google/wiki40b huggingface dataset:
D-dimērs

D-dimērs ir fibrīna sabrukšanas produkts — neliels olbaltumvielas fragments, kas novērojams asinīs pēc tromba sabrukšanas fibrinolīzes procesā. Viela tā nosaukta tādēļ, ka tās molekula sastāv no diviem savienotiem fibrinogēna tā saucamajiem D fragmentiem.
D-dimērs ir laboratoriskais fibrīna veidošanās marķieris. To izmanto venozo trombembolisko komplikāciju (sarežģījumu) diagnostikā kopā ar instrumentālām metodēm. D-dimēru paaugstināta koncentrācija asinīs liecina par aktīvi noritošiem trombu veidošanās procesiem, taču nenorāda uz tromba lokalizāciju. Tomēr paaugstinātu D-dimēru koncentrāciju var novērot arī pie dažiem citiem stāvokļiem, piemēram, pie ļaundabīgiem jaunveidojumiem, infekciozi-iekaisīgiem procesiem, grūtniecības laikā, veciem cilvēkiem.

D-dimēra veidošanās

Aktivējoties asins recēšanas sistēmai, veidojas ferments trombīns, kurš pārvērš fibrinogēnu fibrīnā dezAA, kas ir spējīgs spontāni polimerizēties. Vispirms formējas šķīstošie fibrīna kompleksi ar fibrinogēnu, pēc tam šķīstošie dažādu garumu fibrīna oligomēri, kuru galotnēs atrodas fibrinogēna molekulas. Šādi kompleksi un oligomēri ir šķīstošais fibrīns. Tālāk oligomēri paliek arvien garāki un rodas protofibrillas, kas pēc kritiskā garuma sasniegšanas laterāli asociējas, veidojoties fibrillām. Fibrillas zarojas un galu galā formē trīsdimensiju fibrīna tīklu, kas ir jebkura tromba karkass. Paralēli ar fibrinogēna aktivēšanos trombīns aktivē XIII faktoru, kurš stabilizē fibrīnu ar starpmolekulāro kovalento saišu formēšanu starp perifēriskiem kaimiņmolekulu D-domēniem. Jau līmenī, kad fibrīns vēl ir oligomērs, notiek plazmogēna aktivēšana par aktīvo plazmīnu, kurš sašķeļ polimēro fibrīnu ar gala produktu — E-fragmīna un D-dimēra veidošanos.

Analīzes noņemšana

Analīzi ņem ar slēgto sistēmu. Izmanto vacuette ("vakutaineris") ar zilo vāciņu vai monovette stobriņu ar zaļo vāciņu. Stobriņi ir ar antikoagulantu Na citrātu 3,8 %. Kad analīzi noņem asins stobriņā, asinis ir jāsamaisa ar antikoagulantu rotējot stobriņu uz vienu un otru pusi, bet nekratot.

D-dimēri patoloģiju gadījumos

D-dimēri kopā ar šķīstošo fibrīnu ir molekulāri marķieri dažādu slimību asinsvadu komplikācijām, piemēram, cukura diabēta gadījumos. Cukura diabētu mēdz pavadīt asinsreces sistēmas aktivēšanās un paaugstināts sirds-asinsvadu slimību risks.
Boriss Teterevs

Biogrāfija

Dzimis 1953. gada 5. novembrī Rīgā. No 1961. gada līdz 1971. gadam mācījās Rīgas 10. vidusskolā. Studēja Rīgas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultātē (1974–1980).
Kopš 1975. gada organizēja vasaras nometnes "Lotoss-mediķis" tiem skolēniem, kas vēlējās studēt medicīnu. No 1980. gada līdz 1989. gadam strādāja par ginekologu akušieri 4. un 5. Rīgas pilsētas slimnīcā. 
1980. gadu beigās uzsāka uzņēmējdarbību, no 1993. gada vadīja Latvijas kompānijas Mūsa Motors filiāli Krievijā, bet 1995. gadā kļuva par tās īpašnieku un prezidentu.
2008. gadā Boriss Teterevs pārdeva 75,1% "Mūsa motors" akciju britu autoholdingam “Inchcape Plc” par 450 miljoniem dolāru, līgumā paredzot arī atlikušo akciju pārdošanu par vairāk nekā 200 miljoniem dolāru.
No 2009. gada Boriss Teterevs piedalījās filmu Machete Kills, Standing Up, Зимы не будет, Sin City II u.c. producēšanā.
2010. gadā viņš kopā ar dzīvesbiedri Ināru Teterevu nodibināja Teterevu fondu, kļūstot pazīstams ar savu mecenātisma darbību.
Miris pēc smagas slimības 2019. gada 21. septembrī.

