google/wiki40b huggingface dataset:
Andrejs Homutovs

Spēlētāja karjera

Maskavas CSKA sastāvā Homutovs sāka spēlēt 1980. gadā, tādējādi uzsākot profesionāļa karjeru. 1988. gadā Homutovs bija PSRS hokeja līgas labākais vārtu guvējs, 1990. gadā ieguva līgas Vērtīgāka spēlētāja balvu.
1990. gada vasarā pievienojās Šveices hokeja līgas klubam HC Fribourg-Gottéron. 1994. un 1995. gadā Homutovs bija Šveices līgas rezultatīvākais spēlētājs. Pēc 1997.—98. gada sezonas spēlētāja karjeru noslēdza.

Trenera karjera

Trenera karjeru Homutovs sāka 2000. gadā, kad kļuva par NLB līgas HC Genève-Servette trenera palīgu, savukārt no 2003. līdz 2005. gadam bija Lausanne HC trenera palīgs.
2007.—08. gada sezonā Homutovs bija Krievijas Superlīgas kluba Balašihas "HK MVD" galvenais treneris, nākamajā sezonā kļuva par Novosibirskas "Sibir" galveno treneri, bet 2009.—10. gada sezonā pildīja Maskavas "Dinamo" galvenā trenera pienākumus.
2010.—11. gada sezonā vienlaikus bija KHL kluba Astanas "Baris" un Kazahstānas hokeja izlases galvenais treneris.
2012.—13. gada sezonas vidū Andrejs Homutovs kļuva par Šveices junioru līgā spēlējošās La Chaux-de-Fonds U20 galveno treneri.
Raimonds Bergmanis

Izglītība

1984. gadā pabeidzis mācības Rīgas 49. vidusskolā. 1991. gadā ieguvis maģistra grādu Rīgas Tehniskajā universitātē, iegūta inženiera ķīmiķa kvalifikācija. 2003. gadā iegūts maģistra grāds sporta pedagoģijā Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijā.

Svarcēlāja karjera

Svarcēlāja karjeras laikā 1997. gadā izcīnījis Eiropas čempionāta sudraba medaļu supersmagajā svara kategorijā, zaudējot vienīgi Tiboram Starkam no Ungārijas (vēlākais supersmagsvars Viktors Ščerbatihs tolaik startēja zemākā svara kategorijā, kur izcīnīja bronzas medaļu). Tā paša gada Pasaules čempionātā R. Bergmanis ierindojās 6. vietā, kopumā piedalījies piecos Pasaules čempionātos.
Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs (1992, 1996, 2000). 1992. gadā Barselonā R. Bergmanis bija Latvijas delegācijas karognesējs atklāšanas ceremonijā, sacensībās viņš izcīnīja 14. vietu supersmagsvaru kategorijā. 1996. gadā Atlantā ar rezultātu 402,5 kg izcīnīja 9. vietu, bet 2000. gadā Sidnejā pirmās disciplīnas pirmajā mēģinājumā viņš guva savainojumu un no sacensībām izstājās. Desmit reizes izcīnījis Latvijas čempiontitulu, 21 reizi labojis Latvijas rekordus. Pēc Sidnejas Olimpiskajām spēlēm R. Bergmanis arī beidza svarcēlāja karjeru.

Spēkavīru sacensības

Pēc svarcēlāja karjeras uzsāka dalību spēkavīru sacensībās. Ar panākumiem startējis World's Strongest Man sacensībās. 2002. gadā izcīnīja trešo vietu, vēl vairākkārt ir bijis pirmajā sešiniekā. Arnold Strongman Classic sacensībās ir izcīnījis divas trešās vietas (2003, 2004). Kopš 2011. gada notiek "Raimonda Bergmaņa kausa izcīņas" sacensības.

