google/wiki40b huggingface dataset:
Pontonu tilts (Rīga)

Vēsture

Pirmo Pontontiltu no 1892. līdz 1896. gadam pa posmiem uzbūvēja 646 metrus garā Peldošā tilta vietā, kas savienoja Vecrīgas Grēcinieku ielas galu ar Klīversalu un Jelgavas ceļu un atradās tagadējā Akmens tilta vietā. Tā vidū atradās tramvaja sliedes. Pavasaros, ledus iešanas laikā, to izņēma un novietoja ziemas ostā.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā, baidoties no vācu armijas uzbrukuma Rīgai, Pontontiltu izjauca. Uzsāka pontonu evakuāciju uz Igauniju, bet vētras laikā lielāko daļu no tiem izmeta Igaunijas piekrastē uz akmeņiem.
Pēc Rīgas ieņemšanas 1917. gada septembrī Pontontilta vietā uzbūvēja Lībekas koka tiltu, ko 1924. gadā izpostīja pavasara pali.
1931. gadā atklāja Jauno Pontontiltu, kas bija izgatavots Liepājas karostas darbnīcās. Pirms 1941. gada kaujas par Rīgas tiltiem Sarkanā armija iznīcināja divus pontontilta posmus, kas tika atjaunoti 1942. gadā.
Vācu armijai atkāpjoties 1944. gadā, tilta pontonus uzspridzināja un nogremdēja Daugavā.
Satiksmi pār atjaunoto (trešo) pontontiltu atklāja 1945. gada 23. jūnijā. Kad 1957. gadā pabeidza Oktobra (Akmens) tilta būvniecību, pontontiltu pārvietoja lejup pa straumi iepretī Rīgas pilij. Pēc Rīgas HES atklāšanas, pārmērīgi atverot slūžas, stiprā straume aizrāva vairākus pontonus ar cilvēkiem un automašīnām līdz pat Daugavas grīvai.
Pēc Vanšu tilta atklāšanas 1981. gadā pontontiltu nojauca, daļu no pontoniem pa jūru aizvilka uz Ļeņingradu, bet daļa veco pontonu ilgstoši atradās Āgenskalna līcī.
84. Kinoakadēmijas balva

Nominācijas

84. Kinoakadēmijas balvas nominantus paziņoja 2012. gada 24. janvārī Semjuela Goldvina teātrī. Nominantus paziņoja Kinoakadēmijas prezidents Toms Šeraks un aktrise Dženifere Lorensa. "Hugo" ieguva vienpadsmit nominācijas, bet "Mākslinieks" ieguva desmit nominācijas.
Balvu pasniegšana norisinājās 2012. gada 26. februārī. "Mākslinieks" ir otrā mēmā filma, kas iegūst balvu nominācijā "Labāka filma". Pirmā ir 1927. filma Wings, kas saņēma 1. Kinoakadēmijas balvu 1929. gadā. Šī ir pirmā melnbaltā filma, kas ieguva balvu kopš 1993. gada, kad balvu ieguva "Šindlera saraksts". Nominācijas "Labākais aktieris galvenajā lomā" ieguvējs Žans Dižardēns kļuva par pirmo franču aktieri, kas ieguvis Amerikas Kinoakadēmijas balvu. Savukārt Merila Strīpa iegūstot balvu nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā", kļuva par piekto aktieri, kas saņēmis trīs Amerikas Kinoakadēmijas balvas par tēlošanu. Nominācijas "Labākais aktieris otrajā plāna lomā" ieguvējs 82 gadus vecais Kristofers Plamers kļuva par vecāko aktieri Kinoakadēmijas balvas saņemšanas vēsturē.
Tihvina

