google/wiki40b huggingface dataset:
Tivoli Grēnalunda

Zaļā birzs (zviedru: Tivoli Gröna lund), ir vecākais izklaides parks Zviedrijā, kas atrodas Stokholmā, Jūrgordenā (zviedru: Lilla Allmäna Gränd) 9.
Nelielu atrakciju parku šajā vietā atklāja Jākobs Šultheiss 1883. gada 3. augustā. Toreiz galvenā atrakcija bija karuselis divos līmeņos, ko darbināja zirga spēks. Nosaukumu atrakciju parkam īpašnieks patapināja no kādreiz, 18. gadsimtā šeit bijušā krodziņa "Zaļā birzs", kuru bieži apmeklēja dziesminieks Belmanis.

Atrakciju parks

Atrakciju parks darbojas vasaras sezonā, kas parkam sākas 1. maijā un tas ir atvērts 130 dienas. Parks ir iecienīts, to ik dienu apmeklē aptuveni 10 000 cilvēku. Tiek piedāvātas dažādas atrakcijas, atbilstoši vecumam, cilvēka augumam un drosmei. Apmeklētāji var izvēlēties vizināties vairāk kā 100 gadus vecā iecienītā klasiskā karuselī jeb gūt adrenalīnu, izvēloties kādu no jaunākajām atrakcijām kā, piemēram, 80 metru kritienu no "Spēka torņa". Bez atrakcijām parkā atrodas arī kabarē restorāns ar vietām 600 apmeklētājiem, teātris ar 200 sēdvietām, restorāni un kafejnīcas, kuru kopskaitā ir trīspadsmit.
Ārdavas baznīca

Vēsture

Ārdavas dievnams tika ierīkots bijušā Ārdavas tautas nama telpās — ķieģeļu ēkā, kas pirms tam ilgu laiku neticis izmantots. 1990. gadu vidū šajā ēkā tika ierīkots lūgšanu nams, pateicoties vietējo iedzīvotāju centieniem un toreizējā Višķu katoļu draudzes priestera Antona Aglonieša atbalstam. Vienā ēkā ar lūgšanu namu sākotnēji atradās pasta nodaļa, medpunkts un bibliotēka. 1997. gadā lūgšanu namā bija beidzies remonts un daļēja interjera izveide, atbilstoši sakrālajai telpai — pārveidotas sienas, izveidoti soli, ierīkots altāris un izvietotas svētbildes. Vēlākos gados, pateicoties Pelēču pagasta priekšsēdētājam Jānim Podskočijam, kurš piešķīra ēku ticīgajiem, draudze privatizēja šo ēku baznīcas vajadzībām, veica pārējās ēkas daļas remontu, veicot arī griestu remontu. 2001. gadā ēka kā baznīca tika konsekrēta Kristus Karaļa godam. Baznīcas izveidē lielu ieguldījumu sniedza prāvests Antons Aglonietis, Venereanda Daukšte un draudzes vecākā Lūcija Geriņa. Trīs baznīcas krustus — galvenā altāra, Dievmātes altāra un lielo krustu baznīcas dārzā darināja amatnieks Kazimirs Putāns.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Antons Aglonietis. Svētās Mises tiek svinētas svētdienās.
Palmu žagata

Izplatība

Palmu žagata ir tipiska tropiskās zonas iemītniece Āfrikas ekvatoriālajā reģionā. Tā ir sastopama Senegālā, Mauritānijā, Mali, Gvinejā-Bisavā, Gvinejā, Kotdivuārā, Burkinafaso, Ganā, Sudānā, Ugandā, Nigērijā, NigērāGambijā, Togo, Kongo, Beninā, Etiopijā un Kenijā. 
Palmu žagatai patīk skraji meži un atklātas teritorijas, tā labprāt apmetas kultivētās lauksaimniecības zemēs un ganībās ciemu un pilsētu tuvumā. Tās tuvākie radinieki ir Vidusāzijā dzīvojošie zemessīļi (Podoces) un Āfrikas krūmu vārnas (Zavattariornis).