Pēc sportista karjeras beigām

Pēc sportista karjeras beigām R. Bergmanis ir vadījis vairākus televīzijas raidījumus. Bijis raidījumu "Laimīgā ģimene" un "Karaliskais anekdošu turnīrs" vadītājs. Vada Latvijas spēkavīru čempionāta sacensības, kā arī ir šo sacensību komentētājs televīzijā. 2011. gadā R. Bergmanis tika ievēlēts par Latvijas Olimpiešu kluba prezidentu, iepriekš bijis tā valdes loceklis un viceprezidents. 2013. gada martā ticis ievēlēts par vienu no Latvijas Olimpiskās komitejas viceprezidentiem.
Strādājis Latvijas Bruņotajos spēkos, rekrutēšanas un atlases centrā, Bergmanim ir dižkareivja pakāpe.

Politiskā darbība

2014. gadā tika ievēlēts 12. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības (pārstāv Latvijas Zaļo partiju). 2015. gadā jūnijā pēc Raimonda Vējoņa ievēlēšanas Latvijas Valsts prezidenta amatā ZZS R. Bergmani izvirzīja kā kandidātu Latvijas aizsardzības ministra amatam. 2015. gada 8. jūlijā ievēlēts aizsardzības ministra amatā Laimdotas Straujumas valdībā, amatu saglabājis arī Kučinska valdībā.
2018. gada rudenī ievēlēts 13. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta. 2019. gadā R. Bergmanis kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču Zaļo un Zemnieku savienības saraksts neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu.
Amulets

Pielietojums

Amuletus nēsā uz ķermeņa (bieži vien kā rotaslietas), uz apģērba (kā aksesuārus), novieto transportlīdzekļos vai dzīvesvietā. Tie var būt izgatavoti no dažādiem materiāliem, kuriem tiek piedēvētas dažādas maģiskas īpašības, kas var pasargāt amuleta nēsātāju. Amuletus cilvēki izmanto jau kopš pirmatnējo kopienu laikiem, bieži vien izgatavojot no medījuma (zobi un kauli), tika uzskatīts, ka tie var nēsātājam piešķirt īpašu spēku. Tie bieži vien tiek izmantoti netradicionālajā medicīnā. Šie priekšmeti ir sastopami gandrīz visās reliģijās. Kopš akmens laikmeta izmanto gliemežvākus un pērles, īpaši akmeņus, kā piemēram, dzintaru vai kalnu kristālus. Visbiežāk amuletus var sastapt kaklarotu veidolā. Kā piemēram, arābu tautām par amuletiem kalpot nelielas ādas somiņas, kurās ir iešūts neliela papīra gabaliņš, uz kura ir uzrakstīta kāda Korāna sūra vai uzzīmēta kāda maģiska zīme.
Pussy

Videoklips

Videoklipa režisors ir Jonas Akerlunds (Jonas Åkerlund), kurš filmēja arī Rammstein iepriekšējā singla "Mann gegen Mann" videoklipu. Videoklips tika prezentēts 2009. gada 16. septembrī. Videoklips ir pornogrāfiska satura, kur visi grupas dalībnieki ir atsevišķi stereotipiski pornogrāfiski tēli: Tils - pleibojs, Kristofs - priekšnieks, Pauls - kovbojs, Olivers - misters Sāpe (Mr. Pain), Rihards - klubu apmeklētājs, un Fleiks - hermafrodīts. Katrs grupas dalībnieks ar atsevišķu sievieti veic pilnu dzimumaktu ar ejakulāciju. Videoklips netiek rādīts nevienā mūzikas kanālā sava satura dēļ.
FK Alberts

Iegūtās vietas Latvijas čempionātā

* Neskaitot Virslīgas klubu otrās komandas, kuras 1. līgas čempionātā startēja ārpus konkurences.
Autobiogrāfija

Autobiogrāfija (grieķu: αὐτός, aútós — ‘pats’, βίος, bíos — ‘dzīve’, γράφειν, gráphein — ‘rakstīšana’) ir literārs darbs, kurā autors vai rakstītājs sistemātiski ir aprakstījis savu dzīvi. Atšķirībā no dienasgrāmatām, kur pārsvarā rakstā jaunākos notikumus, autobiogrāfijā apraksta jau sen notikušus notikumus no tagadējā skatu punkta, kad ir iegūta dzīves pieredze, labāk izprot notikumu likumsakarības un ir mainījusies attieksme pret dažādām lietām. Neskatoties uz to, autobiogrāfijas ir subjektīvas. Vēl viens līdzīgs žanrs ir memuāri, kas vairāk izpaužas kā atmiņu stāstījumi.
Vitebskas HES

