Amerikas Savienotās Valstis

Etimoloģija

1507. gadā vācu kartogrāfs Martins Valdzēmillers (Martin Waldseemüller) izveidoja pasaules karti, kurā viņš Rietumu puslodes zemes nodēvēja par "Ameriku" ("America") — itāliešu pētnieka un kartogrāfa Amerigo Vespuči vārdā. Kādreizējās Britu kolonijas pirmās izmantoja šo jaunās valsts nosaukumu Neatkarības deklarācijā, kas bija "vienprātīga trīspadsmit Amerikas Savienoto Valstu Deklarācija", un to 1776. gada 4. jūlijā pieņēma "Amerikas Savienoto Valstu pārstāvji" ("Representatives of the United States of America"). Pašreizējais nosaukums tika oficiāli noformēts 1777. gada 15. novembrī, kad Otrais Kontinentālais Kongress (Second Continental Congress) pieņēma Konfederācijas statūtus (Articles of Confederation). Vispārpieņemta ir arī īsā forma — ASV. Ir arī citas izplatītas valsts nosaukuma formas, piemēram, Savienotās Valstis vai vienkārši Amerika. Sarunvalodā dažreiz šī valsts tiek saukta arī par "Štatiem". Kādreiz populārs Savienoto Valstu nosaukums bija arī Kolumbija, kas radies no Kristofora Kolumba vārda. Šis nosaukums joprojām ir aktuāls Kolumbijas apgabala nosaukumā.
Standarta vārds, kā dēvē Savienoto Valstu pilsoni, ir "amerikānis". Angļu valodā nosaukums "Savienoto Valstu" ("United States") formāli tiek lietots arī kā īpašības vārds. Izplatīti īpašības vārdi, kas tiek lietoti attiecībā uz valsti, ir arī "amerikāņu" un "ASV", piemēram, "amerikāņu vērtības", "ASV bruņotie spēki" un tā tālāk. Vārds "amerikānis" reti tiek attiecināts uz cilvēkiem, kuri nav saistīti ar Savienotajām Valstīm.
Sākotnēji angļu valodā frāze "Amerikas Savienotās Valstis" tika lietota daudzskaitlī — piemēram, "the United States are" ("Savienotās Valstis ir") — tajā skaitā arī Savienoto Valstu Konstitūcijas trīspadsmitajā grozījumā, kas ratificēts 1865. gadā. Kā vienskaitļa formu — tas ir, "the United States is" — sāka lietot pēc Pilsoņu kara beigām. Šobrīd šīs frāzes standarta forma ir vienskaitlis; daudzskaitļa forma ir saglabāta idiomā "these United States" ("šīs Savienotās Valstis").

