google/wiki40b huggingface dataset:
Arnolds Hasselblats

Biogrāfija

Viņš dzimis mācītāja ģimenē. No 1862. līdz 1869. gadam mācījies Tērbatas ģimnāzijā, bet no 1870. līdz 1872. gadam un no 1874. līdz 1875. gadam studējis vēstures zinātnes Tērbatas universitātē. 1975.-1976. gadā apmeklējis vācu vēsturnieka Georga Vaica lekcijas Getingenes universitātē. 1976. gadā atgriezies Tērbatā, viņš bijis vispirms līdzstrādnieks, bet no 1878. gada vadošais redaktors laikrakstā "Neue Dörptsche Zeitung". Šai darbā viņš nostrādājis līdz 1914. gadam, bet no 1915. gada bijis korespondents Rīgas laikrakstos "Rigaer Tageblatt" un "Rigaer Zeitung". No 1918. līdz 1920. gadam bijis redaktors laikrakstam "Dorpater Zeitung", bet 1920-1926 pilsētas arhivārs un korespondents vairākos Tartu laikrakstos. Bez tam no 1885. līdz 1897. gadam viņš bijis sekretārs, 1919.-1920. gadā prezidents, bet kopš 1923. gada goda loceklis Igaunijas Zinātnieku biedrībā. Hasselblats bijis arī Rīgas Vēstures un senatnes pētītāju biedrības goda loceklis. Turklāt viņš bijis Tartu vīru kora prezidents un no 1882. gada līdz 1921. gadam Tērbatas Šaha savienības prezidents un vēlāk goda prezidents.
Maija un Paija (filma)

Sižets

Filmas stāsts ir par strādīgo un godīgo bārenīti Maiju un niknās pamātes izlutināto, laisko un atriebīgo meitu Paiju. Filmā, tāpat kā A. Brigaderes lugā, abas meitenes nokļūst pazemes valstībā, kur viņas gaida visdažādākie pārbaudījumi, un vēlāk katra arī atlīdzību saņem pēc nopelniem.
Simons Špilaks

Profesionāļa karjera

Špilaks plašāk zināms kā 2010. gada Tour de Romandie uzvarētājs, par ko viņš tika pasludināts pēc tam, kad sākotnējais uzvarētājs  Alehandro Valverde tika diskvalificēts par dopinga pārkāpumiem. Špilaks šajās sacensībās divreiz izcīnījis otro vietu (2013. un 2014. gadā), abas reizes aiz 2013. gada Tour de France uzvarētāja Krisa Frūma. 2013. gadā viņš uzvarēja GP Miguel Indurain un Eschborn-Frankfurt City Loop, kas tajā sezonā bija vienīgās uzvaras. 2015. gadā viņš uzvarēja Tour de Suisse kopvērtējumā ar tikai piecu sekunžu pārsvaru pār Geraintu Tomasu. Uzvara izšķīrās noslēdzošās dienas individuālajā braucienā.
2017. gadā Špilaks otro reizi karjerā uzvarēja Tour de Suisse kopvērtējumā, uzvarot arī 7. posmā.
Štiglica Centrālā tehniskās zīmēšanas skola

Štiglica Centrālā tehniskās zīmēšanas skola bija viena no Krievijas impērijas Pēterburgā esošām mākslas skolām.
Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skola atradās Tirdzniecības un rūpniecības ministrijas pārziņā un tika nosaukta tās mecenāta lielrūpnieka un tirgotāja barona Aleksandra Štiglica vārdā.
Tā darbojās kopš 1879. gada. Skolas mērķis sākotnēji bija sagatavot zīmēšanas skolotājus un lietišķās mākslas pasniedzējus vidējām rūpniecības mākslas skolām, taču ar laiku tā izveidojās par ievērojamāko dekoratīvās un lietišķās mākslas mācību iestādi visā Krievijā. Laikam ritot, skolas nosaukums ir vairākkārt mainījies, no 2006. gada tā ir Štiglica Sanktpēterburgas Valsts mākslinieciski tehniskā akadēmija.