Vitebskas HES ir lielākā hidroelektrostacija Baltkrievijā, kas ieplānota kā pēdējā Daugavas kaskādē valstī. Tā aizsprosto Daugavu ap 8 km augšup pa straumi no Vitebskas pilsētas un ir nodota ekspluatācijā 2017. gada 30. jūnijā. Četru hidroagregātu kopējā jauda ir 40 MW, savukārt to plānotais ražošanas apjoms ir 138 mlj. KWh. Saražotā enerģija tiek nodota 110 kV tīklā. Kopējās izmaksas — 190 mlj. $.
Pirmais HES un tās ūdenskrātuves izveides projekts "Vitebskas jūra" tika izstrādāts 1956. gadā. PSKP 20. Baltkrievijas PSR kongresa direktīvās tika norādīts uz Vitebskas HES celtniecības nepieciešamību. Saskaņā ar tolaik izstrādāto plānu, pilnībā tiktu applūdināts Suražas pilsētciemats Baltkrievijā, un daļēji arī Smoļenskas apgabala Veližas pilsēta, tāpēc tika izskatītas iespējas šīs pilsētas pārvietot, taču šis projekts netika īstenots.
Pēc "Vitebskenergo" pasūtījuma 2013. gada aprīlī, sadarbībā ar Ķīnas kompānijām, tika uzsākta Vitebskas HES celtniecība, vispirms izbūvējot pievadceļus u.c. infrastruktūras objektus, t.sk. slūžas kuģošanai, kā arī izrokot apvedkanālu, pa kuru 2014. gada 15. maijā novadīja straumi aizsprosta celtniecības laikā. 2016. gada decembrī uzsākta elektroenerģijas ražošana testa režīmā, sākot ar 72 h periodu un to pakāpeniski paaugstinot. Elektrostacijas apkalpojošais personāls ir ap 30 cilvēku.
Radušās ūdenskrātuves platība ir 8,82 km², bet applūdinājuma platība — 4,69 km². Ūdens uzplūdināts par 9 m, sasniedzot 139 m v.j.l., tādējādi ūdenskrātuves teritorijā Daugavas vidējais dziļums pieaudzis vidēji par 1 m, sasniedzot 2,6 m. Tas pieļauj kuģošanu, paverot ūdenstūrisma iespējas.
Birmas seskāpsis

Izskats

Birmas seskāpsis ir maza auguma āpsis. Tā ķermeņa garums ir 33—43 cm, astes garums 15—23 cm, svars 1—3 kg.
Visas seskāpšu sugas ārēji izskatās ļoti līdzīgas, tām nedaudz atšķiras tikai meln-baltās svītras uz sejas un muguras. Seskāpsim, salīdzinot ar pārējiem āpšiem, ir slaidāks, garāks ķermenis, smalkāki kauli, bet kājas īsas kā jau sermuļu dzimtas dzīvniekam. Purns garš, smails, atgādina seska purniņu, tādēļ šie āpši ir ieguvuši savu nosaukumu. Seskāpša seja nav tik plata kā pārējiem āpšiem, tā ir konusveidīga. Aste ir gara un kupla. Ķepas platas, ar spēcīgiem nagiem, kas piemēroti zemes rakšanai. Starp pirkstiem ir daļēji attīstīta peldplēve.
Kažoks ir biezs, ar īsu matojumu. Kažoka krāsa pelēka vai pelēkbrūna. Uz sejas seskāpšiem ir meln-balts matojums. Ja parasti āpšiem meln-baltais svītrojums uz sejas ir vertikāls, tad seskāpšiem tas ir vairāk horizontāls. Baltās galvas vidū līdzīgi beretei seskāpsim ir melns matojums, uz purna uzreiz pie degungala ir plata, melna svītra kā bante, kas apņēmusi purnu. Divas šauras, vertikālas, melnas svītras, maskējot acis, savieno "bereti" ar "banti". Uz katra vaiga ir pa mazam, melnam punktam. Uz galvas vidus, "beretes" centrā sākas koša, bieza, balta svītra un, šķērsojot visu ķermeni, beidzas pie astes. Apskatīt Birmas seskāpša foto šeit. Pakakle Birmas seskāpsim ir balta, ausis, degungals un pēdu apakšas rozā.

