google/wiki40b huggingface dataset:
Dārzenis

Dārzenis ir ēdams lakstaugs vai tā daļa, kura sulīgās daļas tiek lietotas uzturā, bet tas nav saldais auglis vai sēkla. Terminam "dārzenis" nav zinātnisks paskaidrojums; tā nozīme galvokārt ir izveidojies kulinārijas un kultūras tradīciju ietekmē. Šā iemesla dēļ šis termins bieži vien ir patvaļīgs un subjektīvs, piemēram, daži cilvēki uzskata, ka sēnes ir dārzeņi, bet citi atkal tos iedala atsevišķā grupā.
Dārzeņus pārtikā var izmanot gan svaigā veidā, gan speciāli tos gatavojot, piemēram, izvārot vai izcepot. Lielākoties dārzeņi nav saldi, bet atsevišķos gadījumos tos var izmanot, lai pagatavotu saldo ēdienu, piemēram, mannā putru ar ķirbi.

Ķīmiskais sastāvs

Svaigos dārzeņos lielāko daļu aizņem ūdens, kas tajos parasti ir vairāk par 70%. Dārzeņi vidēji ir mazāk bagāti ar ogļhidrātiem nekā augļi, taču pārējo uzturvielu vidējie daudzumi starp augļiem un dārzeņiem ir diezgan līdzīgi un nelieli. Olbaltumvielas augļos un dārzeņos parasti ir ne vairāk kā 3,5%, bet tauki ne vairāk kā 0,5%, tomēr abi ir bagāti ar dažādiem vitamīniem, minerālvielām un polifenoliem.
Augļu un dārzeņu vidū gan ir arī izņēmumi, kuros iepriekšminēto vielu daudzumi var stipri pārsniegt vai arī būt zem noteiktajām robežām, piemēram, rozīnēs un datelēs ir zems ūdens saturs, pākšaugi, pupas un zirņi ir bagāti ar olbaltumvielām, savukārt avokado un saldajā kukurūzā ir salīdzinoši daudz tauku.
Marks Dvoreckis

Biogrāfija

1973. gadā uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā. Trīs reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos (1967, 1974, 1975). Labākais rezultāts — dalīta 5.—7. vieta 1974. gadā. 1975. gadā uzvarējis Hoogovens B turnīrā (Nīderlande). 1976. gadā ieguvis PSRS komandu kausu šahā Burevestnik komandas sastāvā. 1975. gadā kļuvis par FIDE starptautisko meistaru (IM).
Vēlākajos gados kļuvis par atzītu šaha treneri un šaha galotņu speciālistu. Trenējis tādus pazīstamus Krievijas lielmeistarus kā Arturs Jusupovs, Aleksejs Drejevs un citus. Sarakstījis vairākas grāmatas par šaha treniņu procesu, šaha vidusspēles un galotņu teoriju.
Miris pēc ilgstošas cīņas ar smagu slimību.
Birobidžana

Vēsture

Apdzīvota vieta šeit radās līdz ar dzelzceļa stacijas atvēršanu 1915. gadā. 1928. gadā tas tika pārveidots par strādnieku ciematu Tihoņkaja-Stancija (Тихонькая-Станция). 1932. gadā ieguva pilsētciemata statusu un Birobidžanas nosaukumu, kas radies no divu lielāko apgabala upju — Biras un Bidžanas nosaukumiem. 1934. gadā, līdz ar Ebreju autonomā apgabala izveidošanu, kļūst par tā administratīvo centru. Kopš 1937. gada pilsēta.

Augstākā izglītība

Pilsētā darbojas vairāku augstskolu filiāles. Kopskaitā tās ir piecas un piedāvā studiju programmas gan humanitāro zinātņu, gan arī eksakto zinātņu priekšmetos. Kopš 1990. gada šeit darbojās Krievijas Izglītības ministrijas nacionālo problēmu institūta filiāle, kurai ir vadošā loma ebreju mācību materiālu un metodikas izstrādē Krievijā. Līdzās šim institūtam darbojās vēl divi.