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1383. gadā, kad pēc tradīcijas vispirms Lādogas ezerā, vēlāk pie Tihvinas brīnumaini parādījās Tihvinas Dievmātes ikona. Ikona kļuva par slavenu pielūgsmes objektu. No 1507. līdz 1515. gadam pēc Vasilija III pavēles tika uzcelta Tihvinas katedrāle. 1560. gadā pēc Ivana IV pavēles šeit tika nodibināts pareizticīgo klosteris. 1613. gadā Tihvinas pilsētu nodedzināja zviedri, tomēr klosteris izturēja ilgstošu aplenkumu, 1617. gadā netālu no Tihvinas noslēdza Stolbovas miera līgumu.
1811. gadā tika atklāta Tihvinas ūdens sistēma (viena no trijām, kas savienoja Volgu un Baltijas jūru), kas palielināja pilsētas ekonomisko nozīmību. Tihvinas ūdens sistēma beidza darbību 20. gadsimta vidū. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 8. novembra līdz 1941. gada 9. decembrim - Vācijas okupācijā. Vācieši Tihvinas dievmātes ikonu izveda uz Pleskavu, kur tā nokļuva pareizticīgo bīskapa Jāņa Garklāva rīcībā, kurš to vēlāk izveda uz ASV. 2004. gadā caur Rīgu Tihvinas svētbilde atgriezās klosterī. Padomju laikā pilsētā atradās rūpnīca "Transmaš", kas ražoja militāro un spectehniku.

Ekonomika

Pilsētā atrodas 2012. gadā atvērtā Tihvinas Vagonu rūpnīca, kas ražo dzelzceļa vagonus; rūpnīca "Titran-Ekspres", kas ražo dzelzceļa vagonu ritošo daļu un kāpurķēdes; Tihvinas dzelzs sakausējumu rūpnīca; IKEA ražotne un citi uzņēmumi.

Cilvēki

Tihvina ir komponista Nikolaja Rimska-Korsakova (Николай Андреевич Римский-Корсаков, 1844-1908) un biatlonistes Natālijas Sorokinas (Наталья Владимировна Сорокина, 1982) dzimtā pilsēta.
Kurbada iela

Vēsture

Iela izveidojusies 19. gadsimtā kā daļa no Katoļu ielas. Kopš 1866. gada to šķērsoja dzelzceļa līnija Rīga—Orla, pēc dzelzceļa uzbēruma izveides 1937. gadā ielas ziemeļu daļu pārdēvēja par Kurbada ielu.
Berts van Marveiks

Futbolista karjera

Spēlētāja karjeru sāka dzimtās pilsētas Deventeras klubā Go Ahead Eagles. 1975. gadā pārgāja uz AZ Alkmaar, bet 1978. gadā pievienojās MVV Maastricht, kurā aizvadīja astoņas sezonas. Pēc tam vienu sezonu nospēlēja Fortuna Sittard. Karjeru noslēdza 1988. gadā Beļģijas komandā Assent.
1975. gada 31. maijā aizvadīja savu vienīgo spēli Nīderlandes futbola izlasē, nospēlējot pirmo puslaiku draudzības spēlē pret Dienvidslāvijas izlasi.

Trenera karjera

Trenera karjeru sāka 1998. gadā savā bijušajā klubā Fortuna Sittard. 1999. gadā sasniedza Nīderlandes kausa finālu. 2000. gadā kļuva par Roterdamas "Feyenoord" galveno treneri. 2002. gadā ar šo klubu izcīnīja UEFA kausu. 2004. gada jūlijā kļuva par Vācijas Bundeslīgas kluba Dortmundes "Borussia" galveno treneri. Tajā nostrādāja divas sezonas, pēc tam atgriezās Feyenoord un 2008. gadā izcīnīja Nīderlandes kausu. 
2008. gadā pārņēma Nīderlandes futbola izlases vadību un bija tās galvenais treneris četrus gadus. 2010. gada FIFA Pasaules kausā aizveda komandu līdz pat finālam, kurā piekāpās Spānijai. 2012. gada Eiropas čempionāts izvērtās neveiksmīgs — Nīderlandes izlase zaudēja visās trīs spēlēs grupu turnīrā un van Marveiks amatu atstāja.
2013. gada septembrī sāka strādāt par Vācijas kluba Hamburger SV galveno treneri, tomēr sezonu nepabeidza un 2014. gada februārī tika atbrīvots no amata.
No 2015. līdz 2017. gadam bija Saūda Arābijas futbola izlases galvenais treneris. Viņš palīdzēja izlasei kvalificēties 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram, taču nespēja vienoties par līguma pagarināšanu un amatu atstāja. 2018. gada 24. janvārī tika iecelts par Austrālijas izlases galveno treneri. Pēc Pasaules kausa finālturnīra darbu ar Austrālijas izlasi neturpināja.
2019. gada martā kļuva par Apvienoto Arābu Emirātu izlases galveno treneri.
Pārogre (stacija)