Sabiedriskā darbība

Kopš 1997. gada Teterevu ģimene aktīvi atbalstīja Rundāles pils restaurāciju.
2010. gadā kopā ar dzīvesbiedri Ināru Teterevu nodibināja Teterevu fondu ar mērķi atbalstīt izcilas un sabiedrībai noderīgas labdarības iniciatīvas Latvijā un pasaulē. Fonds sniedza atbalstu kopienu attīstības organizācijām, dzīvnieku aizsardzībai un palīdzēja maznodrošinātu un trūcīgu personu grupām.
Fonds atbalstīja Rundāles pils restaurācijas  pabeigšanu, Rīgas Krievu teātra, Latvijas Mūzikas akadēmijas u.c. kultūras iestāžu iniciatīvas. 2012. gadā mecenāti Boriss un Ināra Teterevi dāvināja mākslas muzejam "Rīgas Birža" Dmitrija Gutova mākslas darbu "Gondola".

Atbalsts izglītībai

Augstākās izglītības izcilības programmā Borisa un Ināras Teterevu fonds aktīvi sadarbojās ar Rīgas Stradiņa universitāti, kur iedibināta mecenāta Borisa Tetereva stipendija medicīnas studentiem, tiek piešķirti granti pētniecībai un Inteliģences akadēmijai, kā arī izstrādāts RSU attīstības stratēģijas ietvars 2012.–2020. gadam. 2012. gadā sadarbībā ar Latvijas Mākslas akadēmiju izstrādāja augstskolas stratēģisko rīcības plānu, nodibināja mecenātes Ināras Teterevas stipendiju mākslā, ko pasniedz Latvijas Mākslas akadēmijas studentiem. 2011. gadā Fonds atbalstīja jaundibināto Latvijas Mākslas akadēmijas Gada balvu (pirmie laureāti — māksliniece Džemma Skulme, mākslas zinātniece Laima Slava, mākslinieks Jānis Avotiņš). 2012. gadā ar Fonda atbalstu nodibināja Latvijas Nacionālo operas akadēmiju.

Atbalsts zinātnei

2013. gada 12. novembrī  Boriss un Ināra Teterevi un Latvijas Zinātņu akadēmijas prezidents Ojārs Spārītis vienojās par atbalstu LZA galvenajai balvai — Lielajai medaļai, lai veicinātu Latvijas sabiedrības un valsts izaugsmi. Savu augstāko apbalvojumu LZA Senāts piešķir Latvijas un ārvalstu zinātniekiem par izciliem radošiem sasniegumiem kopš 1993. gada. 
No 2014. gada apbalvotajiem pasniedz bronzā atlietu Lielo medaļu kopā ar naudas prēmiju 10 tūkstoši eiro (pēc nodokļu nomaksas), ko nodrošina Borisa un Ināras Teterevu fonds.
Zināšanu pārvaldība