Pamatiedzīvotāji un eiropiešu kolonisti

Amerikas pamatiedzīvotāji mūsdienu Amerikas Savienoto Valstu teritorijā ieceļoja no Āzijas. Viņi aptuveni pirms 10—15 tūkstoš gadiem šķērsoja Beringa šaurumu un nonāca mūsdienu Aļaskas teritorijā. Laikam ritot, ciltis izklīda pa visu Ziemeļameriku. 
ASV teritorijā savlaik bija attīstīta Misisipi kultūra.
1492. gadā Kristofors Kolumbs atklāja Karību jūras salas, bet pirmais eiropietis, kas tajā laikā piestāja mūsdienu ASV krastos, bija spānis Huans Ponse de Leons, kurš 1513. gada 2. aprīlī izkāpa zemē, kuru nosauca par "La Floridu". Pēc eiropiešu kolonistu ierašanās ASV Austrumu krastā daudzi miljoni Amerikas pamatiedzīvotāju mira no eiropiešu slimībām, piemēram, no bakām.
1606. gadā Londonā un Plimutā tika izveidotas vairākas kompānijas, kas nodarbojās ar ASV ziemeļaustrumu krasta izpēti un apguvi. Tomēr pirmā angļu apmetne 1607. gadā ASV tika uzcelta vairāk uz dienvidiem, mūsdienu Virdžīnijas štatā. Tā tika nosaukta par Džeimstaunu. Tas bija tirdzniecības punkts, kuru izveidoja trīs kuģu apkalpes "Newport" kuģa kapteiņa vadībā. Šī vieta vienlaicīgi kalpoja arī par atbalsta punktu apkārtnes izpētei. 1609. gadā Džeimstaunā tika izveidotas tabakas plantācijas, tādēļ ciemats piedzīvoja uzplaukumu. Ap 1620. gadu ciematā dzīvoja vairāk nekā 1000 iedzīvotāju. Imigrantus no Eiropas vilināja kontinentā atrodamie dabas resursi. Imigranti devās uz Ameriku arī tādēļ, ka Eiropā viņiem, atšķirībā no vairākuma, bija citādas domas par valdošo reliģiju un politisko varu. Daudzi pārcēlās uz Jauno pasauli ar visu savu ģimeni un iedzīvi. Par spīti Jaunās pasaules vilinājumam, daudzi saskārās ar pārtikas trūkumu, kuru nespēja dot jaunatklātā zeme. 1619. gadā uz Džeimstaunu tika atvesti pirmie melnādainie vergi. Tos no Āfrikas atveda nīderlandieši. Angļi no viņiem nopirka 20 vergus, kuri turpmāk kalpoja kolonistiem.
1620. gada decembrī Masačūsetsas krastos piestāja kuģis "Mayflower", uz kura klāja bija 109 puritāņu—kalvinistu svētceļotāji. Ar šo brīdi tiek uzskatīts, ka sākās mērķtiecīga angļu kolonizācija Jaunanglijā. Šie svētceļotāji noslēdza savstarpēju vienošanos par demokrātiju, pašpārvaldi un pilsoņu tiesībām. Vēlāk līdzīgas vienošanās noslēdza Konektikutas, Ņūhempšīras un Rodailendas kolonisti. Līdz 1630. gadam Plimutas kolonijā, kas bija Jaunanglijas pirmā kolonija un vēlāk kļuva par Masačūsetsu, bija izveidojušās vairākas pilsētiņas, kurās uz dzīvi apmetās nesen atbraukušie angļu puritāņi. No 1630. līdz 1643. gadam Jaunanglijā no Eiropas ieradās vairāk nekā 20 tūkstoši cilvēku. Arī Amerikas dienvidu kolonijās apmetās uz dzīvi vairāk nekā 45 tūkstoši cilvēku.
75 gadu laikā, kopš Virdžīnijas kolonijas izveidošanas, radās vēl 12 kolonijas — Ņūhempšīra, Masačūsetsa, Rodailenda, Konektikuta, Ņujorka, Ņūdžersija, Pensilvānija, Delavēra, Mērilenda, Ziemeļkarolīna, Dienvidkarolīna un Džordžija.

Neatkarība un paplašināšanās

Pēc Septiņgadu kara 18. gadsimta vidū Apvienotā Karaliste no Francijas ieguva Kanādu un Luiziānas austrumu daļu. Pēc kara Lielbritānija valsts kase bija lielos parādos, un tā kā nodokļi pašā Lielbritānijā jau bija augsti, tika nolemts ieviest tiešos nodokļus Amerikas kolonijās. Tas noveda pie koloniju iedzīvotāju neapmierinātības, sākās masu kustība. 1770. gados masu nemieri pārauga Neatkarības karā, kurš ilga no 1775. līdz 1783. gadam. Tā bija pirmā revolūcija Savienotajās Valstīs.
ASV pasludināja savu neatkarību 1776. gada 4. jūlijā, kad tās ar Francijas palīdzību sakāva Lielbritānijas koloniālo armiju. ASV Neatkarības deklarācija kļuva par politisku un filozofisku izaicinājumu Eiropai, jo saturēja fundamentālus apgaismības principus. Tā, atšķirībā no Eiropā dominējošām monarhisma attiecībām, ietvēra Džona Loka līgumattiecību nostādnes, Monteskjē idejas par varas dalīšanu valstī, Žana Žaka Ruso sabiedriskā līguma principus. Te gan saskatāma zināma vēsturiska ironija, jo virkne deklarācijas autoru, tai skaitā Tomass Džefersons un Džordžs Vašingtons, bija vergturi.
ASV sāka veidoties kapitālisma iekārtas elementi. Dienvidu štatos pārsvarā bija lieli pusfeodāli zemes īpašumi — plantācijas, kuras apstrādāja no Āfrikas ievestie vergi.