Vēsture

Pieturas punkts tika atvērts 1931. gada 2. augustā. Pieturas punkta ēku uzbūvēja Pārogres labierīcības biedrības organizētā talkā no saziedotiem būvmateriāliem, bet peronu izbūvēja par Dzelzceļu virsvaldes līdzekļiem, stacijas izbūve izmaksāja 1800 latu. Ēkas būvniecību pilnībā pabeidza tikai 1933. gadā, kad tai ielika logus un durvis. 1932. gadā pie ēkas tika iestādīta 50 metru gara liepu aleja, bet 1935. gadā tika iestādītas arī palmas. Pieturas punkts darbojās tikai vasaras mēnešos.
Vācu okupācijas laikā, pieturas punkts tika pārsaukts par Oger—Ogermünde, bet pēc kara beigām atguva sākotnējo nosaukumu. 1957. gadā, būvējot otru sliežu ceļu jaunajai elektrovilcienu līnijai, pieturas punkta ēka tika pārvietota nedaudz nost no dzelzceļa sliedēm. Pārogre ir B biļešu zonas gala stacija.

Interesanti fakti

Pārogres dzelzceļa pieturas punkts ir viena no nedaudzām dzelzceļa pieturām Latvijā, no kuras perona var redzēt nākamo (Ogres stacijas) dzelzceļa pieturu.
Žņaudzējčūsku dzimta

Izskats un īpašības

Žņaudzējčūskām, līdzīgi kā pitoniem ir pagarināti žokļa un deniņu kauli, tie spēj brīvi kustēties un ievērojami izplesties. Šīm čūskām ir raksturīgas vairākas primitīvu čūsku iezīmes. Tām ir saglabājušies pakaļkāju aizmetņi, kas redzami pat no ārpuses nelielu piešu izskatā. Tēviņiem tie ir lielāki un labāk saskatāmi. Atšķirībā no pitoniem žņaudzējčūskām dzimst dzīvi mazuļi.

Barošanās

Savus upurus, kā jau šo čūsku nosaukums norāda, žņaudzējčūskas pirms apēšanas nožņaudz. Tās apvijas ap savu upuri vairākas reizes cieši apkārt, tvērienu pakāpeniski savelkot arvien ciešāku. Lielu žņaudzējčūsku medījums parasti ir mājas kaķa lielumā, lai gan anakondas barojas arī ar jauniem tapiriem. Upuris tiek norīts vesels. Paiet vairākas dienas vai pat nedēļas, līdz medījums tiek pilnībā sagremots. Neskatoties uz savu spēcīgo un iespaidīgo augumu, žņaudzējčūskas kopumā nav cilvēkam bīstamas. Izņēmums ir anakonda, kura var uzbrukt arī cilvēkam. Lai arī klejo dažādas leģendas par žņaudzējčūskām, kuras apvijas tik cieši, ka salauž sava upura kaulus, tomēr tā nav patiesība. Žņaudzējčūsku medījumam nekad nav deformēti kauli un upuri mirst noslāpstot.

Sistemātikas izmaiņas un diskusijas

Mūsdienās žņaudzējčūsku dzimtas sistemātika, balstoties uz jaunākajiem DNS pētījumiem, ir vairākas reizes izmainīta. Kādreiz dzimtā bija tikai 2 apakšdzimtas, toties mūsdienās tās ir 7. Vairākas no tām, iespējams, ar laiku tiks izdalītas kā atsevišķas dzimtas; gumijas žņaudzējčūsku apakšdzimta (Charininae), Kalabārijas žņaudzējčūsku apakšdzimta (Calabariinae), Klusā okeāna žņaudzējčūsku apakšdzimta (Candoiinae), Madagaskaras žņaudzējčūsku apakšdzimta (Sanziniinae) un smilšu žņaudzējčūsku apakšdzimta (Erycinae).
Ja tiktu izdalīta gumijas žņaudzējčūsku dzimta, tad punduržņaudzējčūsku apakšdzimta (Ungaliophiinae) kļūtu par šīs dzimtas apakšdzimtu.
Perekopa zemesšaurums

