google/wiki40b huggingface dataset:
OA-6

Derīgā krava

Kosmosa kuģa hermētiskajā nodalījumā atradās 3279 kg kravas: lietas apkalpei (pārtika, apģērbs, higiēnas materiāli; 1139 kg), rezerves daļas stacijas iekārtām (1108 kg), zinātniskās ierīces, to skaitā nanopavadoņi un to izmešanas mehānismi (777 kg), datoru, foto un video iekārtas (98 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aprīkojums (157 kg). Kopējā kravas masa ar iepakojumu bija 3395 kg.
Ar Cygnus uz staciju nogādāti 20 nanopavadoņi Flock-2eˈ un 5 Lemur-2, kā arī to izmešanas mehānismi; pavadoņus bija paredzēts palaist brīvā lidojumā no stacijas Kibo moduļa un no Cydnus ārpusē uzmontētās CubeSat izmešanas iekārtas.

Lidojuma gaita

Cygnus tika palaists 2016. gada 23. martā 03:05:48 UTC ar nesējraķeti Atlas V/401 (lidojums AV-064) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-41. Raķetes pirmā pakāpe darbojās par sešām sekundēm mazāk nekā plānots. Lai kompensētu nepietiekamo impulsu, otrā pakāpe Centaur darbojās par 60 sekundēm ilgāk, un kravas kuģis tika nogādāts vajadzīgajā orbītā. United Launch Alliance izmeklēšanas komisija secināja, ka raķetes kļūmē vainojams dzinēja RD-180 vārsts, caur kuru tiek sajaukta petroleja un šķidrais skābeklis.
26. martā Cygnus pietuvojās stacijai. 10:51 UTC kosmosa kuģi satvēra ar stacijas manipulatoru, kuru vadīja Timotijs Kopra. 14:52 UTC Cygnus bija pievienots pie Unity moduļa apakšējās pieslēgvietas.
2016. gada 14. jūnijā 11:43 UTC ar Canadarm2 Cygnus tika atvienots no Unity moduļa. 13:30 UTC tas palaists brīvā lidojumā. 14. jūnija vakarā kravas kuģa iekšienē tika veikts eksperiments Saffire-1, lai pētītu materiālu aizdegšanos un degšanu kosmosā. 21. jūnijā no ārpusē uzmontētās CubeSat izmešanas iekārtas palaisti četri nanopavadoņi Lemur-2. Piektā Lemur-2 palaišana neizdevās, jo nedarbojās tā izmešanas iekārta.
22. jūnijā tika iedarbināts Cygnus galvenais dzinējs, un kravas kuģis nogāja no orbītas. Sadegšanas atmosfērā laikā aktīvi darbojās ierīce Reentry Breakup Recorder (REBR), kas vāca datus par kosmosa kuģa temperatūru, paātrinājumu, rotāciju un citiem parametriem. 40 km augstumā REBR tika izmests un, pirms ierīce iekrita okeānā, savāktie dati tika nosūtīti ar Iridium telefona starpniecību.
Pededzes pagasts

Daba

Atrodas Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumā un Alūksnes augstienes Malienas paugurainē. Cauri pagastam iet Daugavas un Veļikajas upju baseinu ūdensšķirtne. Augstākā vieta pagastā 162,2 m vjl.

Upes

Kūdupe, Isanka, Šepica, Pededze, Virgulica

Purvi

Sprektišu purvs, Slobodkas purvs, pagastā ietilpst arī daļa Vorožas purva

Vēsture

1935. gadā Valkas apriņķa Pededzes pagasta platība bija 126,5 km² un tajā dzīvoja 3040 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Jaseņecas, Ķuršu un Pededzes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Pededzes ciems ietilpis Alūksnes apriņķī (1946-1949) un Alūksnes (1949-1962; pēc 1967. gada) un Gulbenes (1962-1967) rajonos. 1951. gadā Pededzes ciemam pievienoja likvidētā Jaseņecas ciema Ļeņina kolhoza teritoriju, 1957. gadā — likvidēto Ķuršu ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Pededzes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alūksnes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Pededze, Ķurši, Čistigi, Fjuki, Stuborova, Zaiceva.
Ūsainais amūrs