Ekonomika

Vieglā rūpniecība: trikotāža (uzņēmumi Viktoriya, Diamant), tekstilrūpniecība (šūšanas fabrika Nadežda), kā arī apavu. Kopš 1960. gadiem darbojās trikotāžas fabrika.
Pilsētā ir arī attīstīta mašīnbūve. Kopš 1960. gadiem darbojās lauksaimniecības kombainu ražotne. Bez šiem uzņēmumiem darbojās arī transformatoru, autoremonta, mēbeļu rūpnīcas. Līdzās šīm nozarēm arīdzan darbojas pārtikas ražošanas uzņēmumi, kuri ražo makaronus, pienu un citus produktus.
Siltumu un enerģiju pilsētai nodrošina Birobidžanas TECs

Kultūra

Pilsētā darbojas Muzikālais ebreju teātris un apgabala Filharmonija. Katru gadu notiek ebreju dziesmu festivāls, kurš kopš 1991. gada ir starptautisks. Pie pilsētas teātra darbojās teātra studija “Koglet” (krievu: “Когелет”).
Birobidžanā atrodas novadpētniecības, mākslas un mūsdienu mākslas muzeji.
Gadalaiki (dzejolis)

Gadalaiki (lietuviešu: Metai) ir Prūsijas lietuviešu dzejnieka Kristijona Donelaiša no 1765. līdz 1775. gadam sarakstīts dzejolis lietuviešu valodā, kas ir pirmais zināmais lietuviski sarakstītais daiļdarbs, un tiek uzskatīts par vienu no agrīnās lietuviešu literatūras meistardarbiem. To pirmo reizi pēc Donelaiša rokrakstiem 1818. gadā, 38 gadus pēc Donelaiša nāves, publicē Ludvigs Rēza, kurš dzejoli pārtulko arī vāciski, dodot tam nosaukumu Das Jahr (vācu: Gads) un izvēloties dzejoļa daļu izkārtojumu.
Haplogrupa

Haplogrupa (no grieķu: ἁπλούς, haploûs, "viens, vienkāršs") molekulārajā evolūcijā ir līdzīgu haplotipu grupa, kurai ir kopējs sencis, esot vienādai viena nukleotīda polimorfisma (VNP) mutācijai visos haplotipos. Haplogrupas apzīmē ar alfabēta burtiem, papildinot ar skaitļu un burtu kombinācijām, piemēram, R1c1.
Cilvēka ģenētikā biežāk pētītās haplogrupas ir Y-hromosomas (Y-DNS) haplogrupas un mitohondriālās DNS (mtDNS) haplogrupas. Y-DNS tiek nodota pa tēva līniju (no tēva dēliem), bet mtDNS tiek nodota pa mātes līniju (no mātes abu dzimumu bērniem). Ar tām nenotiek rekombinācija, tādējādi Y-DNS un mtDNS izmaiņas notiek tikai mutāciju veidā.

Cilvēka mitohondriālās DNS haplogrupas

Cilvēka mitohondriālās DNS (mtDNS) haplogrupas tiek apzīmētas ar burtiem no A līdz Z ar papildu cipariem.
Jaunākā mtDNS koka versija (sastādījis Mannis van Oven PhyloTree vietnē.
Mitohondriālā Ieva ir pētnieku dots vārds sievietei, kura ir dzīvo cilvēku pēdējais kopējais sencis pēc sieviešu līnijas.

L grupa

Makro haplogrupa L sastopama gandrīz visā Āfrikā.
Frīzaka

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1150. gadā, veidojusies ap Frīzakas pili. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta atradās VDR sastāvā.
Abrahams Abulafija

Biogrāfija

Dzimis Saragosā, tomēr gandrīz visu jaunību pavadīja Tudelas (Tudela) pilsētā Navarrā.
Pēc 18 gadu sasniegšanas devās ceļojumos, apmeklēdams Palestīnu, Romu, Barselonu, Patras un daudzas citas vietas Azriēls no Žironas. 1280. gadā devās uz Romu, lai pāvestu Nikolaju III pievērstu savai mācībai. Pāvests nolādēja viņu, piespriežot sadedzināšanu uz sārta, tomēr pats nomira pirms soda izpildīšanas. Pēc konflikta ar Barselonas vadošo rabīnu Abulafija bija spiests bēgt uz Komino salu Maltas tuvumā, kur pavadīja atlikušo dzīvi izolācijā.
Interesanti, ka Umberto Eko romānā Fuko svārsts datora vārds ir Abulafija.