Izskats

Palmu žagata ir vidēji liels vārnu dzimtas putns ar garu asti. Ķermeņa garums 35—42 centimetrs, svars 121—130 g.
Palmu žagata ir līdzīga Eiropas žagatai (Pica pica), tikai ir nedaudz mazāka un slaidāka, bet tās knābis ir relatīvi biezāks un masīvāks. Raksturīga ļoti gara aste. Tās apspalvojums ir melns. Spalvām raksturīga smalka, zīdaina struktūra. Saules gaismā apspalvojumam piemīt violets, metālisks spīdums. Astes spalvām raksturīgs silts, tumši brūns tonis. 
Pieaugušiem putniem knābis ir melns, bet jaunajiem putniem tas ir gaiši rozā ar melnu galu. Nāsis pilnībā segtas ar īsām spalviņām. Kājas ir melnas, bet acis var būt dažādās krāsās, visbiežāk tās ir violetas, sarkanas vai tumši zilas.

Barošanās

Palmu žagata ir visēdāja un barojas ar visu, ko var atrast. Tās pulcējas baros, kuros ir 10 vai vairāk putnu, un kopīgi dodas barības meklējumos. Tāpat kā citas žagatas, palmu žagata soļos pārvietojas pa zemi un meklē kukaiņus un citus bezmugurkaulniekus. Tā barojas arī ar maitas gaļu. Palmu žagata ēd arī augļus, īpaši tā ir iecienījusi eļļas palmas (Elaeis guineensis) augļus. Pa zemi palmu žagata var ne tikai soļot, bet arī salīdzinoši ātri skriet, lai ķertu lidojošos kukaiņus, kas lielo zālēdāju iztraucēti paceļas gaisā. Reizēm palmu žagata iekārtojas uz lielo dzīvnieku mugurām, lai ķertu kukaiņus.

Ligzdošana

Palmu žagata ligzdas visbiežāk iekārto palmu kokos, bet tā var būt arī citos kokos. Ligzdas būvniecībai tā izmanto palmu lapu šķiedras un zāles stiebrus, to visu sacementējot kopā ar dubļiem. No iekšpuses ligzda tiek izklāta ar palmas stumbra šķiedrām. Ligzdot palmu žagta sāk martā vai aprīlī. Dējumā ir 3—7 olas, tās ir gaiši zilas vai zaļganzilas ar dažiem brūniem raibumiņiem.
Tomass Vaneks

Spēlētāja karjera

2003. gada NHL draftā Bufalo "Sabres" izraudzījās Vaneku ar kopējo piekto numuru, tādējādi T. Vaneks kļuva par visaugstāk NHL draftā izraudzīto austrieti visā līgas vēsturē. Uzbrucējs gan nākamo sezonu vēl aizvadīja Minesotas universitātes komandā NCAA čempionātā, taču 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja Amerikas hokeja līgas kluba Ročesteras "Americans" sastāvā.
2005.—06. gada sezonu Vaneks pilnībā aizvadīja "Sabres" rindās. 2006.—07. gada sezonu viņš noslēdza ar 84 rezultativitātes punktiem 82 spēlēs, kā rezultātā tika iekļauts līgas simboliskajā otrajā izlasē, kā arī ieguva NHL lietderības titulu. 2009. gadā viņš piedalījās Visu zvaigžņu spēlē.
2012.—13. gada NHL sezonas lokauta laikā Vaneks spēlēja Austrijas hokeja līgas kluba Grācas "99ers" sastāvā. 2013.—14. gada sezonu Vaneks sāka kā "Sabres" kapteinis, taču pēc ļoti neveiksmīga sezonas ievada 27. oktobrī tika aizmainīts uz Ņujorkas "Islanders", "Sabres" pretī saņemot Metu Molsonu un divas drafta izvēles. Sezonas turpinājumā Vaneks guva 44 punktus 47 spēlēs, un martā tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens" vienību.
2014. gada jūlijā noslēdza trīs gadu līgumu ar Minesotas "Wild", taču divus gadus vēlāk "Wild" izpirka pēdējo līguma gadu. Hokejists pievienojās Detroitas "Red Wings", taču 2017. gada 1. martā tika aizmainīts uz Floridas "Panthers". Septembrī noslēdza viena gada līgumu ar Vankūveras "Canucks", taču sezonas vidū tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets". Vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Detroitas "Red Wings".
Austrijas hokeja izlases rindās piedalījies 2014. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī četros Pasaules čempionātos.
Sliede