Perekopa zemesšaurums (ukraiņu: Перекопський перешийок) jeb vienkārši Perekops ir zemesšaurums Ukrainā, kas savieno Krimas pussalu ar kontinentu.
Perekops atrodas starp Melnās jūras Karkinitas līča ziemeļaustrumu daļu un Azovas jūras Sivaša līča rietumu daļu. Jūras krasti ir lielākoties stāvi, citviet sasniedzot 5 metru augstumu. Perekopa zemesšauruma garums ir 30 kilometri, platums no 7 līdz 23 kilometriem, augstums līdz 20 metriem. Reljefs ir līdzens. Caur kanālu iet Ziemeļkrimas kanāls. Augsne sastāv no māla un smilšmāla. Perekopa dienvidu daļā atrodas sālsezeri. Šis zemesšaurums ir Krimas pussalas tālākā vieta ziemeļos. Zemesšaurumā atrodas Armjanskas pilsēta un Perekopas ciems. Ciema vietā līdz 1920. gadam atradās pilsēta, kura tika iznīcināta Krievijas pilsoņu kara laikā. Caur Perekopu iet automaģistrāle, dzelzceļa līnija, kā arī elektroapgādes līnija.
Senatnē šeit atradās spēcīgas fortifikācijas līnija - Perekopas valnis, lai pasargātu Krimas pussalu no iebrukuma pa sauszemi. Dažādos laikos šeit bija norisinājušās kaujas starp dažādu valstu karaspēkiem. Krievijas pilsoņu kara laikā uz Perekopa tika izveidota baltgvardu nocietinājumu līnija. Perekopa-Čongaras operācijas rezultātā 1920. gada novembrī tā tika pārvarēta un Sarkanajai armijai pavērās ceļš uz Krimu. Liela nozīme nocietinājumu līnijas ieņemšanā bija latviešu strēlniekiem, kuri gan šajās kaujās cieta lielus zaudējumus.
Karels Pilaržs

Spēlētāja karjera

Pilaržs profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 1999. gadā, kad debitēja Čehijas Ekstralīgas kluba HC Litvīnova rindās. Turpat aizsargs aizvadīja arī 2000.—01. sezonu, taču, tiekot izvēlēts 2001. gada NHL draftā, vasarā Karels pārcēlās uz Ziemeļamerika.
Lai gan lielāko daļu 2001.—02. sezonas Pilaržs aizvadīja AHL klubā Sentdžonsas "Maple Leafs", jaunajam aizsargam izdevās debitēt arī NHL, laukumā izejot 34 Toronto "Maple Leafs" spēlēs. 2002.—03. sezonā traumas dēļ Karels Toronto rindās aizvadīja vien 17 spēles.
2004.—05. NHL sezonas lokauta laikā Pilaržs atgriezās Čehijā, sezonu aizvadot Prāgas "Sparta" rindās. Sirdskaites dēļ Pilaržs arī 2005.—06. sezonā palika "Sparta" sastāvā, kluba rindās gan aizvadot vien sešas spēles.
2006.—07. sezonā, pēc traumas sadziedēšanas, Pilaržs atgriezās Ziemeļamerikā, aizvadot 10 spēles AHL kluba Toronto "Marlies" rindās. 2007.—08. sezonā Karels kopā ar Čikāgas "Wolves" kļuva par AHL čempioniem, izcīnot Kaldera kausu.
2008.—09. sezonu Pilaržs uzsāka KHL klubā Magņitogorskas "Metallurg", taču sezonas gaitā pievienojās Prāgas "Sparta" rindām. Nākamo sezonu hokejists aizvadīja HC Lītvinovas sastāvā, taču 2010.—11. sezonā atgriezās KHL, sezonu aizvadot Maskavas "CSKA" rindās.
Čehijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2001. gada Pasaules čempionu hokejā.
Sarkanzaļzilais krāsu modelis