Ģeogrāfija

Savienoto Valstu platība ir gandrīz 9,83 miljoni km², bet kontinentālās ASV platība (bez Aļaskas un Havaju salām) ir aptuveni 7,8 miljoni km². Aļaskas platība, kuru no kontinentālās ASV atdala Kanāda, ir aptuveni 1,48 miljoni km², savukārt Havaju salu platība, kuras atrodas Klusā okeāna ziemeļu daļas centrā, ir tikai 16,2 tūkstoši km². Atkarībā no tā, kāda ir Ķīnas platība (ar vai bez Taivānas), ASV ir trešā vai ceturtā lielākā valsts pasaulē pēc platības. Pirmās divas vietas ieņem Krievija un Kanāda.
ASV pārvalda arī teritorijas Karību jūrā (Puertoriko un ASV Virdžīnas) un Klusajā okeānā (Amerikāņu Samoa, Guama un Ziemeļu Marianas Salas).
Savienoto Valstu austrumu krastu apskalo Atlantijas okeāns, rietumu krastu Klusais okeāns, bet dienvidaustrumus apskalo Meksikas līcis. Ziemeļos tā robežojas ar Kanādu, bet dienvidos — ar Meksiku. Savienotajām Valstīm ir jūras robeža arī ar Krievijas Federāciju. Tā iet cauri Beringa šaurumam pie Aļaskas krastiem. Aļaskas ziemeļu krastu apskalo arī Ziemeļu Ledus okeāns.

Reljefs

ASV teritorijā ir vairāki lieli fiziogrāfiski objekti. Austrumos pie Atlantijas okeāna krastiem atrodas Apalaču kalnu sistēma. Rietumos un dienvidos no tās atrodas zemienes, pa kurām plūst ASV lielākās upes, piemēram, Misisipi un Misūri. Vēl uz rietumiem apvidus pārvēršas līdzenumos un prērijās, kurus sauc par Lielajiem līdzenumiem, bet aiz tiem sākas Klinšu kalni un Kordiljeru kalnu sistēma. Kordiljeru kalnu sistēma aizņem teju vai visus rietumos.
Arī Aļaskā atrodas Kordiljeru kalnu sistēma. Tieši šeit atrodas arī Savienoto Valstu augstākais punkts, tas ir Denali (6193 m). Savukārt Havaju salas ir vulkāniskas salas, kuru augstākais punkts ir 4205 metrus virs jūras līmeņa, tas ir Maunakea.

Klimats

Savienoto Valstu lielā izmēra dēļ valstī ir praktiski ļoti plaša spektra klimats. Lielākā daļa no valsts atrodas mērenajā joslā, bet Havajas, Floridas dienvidu daļa atrodas tropu joslā, savukārt Aļaska atrodas arktiskajā joslā. No Lielo līdzenumu 100. meridiāna uz rietumiem ir sastopami arī pustuksneši.
ASV klimatu spēcīgi ietekmē gaisa masas, kas nāk no Klusā okeāna ziemeļu daļas. Savukārt ASV dienvidu štatus regulāri apdraud viesuļvētras jeb orkāni. 2005. gadā viena no tām, viesuļvētra "Katrīna", nopostīja Ņūorleānu, savukārt ASV vidienē regulāri plosās tornādo.
Zemākā gaisa temperatūra ir reģistrēta Aļaskā. Tā sasniedza −62 °C. Savukārt augstākā temperatūra ir reģistrēta Nāves ielejā, Kalifornijā, kur termometra stabiņš sasniedza +56,7 °C atzīmi. Šī temperatūra ir par grādu zemāka, nekā pasaulē reģistrētā augstākā temperatūra.