Uzvedība

Birmas seskāpsis ir aktīvs nakts laikā, dienas laikā tas guļ savā alā. Seskāpši savas alas paši nerok. Alas tiek piemeklētas jau esošas. Par sociālajām attiecībām tikpat kā nekas nav zināms. Ir novērots 1 Birmas seskāpsis, kura teritorija pārklājās ar vairāku mātīšu teritorijām. Seskāpši pretēji citiem āpšiem spēj uzkāpt kokā.
Birma seskāpsis ir izteikti plēsīgs un pamatā barojas tikai ar tārpiem, gliemežiem, prusakiem, sienāžiem un citiem kukaiņiem, bet reizēm apēd kādu augli. Ar saviem lielajiem zobiem tas viegli sakož gliemežu vākus un prusaku cietās bruņas. Par seskāpšu vairošanos tikpat kā nekas nav zināms. Parasti piedzimst 3 mazuļi. Mazuļi dzimst alā īsi pirms lietus sezonas. Pirmās 3 nedēļas tie alu nepamet.
Dieviņš (dziesma)

"Dieviņš" ir 2015. gadā ierakstītā Artūra Šingireja jeb Dona studijas albuma "Sibīrija" dziesma ar Inga Bērziņa vārdiem. 
Dziesmas vārdi esot radušies aktiera Ēvalda Valtera bērnības atmiņu iespaidā, kas aprakstītas Harija Liepiņa un Mudītes Šneideres grāmatā “Ēvalds Valters. Liepājas līkais velns”. 
2018. gadā "Dieviņš" ieguva 93. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Jūlijs Lācis

Dzīves gājums

Dzimis 1892. gada 25. decembrī Lēdurgas pagasta Lodes muižā lauksaimnieku Ādama un Karlīnas Lāču ģimenē. 
Mācījās Biķernieku draudzes skolā (1900-1905), Ķeniņa reālskolā un Mākslas veicināšanas biedrības skolā (1907-1912). Uzsāka ķīmijas studijas Rīgas Politehniskajā institūtā, 1914. gadā apprecējās ar Annu Liepiņu, viņu laulībā piedzima meita Dagmāra (Māras Ķimeles māte). 
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma viņi devās bēgļu gaitās uz Krieviju, kur studēja Pēterburgas Behtereva Psihoneiroloģiskajā institūtā.
Pēc atgriešanās dzimtenē J. Lācis turpināja studijas Latvijas Universitātē (1921-1923), tad devās uz Franciju, kur studēja žurnālistiku Parīzes Augstākajā sabiedrisko zinātņu skolā (École des hautes études en sciences sociales, EHESS, 1925-1926). 
Strādāja laikrakstos "Jaunākās Ziņas" un "Atpūta", kur publicēja rakstus, dzejoļus un stāstus. 
1934. gadā apprecējās ar dzejnieci Rūtu Skujiņu. Šajā laulībā dzimušas meitas Lalita (1935) un Māra (1938). No 1936. līdz 1937. gadam turpinājumos publicēts viņa romāns "Mūža meža maldi", kas lielā mērā balstīts aculiecinieku liecībās par latviešu baptistu kolonijas Vārpa izveidošanu Brazīlijas Sanpaulu štata džungļos.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā bija t. s. Tautas Saeimas deputāts, iecelts par tautas labklājības ministru Kirhenšteina valdībā, vēlāk par Latvijas PSR Tautas komisāru padomes izglītības tautas komisāru. 
1941. gada 8. janvārī arestēts un deportēts uz PSRS par pretpadomju aģitāciju, kuru viņš esot vērsis laikā, kad strādājis "Jaunākajās Ziņās" un "Atpūtā". Miris 1941. gada 15. decembrī Astrahaņas cietumā.
Bauskas Svētā Gara baznīca