Izskats

Ūsainais amūrs ir vidēji liela saldūdens zivs, tas ir mazāks par saviem tuvākajiem radiniekiem balto amūru un melno amūru. Ūsainais amūrs aug lēnām, un tā garums var sasniegt 40 cm, svars 3,8—4,8 kg. Ķermenis slaids, šķērsgriezumā ieapaļš. Galva samērā liela ar īsu purna daļu, acs varavīksnene augšpusē sarkana. Mute vērsta nedaudz uz leju, tās kaktiņos divi nelieli taustekļi. Mugura tumši sudrabota, sāni gaišāk sudraboti, uz lielajām zvīņām pie pamatnes melns plankumiņš.

Ekoloģija

Ūsainais amūrs mājo gan nelielās, gan lielās upēs, gan ezeros, uzturoties ūdens slāņa vidusdaļā vai augšdaļā. Tas ir aktīvs naktī un krēslas stundās no rīta un vakarā. Enerģiska zivs, viegli izbiedējama, bieži lec. Ūsainais amūrs ir visēdājs, barojas ar kāpuriem, kukaiņiem, vēžveidīgajiem, desmitkājvēžiem, nelielām zivtiņām, aļģēm, detrītu un ūdensaugiem. Dzimumgatavību sasniedz 1—2 gadu vecumā. Nārsts notiek vasarā, no jūlija līdz septembrim, kad ūdens temperatūra sasniedz maksimālo siltumu. Nārstošanas kvalitāti ietekmē ūdens līmenis. Gaiši zaļie ikri pelaģiski vai puspelaģiski, pēc nēršanas peld pa straumi. Kāpuri galvenokārt barojas ar virpotājiem un airkājvēžiem.
Smiltenes pagasts

Ezeri

Slīpju ezers

Vēsture

Pēc 1920. gada zemes reformas Smiltenes muiža (Smilten) sadalīta 264 vienībās 2840 ha kopplatībā, Cērtenes muiža (Zehrten) sadalīta 27 vienībā 565 ha kopplatībā, Smiltenes mācītājmuiža 19 vienībās 487 ha kopplatībā, Ikšeles muiža (Uexküllshof) 18 vienībās 317 ha kopplatībā, sadalītas arī Grotūža, Jāņa, Ķeņģu, Lembja, Mezā un Vēskas pusmuižas, Cērtenes ciems sadalīts 44 vienībās 42 ha kopplatībā.
1935. gadā Valkas apriņķa Smiltenes pagasta platība bija 244,6 km² un tajā dzīvoja 3380 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Cērtenes, Niedrāju un Smiltenes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Smiltenes ciems ietilpis Smiltenes (1949-1957) un Valkas (pēc 1975. gada) rajonos. 1957. gadā Smiltenes ciemu likvidēja, tā teritoriju pievienoja Smiltenes pilsētai, izveidojot Smiltenes lauku teritoriju. 1975. gadā Smiltenes ciemu izveidoja no jauna, tajā iekļaujot Smiltenes pilsētas lauku teritoriju un daļu Plāņu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Smiltenes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Smiltenes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Kalnamuiža (pagasta centrs), Brutuļi, Grotūzis, Ilgas, Jaunbilska, Kamaldiņa, Lūkalni, Lūķi, Mācītājmuiža, Varicēni.
Varžu dzimta

Latvijā

Latvijā sastopamas 5 varžu dzimtas sugas: parastā varde (Rana temporaria), purva varde (Rana arvalis), ezera varde (Pelophylax ridibundus), dīķa varde (Pelophylax lessonae) un zaļā varde (Pelophylax kl. esculentus). Latvijā visbiežāk sastopamā varžu suga ir parastā varde.