Zināšanu pārvaldība (angļu: Knowledge management) ir pamats organizācijas zināšanu radīšanai, iegūšanai, uzkrāšanai, analīzei un efektīvai izmantošanai, kas ietver sevī zināšanu koplietošanu, ar mērķi radīt papildus vērtību organizācijai.
Zināšanu pārvaldības sistēmai nepieciešams savienot cilvēkus ar uzņēmuma zināšanām, informāciju, datiem, ekspertiem un ekspertīzēm īstajā laikā un vietā, kā arī savienot ārējo vidi ar organizāciju. Nogādāt uzņēmuma intelektuālo kapacitāti uzņēmuma zināšanu darbiniekiem, kas ikdienā pieņem lēmumus, nosaka uzņēmējdarbības veiksmi un papildu peļņu vai neizdošanos un bankrotu.
Viens no zināšanu pārvaldības uzdevumiem ir nodrošināt zināšanu kodēšanu tādā formā, lai būtu iespējams pārraidīt un saglabāt to, kas citādi tiek pazaudēts. Tā ir cilvēku resursu pārvēršana intelektuālos aktīvos – dokumentos, rasējumos, programmās, datos, procesos, izgudrojumos – un vēlāk intelektuālajā īpašumā – patentos, autortiesībās, preču zīmēs, tirdzniecības noslēpumos.
Zināšanu pārvaldība apvieno visu, kas atbalsta zināšanu vadības procesu: sākot no speciālas korporatīvas kultūras izstrādāšanas organizācijā un beidzot ar speciāliem rīkiem, kas tiek uzstādīti organizācijas datoros. Korporatīvas kultūras izstrādāšana organizācijā veicina darbiniekus dalīties ar zināšanām, kopīgi lietot citu cilvēku zināšanas, bet rīki atbalsta zināšanu pārvaldības procesus, tādējādi veidojot kopējo zināšanu pārvaldības sistēmu.
Zināšanu pārvaldības atslēga organizācijā ir vajadzīgo zināšanu piegāde vajadzīgā brīdī, vajadzīgajiem darbiniekiem. Tās mērķis ir palīdzēt cilvēkiem labāk strādāt kopā, izmantojot augošos informācijas apjomus un pārvaldot tos.

Zināšanu pārvaldības virzieni

Zināšanu pārvaldībā var izmantot divas pieejas uz objektu orientēto un uz procesu orientēto.
Uz objektu orientētā pieeja zināšanas uzskata kā objektu, kas var būt identificēts un ar ko var darboties informācijas sistēmas. Uz objektu orientētais virziens fokusējas uz informācijas vadības sistēmām, mākslīgā intelekta izmantošanu, re-inženieriju (angļu: Reengineering), grupprogrammatūru, tādiem zināšanu produktu izplatīšanas mehānismiem kā dokumenti un tādiem jēdzieniem kā zināšanu pārnese. Šo virzienu dēvē par zināšanu pārvaldības informācijas tehnoloģiju virzienu jeb informācijas pārvaldību.
Uz procesu orientētā pieeja zināšanas uzskata par procesu, kas ir sarežģītu un mainīgu prasmju un pieredzes veidošanās kopums. Šis virziens fokusējas uz cilvēku vadīšanu, individuāla cilvēka prasmju un uzvedības novērtēšanu, mainīšanu un uzlabošanu, sadarbības un mācīšanās procesu veicināšanu.
Sāra Lāšone

Personīgā dzīve

Sāra Lāšone dzimusi Stokholmā, Zviedrijā 1997. gada 16. decembrī. Viņa dzīvo kopā ar māti, tēvu un jaunāko māsu Hannu.

Karjeras sākums (2007—2011)

2007. gadā Lāšone iekļuva Zviedrijas talantu šova Stjärnskott finālā. 2008. gadā (10 gadu vecumā) Lāšone uzvarēja Talangas talantu šova atlasē un saņēma naudas balvu 500,000 SEK. My Heart Will Go On vēlāk tika izdots kā Lāšones debijas singls. YouTube video par viņas sniegumu finālā skatīts vairāk nekā 35 miljonus reižu.

Otrais studijas albums (2015)

2015. gada 5. jūnijā Lāšone izdeva savu debijas singlu Lush Life no otrā studijas albuma. Dziesma kļuvusi par viņas otro singlu "numur 1", tā 4 reizes tika saņēmusi platīna diska statusu. Dziesma atradās top 5 Dānijā un Norvēģijā, iekļuva top 10 Somijā, Vācijā, Beļģijā un Nīderlandē.
2015. gada 22. jūlijā Lāšone sadarbībā ar Grammy nominēto britu dziedātāju Uzo Emenike (MNEK) izdeva jaunu singlu Never Forget You. Dziesma sasniedza vērtējumu Nr.1 Zviedrijā un Nr.5 Apvienotajā karalistē, kā arī bija Nr.1 Zviedrijas Spotify sarakstā. Dziesma kā platīna disks tika pārdota Zviedrijā jau pēc divām nedēļām.
Kārlis Frikhofs