Vēsture

Baznīca ir senākā Bauskas vecpilsētas celtne, kas celta no 1591. līdz 1594. gadam. Bauskas pilsētai sākot veidoties tās atrašanās vietā, uz jauno Svētā Gara baznīcu no vecās Vairogmiesta Svētās Ģertrūdes baznīcas tika pārvietoti ne tikai kulta objekti un, iespējams, altāris, bet arī vietējo muižnieku apbedījumi. Sākumā ēka bijusi bez torņa, kas ēkas rietumu galā uzcelts 1614. gadā, bet 1623. gadā tam uzbūvēta divposmu torņa smaile ar kupolu un smaili, kas līdz mūsdienām nav saglabājusies. 
Vienā no solu galiem saglabājies senākais Bauskas ģerboņa — zelta lauvas uz sarkana vairoga — kokgrebums (1640). Kanceli (1762) un ērģeļu prospektu (1766) dāvinājis Krievijas impērijas senators Nikolajs Frīdrihs Johans fon Korfs. Soli saglabājušies no 17. gs. vidus — 18. gs. sākuma. 1799. gadā torņa smailē iespēra zibens, tornim uzlika "pagaidu" lēzenu jumta segumu, kāds tas saglabājies līdz mūsdienām. 1815. gada 1. maijā tornī atkal iespēra zibens, sabojājot arī mūra daļas. Līdz 1826. gadam bez mācītāja draudzē kalpoja arī diakons. 
No 1921. gada līdz 1945. gadam par mācītāju kalpo nākamais Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskaps Gustavs Turss
Pēc 2000. gada baznīcā veikti jumta un torņa remonti, atjaunotas ērģeles. 2007. gada oktobrī remonta laikā noņemot torņa gaili un lodi, lodē atklāja aizlodētu kapsulu, kurā atradās 1623., 1766. un 1813. gadā rakstīti dokumenti, kā arī no 1575. līdz 1810. gadam kaltas sešpadsmit dažādas monētas. Dokumenti un monētas apskatāmas Bauskas novadpētniecības un mākslas muzejā.

Baznīcas iekārtojums

Pie dienvidu sienas uzstādīta 1677. gadā mirušā Bauskas tirgotāja, pilsētas vecākā un tiesas fogta Joahima Henninga (1626 — 1677) epitāfija kurā attēlots Kristus, kas samin pūķi. To gleznojis no Hamburgas nākušais mākslinieks Dītrihs fon Ceics, kas palika uz dzīvi pilsētā 1682. gadā kļūstot par vienu no pilsētas vecākajiem, 1702. gadā par tiesas fogtu bet 1704. par birģermeistaru. Pie ziemeļu sienas novietota 1757. gadā darinātā Bauskas birģermeistara Klāsa Johanna Reimersa epitāfija.
Esošais altāris sākotnēji darināts 1699. gadā, pašreizējo izskatu ieguvis pēc Jelgavas vācbaltu gleznotāja Jūliusa Dēringa 1860 — 1861. gados veiktās pārbūves un altārgleznas "Golgāta" uzstādīšanas. Dērings vienkāršoja un lielā mērā iznīcināja veco iekštelpu dizainu, no altāra noņemot visas skulptūras un pārkāsojot to baltu. 1873. gadā soli, altāra barjera un ķestera pults tika nokrāsoti brūni. 1886. gadā aizbēra kapenes baznīcas pagrabā, bet deviņas 16. un 17. gs. kapu plāksnes izņemtas no grīdas un novietotas gar sienām.
Baznīcas ērģeles ir lielākās Zemgalē, no 1890. līdz 1901. gadam tās būvējis pirmais latviešu profesionālais ērģeļmeistars Mārtiņš Krēsliņš.
20. gs. sākumā Bauskas Sv. Gara baznīcā bija lielākais gleznoto epitāfiju skaits Latvijā — 7. 1904. gadā tās noņēma un laika gaitā gāja bojā. Daži to fragmenti glabājas Latvijas Vēstures muzejā un Rundāles pilī.
Dagnija Dreika