Kopīgās īpašības

Varžu dzimtas sugām ir raksturīga gluda un mitra āda, spēcīgas, garas kājas un pakaļkāju pēdām peldpleznas. Varžu sugas ir vidēji lieli bezastainie abinieki. Mazākā dzimtā ir Ziemeļamerikā dzīvojošā meža varde (Lithobates sylvatica), kuras mazāko īpatņu ķermeņa garums ir 37 mm. Lielākā daļa varžu sugas dzīvo ūdenī vai tuvu ūdenstilpnei. Visas sugas ūdenī nērš ikrus, no kuriem attīstās kurkuļi, bet tie metamorfozes ceļā kļūst par uz sauszemes dzīvojošām vardēm.
Vladimirs Reskājs

Biogrāfija

V. Reskājs izglītību ieguvis Jēkabpils 2. vidusskolā (2003), Rīgas Starptautiskajā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolā (2007) un Rīgas Stradiņa universitātē (2009). Strādājis VAS "Latvijas Valsts meži" par grāmatvedi, Valsts ieņēmumu dienestā par vecāko nodokļu inspektoru, uzņēmumos "Ampir", "Kara V" un "RLK Baltic", kā arī Jēkabpils pilsētas pašvaldībā, kur bijis pašvaldības īpašuma privatizācijas komisijas priekšsēdētājs.

Politiskā darbība

2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās veiksmīgi kandidēja Jēkabpils domes vēlēšanās no "Saskaņas Centra" saraksta. Gadu vēlāk netika ievēlēts 10. Saeimā, savukārt 2011. gadā veiksmīgi kandidēja 11. Saeimas vēlēšanās, kur tika ievēlēts 11. Saeimā no "Saskaņas Centra" saraksta Zemgales vēlēšanu apgabalā.
2013. gada 25. septembrī publiski paziņoja par izstāšanos no partijas "Saskaņa" un apvienības "Saskaņas Centrs", komentējot, ka varētu pievienoties biedrībai "Latvijas attīstībai", kad tā pārtaps par partiju. Partijas "Latvijas attīstībai" dibināšanas kongresā 15. decembrī tika ievēlēts tās valdē. Kandidēja 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās un 12. Saeimas vēlēšanās, taču "Latvijas attīstībai" saraksts tajās nesaņēma vēlētāju uzticību. 2015. gadā V. Reskājs no partijas aizgāja.
Izturība

Izturība - cietas vielas spēja pretoties sagrūšanai.
Cietas vielas ar lielu izturību izmanto mašīnbūvē, celtniecībā un citur, veidojot konstrukcijas, kurām jāiztur noteikta slodze.
Katram materiālam ir sava izturības robeža, kuru pārsniedzot materiāls sabrūk - satrūkst, saplīst. Turklāt svarīgs ir arī slogošanas veids. Vieni materiāli ir izturīgi, ja tos stiepj, bet nepieļauj, ka tos pārāk daudz liec.
Ja materiāls sabrūk, izdarot ļoti niecīgas deformācijas, tad tas ir trausls. Tāds, piemēram, ir stikls. Katram zināms, ka stikla rūti gandrīz nemaz nedrīkst liekt. Šādas deformācijas parastais logu stikls neiztur. Trausla ir keramika - apdedzināti māla trauki, kā arī daudzas kristāliskas vielas.
Zviedru laiki

Zviedru laiki bija periods Igaunijas un Latvijas vēsturē, kad Zviedru Igaunija (1561—1721) un Vidzeme (1629—1721) ietilpa Zviedrijas lielvalsts sastāvā. 1621. gadā Gustava Ādolfa vadībā Zviedrijas karaspēks ieņēma Vidzemi, bet 1629. gadā saskaņā ar Altmarkas pamieru to ieguva savā sastāvā.
Zviedru Vidzeme tika pielīdzināta Zviedrijas provincēm, uz to tika attiecināti Zviedrijas likumdošanas akti. Taču vienlaicīgi tika arī akceptēta dzimtbūšana (to nostiprināja Flāvija Tota 1668. gada Zemes likums). Tika ieviesta arī kunga tiesa un stacis, veiktas vairākas arklu revīzijas.
Guntis Vecgailis