Nacionālie parki

ASV daba ir ļoti dažāda, tādēļ valstī ir daudzas aizsargājamas dabas teritorijas. Vecākais dabas parks ne tikai ASV, bet arī pasaulē ir Jeloustonas nacionālais parks. Tas tika nodibināts jau 1872. gadā. Pašlaik ASV ir 35 nacionālie parki. Tās ir plašas teritorijas, kurās ir gan vietas, kur apmeklētājus neielaiž, gan arī speciāli tūristiem iekārtotas vietas. Visvairāk apmeklētais ir Greitsmokimauntinsu nacionālais parks Dienvidapalačos, ko gadā apskata 9 miljoni tūristu. Valsts rietumdaļā pazīstamākie ir Jeloustonas geizeru parks, Lielais Kolorādo kanjons, kā arī Josemitu ieleja.

Partijas, ideoloģija un politika

Lielākajā daļā savas vēstures Savienoto Valstu darbība bijusi saskaņā ar divu partiju sistēmu. Vēlētiem amatiem visos līmeņos štata administrētās primārās vēlēšanās tiek izvēlēti galvenie partiju kandidāti, kas piedalīsies turpmākajās vispārējās vēlēšanās. Kopš 1856. gada vispārējām vēlēšanām galvenās partijas ir bijušas Demokrātiskā partija (the Democratic Party), kura dibināta 1824. gadā, un Republikāniskā partija (the Republican Party), kura dibināta 1854. gadā. Kopš Pilsoņu kara laikiem tikai viens trešās partijas prezidenta kandidāts — bijušais prezidents Teodors Rūzvelts, kurš darbojās kā Progresa aizstāvis jeb Progresists 1912. gadā — ir ieguvis 20% tautas balsošanā.
Amerikāņu politiskajā kultūrā Republikāņu partija tiek uzskatīta par centrāli labējo jeb "konservatīvo" partiju, savukārt Demokrātu partija uzskatāma par centrāli kreiso jeb "liberālo" partiju. Ziemeļaustrumu un Rietumu krasta štati, kā arī daži no Lielo ezeru štatiem, kuri tiek dēvēti arī par "zilajiem štatiem" (blue states), ir relatīvi liberāli. Tā sauktie "sarkanie štati" (red states) ASV dienvidos un lielākā daļa Lielā līdzenuma un Klinšu kalnu štati ir relatīvi konservatīvi.
2008. gada vēlēšanās prezidenta amatu ieguva demokrāts Baraks Obama, kurš ir 44. prezidents ASV un pirmais afroamerikānis, kurš ievēlēts šajā amatā. Visi iepriekšējie prezidenti bijuši tikai eiropiešu izcelsmes pārstāvji. 2008. gada prezidenta vēlēšanas arī parādīja, ka Demokrātu partija nostiprina savu ietekmi un kontroli gan Pārstāvju palātā, gan Senātā. 111. Savienoto Valstu Kongresā Senāts ietvēra 57 demokrātus, divus neatkarīgos pārstāvjus, kuri slēgtā pirmsvēlēšanu kampaņā piedalījās kopā ar demokrātiem, un 40 republikāņi (tiek diskutēts par vēl vienu amata posteni); Pārstāvju palāta ietver 256 demokrātus un 178 republikāņus (viens amata postenis ir vakants).