Sliede ir īpaša šķērsprofila tērauda sija, pa ko rit vilcienu, tramvaju, vagonešu, celtņu riteņi. Sliede virza ritošo sastāvu un uzņem no tā slodzi, ko caur sliežu stiprinājumiem nodod zemākiem elementiem. Sliedes kalpo signālstrāvas un vilces sproststrāvas vadīšanai. Sliedēm jābūt izturīgām (ar lielu inerces momentu un pretestības momentu, lai lieces un vērpes spriegumi tajās nepārsniegtu pieļaujamos) un stabilām, jānodrošina vilcienu kustības drošība un pieļaujamie vilcienu kustības ātrumi. Sliedēm jākalpo iespējami ilgi un jāmaksā pietiekami lēti. Izturīgas sliedes nozīmē, ka tām jābūt pietiekami smagām, stingrām, stigrām, materiālam nesaplacināmam, neplūstošam, nedilstošam un pietiekami cietam. Sliedēm jābūt līdzenām, pietiekami raupjām un gludām. Izvirzītās prasības nozīmē piemērotu sliedes šķērsprofila izvēli, ķīmisko sastāvu un izgatavošanas tehnoloģijas ievērošanu.
Sliežu profilu tipus, to izgatavošanas tehnoloģiju un pieņemšanu standartizē pēc to metriskās masas. Jaunbūvējamos un rekonstruējamos sliežu ceļos pārsvarā izmanto 60E1, R65 un retākos gadījumos R50 tipa sliedes uz mazāk svarīgiem ceļiem. Skaitlis sliedes tipa apzīmējumā nozīmē noapaļotu no gramiem līdz veseliem kilogramiem sliedes metrisko masu. Sliežu unifikācija un standartizācija nozīmē arī to stiprinājumu standartizāciju atbilstoši sliedes profilam.
Sliežu galviņas virsējo slāni nodilumizturības palielināšanai termiski rūda – strauji atdzesē. Tilpumnerūdītas sliedes no jauna praktiski neizmanto.

Rievsliedes un pretsliedes

Rievsliedes jeb "U" profila sliedes ietver monolītu sliedes galvas un pretsliedes profilu, kas ievērojami samazina riteņa nobraukšanas no sliedēm varbūtību, ja ir sapuvuši gulšņi, nolietoti sliežu stiprinājumi, kā arī līknēs ar sevišķi mazu rādiusu.
Pretsliedes stiprina pie ceļa sliedēm izmantojot sliežu stiprinājumus. Tās lielākoties izmanto pārmiju pārvedās, pārbrauktuvēs, gājēju pārejās, līknēs ar mazu rādiusu u.c. Pēdējā laikā pārbrauktuvēs pretsliežu vietā izmanto gumijas, kas nodrošina labu sliežu  elektrisko izolāciju no virsbūves materiālem.
Renes funkcija, ko visos gadījumos formē pretsliede ar braucamo sliedi vai rievsliede, abos minētajos gadījumos ir nodrošināt stingri noteiktu riteņa braukšanas trajektoriju un nodrošināties pret iespējamām tehniskajām problēmām. Rievsliedes lielākoties izmanto tramvaju satiksmē, dzelzceļā parasti tas nav tik aktuāli, jo būvnormatīvi prasa projektēt līknes ar lielāku rādiusu.
Kitsekila (stacija)