Biogrāfija

Dzimis 1954. gada 8. jūnijā Cēsīs, zemes kopēju ģimenē. Mācījies Jaunraunas pamatskolā, kur 3.  klasē apguva trompetes spēli. Interese par mūziku attīstījās, kad viņš devās uz Rīgu, lai turpinātu mācības Emīla Dārziņa speciālajā mūzikas vidusskolā, mežraga klasē. Vecgaiļa skolasbiedri bija vēlāk labi pazīstami popmūziķi Jānis Griķis un Māris Beļickis. Guntis aizrāvās ar popmūziku, kas traucēja pabeigt mūzikas vidusskolu, mācības vēlāk tika turpinātas Cēsu un Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā. 1980. gadā konservatorijā iegūts augstskolas diploms mežraga specialitātē.
Dienesta gadus Vecgailis aizvadīja Kaļiņingradā, pūšamo instrumentu orķestrī, pēc atgriešanās jaunais mūziķis, apguvis ģitārspēli, iesaistījās Cēsu kultūras nama ansambļa "Tremolo" darbībā. 70. gadu vidū tapa pirmās dziesmas, Guntis Vecgailis dziedāja apmēram pusi no programmas. Viņa balss skanējusi arī Zigmara Liepiņa vadītajā ansamblī "Opus", kur 1982. gadā Vecgailis tika pieņemts par basģitāristu. Šie paši mūziķi ar vokālistu Aleksu 1986. gadā izveidoja smagā roka grupu "Opus Pro", un Vecgailis bija starp tiem Latvijas mūziķiem, kas 1990. gadā iesaistījās projektā "Rīga ASV". Vēlāk "Opus Pro" rindās Vecgailis vairs neatgriezās, bet nodibināja pats savu grupu "Dexter", kur viņš joprojām dzied, spēlē un sacer dziesmas.
Šauļi

Vēsture

Šauļi ir izveidojušies netālu no seno zemgaļu Saules pilskalna un svētvietas, šobrīd pazīstams kā Krusta kalns. Par Šauļu pirmo pieminēšanu rakstos uzskata 1236. gada 22. septembri, kad notika Saules kauja, kaut arī nav precīzi zināms, ka tā notikusi pie pilsētas.
1589. gadā Šauļiem piešķīra Magdeburgas tiesības. Tomēr 17. un 18. gadsimtā Šauļi Poļu-zviedru karu un mēra epidēmijas dēļ panīka.
Pēc Polijas-Lietuvas dalīšanas Šauļi nokļuva Krievijas impērijas sastāvā. 19. gadsimtā pilsēta izveidojās par tekstilrūpniecības centru. Kopš 1874. gada cauri Šauļiem gāja dzelzceļa līnija Liepāja—Romni. 1909. gadā vairāk kā puse pilsētas iedzīvotāju bija ebreji. 1915. gadā cauri Šauļiem uzbūvēta dzelzceļa līnija Jelgava—Šauļi—Tilzīte.
Pilsēta smagi cieta abos pasaules karos. Lietuvas Brīvības cīņu laikā, Šauļi bija boļševiku atbalsta bāze — 1919. gada 1. janvārī vietējie komunisti sagrāba varu pilsētā. 1. pasaules kara laikā tika nopostītas 65% pilsētas ēku, bet 2. pasaules kara laikā — 80% ēku.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rugāju novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Rugāju novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Francisks Skarina