Izvilkums no mācības

Abulafija mācības pamatā ir ideja, ka dvēsele ir kosmiskās dzīves plūsmas sastāvdaļa. Taču mūsu apjausma un doma ir sajūtu ierobežotas, mūsu prāts ir pārblīvēts ar jutekliskām formām. Mērķis ir „atsiet mezglus”, kas saista mūsu dvēseli, atbrīvot prātu no definīcijām, virzīties no ierobežojumiem uz bezgalīgo.
 
MĒRĶIS:

Sievietes un vīrieša laulības mērķis ir savienošanās.
Savienošanās mērķis ir apaugļošana.
Apaugļošanas mērķis ir piedzimšana.
Piedzimšanas mērķis ir mācīšanās.
Mācīšanās mērķis ir aptvert dievišķo.
Dievišķā aptveršanas mērķis ir uzturēt to, kas aptver aptveršanas prieku.
Ābrams Abulafija „Mafteah ha-Tokhahot”.'
Rankas pagasts

Daba

Ziemeļu daļa atrodas Vidzemes augstienes Augšgaujas pazeminājumā. Vidusdaļa un dienvidu daļa atrodas Piebalgas paugurainē. Augstākā vieta pagastā (234,6 m vjl.) pagasta dienvidu daļā. 46,3% pagasta teritorijas aizņem meži. Lauksaimniecībā izmantojamā zeme 6401,7 ha, tās aramzeme – 4397,5 ha.

Vēsture

Vēstures avotos Rankas vārds pirmo reizi minēts 1528. gadā. 1935. gadā Cēsu apriņķa Rankas pagasta platība bija 188,82 km² un tajā dzīvoja 3213 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Azandas, Rankas un Rēveļu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Rankas ciems ietilpis Gaujienas (1949-1956), Smiltenes (1956-1959) un Gulbenes (pēc 1959. gada) rajonos. Rankas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidētos Rēveļu un Azandas ciemus. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Rankas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Gulbenes novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Ranka (pagasta centrs), Gaujasrēveļi, Rēveļi.
Matss Nēslunds

Spēlētāja karjera

Karjeras laikā spēlējis Zviedrijas Elitsērijas (Timrå IK, Brynäs IF, Malmö Redhawks), NHL (Monreālas "Canadiens", Bostonas "Bruins") un Šveices hokeja līgas (HC Lugano) klubos. 1979. gada NHL draftā viņu Monreālas "Canadiens" izraudzījās ar kopējo 37. kārtas numuru. Trīs reizes kļuva par Zviedrijas čempionu (1980, 1992, 1994). NHL kļuva par Stenlija kausa ieguvēju (1986), piedalījās trijās Visu zvaigžņu spēlēs (1984, 1986, 1988), bija sastāvā arī startam 1989. gada Visu zvaigžņu spēlei, bet nespēlēja traumas dēļ. 1986. gadā tika iekļauts līgas simboliskajā otrajā izlasē.
Zviedrijas izlases sastāvā izcīnījis zelta medaļu 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs un bronzu 1980. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Pasaules čempionātos izcīnījis visu kalumu medaļas: 1991. gadā zelts, 1981. gadā sudrabs un 1979. gadā bronza. Pateicoties uzvarai Stenlija kausa izcīņā, Pasaules čempionātā un Olimpiskajās spēlēs viņš ir viens no Triju zelta kluba biedriem.
Mostara