Dzīvesgājums

Dzimis Veneveres pagastā, Krievijas impērijas Vidzemes guberņā. Pēc Hugo Trefnera ģimnāzijas pabeigšanas studējis Tērbatas universitātē. Studentu korporācijas "Sakala" buršs.
Sākoties Pirmajam pasaules karam, 1914. gadā iesaukts Krievijas impērijas armijā. Ieguvis virsnieka dienesta pakāpi pēc Pavlova karaskolas pabeigšanas 1915. gada 1. oktobrī. Pēc paša vēlēšanās 1916. gada 26. martā pārcelts uz latviešu strēlnieku vienībām, kur no 9. jūlija dienējis 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulkā, komandējis pulka 3. rotas komandieris. 1916. gada 23. jūnijā paaugstināts par podpuručiku (virsleitnantu), savukārt 20. oktobrī apbalvots ar Staņislava ordeni (III šķiras, ar šķēpiem).
Tīreļpurvā, ar savu rotu pārraujot vācu aizsardzību un iebrūkot Ložmetējkalna aizmugurē, kritis Ziemassvētku kauju pirmajā dienā — 1917. gada 5. janvārī (pēc v. s. 1916. gada 23. decembrī). Par kaujā izrādīto varonību pēc nāves 1917. gadā apbalvots ar Jura ordeņa IV šķiru, savukārt 1920. gadā ar Lāčplēša Kara ordeņa III šķiru. Atdusas Rīgas Brāļu kapos.

Apraksti par apbalvošanu

Par Svētā Jura ordeni
..par to, ka 1916. g. 23. decembrī kaujā Mangaļu un Ložmetēju kalna rajonā, pretinieka nocietinātās pozicijās iebrūkot, saņēmis uzdevumu paplašināt pārrāvumu pretinieka ierakumos uz vakariem un to nodrošināt, ar savu rotu devās gar ierakumu un izsita ienaidnieku no patvertnēm un blokmājām ar durkļiem un rokas granātām. Šo uzdevumu veicot, viņš krita un ar nāvi apzīmogoja savu varoņdarbu, bet rota noturējās savās pozicijās arī pēc viņa nāves un ar to nodrošināja pretinieka ierakumos 2. latviešu brigādes aizmuguri un flankus.
Par Lāčplēša Kara ordeni
1916. gada 23. decembra kaujā Frikhofs kā 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulka 3. rotas komandieris kopā ar pulku izlauzās cauri stipri nocietinātajām vācu pozīcijām Ložmetējkalna rajonā. Pēc pirmās līnijas ieņemšanas virzījās uz kalna pusi, ieņēma nocietināto blindāžu un atsita vairākus uzbrukumus no Ložmetējkalna, visu laiku cīnoties zem spēcīgas artilērijas un ložmetēju uguns. Šajā kauja kritis varoņa nāvē.
Atraitnīšu raibeņu cilts

Izskats

Atraitnīšu raibeņu cilts sugas galvenokārt ir nelieli vai vidēji lieli tauriņi, bet ir izņēmumi, piemēram, lielais meža raibenis ir viens no lielākajiem Eiropas raibeņiem. Gandrīz visām cilts sugām ir rudi spārni ar melniem raibumiem spārnu virspusē, bet apakšpusē daži pērļu balti punkti, visbiežāk uz aizmugurējiem spārniem.