Sarkanzaļzilais krāsu modelis jeb RGB krāsu modelis (no angļu: red-green-blue — 'sarkans-zaļš-zils') ir krāsu modelis attēlu ģenerēšanai ekrānā. Šis krāsu modelis attēlo krāsas kā dažāda spilgtuma sarkanu, zaļu un zilu punktu sajaukumu. Kad spilgtums tiek paaugstināts (visas 3 krāsas tiek 100% izmantotas), rodas baltā krāsa. Savukārt, kad spilgtums tiek samazināts, tiek iegūtas pelēkas nokrāsas.
Sarkanzaļzilais ir aditīvais krāsu modelis, jo tas apraksta pozitīvo attēla veidošanas mehānismu. Praksē (piemēram, fotogrāfijā) tas nozīmē, ka pamatā ir melns fons. RGB krāsu modelis atbilst cilvēka acs redzes mehānismam.
Atīlio Čelants

Privātā dzīve

Profesors Celant dzīvo Romā ar savu sievu, Albertu, pensionētu skolotāju. Viņiem ir trīs bērni: Simone, Chiara un Lucia.

Apbalvojumi

Goda virsnieks, Itālijas Republikas goda ordenis.

Balvas

San Marco balva, ko piešķir akadēmija San Marco Pordenone kā "piemērs, kam sekot akadēmiķiem nacionālā un starptautiskā mērogā".
Parāds pret kopējo kapitālu

Parāds pret kopējo kapitālu (angļu: debt to assets ratio, debt ratio) ir uzņēmuma ilgtermiņa parādsaistību lielums attiecībā pret kopējo kapitālu (kas ir vienāds ar kopējo aktīvu lielumu). Šis indikators norāda, cik liela aktīvu daļa tiek finansēta no kreditoru puses, un kāda daļa no īpašnieku un/vai akcionāru puses. Kreditori parasti vēlas redzēt zemu parāda attiecību pret kapitālu, jo tas norāda uz lielu iespēju, ka viņu nauda tiks atmaksāta. Tajā pašā laikā, īpašnieki labprāt izmanto kreditoru piešķirtos līdzekļus un vēlas redzēt augstu parāda pret kapitāla attiecību.
Braunšveiga

Vēsture

Viduslaiku Vācijas nozīmīgs tirdzniecības centrs, Hanzas savienības pilsēta. Braunšveigas-Līneburgas hercogistes (Herzogtum Braunschweig-Lüneburg, 1235–1269), vēlāk Braunšveigas-Volfenbīteles firstistes (Fürstentum Braunschweig-Wolfenbüttel, 1269–1807) un Braunšveigas hercogistes (Herzogtum Braunschweig, 1814–1918) galvaspilsēta. Līdz 1946. gadam Braunšveigas zemes centrs.
Bitkarte

Pikseļu glabāšana

Nesaspiestās bitkartēs attēlu pikseļi parasti tiek saglabāti ar mainīgu bitu skaitu uz pikseli, kas identificē tā krāsu, krāsu dziļumu. Pikseļi ar 8 bitiem un mazāk var attēlot pelēktoņu vai indeksētu krāsu. Alfa kanālu (caurspīdīgumu) var glabāt atsevišķā bitkartē, kur tas ir līdzīgs pelēktoņu bitkartei vai ceturtajam kanālam, kas, piemēram, pārvērš 24 bitu attēlus par 32 bitiem uz pikseli.

Biti, kas attēlo bitkaršu pikseļus, var tikt iepakoti vai neiepakoti (atstarpes līdz baitam vai vārdu robežām) atkarībā no formāta vai ierīces prasībām. Atkarībā no krāsu dziļuma pikselis attēlā aizņem vismaz n/8 baitus, kur n ir bitu dziļums.