Biogrāfija

Tēvs ir arhitekts. No 1966. līdz 1969. gadam mācījusies Liepājas lietišķās mākslas vidusskolā, pēc tam izglītību ieguvusi Rīgas 50. vidusskolā. 1980. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Svešvalodu fakultātes Franču valodas un literatūras nodaļu. 1989. gadā studējusi horvātu valodu Zagrebā. Liepājā strādājusi par pastnieci, grāmatvedi, Rīgā bijusi mašīnrakstītāja, redaktore Latvijas Zinātņu akadēmijas Fundamentālajā bibliotēkā.
20. gadsimta 70. gados sākusi profesionāli nodarboties ar rakstniecību. Pirmā publikācija ir dzejolis "Neona gaisma", kas 1967. gada 31. oktobrī publicēts laikrakstā "Komunists". Dzeja izdota vairākos krājumos, no kuriem pirmais iznāca 1971. gadā. Rakstījusi arī prozu, sarakstījusi vairākas grāmatas bērniem.
Dreika ir tulkojusi darbus latviski no franču, angļu, krievu, spāņu, poļu, bulgāru un horvātu valodas. Tāpat arī viņas dzeja tulkota daudzās valodās (lietuviešu, krievu, franču, angļu, islandiešu, horvātu, serbu, poļu, slovāku un bulgāru). Armēnijā izdots stāstu krājums "Stāsti un sāgas", Lietuvā — prozas un dzejas grāmata "Vēja smiekli".
D. Dreika ir daudzu popmūzikas dziesmu tekstu autore - ar viņas vārdiem dziesmas rakstījuši Raimonds Pauls ("Sikspārņa Fledermauša šūpļadziesma", "Undīne"), Aleksandrs Kublinskis ("Zemeņu lauks"), Boriss Rezņiks ("Pasaule, pasaulīt", "Es neesmu Džeina Fonda", "Tāla uguns", "Karavāna"), Zigmars Liepiņš ("Par pazaudēto laiku"), Imants Paura ("Piezvani man"), Guntis Veits ("Disnejlenda") un citi komponisti.
2004. gadā Dreika saņēma Literatūras gada balvu par Hermana Melvila darba "Mobijs Diks" tulkojumu. Saņēmusi Morisa Karēma balvu.
1982. gadā kļuvusi par Latvijas Rakstnieku savienības biedri, tāpat ir Latvijas Žurnālistu savienības (1992) un Latvijas Autoru apvienības (2000) biedre.
Slavharada

Vēsture

Rakstos Slavharada zināma no 1136. gada kā Mstislavļas kņazistes apdzīvotā vieta. Līdz pat 1945. gadam tās nosaukums bija Prapojska (Прапо́йск) jeb Propojska (Пропойск). 1359. gadā kņazisti un Propojsku ieņēma Aļģirds un pievienoja Lietuvas lielkņazistei. Tā vairākkārt cietusi karadarbībā (piemēram, Naļivaiko sacelšanās un Ziemeļu kara laikā). Propojskā 1607. gadā pirmoreiz parādījās Viltusdmitrijs II. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijas impērijai pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā. 1851. gadā caur pilsētu tika izbūvēta Maskavas - Varšavas šoseja. No 1928. gada - pilsētciemats, no 1945. gada - pilsēta, kad tai tika piešķirts mūsdienu nosaukums.
Dvēseles dziesma