Vēsture

Pilsēta dibināta XV gadsimta beigās un kļuva par Osmaņu impērijā ietilpstošās Hercegovinas vilājeta administratīvo centru. XV gadsimta vidū pēc arhitekta Sinana skolnieka arhitekta Hairudīna plāna tika uzbūvēts Vecais tilts. 1878. gadā Mostara iekļāvās Austroungārijā. Otrā pasaules kara laikā Mostara tika iekļauta Horvātijas brīvvalstī.
Pēc 2.pasaules kara, sociālistiskās Dienvidslāvijas laikā, Mostara bija tabakas, vīna ražošanas, boksītu ieguves un alumīnija ražošanas centrs.
Bosnijas kara laikā pilsētā notika smagas cīņas. Vispirms 1992. un 1993. gadā serbu spēki 18 mēnešus centās ieņemt pilsētu. To aizstāvēja horvātu un bosniešu spēki. Serbiem izdevās ieņemt lielu daļu no pilsētas. Bojā gāja daudzi iedzīvotāji un ievērojams skaits senu arhitektūras pieminekļu. 1992. gada 12. jūnijā horvātu-bosniešu spēkiem izdevās padzīt serbus no pilsētas, kuri tomēr apšaudīja pilsētu no apkārtējiem kalniem. Pēc serbu padzīšanas sākās kaujas horvātu un bosniešu starpā. 1993. gada 9. novembrī horvātu spēki artilērijas apšaudē iznīcināja Mostaras simbolu - Veco tiltu.
Pēc kara sākās Mostaras atjaunošanu ar ES valstu finansiālu atbalstu. 2004. gada pavasarī svinīgi tika pabeigta Vecā tilta atjaunošana. Atjaunošanu finansēja ASV, Turcija, Itālija, Nīderlande un Horvātija.
Valērijs Kuļibaba

Spēlētāja karjera

Karjeru Kuļibaba sāka 1992.—93. gada sezonāl, kad Rīgas "Pārdaugava" otrajā sastāvā spēlēja Latvijas čempionātā. 1994.—95. gada sezonā Kuļibaba aizvadīja 13 spēles arī pamatkomandā Starptautiskajā hokeja līgā. 1995.—96. gada sezonu aizvadīja EEHL vienībā Rīgas "Juniors", taču nākamo sezonu uzsāka Krievijas Superlīgas klubā Ufas "Salavat Julajev", tā sastāvā gan aizvadot vien četras spēles. Kuļibaba atgriezās "Juniorā", tā rindās kļūstot par EEHL čempionu.
1998.—99. gada sezonu uzbrucējs uzsāka Krievijas Superlīgas vienībā Tjumeņas "Gazovik", taču sezonas vidū pievienojās EEHL spēlējošajai HK Liepājas Metalurgs vienībai. "Metalurga" sastāvā Kuļibaba aizvadīja nākamās četras sezonas. 2002. gadā kļuva gan par EEHL, gan Latvijas čempionu, 2003. gadā kopā ar komandu izcīnīja vēl vienu Latvijas čempiona titulu. No 2004. līdz 2006. gadam spēlēja Vācijas zemāko līgu klubā EV Landsberg 2000, taču tad atgriezās "Metalurgā". 2008. gadā izcīnīja savu trešo Latvijas čempiona titulu un noslēdza spēlētāja karjeru.
Latvijas hokeja izlases rindās 1996. gadā piedalījies trīs pārbaudes spēlēs.

Trenera karjera

2009.—10. gada sezonā Kuļibaba kļuva par HK Liepājas Metalurgs otrā sastāva treneri Latvijas čempionātā un bija komandas galvenais treneris līdz pat 2013. gadam. No 2013. līdz 2015. gadam bija īslaicīgi pastāvejušo komandu Viļņas "Baltica", Kišiņevas "Platina" un Jūrmalas HASC galvenais treneris. 2015.—16. gada sezonas pirmajā pusē bija Krievijas Pirmās līgas komandas Ņižņijtagilas "Yunior-Sputnik" galvenais treneris.
2016. gadā pievienojās HK Zemgale treneru kolektīvam kā galvenā trenera palīgs. 2017.—18. gada sezonā, Haralda Vasiļjeva veselības problēmu dēļ, sezonas gaitā pārņēma komandas galvenā trenera funkcijas un kopā ar "Zemgali" pirmo reizi tās pastāvēšanas vēsturē sasniedza Latvijas čempionāta finālsēriju.
Elvijs Biezais

