš, kad tas būtu izgājis no mājas, tomēr atentāta rītā grupu arestēja VĀK darbinieki. 1948. gadā Baltijas kara apgabala tiesa par "politisku darbību pret padomju varu" notiesāja visus grupas dalībniekus uz 25 gadiem Gulagā katru.