Nodaļas

Sākotnēji skolā bija vispārizglītojošas klases ar dažām mākslas priekšmetu klasēm kā zīmēšanas, rasēšanas, veidošanas un ēnu teorijas klases. 1880. gados skolas profils tika pārveidots un mācību programmas paplašinātas.
Tika atvērtas sekojošas klases: dekoratīvās glezniecības, majolikas, kokgriezuma (1882), ksilogrāfijas un oforta (1885), porcelāna apgleznošanas (1886), tekstiliju (1895), metālkaluma, puķu gleznošanas (1897), stikla apgleznošanas un vitrāžas (1899), teātra dekorāciju (1900), keramikas un ādas izstrādājumu (1904) klases.

Latvieši

1890. gadu vidū latviešu tautības jauniešu vidū skola kļuva ļoti populāra, jo iestājoties vidējo izglītību neprasīja tik stingri kā Pēterburgas Mākslas akadēmija un rūpējās par absolventu iekārtošanu darbā.
Skolas pastāvēšanas laikā šeit mācījušies aptuveni 130 latviešu tautības audzēkņu.
Vairāki no viņiem vēlākos gados kļuva par skolas pedagogiem, kuru vidū ir minami: Jūlijs Jaunkalniņš — tekstiliju un puķu gleznošanas klases vadītājs (1896—1918), Gustavs Šķilters — plastiskās veidošanas pedagogs (1905—1918), Kārlis Brencēns — stikla apgleznošanas un vitrāžas klases vadītājs (1907—1920). Zīmēšanas un gleznošanas pedagogs skolā bijis arī Jēkabs Belzēns (1905—1917).
Skola devusi Latvijai daudzus vēlākos gados zināmus māksliniekus, kuru vidū minami: latviešu profesionālās tēlniecības pamatlicēji Gustavs Šķilters, Teodors Zaļkalns, Burkards Dzenis; latviešu scenogrāfijas pamatlicēji Eduards Brencēns, Jānis Kuga, Pēteris Kundziņš, Arturs Cimermanis; latviešu monumentāli dekoratīvās glezniecības pamatlicējs Kārlis Brencēns; latviešu profesionālās lietišķās mākslas pamatlicēji un popularizētāji Jūlijs Madernieks, Rūdolfs Pelše, Jūlijs Straume un daudzi citi pazīstami mākslinieki kā Rihards Zariņš, Ansis Cīrulis,  Oto Skulme, Kārlis Kalve, Eduards Vītols un citi.

Izmatotā literatūra

Redkolēģija. Latviešu tēlotāja māksla. 1860—1940. Rīga: Zinātne, 1986. 502 lpp.
Pulkovas observatorija

Pulkovas observatorija (krievu: Пулковская астрономическая обсерватория) ir Krievijas Zinātņu akadēmijas galvenā observatorija. Atrodas 19 km uz dienvidiem no Sanktpēterburgas Pulkovas augstienēs 75 m v.j.l. Daļa no UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā iekļautā objekta (Sanktpēterburgas vēsturiskais centrs un saistīto pieminekļu grupa).
Frīdriha Georga Vilhelma Strūves ideja. Atvērta 1839. gadā. 19. gadsimtā tās teleskopi bija lielākie un precīzākie pasaulē. Otrā pasaules kara laikā observatorija tika nopostīta. Pēc tam — atjaunota, kļuva daudz plašāka un labāk aprīkota.
Kaulzivis

Morfoloģija

Kaulzivīm skelets var būt vai nu kaula vai skrimšļa, turklāt skrimšļa skeletam vienmēr ir attīstīti segkauli. Galvaskauss var būt hiostilisks, amfistilisks vai autostilisks. Aste — heterocerkāla, homocerkāla vai dificerkāla. Horda attīstīta tikai dīgļiem. Pieaugušām kaulzivīm starp mugurkaula skriemeļiem ir hordas atliekas.
Visām kaulzivīm ir žaunas. Daudzām sugām tās ir vienīgais vai galvenais elpošanas orgāns. Dažām sugām ir arī plaušas, kas veidojas kā barības vada priekšējā nodalījuma ventrālās sienas izaugums. Ir sugas, kuras elpo caur ādu un/vai gremošanas sistēmu — zarnām vai kuņģi. Žaunām ir pieci pāri spraugu. Žaunu starpsienas ir rudimentāras. Žaunu spraugas pārsedz kopīgs žaunu vāks, kurā vienmēr ir ādas kauli. Tas nodrošina efektīvāku žaunu darbību. Āda klāta ar ganoīdām, kosmoīdām vai kaula zvīņām, bet nekad nav sastopamas plakoīdās zvīņas. Peldpūslis veidojas kā barības vada sākumdaļas mugurējās sienas izaugums. Atsevišķām sugām peldpūslis ir reducējies.
Apaugļošanās lielākajai daļai ir ārējā. Gadījumos, kad ir iekšējā apaugļošanās, par kopulācijas orgānu kalpo pārveidota anālās spuras daļa, bet ne vēdera spura, kā skrimšļzivīm. Olām (ikriem) nav blīvas ragvielas kapsulas.