Spēlētāja karjera

Karjeru sācis 2007. gadā SK Rīga 18 sastāvā Latvijas otrajā līgā. Nākamajā sezonā SK LSPA/Rīga sastāvā spēlējis Latvijas čempionātā, 2009.—2010. gada sezonā — Rīgas "Dinamo Juniors" sastāvā lielāko daļu sezonas aizvadījis Baltkrievijas Ekstralīgā, taču dažas spēles aizvadīja Ozolnieki Juniors sastāvā Baltkrievijas otrajā līgā. 2010.—2011. un 2011.—2012. gada sezonu aizvadīja HK Rīga sastāvā MHL līgā. 2012.—2013. gada sezonā debitēja Kontinentālās hokeja līgas vienības Rīgas "Dinamo" sastāvā. 2013.—14. gada sezonu Biezais aizvadīja Somijas Mestis līgas klubā Jokipojat.
2014. gada vasarā pievienojās Kazahstānas hokeja līgas klubam Kokšetau "Arlan".
Pārstāvējis Latvijas U-20 izlasi.
Rīgas Pāvila baznīca

Mācītājs

Šobrīd mācītājs ir Ģirts Prāmnieks.

Vēsture

1878. gada 11. martā Rīgas rāte piešķīra līdzekļus un zemes gabalu Svētā Pāvila baznīcas uzcelšanai — pamatakmens likts 1885. gada 19. maijā. Ēku projektējis arhitekts Gustavs Hilbigs (1822—1887), bet pēc viņa nāves darbu turpinājis un pabeidzis tā dēls arhitekts Hermanis Hilbigs (1860—1939). Ēka iesvētīta 1887. gada 8. novembrī.
1912. gadā tika iebūvēti sānu portāli un pārveidoti griesti sakristejā, kā arī uzstādītas ērģeles. Altārgleznu 1937. gadā gleznojis Jānis Roberts Tilbergs.
1973. gadā Svētā Pāvila baznīcā noīrēja telpas PSRS pirmā reģistrētā Vasarsvētku draudze (mācītājs Antons Lāčkāja).
Baznīcas telpās ir filmēts padomju seriāls “Septiņpadsmit pavasara mirkļi”.
Žagatas

Izskats

Visbiežāk žagatām ir gara aste, lai gan ir arī īsastes žagatu (Cissa) sugas. Žagatas ir krāsaini putni, ar košām spalvām, kurām piemīt vizuļojošs, metālisks spīdums. Tās var būt gan kontrastaini melnbaltas, gan krāšņi zilizaļas.
4. Saeimas vēlēšanas

4. Saeimas vēlēšanas Latvijā notika 1931. gada 3. un 4. oktobrī.
Meksikas himna

"Meksikas nacionālā himna" (spāņu: "Himno Nacional Mexicano") ir Meksikas valsts himna, kura oficiāli apstiprināja 1943. gadā. Himnas vārdus 1853. gadā uzrakstīja Francisko Gonsaless Bokanegra (Francisco González Bocanegra), bet gadu vēlāk Haime Nuno (Jaime Nunó) uzrakstīja tai mūziku.
10. Saeima

Darbība

2010. gada 2. novembrī par Saeimas priekšsēdētāju tika ievēlēta Solvita Āboltiņa (Vienotība), bet par priekšsēdētāja biedriem: Gundars Daudze (ZZS) un Andrejs Klementjevs (SC). 10. Saeimas sekretārs bija Kārlis Šadurskis (Vienotība), bet viņa biedrs — Dzintars Rasnačs (VL-TB/LNNK). 2011. gada 21. jūlijā Saeima ievēlēja G. Daudzes vietā par priekšsēdētāja biedru Jāni Vucānu (ZZS).
10. Saeimā darbojas 16 komisijas: Aizsardzības, iekšlietu un korupcijas novēršanas, Ārlietu, Budžeta un finanšu (nodokļu), Cilvēktiesību un sabiedrisko lietu, Eiropas lietu, Izglītības, kultūras un zinātnes, Juridiskā, Mandātu, ētikas un iesniegumu, Nacionālās drošības, Pieprasījumu, Pilsonības likuma izpildes, Publisko izdevumu un revīzijas, Saimnieciskā, Sociālo un darba lietu, Tautsaimniecības, agrārās, vides un reģionālās politikas, kā arī Valsts pārvaldes un pašvaldības.
2011. gada 28. maijā Valsts prezidents Valdis Zatlers ierosināja 10. Saeimas atlaišanu.
Noriļska

Vēsture

Pirmo Noriļskas koka māju uzcēla 1921. gadā Urvanceva vadītās ekspedīcijas dalībnieki. 1935. gadā šeit izveidoja GULAG nometni (Noriļlagu), kurā ieslodzītie Šmita kalna (гора Шмидтиха) ziemeļu pusē sāka celt Noriļskas metalurģisko kombinātu, kas sāka savu darbību 1939. gada martā.
Kopš 1951. gada izveidoja jaunus dzīvojamo māju kvartālus tālāk no metalurģiskā kombināta.