Stacijas apkārtne

Kitsekilas dzelzceļa pieturas punkts atrodas Tallinas Centra daļas Kitsekilas apkaimē, netālu no Pērnavas šosejas gaisa pārvada. Kitsekilas tuvumā atrodas arī Magdalēnas slimnīca, tramvaju depo, kā arī A. Le Coq Arena (futbola arēna), kā arī iepirkšanās centrs.
Prāta vētras metode

Dalībnieki

Prāta vētras dalībniekus var iedalīt vadītājā, kas uzrauga un vada procesu, un dzinējos, kas ģenerē idejas. Tādējādi iedalot dalībniekus, ir iespējams izvairīties no haosa, kāda viedokļa uzspiešanas un ideju novērtēšanas ģenerēšanas procesa laikā, ko regulē grupas vadītājs.

Par prāta vētras metodes radītāju tiek uzskatīts reklāmas aģentūras BBD&O darbinieks Alekss Osborns (Alex Osborn)
Konvencija par bērna tiesībām

Konvencija par bērna tiesībām ir 1989. gadā pieņemtā un 1990. g. spēkā stājusies ANO konvencija. Tai ir 196 dalībvalstis; no ANO dalībvalstīm konvenciju parakstīja, bet par dalībvalstīm pagaidām nekļuva ASV. Konvencijas izpildi uzrauga Bērna tiesību komiteja 18 ekspertu sastāvā, izskatot un vērtējot dalībvalstu ziņojumus, kā arī izdodot komentārus konvencijai.

Protokoli

Konvencijai ir trīs papildu protokoli, viens — par tirdzniecību ar bērniem, bērna prostitūciju un bērna pornogrāfiju; otrs — par bērnu iesaistīšanu bruņotos konfliktos. Abi ir pieņemti 2000. g. un stājās spēkā 2002. gadā. Trešais protokols ir pieņemts 2011. gadā un stājās spēkā 2014. gadā; tas paredz Bērna tiesību komitejai tiesības izskatīt sūdzības par Konvencijas pārkāpumiem pret protokola dalībvalstīm.
1932. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

1932. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Romā, Itālijā. Tas bija sestais Pasaules čempionāts profesionāļiem un tajā notika divas sacensības — atsevišķi grupas braucieni profesionāļiem un amatieriem.
Mežotnes muiža

Vēsture

1309.-1322. gadā Livonijas ordeņa mestrs Gerhards fon Jorke senajā zemgaļu pilskalnā uzcēla ordeņa pili. Hercoga Jēkaba valdīšanas laikā 1648. gadā viņa īpašumos Lielupes labajā krastā iepretī senajam Mežotnes pilskalnam uzcēla manufaktūru, kurā auda tajā laikā ļoti pieprasītos brokāta audumus un gobelēnus. 18. gs. vidū muižu uz laiku ieguva Johans Frīdrihs fon Mēdems, tajā 1761. gadā dzimusi nākamā Kurzemes un Zemgales hercogiene Doroteja fon Mēdema.
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes inkorporācijas Krievijas impērijā 1795. gadā ķeizariene Katrīna II hercogu Mežotnes muižu nodeva mūža lietošanā savu mazbērnu audzinātājai Šarlotei fon Līvenai (1742-1828), bet ķeizars Pāvils I Mežotnes muižu padarīja par Līvenu dzimtas īpašumu un 1799. gadā viņiem piešķīra mantojamu grāfu titulu. 
Šarlote fon Līvena pils ēkas celtniecību uzsāka 1797. gadā pēc itāļu arhitekta Džakomo Kvarengi projekta, celtniecību vadīja no Berlīnes atbraukušais vācu arhitekts Johans Georgs Ādams Berlics. Celtniecības darbus pabeidza 1802. gadā, bet iekšējās apdares darbi turpinājās līdz 1817. gadam. Muižas kungu māju apņem angļu stila ainavu parks ar plašu lauku ēkas priekšā. Lielupes krastā bija paviljons, no kura saglabājušies vienīgi pamati. 
Pēc 1920. gada agrārās reformas pēdējais muižas īpašnieks Anatols Līvens to atstāja un no 1921. gada līdz 1944. gadam muižas centrā atradās lauksaimniecības skola. Mežones muižas zemi sadalīja 110 jaunsaimniecībās ar kopējo platību 1696 ha. Otrā Pasaules kara laikā pie Mežotnes tika forsēta Lielupe un kauju gaitā muižas ēkas daļēji sagrāva. Pēc kara 1946. gadā bijušajā muižas centrā izveidoja Latvijas lauksaimniecības selekcijas un izmēģinājumu staciju, kungu mājā atradās administrācijas telpas un darbinieku dzīvokļi. 1958. gada beigās sākās restaurācijas darbi, kas ieilga līdz 2001. gadam. 
1996. gadā Mežotnes pils tika nodota Valsts nekustamo īpašumu aģentūrai. 2000. gadā pils trešajā stāvā iekārtoja viesnīcu. Ēku līdz 2017. gada novembrim apsaimniekoja SIA "Mežotnes pils", taču tagad to uz 12 gadiem iznomā SIA “CV–R” par 2737 eiro mēnesī.
Draguta nāve