"Dvēseles dziesma" ir Ērika Ešenvalda kora „Juventus” 90. gadadienai sacerēta dziesma ar Anitas Kārkliņas vārdiem.
Tā tapa 2010. gadā, kad kora diriģents Juris Kļaviņš palūdza Anitai Kārkliņai sacerēt vārdus dziesmai, kas varētu izskanēt kora jubilejas koncerta noslēgumā un vēlāk arī Studentu dziesmu svētkos. Komponistam Ešenvaldam tika aizsūtīti vairāki dziesmas vārdu varianti, viņš izraudzījās dzejoli „Dvēseles dziesmu”, kas oriģinālā bija veltījums Brīvības piemineklim. 
Kora „Juventus” priekšnesumā „Dvēseles dziesma” pirmoreiz izskanēja 2010. gada oktobrī. 2013. gadā to iekļāva XXV Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku programmā.
2018. gadā "Dvēseles dziesma" ieguva 43. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Laukšpats

Sārmainie laukšpati

Ciets mikroklīna un albīta šķīdums tiek saukts par sārmaino laukšpatu.
Sārmainajiem laukšpatiem piemīt raksturīga virsmas struktūra — pertīti. Tie ir radušies, atdziestot šī minerāla masai un šādi izpaužoties sastāva neviendabībai minerāla kristālā. Granītos pertītus nereti var redzēt ar neapbruņotu aci.
Aleksejs Sočņevs

Dzīves gājums

1983. gadā beidzis Ļeņingradas Valsts universitātes Matemātikas—Mehānikas fakultāti. Informācijas sistēmu izstrādes speciālists.
Mācoties vidusskolā šaha spēli mācījies Ļeņingradas pionieru pils šaha pulciņā pie trenera V. Zaka.

Šaha kompozīcija

Kopš 1976.gada publicējis vairāk nekā 260 etīdes. Ieguvis vairāk nekā 100 godalgas, no tām apmēram 40 pirmās.
Sekmīgi startējis pasaules čempionātos šaha kompozīcijā. 3. pasaules čempionātā ieguvis sudraba medaļu etīžu grupā.
No 2015. gada starptautiskais lielmeistars šaha kompozīcijā. Ieguvis 73,34 FIDE albumu punktus.
Šveices franks

Banknošu noformējumi

Uz 10 Šveices franku banknotes ir attēlots Lekorbizjē, uz 20 — Artūrs Onegērs, uz 50 — Sofija Toibera-Arpa (Sophie Taeuber-Arp), uz 100 — Alberto Džakometi (Alberto Giacometti), uz 200 — Šarls Ferdinands Ramjū (Charles Ferdinand Ramuz), bet uz 1000 Šveices franku banknotes ir redzams Jakobs Burkharts (Jacob Burckhardt).
Jersikas evaņģēlijs

Jersikas evaņģēlijs jeb Latvieša evaņģēlijs (krievu: Ерсикское Евангелие, Евангелие Лотыша), dēvēts arī par  Sīmaņa evaņģēliju (krievu: Симоновское Евангелие), ir Latviešu Jurģa 1270. gadā pabeigts evaņģēlija tulkojums senkrievu valodā.

Rakstīšanas vieta

Jersikas evaņģēlija valoda liecina par Polockas kriviču izloksnes ietekmi, kas tagad sastopama arī baltkrievu valodas ziemeļu izloksnēs. Grāmatas pēcvārdā rakstīts, ka "6778. gada (pēc Vecās Derības) 23. martā, svētā mocekļa Nikona piemiņas dienā, pabeigta šī grāmata, šīs grāmatas. Un tajā pašā dienā bija zīmes pie saules. Šīs grāmatas sarakstītājs – es, Jurģis, popa dēls, ko sauca par latvieti no Gorodiščes (Писах же книги сия аз Гюрги, сын попов, глаголемаго Латыша с Городища), ar mūka Sīmaņa līdzekļiem no svētā Georgija, sev par pestīšanu un visiem kristīgiem par prieku."  
Evaņģēlija pēcvārdā Gorodišče nav droši nosakāma, jo parasti tā sauca katru krievu pilskalnu, respektīvi, bijušās pilsētas drupas. Novgorodas apkārtnē, Volhovas upes labajā krastā atrodas sens vikingu pilskalns Gorodišče, ko vāciski dēvēja par Gersicke, bet jādomā, ka Latviešu Jurģa evaņģēlijā minētā Gorodišče bija Letijas agrākās galvaspilsētas Gercikes krieviskotā forma. 
No tā jāsecina, ka Latviešu Jurģa tēvs bija pareizticīgo priesteris ar dzīvesvietu 1214. gadā nodedzinātajā Jersikas pilī. Nav skaidrs, kas tas ir bijis par mūku Sīmani, kas bija devis Jurģim līdzekļus Evaņģēlija rakstīšanai, varbūt tas bija toreizējais Polockas bīskaps Semions.