Saimniecība

Noriļska ir krāsainās metalurģijas liels centrs. Šeit notiek krāsaino metālu ieguve: varš, niķelis, kobalts; dārgo metālu: pallādijs, osmijs, platīns, zelts, sudrabs, irīdijs, rodijs, rutēnijs. Noriļskas kombināts iegūst 35 % no pasaules pallādija, 25 % platīna, 20 % niķeļa, 20 % rodija, 10 % kobalta. Noriļskā iegūst 96 % no visa niķeļa, kuru iegūst Krievijā, 95 % kobalta un 55 % vara. Kombināta apgrozījums 2007. gadā bija 321,5 miljardi rubļu. Noriļskas kombināts izmet atmosfērā ļoti daudz indīgu izmešu, padarot Noriļsku par vienu no ekoloģiski vispiesārņotākajām pilsētām pasaulē. Noriļska ar dzelzceļa līniju un autoceļu ir savienota ar Dudinkas pilsētu. Uz citām Krievijas pilsētām tai nav sauszemes ceļu.
Matu caurulīšu pērlītes

Matu caurulīšu pērlītes ir iegarenas pērlītes, kas kopš 18. gadsimta beigām ir ļoti populāras starp Ziemeļamerikas pamatiedzīvotājiem. Savu nosaukumu ieguvušas pateicoties tam, ka sākumā tās izmantoja kā matu rotājumu.

Vēsture

Baltie tirgotāji Ziemeļamerikas indiāņiem pērlītes sāka pārdot līdz ar kolonizācijas sākumu 17. gadsimta pirmajā pusē. Tās bija stikla pērlītes, kuras dažādās ciltis pieņēma savu tradicionālo ornamentu izšūšanai.
Pirmās ziņas par matu caurulīšu pērlīšu parādīšanos maiņas tirdzniecībā ar indiāņiem ir no Ohaio ielejas 1767. gadā. Tās gatavoja Savienoto Valstu austrumos. Starp Lielo līdzenumu ciltīm parādījās 19. gadsimta sākumā, un gatavotas tika no gliemežnīcām, vara vai sudraba. Taču metāla pērlītes neieguva popularitāti.
19. gadsimta vidū sāka izplatīties no kaula darinātas pērlītes, un no šā laika var runāt par pērlīšu krūšu aizsega ēras sākumu. Šādu aizsega veidoja no vairākām caurulīšu rindām un, līdztekus spalvu galvasrotai vai tomahaukam, tas kļuvis par vienu no Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju simboliem. Aizsegus papildināja parastās pērlītes, un tas pilnībā sedza krūtis, bet vēlāk gatavotie sniedzās līdz jostas vietai, nereti — pat ceļgaliem. Sievietes nēsāja no vertikālās rindās izvietotām caurulītēm darinātas krūšu rotas.
Matu pērlīšu regālijas joprojām tiek plaši izmantotas pauvau svētku laikā, un no tām gatavo arī auskarus, kaklarotas, rokassprādzes un somu jostas.
Aleksandrs Fadejevs

Spēlētāja karjera

No 2005. līdz 2008. gadam Fadejevs spēlēja SK LSPA/Rīga sastāvā. No 2010. līdz 2014. gadam Fadejevs lielāko daļu laika aizvadīja Šveices 4. līgas klubā Renens. 2013.—14. gada sezonas otrajā pusē Fadejevs pievienojās Rīgas "Prizma" rindām, kopā ar komandu izcīnot Latvijas čempiona titulu. Nākamajā sezonā kopā ar HK MOGO izcīnīja vēl vienu čempiona titulu. HK MOGO sastāvā vairākas spēles aizvadīja arī 2015.—16. gada sezonā, taču tad noslēdza spēlētāja karjeru.
Jēkabs Landaus