Lielākās un mazākās kaulzivis

Vislielākā no visām kaulzivīm pasaulē ir mēnesszivs (Mola mola), kuras garums var būt nedaudz vairāk nekā 3 metri, bet svars 2,5 tonnas. Toties garākā kaulzivs ir siļķu karalis (Regalecus glesne), kuras vidējais garums ir 8 m, bet pēc neapstiprinātiem datiem ir bijis arī 17 m garš siļķu karalis. Vismazākā kaulzivs ir Sumatras kūdras purvu zivtiņa (Paedocypris progenetica). Tās ķermeņa garums mazākajiem pieaugušajiem īpatņiem var būt tikai 7,9 mm. Saldūdens lielākā kaulzivs ir Amazonē dzīvojošā arapaima (Arapaima gigas), kuras ķermeņa garums sasniedz 2,5 m un svars 200 kg.
Tomēr visu laiku lielākā kaulzivs, kas pārspēj ikvienu mūsdienās dzīvojošo kaulzivi, ir aizvēsturiskā Leedsichthys problematicus. Tās ķermeņa garums ir bijis 9—10 metri.
Kantinieku pagasts

Daba

Pagasta lielākā daļa atrodas Latgales augstienes Burzavas paugurainē, dienvidu daļa — Rēzeknes pazeminājumā, ziemeļrietumu daļa — Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēluma dienvidrietumu stūrī. Dienvidos no Kristceļiem augstākais punkts pagasta teritorijā — 165,1 m vjl.

Vēsture

1945. gadā Rēzeknes apriņķa Sakstagala pagastā izveidoja Kantinieku ciema padomi. Kantinieku ciems ietilpis Viļānu (1949-1962) un Rēzeknes (pēc 1962. gada) rajonos. 1962. gadā Kantinieku ciemam pievienoja Rikavas ciema kolhoza «Draudzība» un padomju saimniecības «Komjaunietis» teritoriju, 1981. gadā — daļu Dricēnu un Rikavas ciemu teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Kantinieku pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Uldis Osis

Biogrāfija

Uldis Osis dzimis 1948. gada 10. aprīlī Rīgā. Tēvs — Ilmārs Osis (1926—1952), māte — Lolija Ose (1928—1991). Abi U.Oša vecāki padomju laikā strādāja A.Popova Rīgas radiorūpnīcā (RRR).

Izglītība

1955.-1963. gados U.Osis mācījās Rīgas 1. vidusskolā (Rīgas Valsts 1. ģimnāzija), kur ieguva 8 klašu izglītību.
No 1963. līdz 1968. gadam mācījās Rīgas jūrskolā, iegūstot tālbraucēja stūrmaņa diplomu.
No 1972. gada līdz 1978. gadam studēja Ļeņingradas valsts universitātes ekonomikas fakaultātē politekonomijas specialitātē (neklātienē) un ieguva diplomu par augstāko izglītību.
Laikā no 1982. gada līdz 1986. gadam neklātienē mācījās PSRS Valsts Celtniecības komitejas Celtniecības ekonomikas zinātniskās pētniecības institūta aspirantūrā Maskavā, kur 1987. gadā sekmīgi aizstāvēja disertāciju par Latvijas celtniecības kompleksa ekonomiski matemātisko modelēšanu un prognozēšanu.
1992. gada janvārī — jūnijā U.Osis studēja Džordžtaunas universitātē Vašingtonā (ASV) (Georgetown University, School of Foreign Service), kur tika nodrošināta iespēja tikties ar ASV lielāko korporāciju (IBM, McDonald's, Chicago Merkantile Exchange u.c.) vadību un iepazīties ar to darbību. Šajā laikā tika organizētas tikšanās arī ar virkni ietekmīgu bijušo ASV politiķu — ASV prezidentu Ronaldu Reiganu, Zbigņevu Bžezinski, Madlēnu Olbraitu u.c.
Pļaviņas