Ārpolitika

Savienotajām Valstīm pieder globāla ietekme ekonomikas, politikas un militārā jomā. ASV ir pastāvīgs biedrs Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) Drošības Padomē, un Ņujorkā atrodas ANO galvenā mītne jeb centrālā pārvalde. Gandrīz visām valstīm ir savas vēstniecības, kuras atrodas Vašingtonā, kā arī daudzi konsulāti visā valsts teritorijā. Turklāt gandrīz visas valstis uzņem savās valstīs amerikāņu diplomātiskās pārstāvniecības. Tomēr Kubai, Irānai, Ziemeļkorejai, Butānai, Sudānai un Ķīnas Republikai (Taivānai) nepastāv oficiālas diplomātiskas attiecības ar Savienotajām Valstīm.
Savienotajām Valstīm ir īpašas attiecības ar Apvienoto Karalisti, kā arī spēcīga saikne ar Austrāliju, Jaunzēlandi, Japānu, Izraēlu un citām NATO dalībvalstīm. Savienotās Valstis cieši sadarbojas arī ar kaimiņvalstīm, kas atrodas Amerikas valstu organizācijā (AVO) ("Organization of American States", OAS), kā arī ar valstīm, ar kurām noslēgti līgumi par brīvo tirdzniecību kā, piemēram, trīspusīgais Ziemeļamerikas Brīvās tirdzniecības līgums ("North American Free Trade Agreement", NAFTA) ar Kanādu un Meksiku. 2005. gadā Savienotās Valstis ieguldīja $27 miljardus oficiālās attīstības atbalstam, kas bija vairāk kā jebkur citur pasaulē. Tomēr, kas attiecas uz valsts bruto ienākuma daļu (GNI — gross national income), ASV ar 0,22% devumu ierindojās divdesmitajā vietā divdesmit divu donorvalstu vidū, tas ir, valstu vidū, kas sniedz ekonomisku palīdzību. Nevalstiskie jeb ar valdību nesaistītie avoti kā, piemēram, privāti dibināti uzņēmumi, korporācijas jeb akciju sabiedrības, izglītības un reliģiskās iestādes šim mērķim ziedoja $96 miljardus. Kopējā summa — $123 miljardi — arīdzan ir lielāka nekā jebkur citur pasaulē un septītajā vietā pēc valsts bruto ienākuma procentuālās attiecības.
Pēc PSRS sabrukuma ASV kļuva par vienīgo globāla mēroga lielvalsti pasaulē, nenoliedzamu līderi ekonomiskajā, politiskajā un militārajā ziņā. Ārpolitikā uzsāka aktīvu t.s. karsto punktu nomierināšanas stratēģiju, Rietumu demokrātijām naidīgu politisku režīmu iegrožošanu vai pat likvidēšanu t.s. trešās pasaules valstīs un bijušajās PSRS satelītvalstīs.
Lielākās problēmas ir reālpolitikas rīcības saskaņošana ar starptautiskajām tiesībām, un saskaršanās ar kardināli jaunu problēmu: politisko terorismu, kas vērsts konkrēti pret ASV un to sabiedroto īstenoto politiku, piemēram, 2001. gada 11. septembra uzbrukums, kurā vaino teroristu organizāciju al-Qaeda.

Bruņotie spēki

Prezidentam pieder valsts bruņoto spēku virspavēlnieka tituls, un tieši prezidents ieceļ šo bruņoto spēku vadītājus, kā arī aizsardzības ministru (secretary of defence) un apvienotā militārā štāba priekšniekus jeb vadītājus (Joint Chiefs of the Staff). Savienoto Valstu aizsardzības departaments pārvalda bruņotos spēkus, tai skaitā armiju, jūras kara floti, jūras kājniekus un gaisa karaspēkus. ASV krasta apsardzi miera laikos vada Dzimtenes drošības departaments (Department of Homeland Security), bet kara laikā — Jūras kara flotes departaments (Department of the Navy). 2005. gadā militārajā nozarē ASV aktīvā dienestā bija nodarbināti 1,38 miljoni darbinieku, kā arī ir vairāki simti tūkstošu gan Militārajās rezervēs, gan Nacionālajā gvardē (National Guard); kopumā iesaistīti vairāk nekā 2,3 miljoni cilvēku. Arī Aizsardzības departamentā kopumā nodarbināti gandrīz 700 000 civilpersonu, neskaitot darba izpildītājus. Militārais dienests ASV ir brīvprātīgs, taču karaklausība, tas ir, obligātais militārais dienests iespējams karalaikā ar Obligātā kara dienesta sistēmas starpniecību (Selective Service System). Amerikas bruņotie spēki var tikt strauji izvietoti ar gaisa spēku lielās flotes palīdzību, kas sastāv no lidaparātu transporta un gaisa tankeriem degvielas krājumu papildināšanai, kā arī, izmantojot Jūras kara floti ar vienpadsmit aktīviem aviācijas bāzeskuģiem, Jūras flotes ekspedīcijas vienības gan Atlantijas, gan Klusā okeāna kara flotēs. Ārpus Savienoto Valstu robežām ASV militāri spēki ir izvietoti 770 bāzēs un iestādēs ikvienā kontinentā izņemot Antarktīdu. ASV globālās militārās klātbūtnes (ar savu karaspēku citu valstu teritorijās) pakāpe ir iedvesmojusi dažus zinātniekus un izglītotās personas raksturot Savienotās Valstis kā "(militāro) bāzu impēriju" ("empire of bases").
Kopējie ASV militārie izdevumi 2006. gadā veidoja 528 miljardus dolāru, kas bija 46% no pasaules jeb globālo izdevumu apjoma un pārsniedza pārējo turpmāko četrpadsmit lielāko nacionālo militāro izdevumu kopskaitu. (Analoģiski runājot par pirktspējas paritāti, tas bija vairāk nekā turpmākie seši pirktspējas nacionālie izdevumi kopā). Iedzīvotāju vidējie izdevumi $1,756 dolāru apmērā bija aptuveni desmit reizes vairāk nekā šāds vidējais rādītājs pasaulē. Runājot par IKP 4,06% apmērā ASV militārie izdevumi ierindojas 27. vietā starp 172 valstīm. Ierosinātais Aizsardzības departamenta budžets 2009. gadam — t.i., $515,4 miljardi dolāru — ir pieaugums par 7% pēc 2008. gada un gandrīz 74% pieaugums pēc 2001. gada. Ir aprēķināts, ka Irākas karš Savienotajām Valstīm izmaksājis $2,7 triljonus dolāru. Uz 2009. gada 3. maiju, Savienotās Valstis ir zaudējušas 4 284 karā kritušos un vairāk nekā 31 000 karavīru ir tikuši ievainoti.