Biogrāfija

Jēkabs Landaus piedzima 1860. gada 25. decembrī. Ieguvis augstāko izglītību, strādājis ebreju skolā. Bijis Tautas padomes loceklis. 1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē, pārstāvēja Ebreju nacionāldemokrātu partiju.
Miris 1941. gadā vācu okupācijas laikā.
Oglekļa pēdas nospiedums

Oglekļa pēdas nospiedums ir "kopējais siltumnīcefekta gāzu (SEG) izmešu apjoms, kas rodas no precēm un pakalpojumiem to ražošanas un lietošanas." .
Bārtas pagasts

Upes

Elkupīte, Gravas upe, Kārklupe, Melnupe, Olupe, Puļķupe, Pūšļupe, Vilkupe.

Vēsture

Bārtas pagasta teritorija veidojusies no Bārtas (Oberbartau) un Krūtes (Kruhten) muižu, Kalna un Spāres (Spahrenhof) pusmuižu un Krūtes mācītājmuižas pagastiem. 1935. gadā Bārtas pagasta platība bija 113,2 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Bārtas un Ķiburu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Bārtas ciemam pievienoja likvidēto Ķiburu ciemu, 1962. gadā - likvidēto Dunikas ciemu. 1968. gadā Bārtas ciema kolhoza "Nākotne" teritoriju pievienoja Sikšņu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Bārtas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Grobiņas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Bārta (pagasta centrs), Krūte, Ķīburi, Plosti, Sūnuciems.
Oskars Perro

Biogrāfija

Oskars Perro ir dzimis Mazsalacā. Studējis medicīnu Latvijas Universitātē. Sākoties Vācijas un Padomju Savienības karam, brīvprātīgi piesakās vācu armijā. Viņa ģimene smagi cietusi Baigajā gadā. 1941. gada decembrī nonāk austrumu frontē. 1942. gada janvārī kopā ar nelielu latviešu karavīru grupiņu tiek iesaistīts Holmas cietokšņa aizstāvības kaujās. Kaujas ierindā gandrīz visu laiku līdz cietokšņa atbrīvošanai maijā. Divas reizes ievainots. Par šo kauju laikā izrādīto varonību kļūst par pirmo latvieti 2. pasaules kara laikā, kuru apbalvo ar 2. šķiras dzelzs krustu. Ārstējies kara slimnīcās Kauņā, Minhenē un Garmišpartenkirhenē.
Pēc atgriešanās Rīgā piešķirts veselības uzlabošanas atvaļinājums un pēc tā izbeigšanās paturēts par mācībspēku instruktoru sagatavošanas kursos. 1943. gada pavasarī atkal ievietots Rīgas kara slimnīcā atlikušo šķembu izoperēšanai. Pēc tam dienējis Latviešu leģiona ģenerālinspekcijas štābā un iecelts par šī štāba sakaru virsnieku Rīgas radiofonā. 1944. gada 5. aprīlī Leģiona ģenerālinspektors ģenerālis Rūdolfs Bangerskis komandējis Oskaru Perro kā sakaru virsnieku uz VI armijas korpusa štābu laikā, kad abas latviešu divīzijas cīnījās blakus frontes iecirkņos aiz Opočkas, Veļikajas upes pozīcijās.
VI armijas korpusa komandieris ģenerālis Pfefers-Vildenbruhs ieceļ Perro par savu personīgo adjutantu. Kā tāds viņš piedalās visos korpusa komandiera izbraukumos un iepazīstas ar daudziem štābu virsniekiem un vienību komandieriem. Armijas korpusa štābā pildījis arī pretizlūkošanas daļas priekšnieka amatu.
Pēc 1944. gada jūlija kaujām pie Latvijas—Krievijas robežas, kurās praktiski tiek iznīcināta 15. latviešu Waffen-SS divīzija, atkāpšanās rezultātā atgriežas Latvijā. Sakarā ar VI armijas korpusa komandieru maiņu atkomandēts uz 19. latviešu Waffen-SS divīziju. Tur iedalīts štāba virsnieku rezervē. Vēlāk pildījis dienestu majora Ernesta Laumaņa komandētajā 19. divīzijas izlūkbataljonā un dažādās citās divīzijas vienības. Bijis arī divīzijas komandiera ģenerāļa Strekenbaha adjutants. Kurzemes cietokšņa beigu posmā komandējis rotu 43. grenadieru pulkā. Kurzemes kauju posmā arī apbalvots ar I šķiras dzelzs krustu. 1945. gada 27. aprīlī piekto reizi ievainots un 8. maijā vakarā evakuēts no Ventspils uz Vāciju ar pēdējo kuģi Rudolf Albrecht. 12. maijā ierodas ar kuģi Ķīles reidā. Kuģi atstāt angļu iestādes atļauj tikai 30. maijā. Karu beidzis virsleitnanta dienesta pakāpē.
Pēc atveseļošanās atsāk studijas. Vispirms Vācijā, bet no 1948. gada Kanādā. Aktīvi iesaistās trimdas latviešu kultūras dzīvē. Publicējis vairākas autobiogrāfiskas grāmatas par 2. pasaules karu. Oskars Perro bija latviešu studentu korporācijas Fraternitas Cursica biedrs.
Jēkabs Plūme