No ierīcēm neatkarīgas bitkartes un BMP faila formāts

Microsoft ir definējis dažādu krāsu dziļumu bitkaršu īpašu attēlojumu kā atbalstu bitkaršu apmaiņai starp ierīcēm un lietojumprogrammām. Tās nosauca par - no ierīcēm neatkarīgām bitkartēm jeb DIBS, un faila formātu sauc par DIB faila formātu vai BMP faila formātu. Balstoties uz Microsoft atbalstu:

Neatkarīga bitkarte (DIB) ir formāts, kas tiek izmantots, lai definētu neatkarīgas bitkartes ar dažādām krāsu izšķirtspējām. Galvenais DIBS mērķis ir ļaut bitkartes pārvietot no vienas ierīces uz citu (tādējādi ierīce neatkarīga no nosaukuma daļas). DIB ir ārējs formāts pretstatā ar ierīcei atkarīgu bitkarti, kas sistēmā tiek parādīta kā bitkartes objekts (izveidota ar lietojumprogrammu...). DIB parasti pārvieto metafailos (parasti izmantojot funkciju StretchDIBits (), BMP failus un starpliktuvi (CF_DIB datu formātu).

Citi bitkaršu failu formāti

Windows X sistēma izmanto līdzīgu XBM formātu melnbaltiem attēliem un XPM (pikseļu karte) krāsainiem attēliem.Daudzi citi bitkaršu failu formāti tiek izmantoti, bet retāk. Visbiežāk tiek izmantoti standartizēti saspiesti bitkaršu faili, piemēram, GIF, PNG, TIFF un JPEG.
Reentry Breakup Recorder

Reentry Breakup Recorder jeb REBR (no angļu:   "atgriešanās [Zemes atmosfērā] sadalīšanās ierakstītājs") ir ierīce, kas paredzēta ievietošanai kosmiskajā aparātā, lai ierakstītu telemetrijas datus, kad kosmiskais aparāts tiek novadīts no orbītas un sadeg atmosfērā. To izstrādājusi un izgatavojusi ASV kompānija The Aerospace Corporation. REBR pārrauga ASV Aizsardzības departamenta Kosmisko izmēģinājumu programma (Space Test Program). Karstuma vairogu konstruējusi kompānija Boeing.
Kad kosmiskais aparāts lielā ātrumā ieiet Zemes atmosfērā, tas sakarst, sāk degt un sadalās, ja nav īpaši aizsargāts. Zinātniekiem un inženieriem interesē, kādi procesi notiek šajā brīdī ar pavadoni, kurā brīdī tas sadalās un kādi fragmenti saglabājas. Šajā posmā nav iespējami radiosakari, un vairumā gadījumu pavadoņu krišana notiek virs okeāniem, kur grūti atrast nokritušos fragmentus. 4 kg REBR ir vapgādāts ar karstuma vairogu, kas spēj izturēt augstu temperatūru. Tas var reģistrēt kosmiskā aparāta temperatūru, paātrinājumu, rotācijas ātrumu un citus datus no sensoriem (bezvadu un ar vadiem savienotu), kas izveitoti pētāmajā pavadonī. Pēc kosmiskā aparāta sadalīšanās REBR turpina krišanu zemskaņas ātrumā, un aptuveni piecas minūtes var pārraidīt ierakstītos datus uz Iridium pavadoņu sakaru tīklu. Tā kā nolaižamais aprāts nav apgādāts ar izpletni, tad to nav paredzēts atgūt, kaut gan pēc GPS ierīces datiem var zināt tā krišanas vietu.
Pirmie divi REBR uz Starptautisko kosmosa staciju tika nogādāti 2011. gada janvārī Japānas transportkuģī Kounotori 2. Pirmais tika atstāts HTV-2, kas atvienojās no stacijas 28. martā un nogāja no orbītas 30. martā. Otrais REBR tika pārvietots uz Eiropas transportkuģi Johannes Kepler ATV, kas novadīts no orbītas 2011. gada jūnijā.
Japānā izgatavotu REBR ar nosaukumu i-Ball palaida 2012. gadā ar Kounotori 3. Tas, atšķirībā no iepriekšējiem, apgādāts ar izpletni, lai varētu nolaisties okeānā. Šādi tiek paildzināts laiks, kurā var pārraidīt datus caur Iridium pavadoņsistēmu. i-Ball nav paredzēts atgūt, tas nogrimst.
2016. gadā REBR izmantots kravas kuģī Cygnus OA-6.
Cartosat-2E