Ienākumi un tautas attīstība

Saskaņā ar ASV Statistikas Biroja (United States Census Bureau) datiem, vidējie saimniecības ienākumi pirms nodokļu nomaksas 2007. gadā veidoja $50 233 dolārus. Šādi vidējie ienākumi Mērilendā veidoja $68 080 dolārus, bet Misisipi štatā tie bija $36 338 dolāri. Izmantojot pirktspējas paritātes valūtas kursus, vispārējie vidējie rādītāji ir līdzīgi tiem, kas raksturīgi attīstīto nāciju vispārtikušākajām ļaužu šķirām. Pēc straujas pazemināšanās 20. gadsimta vidū nabadzības līmenis atrodas nemainīgā līmenī kopš 1970. gadu sākuma, un aptuveni 11—15% amerikāņu ik gadu atrodas zem nabadzības līmeņa, savukārt 58,5% cilvēku pavada vismaz gadu nabadzībā, būdami vecumā no 25 līdz 75 gadiem. 2007. gadā 37,3 miljoni amerikāņu dzīvoja nabadzībā. Šobrīd ASV labklājības stāvoklis ir viens no visstingrākajiem visā pasaulē, kas samazina gan relatīvo nabadzību, gan absolūto nabadzības līmeni krietni mazāk nekā vidēji tas tiek darīts bagātajās valstīs. Kamēr amerikāņu labklājības līmenis veiksmīgi ļauj samazināt nabadzību gados vecāko cilvēku vidū, jaunatne un gados jaunāki cilvēki saņem tikai relatīvi nelielu palīdzību. 2007. gadā UNICEF (Apvienoto Nāciju Starptautiskā bērnu fonda) veiktais pētījums par bērnu labklājību divdesmit vienā industrializētā valstī ierindoja Savienotās Valstis pirmpēdējā vietā.
Neskatoties uz produktivitātes strauju pieaugumu, kā arī zemu bezdarba un inflācijas līmeni, ienākumu peļņa kopš 1980. gada ir bijusi daudz palēlinātāka nekā iepriekšējās desmitgadēs; ienākumu palielināšanās ir vairs ne tik plaši izplatīta iezīme, bez tam to pavada palielināts ekonomiskā nedrošības situācija. Laika posmā no 1947. līdz 1979. gadam patiesais vidusmēra ienākumu līmenis palielinājās par 80% visās ļaužu šķirās — nabadzīgāko amerikāņu ienākumi pieauga pat straujāk nekā bagāto ienākumi. Vidusmēra saimniecības ienākumi visu ļaužu šķiru gadījumos ir auguši kopš 1980. gada, lielākoties pateicoties tam, ka vairāk saimniecību pelnīja divējādi, kā arī dzimuma nevienlīdzība tika izskausta, darba stundas tika pagarinātas, bet attīstība un izaugsme ir bijusi lēnīgāka un lielā mērā bija vērsta tikai uz pašu „augšgalu” jeb virsotni. Tādējādi ienākumu daļa pašā augšgalā bija 1%—21,8% no kopējā ziņotā ienākumu daudzuma 2005. gadā, un kopš 1980. gada šī ienākumu procentuālā likme ir vairāk nekā dubultīgi palielinājusies, kas Savienotās Valstis padara par valsti ar lielāko ienākumu nevienlīdzību attīstīto nāciju vidū. 1% ienākumu nodrošina 27,6% visu veidu federālo nodokļu ieņēmumus; 10% — 54,7% federālo nodokļu ieņēmumus. Labums, kas tiek gūts no ienākumiem, tiek lielā mērā koncentrēts: bagātākie 10% cilvēku no pieaugušo iedzīvotāju vidus pieder 69,8% no valsts saimniecības bagātības, kas ir otra lielākā šāda daļa attīstīto nāciju vidū. 1% personu pieder 33,4% no valsts neto bagātības.