Daba

Pilsēta atrodas vietā, kur Austrumlatvijas ledāja mēles kušanas ūdeņi pārrāva Sēlijas paugurvalni, izveidojot senleju. Pļaviņas atrodas šīs senlejas malā 8 km garā joslā Daugavas labajā krastā — Viduslatvijas zemienes Lejasdaugavas senlejas galā, pilsētas gals iestiepjas Austrumlatvijas zemienes Aronas paugurlīdzenumā Aiviekstes labajā krastā pie tās ietekas Daugavā. Starp Gostiņiem un Pļaviņām Daugavā ietek Skanstupīte ar pieteku Maiļupīti.

Vēsture

Tagadējo Pļaviņu un bijušās Stukmaņu muižas apkaime bijusi apdzīvota jau ap 3. gadsimtu, par ko liecina arheoloģiskie izrakumi Lokstenes pilskalnā, kā arī izrakumi 6 km no Pļaviņām Oliņkalna pilskalnā. Ziņas par Pļaviņām ir no Poļu—zviedru kara laika, kad pie Aiviekstes ietekas Daugavā atradusies zviedru kara nometne un uzceltas skanstis. Šie zviedru laika nocietinājumi ir saglabājušies līdz mūsu dienām.
Pļaviņas savu nosaukumu ieguvušas no zemnieka mājām, kas šeit atradušās. 19. gadsimta beigās Stukmaņu pagastā dažus kilometrus augšpus Stukmaņiem sāka veidoties apdzīvota vieta. Gadsimtu mijā tajā atradās krogs, Stukmaņu stacija un daži veikali, kas apkalpoja 1894. gadā būvēto stikla fabriku un dolomīta dedzinātavu. Taču, kad 1902. gadā tika atklāta Stukmaņu—Valkas dzelzceļa līnija, pilsētas attīstība bija nodrošināta. Pirmā Pasaules kara laikā šīs ražotnes tika nopostītas, taču pēc kara Pļaviņu izaugsme turpinājās.
Miesta statusu Pļaviņas ieguva 1922. gadā, bet pilsētas tiesības — 1927. gadā. No 1949. līdz 1959. gadam Pļaviņas bija Pļaviņu rajona centrs. 1956. gadā Pļaviņām pievienoja Gostiņu pilsētu. 1960. gadā pilsētai pakļāva Aiviekstes ciemu, izveidojot Pļaviņu lauku teritoriju, kas pastāvēja līdz 1975. gadam, kad ciemu atjaunoja. 1977. gadā Pļaviņām pievienoja daļu Klintaines ciema teritorijas. 2009. gadā Pļaviņas kļuva par jaunizveidotā Pļaviņu novada centru un ir viena no tā administratīvajām teritorijām.
DROMLAN

DROMLAN (angļu: Dronning Maud Land Air Network — ‘Karalienes Modas Zemes gaisa [satiksmes] tīkls’) ir starptautisks sadarbības projekts aviotransporta nodrošināšanai Karalienes Modas Zemē Antarktīdā.
Projekts aizsāks 2002. gadā un tā dalībnieki ir visi Nacionālo antarktisko programmu pārvaldnieku komitejas (Committee of Managers of National Antarctic Programs, COMNAP) biedri. Pašreizējās dalībvalstis ir Beļģija, Somija, Vācija, Indija, Japāna, Nīderlande, Norvēģija, Krievija, Dienvidāfrika, Zviedrija un Apvienotā Karaliste. Transporta pakalpojumus nodrošina Keiptaunā bāzeta Dienvidāfrikas kuģu un aviācijas polāro pārvadājumu kompānija ALCI (Antarctic Logistics Centre International).
Diode