Konstrukcija

Cartosat-2E veidots uz platformas IRS-2 bāzes. Tam ir divi primārie instrumenti: panhromatiskā kamera Panchromatic Camera (PAN) un augstas izšķirtspējas multispektrālais radiometrs High-Resolution Multi-Spectral radiometer (HRMX). PAN var uzņemt melnbaltos attēlus redzamajā gaismā un tuvajā infrasarkanajā spektrā (0,50 — 0,85 µm) ar izšķirtspēju 65 cm. HRMX ir četru kanālu radiometrs visā redzamās gaismas spektrā un daļā tuvā infrasarkanā spektra (0,43 — 0,90 µm) ar izšķirtspēju 2 m.

Lidojuma gaita

Cartosat-2E palaists 2017. gada 23. jūnijā 03:59 UTC ar Indijas nesējraķeti PSLV-XL (lidojums PSLV-C38) no Satīša Dhavana kosmosa centra. Kopā ar to kā sekundārā krava palaisti 30 mazie pavadoņi. Cartosat-2E ievadīts solārsinhronā orbītā ar augstumu aptuveni 500 km.
Leonīds Slaucītājs

Dzīvesgājums

Dzimis 1899. gadā Jaunlaicenes pagastā Majora skolas pārziņa Jāņa Slaucītāja un viņa sievas Emīlijas Paulīnes, dzimušas Bērzones, ģimenē. Mācījās Jaunlaicenes Majoru pamatskolā, Valkas reālskolā (beidzis 1916. gadā), Krievijas Jūrniecības ministrijas virsnieku skolā (beidzis 1918. gadā). Bija mičmanis Klusā okeāna un Ziemeļu ledus okeāna flotē. 
1919. gada beigās atgriezās dzimtenē un iestājās Latvijas kara flotē, Latvijas brīvības cīņu laikā seržanta dienesta pakāpē dienēja kaujas kuģu divizionā, bija Daugavgrīvas artilērijas adjutanta pienākumu izpildītājs.
1925. gadā absolvēja Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultāti ar maģistra grādu matemātikā, 1934. gadā — Latvijas konservatoriju. 1927. gadā papildinājās Francijā un Itālijā, 1936. gadā pētīja magnētisko vētru lauku Vašingtonas Kārnegi institūtā ASV. Laikā no 1926. līdz 1944. gadam bija docētājs Latvijas Universitātē, no 1940. līdz 1944. gadam vadīja LU Ģeofizikas un meteoroloģijas institūtu. No 1937. līdz 1940. gadam bija Latvijas Ģeogrāfijas biedrības priekšsēdētājs. Nodarbojies arī ar mūziku un glezniecību (glezniecību studējis divus gadus). Bija Latvijas Universitātes simfoniskā orķestra diriģents, komponējis instrumentālus un vokālus skaņdarbus.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur strādāja Vingstas jūras observatorijā par zinātnisko līdzstrādnieku (1944—1946), no 1946. līdz 1948. gadam bija docētājs Baltijas universitātē. 
1948. gadā pārcēlās uz dzīvi Argentīnā, kur līdz 1968. gadam vadīja Laplatas universitātes Ģeofizikas departamentu. 
Vadīja trīs Argentīnas Antarktikas zinātniskās ekspedīcijas. No 1950. līdz 1957. gadam viņš bija Argentīnas Antarktīdas ekspedīciju ģeomagnētisko darbu vadītājs. Viens no Ģeofizikālās magnētisma observatorijas Patagonijā un Ugunszemē dibinātājiem, kā arī viens no Argentīnas Ģeofizikas un ģeodēzijas asociācijas dibinātājiem. 
Laikā no 1962. līdz 1969. gadam Slaucītājs bija Sidnejas universitātes docētājs.