Mūsdienās

2012. gadā Latvijas Pareizticīgās baznīcas metropolīts Aleksandrs Kudrjašovs apciemoja Krievijas Valsts bibliotēku Maskavā un apskatīja uz pergamenta rakstīto Jersikas evaņģēliju. Rokrakstā nav zaudējumu un tas praktiski nav bojāts. Brīnišķīgi saglabājušies krāsainie evaņģēlistu attēli, krāsainie nodaļu sākumi, greznie sākumburti un pats teksts, kas rakstīts brīnišķīgā glītraksta rokrakstā. 
Bibliotēkā uzskata, ka to sarakstījis "Georgijs Latvietis, popa Andreja no Gorodiščes, dēls".
Baltijas aizsardzība

Vēsture

Pēc šaha partiju datubāzēm šo atklātni visagrāk (Ševeningena, 1923) spēlējis Edvards Laskers. Bet popularitāti tā ieguvusi tikai pēc Otrā pasaules kara, tad to bieži savās partijās lietojis čehu šahists Karels Opočenskis. No Latvijas šahistiem Baltijas aizsardzība bijusi Vladimira Bagirova repertuārā, to spēlējis arī Aleksejs Širovs, bet Igoram Rausim partiju ar to iekrājies vairāk par septiņdesmit.

Stratēģiskā ideja

Šī atklātne dod iespēju melniem piešķirt spēlei taktisku raksturu. Baltie parasti iegūst savā kontrolē centru un var izmantot iespēju uzbrukt bez apsardzības palikušajam bandiniekam b7.
Kirani Džeimss

Karejera

K. Džeimss ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā junioriem, 2010. gadā kļuva par čempionu 400 m sprintā. Tāpat viņš ir divkārtējs Pasaules jaunatnes čempionāta uzvarētājs (2009. gadā guva uzvaru 200 un 400 m distancē).
2011. gada Pasaules čempionātā viņš guva uzvaru 400 m distancē 18 gadu vecumā, tādējādi K. Džeimss kļuva par visu laiku jaunāko pasaules čempionu 400 m distancē. Viņa izcīnītā zelta medaļa bija arī pirmā Grenādas sportistu izcīnītā medaļa Pasaules čempionātos. Tikpat sekmīgi piedalījās 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur arī izcīnīja zelta medaļu 400 m distancē ar personisko rekordu 43,94 s, kas kļuva arī par sezonas labāko rezultātu pasaulē. Šī bija Grenādas sportistu pirmā izcīnītā Olimpisko spēļu medaļa valsts vēsturē.
2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs K. Džeimss ieguva sudraba medaļu 400 m distancē.
AIRCOM International

Vēsture

AIRCOM International dibināts 1995. gadā. 
1999. gadā 40 % AIRCOM International kapitāldaļu iegādājās Somijas uzņēmums Nokia, kas ar uzņēmumu sadarbību bija sācis iepriekšējā gadā.
2005. gadā ASV privāto ieguldījumu uzņēmums Advent International no Nokia un uzņēmuma vadības un darbiniekiem ieguva 70 % AIRCOM kapitāldaļu.
2011. gadā Advent International pārdeva savas AIRCOM kapitāldaļas ASV privāto ieguldījumu uzņēmumam H.I.G. Europe.
2012. gadā AIRCOM iegādājās uzņēmumu Symena, kas izstrādāja optimizācijas un automātiskās šūnu plānošanas rīkus.