Dzīvesgājums

Skarina piedzima turīga tirgotāja ģimenē Polockā, kas tobrīd bija Lietuvas lielkņazistes tirdzniecības un rūpniecības centrs. Precīzs dzimšanas gads nav zināms, vien nosakāms, ka Skarinam bija 14 gadi, kad viņš sāka studēt Jagaiļa universitātē Krakovā 1504. gadā. Viņš to absolvēja 1506. gadā, iegūstot bakalaura grādu mākslā. 1514. gadā, nokārtojot visus vajadzīgos pārbaudījumus, viņš ieguva doktora grādu medicīnā Padujas universitātē Itālijā.
1517. gadā Skarina nodibināja tipogrāfiju Prāgā, bet 1520. gadā — Viļņā, kas bija pirmā Baltijā.
Mariss Jansons (filma)

Sižets

Trīs gadu garumā veidots stāsts par latviešu diriģentu Marisu Jansonu.
Magnuss Gabriels Delagardijs

Dzīvesgājums

Dzimis 1622. gadā 15. oktobrī Tallinā jaunieceltā Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatora Jakoba Delagardija un viņa sievas Ebbas Brahes ģimenē kā vecākais dēls. Studēja Upsālas universitātē, 1639. gadā tika ievēlēts par universitātes rektoru (rector illustris), pēc tam apceļoja Franciju un Nīderlandi. 1643. gadā atgriezās dzimtenē un strauji izvirzījās karalienes Kristīnes valdīšanas laikā (1644–1654).
1647. gadā viņš bija Zviedrijas sūtnis tās sabiedrotās Francijas galmā, salaulājās ar Zviedrijas galma dāmu Mariju Eifrozīni no Cveibrikenes un ģenerāļa pakāpē piedalījās Trīsdesmitgadu kara noslēguma cīņās. Pēc kara beigām 1648. gadā viņu iecēla par Arensburgas grāfu un nākamajā gadā par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru (1649—1651). 
1651. gadā Delagradiju iecēla par Zviedrijas valsts māršalu un 1652. gadā par valsts mantzini. Pēc tēva nāves viņš mantoja Leko pili (Läckö) pie Vēnerna ezera, kurā 1654. gadā uzsāka grandiozu pārbūvi. 1655. gadā karalis Kārlis X Gustavs viņu no jauna iecēla par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru (1655—1657) un zviedru karaspēka pavēlnieku Otrā Ziemeļu kara (1655—1661) laikā pret Polijas-Lietuvas un Krievijas karaspēkiem. 1656. gadā viņš vadīja Rīgas pilsētas aizsardzību pret Krievijas cara uzbrukumu Rīgas aplenkuma laikā, 1657. gadā viņš ieņēma Pečoru klosteri un uzvarēja krievus kaujā pie Valkas. Kara beigās piedalījās Olivas miera līguma sarunās un to parakstīja jaunā Zviedrijas karaļa Kārļa XI vārdā.
1660. gadā viņš kļuva par Zviedrijas valsts kancleru, līdz Kārļa XI pilngadības saniegšanai Magnuss Gabriels Delagardijs kopā ar viņa māti un četriem augstākajiem valdības pārstāvjiem pārvaldīja Zviedrijas lielvalsti. 1672. gadā viņš noslēdza jaunu savienības līgumu ar Francijas karali Luiju XIV, kas izraisīja karu ar Brandenburgu un Dāniju (1674–1679). Pēc tam, kad zviedru karaspēks cieta zaudējumus, jaunais karalis atcēla Delagardiju un pats ķērās pie karaspēka vadīšanas. 1658. gadā par Vidzemes militāro gubernatoru tika iecelts Roberts Duglass.
1680. gadā M. G. Delagardiju atstādināja no ārpolitikas vadības un ar muižu redukciju viņš zaudēja savus zemes īpašumus. Miris Vengarnas pilī 1686. gada 26. aprīlī.
Alvja Hermaņa iestudētās teātra izrādes

Sarakstā Alvja Hermaņa iestudētās teātra izrādes hronoloģiskā secībā uzskaitītas latviešu režisora Alvja Hermaņa iestudētās teātra izrādes. Alvis Hermanis izrādes Latvijā iestudējis Jaunajā Rīgas teātrī, kur darbojas kā mākslinieciskais vadītājs. Iestudējis izrādes teātros un operās Austrijā, Vācijā, Šveicē, Francijā, Itālijā, Beļģijā, Krievijā, Igaunijā.
Diždunduri