Transports

Kas attiecas uz 2003. gadu, uz 1 000 amerikāņiem bija 759 automašīnas, salīdzinot ar nākamā gada rādītājiem Eiropas Savienībā, kur uz 1 000 iedzīvotājiem bija tikai 472 automašīnas. Aptuveni 40% no personīgajiem transportlīdzekļiem ir busiņi, sporta mašīnas un vieglās kravas automašīnas. Vidusmēra pieaugušais amerikānis (uzskaitot visus — gan tos, kuri paši vada un nevada automašīnas) katru dienu ceļā pavada 55 minūtes, nobraucot 47 kilometrus. ASV starppilsētu pasažieru dzelzceļa sistēma ir relatīvi vāja. Tikai 9% no kopējiem braucieniem, kas tiek mērot ceļā uz/no darbu, ASV tiek pavadīti masu jeb sabiedriskajos transportos, salīdzinot ar Eiropu, kur tie ir 38,8%. Velosipēdi tiek lietoti minimāli, ievērojami mazāk nekā Eiropā. Civilās aviācijas industrija ir pilnībā privatizēta, tomēr vairums lielāko lidostu pieder valstij. Piecas pasaulē lielākās aviolīnijas pēc pārvadāto pasažieru skaita ir amerikāņu: pirmajā vietā ierindojas lidsabiedrība "American Airlines". No pasaules trīsdesmit visnodarbinātākajām un visrosīgākajām pasažieru lidostām sešpadsmit atrodas Savienotajās Valstīs, ieskaitot šī saraksta pašā augšgalā esošo un vadošo Atlantas Starptautisko lidostu "Hartsfield-Jackson Atlanta International Airport (ATL)".

Enerģija

Savienoto Valstu enerģijas tirgus apjoms ir 29 000 teravatstundas elektroenerģijas gadā. Enerģijas patēriņš uz vienu cilvēku ir ekvivalents 7,8 tonnas naftas patēriņam gadā, salīdzinot, piemēram, ar Vāciju, kur tas ir 4,2 tonnas, bet toties Kanādā šis lielums sasniedz 8,3 tonnas. 2005. gadā 40% no šīs enerģijas tika iegūtas no naftas, 23% no akmeņoglēm un 22% no dabasgāzes. Atlikušo procentuālā daļu apgādāja ar atomenerģijas un atjaunojamās enerģijas resursu palīdzību. Savienotās Valstis ir lielākais naftas patērētājs pasaulē. Desmitgadēm ilgi atomenerģijai bijusi relatīvi ierobežota loma salīdzinot ar daudzām citām attīstītām valstīm. 2007. gadā tika aizpildīti vairāki pieteikumi jaunām atomelektrostacijām.