Diožu darbība

Pusvadītāju diodes darbības pamatā vairumā gadījumu ir elektronu-caurumu pārejas (p-n pārejas) vai metāla-pusvadītāja kontakta īpašības. Kā pusvadītāju materiālu diodēs izmanto četrvērtīgo germāniju vai silīciju. Pusvadītājā pozitīvos (p) un negatīvos (n) lādiņus iegūst, piejaucot citu vielu. Ja piejauc piecvērtīgas vielas, piemēram, antimonu vai arsēnu, tad piejaukuma atomi četri elektroni veido saites ar pamatmateriāla elementiem, bet piektais elements atbrīvojas. Šāda veida piejaukumu sauc par donorpiejaukumu un rezultātā veidojas pusvadītājs ar lielu brīvu elektronu koncentrāciju — n tipa pusvadītājs.
Ja piejauc trīsvērtīgas vielas, piemēram, alumīniju vai indiju, tad piejaukuma atoma visi trīs elektroni veido saites ar pamatmateriāla atomiem, izbrīvējot pamatpusvadītājā pozitīvu lādiņnesēju — caurumu. Šādu piejaukumu sauc par akceptorpiejaukumu un rezultātā rodas pusvadītājs ar brīvu pozitīvu caurumu koncentrāciju — p tipa pusvadītājs.
Zīdtauriņi

Izskats un īpašības

Pieauguši zīdtauriņi ir vidēji lieli un lieli tauriņi, kuru spārnu plētums ir 19—64 mm. To ķermeņi ir masīvi un lieli (īpaši mātītēm), klāti ar biezu matojumu. Ķermeņa matojums visbiežāk ir brūns vai pelēks, bet var būt arī balts, piemēram, zīdtauriņam. Spārni plati, priekšējiem spārniem trīsstūrveida forma, bet aizmugurējie noapaļoti un mazāki kā priekšējie. Atpūšoties spārni tiek turēti plakani pār ķermeni, bet nedaudz vērsti uz āru. Tēviņiem ir ļoti īsi taustekļi.
Pieaugušie tauriņi ir aktīvi nakts laikā. Kāpuri barojas ar dažādu augu lapām. Kāpuri parasti ir gludi, bez apmatojuma. Ļoti bieži uz astotā vēdera posma tiem ir pamanāms rags. Kūniņas stadijā zīdtauriņu kāpuri no smalka zīdveida pavediena satin biezu kūniņu. Vissmalkākais un kvalitatīvākais pavediens ir domesticētajam zīdtauriņam, no kura kūniņas pavediena tiek ražots zīda diegs.

Sistemātikas izmaiņas

Vēl nesenā pagātnē zīdtauriņu dzimtā tika klasificēti arī Amerikas zīdtauriņi, kas mūsdienās izdalīti atsevišķā Amerikas zīdtauriņu dzimtā (Apatelodidae). Ir sistemātiķi, kas joprojām Amerikas zīdtauriņus klasificē zīdtauriņu dzimtā kā Amerikas zīdtauriņu apakšdzimtu (Apatelodinae) un nepiekrīt atsevišķas dzimtas izdalīšanai. Lai atrisinātu šīs pretrunas ir nepieciešams turpināt padziļinātus ģenētiskos pētījumus.
Apakšdzimtas Oberthueriinae un Prismostictinae izdalītas no zīdtauriņu dzimtas un pievienotas raibvērpēju dzimtai (Endromidae). Arī apakšdzimta Phiditiinae atdalīta un izveidota jauna fiditu dzimta (Phiditiidae). Divām ģintīm tiek lietoti jauni nosaukumi: Aza jeb vecais nosaukums Colla un Naprepa jeb vecais nosaukums Trilocha. Dzimtu pēdējos gados ir papildinājušas arī jaunas sugas un ģintis: Āfrikā dzīvojošās Amusaron ģints  sugas un Ķīnā dzīvojošās Valvaribifidum ģints sugas.
Arnolds Jirgensons

Dzīvesgājums

Dzimis 1906. gada 2. decembrī Ādažu pagasta Strēlnieku mājās. 1932. gadā absolvēja Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultāti, no 1934. līdz 1944. gadam strādāja universitātē par docētāju Analītiskajā laboratorijā lauksaimniekiem un dabas zinātniekiem. Līdztekus strādāja Latvijas Piensaimnieku Centrālajā savienībā, kur iekārtoja ķīmijas rūpnīcu vājpienā esošā dabīgā polimēra kazeīna pārstrādāšanai bakelītā, kas kalpoja par izejvielu dažādu plastmasas priekšmetu pagatavošanai.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk dzīvoja Zviedrijā, Kanādā un ASV, kur strādāja dažādu polimēru iegūšanas un pārstrādes firmās. Mūža nogalē atgriezās dzimtenē, mira 2004. gada 20. augustā Liepājā.