Apraksts

Diždunduri ir lielākie Latvijā sastopamie dunduri. Lielākā suga Latvijā ir govju dundurs (Tabanus bovinus), kura ķermeņa garums ir 19—25 mm. Kopumā diždunduru ķermeņa garums ir 8—29 mm, un parasti tie ir tumšā krāsā. 
Mātītēm ir šķērēm līdzīgs mutes orgāns, ar kuru tās pārgiež zīdītāja ādu, lai varētu piekļūt pie asinīm. Asinis tiek sūktas pēc apaugļošanās, lai pēc tam tās izmantotu olu producēšanai. Diždunduriem raksturīgas lielas, metāliski zaļas acis, kuras tēviņiem atrodas cieši kopā, bet mātītēm tās novietotas attālināti. Uz ķermeņa nav matojuma.
Diždunduru lidojumam raksturīga zema, dobja skaņa, kas padara mājdzīvniekus nemierīgus. Vasarā, īpaši karstā un sausā laikā, dienas vidū, baros uzbrūk govīm un zirgiem, retāk cilvēkiem.
Krimuldas novads

Vēsture

Līdz 1207. gadam Krimuldas novada teritorija ietilpa Gaujas līvu valdniekam Kaupo pakļautajā Turaidas novadā (latīņu: pars cauponis, Thoreyda videlicet), bet Lēdurgas pilsnovads atradās pie Metsepoles robežām. Pēc ceļojuma pie Romas pāvesta, no kura Kaupo atgriezās 1204. gada rudenī, viņš kļuvis ļoti uzticīgs katolicismam un kļuva par bīskapa Alberta sabiedroto. 1206. gadā katoļu priesteris Alebrands kristīja Gaujas līvus un uzcēla Kubeseles baznīcu (latīņu: ecclesia Cubbesele). 1206. gadā līvu sacelšanās laikā, Turaidas līvi padzina krustnešu sabiedroto Kaupo un nopostīja viņa īpašumus. Lai atgūtu savu zaudēto stāvokli, Kaupo vadīja krustnešu un to sabiedroto zemgaļu kopīgo uzbrukumu Turaidas pilij. Pēc tam Gaujas līvu zemes sadalīja Livonijas bīskaps un Zobenbrāļu ordenis, Kaupo novads ar divām pilīm (castrum magnum Cauponis un castrum Cauponis, tagadējo Turaidas un Krimuldas pilsdrupu tuvumā) nokļuva bīskapa Alberta tiesā.
Pēc Kaupo nāves 1217. gadā šo zemi ieguva Rīgas Domkapituls, vēlāk tā atradās Rīgas arhibīskapijas Turaidas fogtu pārvaldībā. 1345. gadā līvi ievēlēja savu ķēniņu un vēlējās atbrīvoties no Livonijas ordeņa mestra virsvaras. Vartbergas Hermaņa Livonijas hronika aprakstā par Lietuvas dižkunigaiša Aļģirda iebrukumu Līvzemē pieminēts, ka kāds vārdā nenosaukts līvu vecākais (latīņu: quidam Livo de senioribus dicens), kuru iedzīvotāji bija izvēlējuši par savu ķēniņu (regem constitutum) Siguldā ticies ar dižkunigaiti un piedāvājis kopā ar viņu iekarot visu zemi un padzīt Livonijas mestru Burhardu. Leišu lielkungs atbildējis: "Zemniek, tu nebūsi te karalis" un pavēlējis viņam nocirst galvu.
Pēc Pārdaugavas Livonijas hercogistes izveidošanas novadu pārvaldīja Polijas-Lietuvas kopvalsts ieceltais Turaidas stārasts, bet Zviedru Vidzemes laikā 1625. gadā Zviedrijas karalis Krimuldas muižu uzdāvināja Gabrielam Oksenšernam. Pēc Lielā Ziemeļu kara to 1726. gadā ieguva kapteinis Kārlis Hermersens, bet 1817. gadā kņazi Līveni, kas sevi uzskatīja par līvu ķēniņa Kaupo pēcnācējiem.
Vidzemes guberņas laikā šeit atradās Rīgas apriņķa Krimuldas-Pēterupes (Kremon - St. Peters Capelle), Lēdurgas-Turaidas (Loddiger - Treiden) draudzes novadi, vēlāk Krimuldas pagasts un Lēdurgas pagasts.
Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā Krimuldas pagastā izveidoja Krimuldas un Gaveņu ciema padomes, bet 1954. gadā tās apvienoja Rīgas rajona sastāvā, 1956. gadā pievienoja daļu Inčukalna un Siguldas ciemu, 1963. gadā Turaidas ciemu. Savukārt Lēdurgas pagastā izveidoja Lēdurgas un Kaktiņu ciema padomes, kuras 1954. gadā apvienoja Limbažu rajona Lēdurgas ciemā.
2009. gadā Lēdurgas pagastu un Krimuldas pagastu apvienoja Krimuldas novadā.