Sistemātikas izmaiņas

Reizēm šo cilti sistematizē kā garspārnu raibeņu cilts (Heliconiini) apakšcilti — Argynnina vai reizēm pat kā atsevišķu raibeņu dzimtas apakšdzimtu — Argynninae. Vēsturiski atraitnīšu raibeņu ciltī tika klasificētas 17 ģintis, bet saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem 2005. un 2006. gadā to skaits samazināts līdz 6 ģintīm, bet 2008. gadā pievienota monotipiskā ģints Pardopsis, kas pirms tam tika sistematizēta akreju ciltī (Acraeini). Astotā ģints ir diskutablā Amerikas atraitnīšu raibeņu ģints (Speyeria), kuru daļa sistemātiķu iekļauj atraitnīšu raibeņu ģintī (Argynnis). Diskusijas par cilts sistemātiku joprojām turpinās un kopumā tā ir mainīga un pakļauta jaunākajiem pētījumiem. Sugu skaits arī ir nenoteikts un mainīgs, bet apmēram tās ir nedaudz vairāk kā 100 sugas. Tomēr sugu piederība vienai vai otrai ģintij strauji mainās, iegūstot arvien jaunus ģenētisko pētījumu rezultātus.
Ivans Hlinka

Spēlētāja karjera

Karjeru Hlinka sāka 1966.—67. gada sezonā Čehoslovākijas hokeja līgas kluba HK Litvīnova sastāvā. Kluba rindās uzbrucējs aizvadīja 15 sezonas, 1981. gadā pārceļoties uz Ziemeļameriku un divas sezonas aizvadot Vankūveras "Canucks" rindās. 1981.—82. gada sezonā Hlinka kopā ar "Canucks" sasniedza Stenlija kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Ņujorkas "Islanders".
No 1983. līdz 1985. gadam Hlinka spēlēja NLB līgas klubā EV Zug, taču tad vēl divas sezonas aizvadīja Litvīnovā, pirms beidza spēlētāja karjeru.

Trenera karjera

Jau 1986.—87. gada sezonā Hlinka sāka strādāt par spēlējošo treneri HK Litvīnovas sastāvā. Komandu viņš vadīja arī 1988.—89., 1993.—94. un 1997.—98. gada sezonās. 2000.—01. gada sezonā Hlinka kļuva tikai par otro eiropieti, kas bijis kāda NHL kluba galvenais treneris. 2000.—01. un 2001.—02. gada sezonās viņš vadīja Pitsburgas "Penguins", taču 2002.—03. gada sezonā bija Krievijas Superlīgas kluba Omskas "Avangard" treneris.
Kā Čehijas hokeja izlases galvenais treneris izcīnījis uzvaru 1998. gada Olimpisko spēļu čempionu, tāpat izcīnījis zeltu 1999. gada Pasaules čempionātā, kā arī izcīnījis četras bronzas medaļas.
Slokas draudzes novads

Slokas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Schlok) bija viens no 25 Rīgas apriņķa draudzes novadiem, kas līdz 1783. gadam atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes teritorijā, pēc tam kā Slokas apgabals pievienots Krievijas impērijai. 
Likvidēts 1866. gadā, tā teritorijā izveidots Slokas pagasts, kas pastāvēja līdz 1940. gadam, kad to pievienoja Salas pagastam. Mūsdienās Slokas draudzes novada teritorija iekļauta Jūrmalas pilsētā, Babītes novada Salas pagastā un Engures novada Lapmežciema un Engures pagastos.

Pilsēta

Draudzes novadā Lielupes kreisajā krastā uz Slokas muižas zemes 17. gadsimtā izveidojās Slokas tirdzniecības vieta (Schlock) ar stikla fabriku, vara cepli un upes ostu.
1785. gadā tā ieguva miesta tiesības, 1851. gadā uzcēla Slokas luterāņu baznīcu, 1878. gadā Slokai piešķīra pilsētas tiesības.
Bonifacovas muiža

Bonifacovas muiža (poļu: Bonifaców) bija Latgales muiža tagadējā Balvu novada Bērzpils pagasta teritorijā. Pēc 1920. gada agrārās reformas Benislavsku dzimtai piederošā Bonifacovas muiža sadalīta 25 vienībās ar kopplatību 262 ha.  
Bonifacovas muižas kungu māja atrodas 1,5 km no Bēržu katoļu baznīcas un ir būvēta pirms 1870. gada. Uzskata, ka tās projekta autors ir Pauls Makss Berči.  Muižā sava mūža pēdējos gadus nodzīvojis latgaliešu etnogrāfs un vēsturnieks Gustavs Manteifelis.