Jirgensona iztrādātā tehnoloģija

LPCS ķīmiskajā fabrikā strādāja 30-40 darbinieku un tā darbojās vecās Baltijas vagonu fabrikas noliktavas korpusā Valmieras ielā 2, blakus Rīgas Piena centrālei. Pienotavu skaits, kas izgatavoja jēlkazeīnu, 1936. gadā pieauga no 39 līdz 98, bet 1937. gadā sasniedza 127. No lauku pienotavām saņemto siera raugu kazeīnu Rīgā šķiroja, pārmazgāja, samala un žāvēja. Pēc tam maisītājā samaisīja ar nelielu ūdens piedevu, mīkstinātājiem un citām piedevām graudainā mitrā masā. No masas īpašās gliemežveida spiedpresēs, kur tā plastificējās un homogenizējās, ieguva kazeīnu, ko uz zināmu laiku iemērca formaldehīda (HCHO) vannās, pēc tam sekoja žāvēšana. Kazeīna plastmasu vērtīgākās īpašības bija krāsu spilgtums un viegla mehāniskā apstrāde, negatīvā – nepadošanās presēšanai veidņos. Kazeīna plastmasas ražoja stieņu un plākšņu veidā 80 dažādās krāsās un musturos. Ar tām apgādāja vietējās ķemmju, pogu, rotaslietu un sadzīves priekšmetu ražotnes. 1937. gadā ap 20 % produkcijas ar nosaukumu „Lettoid” eksportēja uz Lietuvu, Poliju un Holandi. Veica priekšdarbus, lai uzsāktu tekstilkazeīna „Lanital” (Lana Italiana "Itālijas vilna") ražošanu pēc Milānas firmas Sprila viscosa patenta.

Darbi

Jirgensons A. Mans pienesums dabīgai ķīmiskās rūpniecības attīstībai Latvijas brīvvalsts laikā. Latvijas ķīmijas žurnāls, Nr. 1 (2003), 96.-100. lpp.
Adriens Leruā

Biogrāfija

1991. gadā Rumānijā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā un tajā pašā gadā Varšavā atkārtojis šo panākumu Pasaules jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. Par šiem panākumiem saņēmis FIDE meistara titulu. Bijis arī Francijas jauniešu šaha čempionātu uzvarētājs savā vecuma grupā.
1996. gadā pametis šahista karjeru un nopietni pievērsies dzejai. Izdevis vairākus dzejoļu krājumus. Savā dzejā centies atspoguļot pusaudža pasaules izjūtas, jaunieša saskarsmi ar apkārtējo pasauli.
Staraja Rusa

Vēsture

Staraja Rusa ir viena no vecākajām Krievijas pilsētām. Pirmoreiz rakstos tā minēta 1167. gadā, bet tā eksistēja vismaz jau no 11. gadsimta vidus. Līdz 16. gadsimtam tās nosaukums bija Rusa (Руса). Iedzīvotāju tradicionālā nodarbošanās bija sāls ieguve. 1456. gadā pie pilsētas notika Rusas kauja, kurā maskavieši sakāva Novgorodas karaspēku. Līdz 1478. gadam, kad Novgoroda pilnībā iekļāvās Krievijas caristē, tā ietilpa Novgorodas republikas sastāvā.
1581. gadā, Livonijas kara laikā, pilsēta tika spēcīgi nopostīta. 1608. gadā to ieņēma Viltusdmitrija II karaspēks, bet 1609. gadā to padzina krievu-zviedru karaspēks. 1763. gadā pilsēta gandrīz pilnīgi nodega ugunsgrēkā. 1776. gadā Staraja Rusai tika piešķirts ģerbonis. 1828. gadā pie pilsētas tika nodibināts kūrorts. 1831. gadā Staraja Rusā izcēlās holēras dumpis. 1878. gadā Staraja Rusu sasniedza dzelzceļš.
1915. gadā no Ķemeriem uz Staraja Rusu tika evakuēta tramvaja līnija, kas darbojās līdz 1941. gadam. 1917. gada 3.-5. novembrī (pēc vecā stila) pilsētā nodibinājās padomju vara. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 9. augusta līdz 1944. gada 18. februārim Staraja Rusa atradās vācu okupācijā. Fronte tomēr bija netālu no pilsētas un Sarkanā armija vairākkārt nesekmīgi centās ieņemt pilsētu. Staraja Rusas pievārtē Sarkanās armijas sastāvā cīnījās arī 201. latviešu strēlnieku divīzija. 1942. gada naktī uz 20. novembri no Staraja Rusas apkaimes uz Latviju devās partizānu pulks "Par Padomju Latviju".