Dzīvesgājums

Pēc mērnieku skolas pabeigšanas iestājās Sanktpēterburgas junkurskolā. Pēc tās vairāk kā 20 gadus dienēja cietokšņos tagadējā Turkmenistānā, Taškentā un Kuškā. 1880. gadā piedalījās karā Aizkaspijā, kur tuksnesī veicis uzmērīšanas un maršrutu sastādīšanas darbus vairāk kā 700 kilometru garumā. No 1902. gada dienēja Rīgā 116. Malojaroslavļas kājnieku pulkā. 1906. gadā ieguva pulkveža pakāpi, vēlāk paaugstināts par ģenerālmajoru. 1914. gadā atvaļinājies no dienesta. Pēc dienesta ievēlēts par direktoru 5. Rīgas savstarpējā kredītbiedrībā.
Pirmā pasaules kara laikā piedalījies latviešu strēlnieku organizēšanā. 
1918. gada 8. novembrī kopā ar Kārli Moricu Lejiņu, Paulu Lejiņu, Jāni Bisenieku, Andreju Krastkalnu, Eiženu Laubi, Alfrēdu Ģīmi un citiem iesaistījās Baltijas hercogistes Zemes komitejas sastāvā.
Pēdējos dzīves gadus bija piecu Latvijas tirdzniecības un rūpniecības bankas namu pārvaldnieks. Miris 1931. gadā, apbedīts Rīgas Meža kapos.
Stroncijs

Vēsture

Stronciju 1790. gadā atklāja Adērs Krofords (Adair Crawford). Tas tika nosaukts Skotijas ciemata Strontīanas (Strontian) vārdā, kur tas tika atklāts. 1808. gadā ar elektrolīzi stronciju izdalīja angļu ķīmiķis Hamfrijs Deivijs, lai gan tas joprojām netika iegūts tīrā veidā. 1855. gadā tīrā veidā to pirmais ieguva Roberts Bunzens (Robert Bunsen).

Atrašanās dabā

Tīrā veidā stroncijs dabā nav atrodams. Tas galvenokārt ir atrodams celestīna un stroncianīta minerālos.

Izotopi

Dabā ir sastopami četri stabili stroncija izotopi: stroncijs-88 (82,58% no kopējā stroncija daudzuma), stroncijs-86 (9,86%), stroncijs-87 (7,00%) un stroncijs-84 (0,56%). Vēl ir zināmi izotopi, kuru masas skaitlis ir no 73 līdz 107.

Raksturojums

Stroncijs ir pelēks, sudrabains metāls, kas ir mīkstāks nekā kalcijs. Ķīmiski aktīvs elements. Labi reaģē ar ūdeni, veidojot stroncija hidroksīdu (Sr(OH)₂) un ūdeņraža gāzi.

Izmantošana

Stroncijam ir līdzīgas ķīmiskās īpašības kā kalcijam un bārijam, bet to izmanto salīdzinoši maz, galvenokārt lielo izmaksu dēļ. Stronciju galvenokārt izmanto pirotehnikā, lai uguņošanā iegūtu spilgti sarkanu krāsu.