Vēsture

1782. gadā Bērzpils (Bēržu) muižas īpašnieks Ignatijs Benislavskis savu muižu novēlēja saviem brāļiem Bonifācijam un Jānim. Visticamāk, ka nosaukums Bonifacova saistās ar Bonifācija Benislavska vārdu. Līdz pat 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja Benislavskiem.   
Pēc agrārās reformas muižas kungu mājā ierīkoja slimnīcu (1923-1925), ko vēlāk pārcēla uz Kārsavu. Pēc tam muižas centru caur banku nopirka vietējais zemnieks, kas to pārvērta par zemnieku saimniecību. Otrā pasaules kara laikā saimniecība nokļuva pagasta izpildkomitejas īpašumā un tika pārveidota par dzīvojamo ēku.
Ēka joprojām (šobrīd 27 gadus) nav atdota likumīgajiem mantiniekiem.
Superkauss XLVI

Super Bowl XLVI bija amerikāņu futbola spēle, kurā Amerikas futbola konferences komanda Jaunanglijas "Patriots" un Nacionālās futbola konferences komanda Ņujorkas "Giants" noskaidroja 2011. gada sezonas NFL čempionu. Spēle notika 2012. gada 5. februārī Lucas Oil Stadium Indianapolisā, Indiānas štatā. Spēlē ar 21—17 uzvaru guva un Vinsa Lombardi kausu ieguva "Giants". Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts "Giants" spēlētājs Īlaijs Menings.
Spēli ASV translēja NBC televīzijas kanāls. Maksa par 30 sekunžu reklāmu izmaksāja 3,5 miljonus ASV dolāru. Puslaika šovā uzstājās amerikāņu mūziķe Madonna.
Kreiču apmetne

Kreiču apmetne ar Kreiču kapulauku bija Ķemmes–bedrīšu keramikas kultūrai, vēlāk Auklas keramikas kultūrai piederīga akmens laikmeta un agrā bronzas laikmeta (3. g.tk. vidus p.m.ē. – 2. g.tk. vidus p.m.ē.) iedzīvotāju apdzīvota vieta pie Lielā Ludzas ezera Latgales austrumu daļā tagadējā Isnaudas ciemā Ludzas novada teritorijā.
Katjonu apmaiņas kapacitāte

Mērvienības

SI sistēmā katjonu apmaiņas kapacitātes mērvienība ir centimoli ūdeņraža uz kilogramu sausa substrāta (cmol/kg), taču parasti tiek lietota mērvienība — ūdeņraža miliekvivalenti uz 100 g sausa substrāta (meq+/100g).

Augsnes CEC

Katjonu apmaiņas kapacitāte ir dinamiska augsnes ķīmisko sistēmu komponente, kas ietekmē augsnes struktūras stabilitāti, augu barības vielu pieejamību, augsnes pH un augsnes ķīmisko līdzsvaru mijiedarbībā ar augsnes mēslojumu. Tā raksturo arī augsnes auglību — spēju saistīt apmaiņas katjonus kā Ca, Mg, K, Cu, Zn un Fe. Jo lielāka CEC, jo auglīgāka augsne.
Augstākas CEC vērtības piemīt mazak erodētām augsnēm, kurās primārie minerāli lēnām tiek erodēti, atbrīvojot augu barības vielas.

Iežu granulometrija un CEC

CEC pieaug, samazinoties minerālu daļiņu izmēriem, kas skaidrojams ar īpatnējās virsmas pieaugumu.
Smiltīm CEC vērtība ir ļoti zema, turpretim mālam tā ir vislielākā.

pH un CEC

Augstāka katjonu apmaiņas kapacitāte ir bāziskā vidē un zemāka — skābā vidē, jo katjoni tiek aizvietoti ar ūdeņraža jonu.
Ja augsnei ir augsta CEC vērtība un tā satur daudz Ca, Mg, K un Na jonu, ir nepieciešams ievērojams daudzums H jonu, lai būtiski izmainītu pH, kā arī augsnes ķīmiskās un fizikālās īpašības — augsnei piemīt liela buferkapacitāte. Līdzīgi — ja augsne ar augstu CEC vērtību satur daudz H jonu, ir nepieciešams liels daudzums bāzisko katjonu, lai izmainītu tās īpašības.