Darbi

Leonīds Slaucītājs publicējis vairāk nekā 80 zinātnisku un vairāk nekā 180 populārzinātnisku rakstu.
Latvijas Universitātē nodarbojās ar Latvijas reljefa un ezeru pētīšanu, veica ģeomagnētiskus un mofometriskus mērījumus Latvijā un Baltijas jūrā. 
1924. gadā aizstāvēja cand. math. grādu ar darbu "Baltijas jūŗas ledi un miglas un to radītie traucēkļi kuģniecībai austrumu piekrastē", 1931. gadā habilitējās ar darbu "Par ģeomagnētisko elementu sekulārvariāciju Baltijas jūŗas apgabalā".
Ir divu mācību grāmatu autors, kā arī viens no monogrāfijas "Fridtjofs Nansens" (1934; izdevis kopā ar Alfrēdu Bīlmani) autoriem.

Apbalvojumi

1938. gadā L. Slaucītāju apbalvoja ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, viņš divas reizes saņēma Krišjāņa Barona prēmiju (1935, 1937). 1971. gadā viņš saņēma Pasaules brīvo latviešu apvienības Tautas balvu.
Kārlis Zariņš (dziedātājs)

Biogrāfija

Kārlis Zariņš ir dzimis 1930. gadā Rīgā strādnieku ģimenē. 1944. gadā pabeidzis Rīgas 33. septiņgadīgo skolu, mācījies Industriālajā politehnikumā un 23. vakarskolā. No 1955. līdz 1960. gadam mācījies Latvijas Valsts konservatorijā, pēc kuras beigšanas uzņemts LPSR Valsts operas un baleta teātra trupā.
1960. gadā stažējies Bulgārijā pie profesora Iļjas Josifova. Turpmākajos gados Kārlis Zariņš uzstājies daudzos PSRS un ārvalstu operteātros, no 1970. līdz 1980. gadam bijis ārštata solists Maskavas Lielajā teātrī. Karjeras laikā izpildījis ap 60 tenora partiju.
Kārlis Zariņš bija ilggadīgs Latvijas Mūzikas akadēmijas pasniedzējs, profesors LMA Vokālajā nodaļā.

Personīgā dzīve

No 1953. gada laulībā ar Regīnu Zariņu. Meita Zane gājusi bojā 2003. gadā. Miris 2015. gada 23. septembrī pēc smagas slimības, izvadīts tika no Latvijas Nacionālās operas un baleta Lielās zāles.
Jānis Kade

Dzīvesgājums

Dzimis 1858. gada 26. augustā Džūkstes pagasta Pienavā. 1878. gadā beidza Irlavas skolotāju semināru, pēc tam palika turpat par skolotāju līdz pat semināra slēgšanai. 1888. gadā III Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku garīgo dziesmu koncertā vīru koris atskaņoja J. Kades dziesmu "Gavilējiet" jeb 100. Dāvida dziesmu, pa vienai viņa dzies­mai dziedāja vēl arī IV un V dziesmu svētkos.
1902. gadā Jānis Kade pārnāca uz Rīgu, kur pieņēma ērģelnieka vietu Jēzus luterāņu baznīcā. Miris 1923. gada 21. jūlijā.
Citoloģija

Citoloģija (grieķu: kytos — 'šūna' + logos — 'mācība') ir bioloģijas nozare, kas pēta dzīvas šūnas, to uzbūvi, funkcijas, vairošanos, novecošanos un bojāeju. Citoloģija apskata gan vienšūnu organismus kā baktērijas un vienšūņus, gan specializētas šūnas sarežģītākos organismos.
Auce (stacija)

Vēsture

Dzelzceļa stacija Auce (vācu: Autz) atklāta 1873. gadā uz dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava—Mažeiķi. 1889. gadā Vecauces muižas īpašnieks grāfs Mēdems sāka pārdot apbūves gabalus, un stacijas tuvuma dēļ tie bija ļoti pieprasīti. Šādi izveidojās Auces pilsētiņa, kas pārņēma dzelzceļa stacijas nosaukumu.   Vācu okupācijas laikā 1917. — 1918. gadā dzelzceļa staciju pārdēvēja par Vecauci (Alt Autz). 1997. gada 21. jūlijā staciju slēdza un pārveidoja par pieturas punktu. Pasažieru vilcieni šeit kursēja līdz 2010. gada 22. februārim.