Reliģija

Krimuldas novadā atrodas Krimuldas luterāņu baznīca un Lēdurgas luterāņu baznīca.
Papiruss

Papiruss ir biezs, papīram līdzīgs materiāls, ko iegūst no papirusa auga. Pirmie papirusu izmantoja senie ēģiptieši, to izmantoja Vidusjūras reģionā. Senie Ēģiptieši to lietoja kā materiālu, uz kura raksta, un izmantoja arī laivām, groziem, sandalēm. Ķīmiski papiruss sastāv no 57% celulozes, 27% lignina, 9% minerālu un 7% ūdens. Plaši izmantots bija līdz 12. gadsimtam, kad lielos apjomos tika uzsākta papīra ražošana. Tā ražošanas process tika rekonstruēts 20. gadsimta vidū.
Huans de la Sjerva

Biogrāfija

Huans de la Sjerva dzimis Mursijas pilsētā Spānijā pārtikušā ģimenē. Pēc vairākiem jaunībā veiktiem veiksmīgiem eksperimentiem aviācijā viņš vēlāk ieguva inženierzinātņu grādu. 1925. gadā viņš pārcēlās uz Apvienoto Karalisti, kur ar skotu rūpnieka Džeimsa G. Veira atbalstu nodibināja kompāniju Cierva Autogiro Co, kas kopā ar kompāniju Avro Aircraft nodarbojās ar autožīru būvi.

Autožīrs

Lidaparātu būvēt de la Sjerva uzsāka jau 1912. gadā, un 1919. gadā viņš sāka apsvērt rotora izmantošanu, lai radītu cēlējspēku pie lidaparāta neliela ātruma un novērstu tā nokļūšanu grīstē.
Lai to panāktu, viņš izmantoja rotora spēju veikt autorotāciju, kad ar piemērotu nesošā propellera soļa iestatījumu rotors turpina rotēt bez mehāniskas piedziņas. Šī parādība jau bija zināma, un tā bija pieejama kā drošības līdzeklis, lai dzinēja atteices gadījumā varētu kontrolēt helikoptera nolaišanos. De la Sjervas autožīrā gaisa plūsma caur rotoru tika nodrošināta ar gaitas propelleru lidaparāta priekšgalā, kā rezultātā rotors radīja pietiekamu cēlējspēku, lai paceltos, atrastos lidojumā un nolaistos.
Pirms to izdevās veiksmīgi realizēt, de la Sjerva piedzīvoja vairākas kļūdas, kas galvenokārt bija saistītas ar nelīdzsvarotu rotācijas kustību, lidaparātam paceļoties. Šīs grūtības tika atrisinātas, izmantojot lokanu šarnīru. 1923. gadā de la Sjerva Spānijā ar autožīru veica pirmo veiksmīgo lidojumu. 
1925. gadā viņš atveda savu C.6 uz Lielbritāniju un demonstrēja to Gaisa ministrijai Farmboro, Hempšīrā. Šai mašīnai bija četru lāpstiņu rotors ar atlokāmām virām, vadība balstījās uz parastajiem lidmašīnas vadības elementiem — tangāžu, sānsveri un pagriezienu (pitch, roll and yaw). Lidaparāta pamatā bija Avro 504K fizelāža.
Demonstrācija bija ļoti veiksmīga, un rezultātā viņš tika uzaicināts turpināt darbu Apvienotajā Karalistē.