Apraksts

Gleznas izmēri ir 225 × 170 cm un tā atrodas Maltas tēlotājmākslas muzeja kolekcijā Valletā.

Analīze

Glezna ir tipisks Kali darbs, tiek uzskatīts par labāko viņa veikumu. Tajā attēlota epizode no Maltas Lielā aplenkuma, kurā nāvīgi tika ievainots musulmaņu komandieris Draguts. 1565. gadā Svētā Elmo forta apšaudes laikā šāviens no Svētā Andželo forta pāri Valletas ostai trāpīja netālu no turku baterijas, nāvējoši ievainojot Dragutu, kurš nomira pēc vairākām dienām. Tomēr pastāv arī pretēji uzskati, ka nāvējošais aplenkuma šāviens nācis no osmaņu nometnes.
Gleznā manāma Domeniko Morelli un Ežēna Delakruā ietekme. Tā tapa 1867. gadā, kad Kali atgriezās Maltā pēc diviem Neapolē pavadītiem gadiem. Kali bija dzimis Valletā neapoliešu ģimenē.
Uz gleznas redzams mākslinieka paraksts: "G. Cali, 1867"
Gleznu iegādājās Maltas valdība, lai novietotu Valletas pils ieroču glabātuvē.
Reikjavika

Vēsture

870. gadā vikings Ingolfurs Arnarsons (Ingólfur Arnarson) nodibināja apmetni Reikjavīkas vietā, kas aprakstīta tā sauktajā Īslandes Apmešanās grāmatā (Landnámabók).
Turpmāk Reikjavīkas vārds nav atrodams nevienā tekstā līdz pat 1752. gadam, kad Dānijas karalis Frederiks V (sala bija Dānijas valdījumā) piešķīra apmetni vilnas pārstrādāšanas uzņēmumam.
19. gadsimtā parādījās idejas par Īslandes neatkarību, un Reikjavīka bija viens no šīs kustības centriem. 1844. gadā uz Reikjavīku pārcēlās Altings (parlaments). 1918. gada 1. decembrī Īslande ieguva pašpārvaldi.
1940. gada 10. maijā Reikjavīku okupēja Apvienotās Karalistes armija, kaut arī Īslandes valdība tam nepiekrita. Otrā pasaules kara gados puse no Reikjavīkas iedzīvotājiem bija britu un Amerikas Savienoto Valstu militārpersonas.
1944. gada 17. jūnijā tika deklarēta Īslandes neatkarība, un Reikjavīka kļuva par jaunās valsts galvaspilsētu.
1986. gada 11. oktobrī Reikjavīkā tikās Amerikas Savienoto Valstu un Padomju Savienības toreizējie līderi Ronalds Reigans un Mihails Gorbačovs.