Mālu CEC

Mālu minerāliem piemīt augsta CEC, piemēram, smektītiem — 100—150, illītam — 10—40 un kaolinītam 3—15 cmol/kg to ķīmiskās struktūras dēļ. Visaugstākā CEC ir montmorilonītam (smektītu grupas mālam), turpretim viszemākā — ļoti erodētam kaolinītam. Mālu CEC uzlabojas, ja tajā ir liels humusvielu saturs.
1:1 struktūras māla minerāliem (kaolinīts) ir zemāka CEC, nekā 2:1 struktūras māla minerāliem (smektīti, illīts, vermikulīts, muskovīts)

Humusvielu CEC

Humusvielām CEC ir lielāka nekā māliem — 200—400 cmol/kg, jo to koloīdiem ir liels negatīvais lādiņš. Humusvielu CEC ir 2—5 reizes lielāka kā montmorilonītam un līdz pat 30 reizes lielāka kā kaolinītam.
Ruandas administratīvais iedalījums

Ruandas administratīvo iedalījumu veido 5 provinces (intara), kuras sīkāk iedalās 30 distriktos (akarere).
Neoplatonisms

Neoplatonisms ir termins, kas raksturo filozofijas tradīciju 3.—6. gadsimtā. Tas beidza pastāvēt neilgi pēc Justiniāna I ierosinātās Platona akadēmijas slēgšanas. Šo neoplatonisma periodu nereti dēvē par antīko neoplatonismu, un dažkārt izdala neoplatonisma attīstības virzienu tālākos laikmetos: viduslaiku neoplatonismā (teoloģiskā perspektīvā) un Renesanses neoplatonismā (antropocentriskā perspektīvā).
Neoplatonisms balstījās Platona un agrīno Platona skolēnu un sekotāju idejās, nereti iekļāva citu filozofu, it īpaši, Aristoteļa idejas. Dažādu neoplatonisma pārstāvju ideju spektrs ir atšķirīgs un plašs, tām kopīgs ir tikai platonisma pamats.
Par pirmo neoplatonisma pārstāvji var uzskatīt Plotīnu, kura idejām arī bija būtiska loma citu tālāko neoplatonisma pārstāvju filozofijā. Citi ievērojami neoplatonisma pārstāvji ir Porfīrijs, Jamblihs, Hipātija, Jūliāns un Mihails Psells.
Heinrihs Vāgners

Biogrāfija

Pirms Pirmā pasaules kara bijis Ķīles šaha kluba biedrs. 1921. gadā uzvarējis Ķīles pilsētas šaha čempionātā. Daudzkārtējais Vācijas šaha čempionātu finālu dalībnieks. 1923. gadā Frankfurtē sasniedzis savu labāko rezultātu, kad dalījis 2.-3. vietu Vācijas 21. šaha čempionātā. Labākos rezultātus starptautiskajos šaha turnīros sasniedzis 1925. gadā Breslavā un 1927. gadā Brēmenē, kad dalījis 3. vietu (abos turnīros uzvarēja Jefims Bogoļubovs). 1926. gadā Vīnes šaha turnīrā dalījis pirmo vietu ar Kārli Gilgu. 1930. gadā uzvarējis šaha turnīrā Hamburgā.
Pārstāvējis Vācijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 4 reizes (1927-1931). Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas (1930) medaļu.
1933. gadā pēc nacistu nākšanas pie varas pārstājis piedalīties šaha turnīros.
Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1953. gadā Vāgneram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Enefit Green