Nāve

Huans de la Sjerva gāja bojā 1936. gada 9. decembra rītā Kroidonā lidmašīnas Douglas DC2 katastrofā. Pēc aizkavēšanās, ko izraisīja bieza migla, apmēram 10:30 lidmašīna pacēlās, bet drīz pēc pacelšanās nokrita uz dienvidiem no lidostas. Izdzīvoja stjuarte un radists, 15 cilvēki, tai skaitā pilots un de la Sjerva gāja bojā.
Explorer-1 Prime

Misija

Pavadonis bija iecerēts kā pirmā ASV pavadoņa Explorer 1, kas pirms vairāk kā 50 gadiem atklāja Van Allena radiācijas joslas, misijas atkārtotājs. E1P apgādāts ar miniatūru Geigera skaitītāju, ar kuru varētu mērīt elektronu intensitāti un mainīgumu. Ar to studenti gribēja parādīt, ka ar lētu kosmisko aparātu var veikt nopietnus zinātniskus pētījumus.
Explorer-1 [Prime] bija kuba formas (10 × 10 × 10 cm) aparāts ar masu zem 1 kg. Pavadoni nepieciešamajā orientācijā nodrošinātu pasīvā magnētiskā stāvokļa kontroles sistēma ar rotācijas asi paralēlu Zemes magnētiskajam laukam.
E1P tika izgatavots NASA izglītības programmas Educational Launch of Nanosatellite (ELaNA) ietvaros, kurā bija paredzēts palaist trīs nanopavadoņus kā sekundāro kravu Taurus XL raķetes startā ar klimata pētniecības pavadoni Glory. NASA ELaNA vajadzībām bija adaptējusi pikopavadoņu izvērsēju Poly-Picosatellite Orbital Deployer (PPOD), kuru bija izstrādājusi Kalifornijas politehniskā valsts universitāte sadarbībā ar Senfordas universitāti un agrāk jau bija lidojis vairākos raķešu startos. Citi sekundārās kravas pavadoņi bija Kolorado universitātes Hermes un Kentuki augstskolu KySat-1.

U1

Pirmais Explorer-1 [Prime] ar nesējraķeti Taurus XL startēja 04.03.2011. 10:09:43 UTC. Raķetes pirmās trīs pakāpes darbojās kā plānots, bet derīgās kravas plūsmvirzis (raķetes konuss) neatvērās 2 minūtes 58 sekundes pēc starta. Tā kā plūsmvirzis nebija atdalījies, tad raķešbloks ar pavadoņiem bija pārāk smags, lai sasniegtu orbītu, un tas beigās iekrita Klusā okeāna dienvidu daļā. Kopā ar E1P tika zaudēts NASA atmosfēras izpētes pavadonis Glory un studentu pikopavadoņi KySat-1 un Hermes.

U2

Otro Explorer-1 [Prime] eksemplāru, kas tika izgatavots kā pirmā identiska kopija, palaida 2011. gada 28. oktobrī 09:48:31 UTC ar nesējraķeti Delta 7920-10C no Vandenberga Gaisa spēku bāzes. Tas bija kā sekundārā krava meteoroloģiskajam pavadonim NPP NASA ELaNa izglītības nanopavadoņu palaišanas programmā.
2011. gada pavadonis tika pārdēvēts par HRBE jeb Hiscock Radiation Belt Explorer, godinot Montānas valsts universitātes fizikas profesoru Viljamu Viskoku (William A. Hiscock).