Sports

Viens no populārākajiem sporta veidiem ir futbols. Reikjavīkā bāzējas seši no 12 Īslandes augstākās futbola līgas klubiem. Slavenākie no tiem ir Knattspyrnufélag Reykjavíkur (plašāk pazīstams kā KR), Knattspyrnufélagið Víkingur (Vikingur) un Knattspyrnufélagið Valur (Valur). Populāri sporta veidi ir arī basketbols un handbols.
Mišels Nejs

Biogrāfija

Dzimis Zārluī (mūsdienās Vācijā) mucenieka ģimenē un strādājis valsts dienestā. 1787. gadā iestājies armijā. Piedalījies Francijas Revolucionārajos karos, cīnīdamies Ziemeļfrancijā, Beļģijā, Vācijā un Šveicē pret Sabiedroto karaspēku. 1804. gadā ieguva maršala dienesta pakāpi. Karoja Austrijā. 1805. gadā Nejs bija Lielās armijas (Grande Armée) VI korpusa komandieris. 1806. gada 14. oktobrī piedalījās Jēnas-Auerštetas kaujā. 1807. gada 14. jūnijā komandēja franču labo flangu Frīdlandes kaujā. No 1808. līdz 1811. gadam cīnījās Spānijā un Portugālē.
Nejs piedalījās Napoleona iebrukumā Krievijā. Tika ievainots Smoļenskas kaujā 1812. gada 16.-18. augustā. Komandēja franču centra sektoru Borodinas kaujā 1812. gada 7. septembrī. Pēc leģendas bija pēdējais franču karavīrs, kurš pa Kauņas tiltu pār Nemunu atstāja Krievijas teritoriju. Pēc Krievijas kampaņas piedalījās arī Licenes kaujā 1813. gada 2. maijā, Baucenes kaujā 1813. gada 20.-21. maijā, Dennevices kaujā 1813. gada 6. septembrī un Leipcigas kaujā 1813. gada 16.-19. oktobrī. 1814. gadā cīnījās Francijas teritorijā. Pēc Parīzes krišanas pierunāja Napoleonu atteikties no troņa. Luijs XVIII iecēla Neju par pēru palātas un kara padomes locekli.
Kad Napoleons pēkšņi atgriezās no trimdas Elbas salā, Nejs iesākumā karalim solīja karot pret Napoeonu, tomēr 1815. gada 17. martā pārgāja tā pusē. Piedalījās izšķirošajā Vaterlo kaujā, komandēdams centra sektoru. Pēc Napoleona sakāves arestēts un pēru palātas notiesāts uz nāvi. Nošauts 1815. gada 7. decembrī netālu no Parīzes observatorijas. Nāves sprieduma izpildi komandēja pats Nejs.
Ismets Ibrahimoglu

Biogrāfija

Piedzimis bijušās Dienvidslāvijas teritorijā. Pēc Otrā pasaules kara ģimene pārcēlusies uz Turciju. Šahu iemācījies spēlēt divpadsmit gadu vecumā. Pēc profesijas bijis inženieris.
No 1960. gadu sākuma līdz 1970. gadu sākumam bijis viens no vadošajiem Turcijas šahistiem. 1961. gadā dalījis pirmo vietu Stambulas pilsētas šaha čempionātā. Trīs reizes uzvarējis Turcijas šaha čempionātos (1967, 1970, 1971). Pārstāvējis Turcijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1966-1970). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (1966) medaļu. Sākot no 1970. gadu vidus šaha turnīros piedalījies reti.
Falko Bindrihs