Zinātne un tehnoloģijas

Savienotās Valstis ir bijis līderis zinātnisko pētījumu un tehnoloģisko inovāciju ziņā kopš 19. gadsimta beigām. 1876. gadā Aleksandrs Greiems Bells saņēma pirmo ASV patentu telefonam. Tomasa Edisona laboratorijā tika izveidots skaņu plašu atskaņotājs (fonogrāfs), kā arī pirmā ilgāku laiku darbojošās gaismas spuldze un pirmā kinokamera. Nikola Tesla bija maiņstrāvas, ģeneratora un radio atklājējs. 20. gadsimta sākumā Ransoma E. Oldsa (Ransom E. Olds) un Henrija Forda automašīnu ražošanas kompānijas ieviesa montāžas konveijeri. Brāļi Raiti 1903. gadā veica pirmo ilgstošo un vadīto lidojumu. Nacisma uzplaukums 1930. gados piespieda daudzus Eiropas zinātniekus, ieskaitot Albertu Einšteinu un Enriko Fermi imigrēt uz Savienotajām Valstīm. Otrā pasaules kara laikā Manhetenas projekta ietvaros tika izveidoti kodolieroči, tādējādi piesakot Atomenerģijas laikmetu (Atomic Age). Lidojumi kosmosā radīja strauju raķešbūves, materiālu zinātnes un datoru attīstību. Savienotās Valstis lielā mērā attīstīja ARPANET Perspektīvo pētījumu pārvaldes tīklu un tā "pēcteci" — Internetu. Mūsdienās lielākā daļa finansējuma zinātnei un attīstībai — tas ir, 64% — tiek gūti no privātā sektora. Savienotās Valstis ir līderis zinātnisko pētījumu rakstu krājumu un ietekmīguma faktora ziņā. Amerikāņiem pieder augsta līmeņa tehnoloģiskās patēriņa preces, un gandrīz puse ASV saimniecību ir platjoslas pieeja Internetam. Šī valsts ir galvenā ģenētiski modificētas pārtikas izveidotāja un audzētāja; vairāk kā puse no pasaules zemes, kas apstādīta ar biotehnoloģisko labību, atrodas Savienotajās Valstīs.

Kultūra

Amerikāņi ir daudzkulturāla nācija. Savienotajās Valstīs dzīvo dažādas etniskās grupas, kurām ir atšķirīgas tradīcijas un vērtības. Savienotajās Valstīs nedzīvo "tīrie" amerikāņi, izņemot indiāņus un havajiešus. Gandrīz visu amerikāņu senči ir ieceļojuši šajā valstī pēdējo piecu simtu gadu laikā. Līdz ar to arī pašreizējā dominējošā kultūra ir ieceļojusi Amerikā reizē ar ieceļotājiem. ASV dominē galvenokārt Rietumu kultūra, kuru spēcīgi ietekmē citas kultūras, piemēram, Afroamerikāņu kultūra. Pēdējā laikā šo sajaukumu spēcīgi ietekmē arī imigranti no Āzijas un Latīņamerikas.
Mūsdienās amerikāņu kultūra ir jūtama visā pasaulē. Nu jau visā pasaulē ir plaši izplatīti tādi neatņemami ASV kultūras elementi kā ātrās ēdināšanas produkti, piemēram, hotdogi, hamburgeri, atspirdzinošie dzērieni un citi. Arī amerikāņu kinofilmas ir izplatītas visā pasaulē.

Sports

Kopš 19. gadsimta par Savienoto Valstu nacionālo sporta veidu ir atzīts beisbols. Pirmā organizētā beisbola spēle starp divām komandām 1816. gadā notika Ņūdžersijā. Augstāko beisbola līgu gan dibināja tikai 1876. gadā. Katru gadu, sākoties jaunai beisbola sezonai, pirmo simbolisko metienu veic ASV prezidents.
Bez beisbola amerikāņi ir iecienījuši arī amerikāņu futbolu, basketbolu un hokeju. Arī koledžu futbols un basketbols piesaista lielu skatītāju daudzumu. Nacionālā futbola līga (NFL) ir vidēji visvairāk apmeklētākā sporta līga pasaulē. No individuālajiem sporta veidiem popularitāti ir ieguvuši bokss un zirgu skriešanās sacīkstes. Klasiskais futbols gan Amerikā nav augstā cieņā.