Cilvēki

1872. gada vasarā Staraja Rusā apmetās Fjodors Dostojevskis ar ģimeni. 1876. gadā viņš šeit iegādājās māju (mūsdienās mājā ir Dostojevska muzejs). Staraja Rusā tika radīti vairāki Dostojevska darbi, tostarp romāns "Brāļi Karamazovi", kura vide un prototipi, pēc kritiķu atzinuma, ir ņemti no Staraja Rusas pilsētas.
Fregate

Fregate (franču: frégate — no itāļu: frigata — galeru paveids Vidusjūrā) ir nosaukums diviem pilnīgi atšķirīgiem karakuģu veidiem. No 17. līdz 19. gadsimtam fregate apzīmēja trīsmastu rājtakelētu buru kuģi ar 24-60 lielgabaliem. Mūsdienās vairākās valstīs fregate ir pārejas tipa karakuģis, kura uzdevums ir eskortēt un aizsargāt kaujas vai kravas kuģus.
Hoan Suan Thaņhjeta

Biogrāfija

2004. gadā bijusi otrā Vjetnamas sieviešu šaha čempionātā. Pārstāvējusi Vjetnamu Pasaules šaha olimpiādē 2004. gadā. 2005. gadā uzvarējusi Vjetnamas sieviešu šaha čempionātā. 2005. gadā izcīnījusi 3. vietu Pasaules šaha čempionātā sievietēm izcīņas cikla Āzijas zonas turnīrā un ieguvusi tiesības piedalīties Pasaules šaha čempionātā sievietēm. Piedalījusies 2006. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējusi Sjui Juihua.
Par panākumiem turnīros FIDE 2005. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Soļojošais rats

Soļojošais rats (no angļu: Pedrail wheel) ir riteņa tips, kas tika izstrādāts 20. gadsimta sākumā visurgājējiem. Tas tika izmantots lauksaimniecības mašīnās un tika uzskatīts par iespējamo tehniku ​tanka attīstībai Pirmajā pasaules karā, bet galu galā tika aizstāts ar stingrāku nepārtrauktu ķēžu mehānismu.

Vēsture

Soļojošo ratu 1903. gadā izgudroja londonietis Bramahs Džozefs Diploks. Sarežģītie riteņi tika izstrādāti ar individuālu amortizāciju katrai kājai, kas veicināja kontaktu ar nevienmērīgu reljefu.
Bramahs Džozefs Diploks arī izgudroja ar soļojošo ratu aprīkotu lokomotīvi, kas bija attēlota 1904. gada 7. februāra New York Times izdevumā.
Pak-38

Vēsture

Pirmo reizi to izmantoja vācieši otrā pasaules kara laikā 1940. gada aprīlī. Kad Vācijas militārie spēki cīnījās pret krievu tankiem 1941. gadā, Pak-38 tika apbruņots ar bruņu caursitošajiem lādiņiem, kuros tika iepildīts volframs, lai iznīcinātu krievu T-34 un KV-1. Tā kā 1942. gadā volframa lādiņu krājumi strauji samazinājās, tad Pak-38 zaudēja savu efektivitāti kā prettanku ierocis. Lai gan to oficiāli nomainīja pret jaunākiem un spēcīgākiem prettanku ieročiem, tas vēl joprojām palika vācu artilērijā līdz pat kara beigām.