Vēsture

Igaunijas enerģētikas uzņēmums Eesti Energia 2005. gada 9. novembrī dibināja meitas uzņēmumu Aulepa Tuulepargid OÜ ar mērķi izveidot vējparku. 2009. gadā Aulepā Lēnes-Nigulas pagastā darbu sāka 13 vēja ģeneratori. 2011. gadā uzbūvēti vēl trīs ģeneratori, un kopējā vējparka jauda bija 48 MW, gadā saražojot līdz 123 GWh elektroenerģijas.
2010. gada 12. decembrī uzņēmums pārdēvēts par Eesti Energia Aulepa Tuuleelektrijaam OÜ.
2016. gadā Eesti Energia pieņēma jaunu stratēģisko plānu palielināt ieņēmumus un rentabilitāti laikā, kad enerģijas cenas ir zemas. Piecos gados bija paredzēts dubultot alternatīvās enerģijas ražošanu.
Īstenojot šo plānu, jūnijā visi Eesti Energia atjaunīgās enerģijas ražotāji (elektrostacijas Iru, Paidē, vējparki Aulepā, Narvā, Paldiskos un Virtsu, kā arī hidroelektrostacija Keila-Joa) apvienoti vienā uzņēmumā Eesti Energia Aulepa Tuuleelektrijaam.
7. jūlijā uzņēmums pārdēvēts par Enefit Taastuvenergia OÜ.
30. novembrī Eesti Energia par 100 tūkstošiem EUR iegādājās 10 % SIA Enefit Power & Heat Valka kapitāldaļu, tādējādi kļūstot par Eesti Energia 100 % piederošu uzņēmumu. Decembrī visas Enefit Power & Heat Valka kapitāldaļas nodotas Enefit Taastuvenergia OÜ.
2017. gada 17. oktobrī uzņēmums pārreģistrēts par akciju sabiedrību Enefit Taastuvenergia AS.
2017. gada 6. decembrī uzņēmums pārdēvēts par Enefit Green AS.
2018. gada 29. maijā paziņots, ka Enefit Green par 289 miljoniem eiro iegādāsies uzņēmumu Nelja Energia (darbojas ar zīmolu 4 Energia). Tam pieder 17 vējparki Igaunijā un Lietuvā, granulu ražotne un koģenerācijas stacija Brocēnos, kā arī mazākuma akcionāra daļas divās Igaunijas biogāzes koģenerācijas stacijās. Nelja Energia kopējā enerģijas ražošanas jauda ir aptuveni 290 megavati.
Ziemeļaustrumu Zeme

Ģeogrāfija

Ziemeļaustrumu Zeme izvietojusies arhipelāga ziemeļaustrumos. Hinlopena šaurums rietumos to atdala no Špicbergenas, bet Ērika Ēriksena šaurums dienvidos — no Karaļa Kārļa Zemes. Stipri izrobots fjordu krasts, piekrastē daudz nelielu saliņu un klinšu. 76% no salas teritorijas aizņem ledāju masīvi. Lielākie no tiem ir līdz 560 m biezā Eustfonna austrumos ar salas augstāko punktu Nūrdomenu un Vestfonna salas ziemeļrietumos. 
Salā valda arktiskais jūras klimats. Lielākajā salas daļā arktiskais tuksnesis un tundra. Mīt leduslāči, ziemeļbrieži, valzirgi, vasarā ligzdo vairākas putnu sugas. Visu salas teritoriju aizņem Ziemeļaustrumu Svalbāras dabas rezervāts.

Vēsture

Salas dienvidu krastu 1617. gadā atklāja britu Muscovy Company vaļu mednieki, kas to vēlāk atzīmēja kartēs kā Sera Tomasa Smita Zemi (Sir Thomas Smyth's Iland). Holandiešu 1662. gada kartē tā atzīmēta kā Austrumu Zeme (Oostlandt ), bet 1710, gada kartē sala apzīmēta ar tagadējo nosaukumu (Het Noord Ooster Land).
Ziemeļaustrumu Zeme ir cilvēku vismazāk skartā Svalbāras daļa. Tajā ir bijušas tikai dažas norvēģu un krievu (pomoru) mednieku apmetnes. 2. pasaules kara laikā salas ziemeļu piekrastē Vācijas kara flote ierīkoja Haudegenas meteostaciju. Starptautiskā ģeofizikas gada laikā 1957.—1958. gadā Mērčisona fjorda krastā darbojās Kinnvikas polārstacija.