Biogrāfija

Daudzkārtējais Vācijas junioru čempionāta uzvarētājs dažādās vecuma kategorijās (U10, U12, U14, U16). 1999. gadā kā viens no daudzsološākajiem Vācijas jaunajiem šahistiem trenējies pie Latvijas lielmeistara Zigurda Lankas. Par FIDE meistaru (FM) kļuvis 2003. gadā, par starptautisko meistaru (IM) - 2006. gadā, bet gadu vēlāk arī par lielmeistaru (GM). Piedalījies starptautiskajā turnīrā "Rīga—2004", kas vienlaicīgi bija 2004. gada Latvijas atklātais šaha čempionāts, kur ieņēmis 23. vietu. Interesanti, ka turnīrā spēlēja arī viņa tēvs Osvalds Bindrihs (dzimis 1951. gadā), kas ieņēma 69. vietu. Vācijas izlases sastāvā 2 reizes piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs (2008—2010). 2012. gadā Vācijas šaha Bundeslīgas gaitā ticis apvainots krāpnieciskā mobilā telefona izmantošanā šaha spēles laikā un diskvalificēts.  2013. gada maijā Bindriha lieta tika pārskatīta un Vācijas šaha federācijas arbitrāžas tiesa atcēla diskvalifikāciju.
Gagauzi

Gagauzi ir apmēram 240 000 cilvēku liela pie tjurku valodu saimes piederošā valodā runājoša pareizticīgo tauta, kuras lielākā daļa (147 500) dzīvo Moldovā, kur pastāv Gagauzijas autonomā teritoriālā vienība. Lielas gagauzu grupas dzīvo arī Ukrainā, Bulgārijā, Turcijā un Krievijā.

Izcelsme

Gagauzu etniskā izcelsme ir tik neskaidra, ka par to ir pastāvējušas vismaz 20 dažādas teorijas. Pamatā tiek uzskatīts, ka viņi cēlušies no tjurku valodās runājušajiem protobulgāriem vai kumāniem. Cita hipotēze gagauzu izcelsmi saista ar turku valodu pārņēmušiem Balkānu bulgāriem.

Valoda

Gagauzu valoda pieder pie tās pašas tjurku valodu grupas kā azerbaidžāņu valoda, turku valoda un turkmēņu valoda.
Gagauzu valoda ir īpaši tuva Balkānu tjurku dialektiem, kuros runā Grieķijā, ziemeļaustrumu Bulgārijā, kā arī Kumanovas un Bitolas apkārtnē Maķedonijā.

Nonākšana Besarābijā

Pēc 1806.-1812. gada krievu-turku kara Krievijas impērija anektēja Moldāvijas austrumu daļu līdz Prutas upei un izveidoja Besarābijas guberņu. Lai nodrošinātu savu kontroli pār jauniegūto teritoriju, īpaši tās dienvidu daļu (Budžaku), no tās tika padzīti vairākus gadsimtus šeit dzīvojušie Nogaju turki, kas tika piespiesti pārcelties uz Krimu, Azovu un Stavropoli. Viņu vietā no 1812. līdz 1846. gadam šeit tika nomitināti tūkstošiem pareizticīgo gagauzu un bulgāru no Osmaņu impērijas pakļautībā esošās Dobrudžas.
Jirki Jokipaka

Spēlētāja karjera

Spēlējis tādās NHL komandās kā Dalasas "Stars" un Kalgari "Flames". Pārstāvējis KHL komandu HK Soči. Somijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2015. gada Pasaules čempionātā.
Masļeņica

Paražas

Kaut arī tās nosaukums saistīts ar kristietībā noteikto aizgavēni pirms Lieldienu lielā gavēņa, Masļeņicā saglabājušās ļoti daudzas pagāniskās paražas — karnevālu rīkošana, braukšana trijjūgos, dažādu miltu izstrādājumu — pankūku, tostarp bliņu, bet ukraiņiem un baltkrieviem arī vareņiku un siera plācenīšu — cepšana un izēšanās. Daudzviet Masļeņicai gatavojās jau vairākas dienas iepriekš.
Katrai Masļeņicas dienai bija savas īpašas paražas, Pirmdienā notika Masļeņicas sagaidīšana, salmu lelles gatavošana un ar to saistītie rituāli, kā arī ciemošanās un pankūku cepšana. Otrdienā sākās rotaļas un neprecētie puiši meklēja iespējamās līgavas vedībām pēc Lielā gavēņa. Trešdienā vīrs un pārējie radinieki ciemojās pie vīra sievasmātes. Ceturtdienā sākās lielākas svinības un notika dažādas sacensības — dūru cīņas, braukšana kamanās, sniega pilsētiņas ieņemšana u.c. —, kā arī dzīrošana, dziedāšana, pārģērbšanās un citas nodarbes. Piektdienā savukārt pie vīra ciemojās sievasmāte ar savām draudzenēm. Sestdienā pie jaunās sievas ciemojas vīra māsas un citi radinieki, bet svētdienā bija svētku kulminācija, kurā draugi un radinieki viens otram lūdza piedošanu. Pāri palikušo ēdienu sadedzināja. Sadedzināja arī Masļeņicas lelli, kuras pelnus izkaisīja pa laukiem.
Tannenbergas kauja (1914)

Tannenbergas kauja (vācu: Schlacht bei Tannenberg, krievu: Битва при Танненберге) bija viena no Pirmā pasaules kara lielkaujām, kas norisinājās 1914. gada 26.-30. augustā Austrumprūsijas dienvidu daļā.

Priekšvēsture

1914. gada 1. augustā Vācijas impērija pieteica karu Krievijas impērijai. 17. augustā Krievijas impērijas 1. armija Rennenkampfa vadībā no austrumu puses gar dzelzceļa līniju iebruka Austrumprūsijā un devās Kēnigsbergas virzienā. Pēc pāris dienām no dienvidu puses Austrumprūsijā iebruka arī Krievijas 2. armija ģenerāļa Samsonova vadībā un virzījās Allenšteinas virzienā.
20. augustā kaujā pie Gumbinenes krievu 1. armija sakāva Vācijas impērijas 8. armiju ģenerāļa Pritvica vadībā, kas deva pavēli atkāpties uz Vislas aizsardzības pozīcijām. Tāpēc 23. augustā ģenerāli Pritvicu atlaida no komandiera amata un par jauno armijas komandieri Marienburgas pilī iecēla ģenerāli Paulu fon Hindenburgu.

Norise

Līdz 1914. gada 26. augustam Krievijas impērijas 2. armija ieņēma Austrumprūsijas teritoriju līdz līnijai Zoldava — Neidenburga — Ortelsburga, ģenerāļa Samsonova štābs izvietojās Neidenburgas pilī. 
Vācijas impērijas 8. armija sāka pretuzbrukumu Samsonova vadītajai armijai no Bišofsburgas ziemeļos un Uzdavas dienvidos. 26. augustā Augusts fon Makenzens sakāva Samsonova kreisā flanga spēkus, taču par spīti tam, Žilinskis pavēlēja Rennenkampfam nevis pagriezt 1. armijas uzbrukumu uz dienvidiem, palīgā Samsonovam, bet uzbrukt rietumu virzienā Kēnigsbergai.
27. augustā krievu XIII. korpusam izdevās ieņemt Allenšteinas pilsētu, taču vācu spēki pārrāva fronti dienvidu flangā, 28. augustā atguva Zoldavu un Neidenburgu, bet pie Villenbergas ciema savienojās ar no ziemeļiem uzbrūkošajām vācu daļām, pabeidzot 2. armijas aplenkšanu. Krievu ielenktie spēki lielā mežā bija sadalījušies vairākās kolonnās un dažādās vietās mēģināja izlauzties, bet vāci tos atsita un vienu kolonnu pēc otras sagūstīja.
29. augustā ģenerālis Samsonovs aiz kauna nošāvās mežā pie Villenbergas. 
30. augustā krievu karaspēks no Mlavas puses mēģināja pārraut aplenkumu, taču no 135 000 lielās Samsonova armijas tikai 10 000 izlauzās no aplenkuma, pārējie bez lielas pretestības padevās.

Sekas

Tannenbergas kaujā Krievijas impērijas karaspēks zaudēja ap 125 000 vīru (no viņiem ap 95 000 krita gūstā).
Krievijas impērijas 1. armija Rennenkampfa vadībā mēģināja dot prettriecienu, taču tika sakauta Pirmajā Mazūrijas ezeru kaujā un padzīta no Austrumpūsijas.