google/wiki40b huggingface dataset:
Latvijas futbola izlase 2006. gada Pasaules kausa kvalifikācijā

Laika posmā no 2004. gada septembra līdz 2005. gada oktobrim Latvijas futbola izlase piedalījās 2006. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā. Finālturnīrs norisinājās 2006. gada jūnijā un jūlijā Vācijā.
Latvijas izlase tika ielozēta kvalifikācijas turnīra UEFA zonas 3. apakšgrupā kopā ar Portugāli, Krieviju, Slovākiju, Igauniju, Luksemburgu un Lihtenšteinu.
Šajā kvalifikācijas ciklā Latvijas izlase septiņu komandu konkurencē ieņēma 5. vietu, izcīnot 15 punktus 12 spēlēs.
Frīdrihs Ozoliņš

Biogrāfija

Dzimis 1879. gada 19. jūlijā Mālpils pagasta "Kulītēs" amatnieka ģimenē. Pēc skolas pabeigšanas 1899. gadā sāka strādāt Rīgas-Orlas dzelzceļa kontrolē, kā arī darbojās Rīgas Latviešu biedrības teātrī. 1905. gadā piedalījās teātra darbinieku arodbiedrības izveidē. No 1908. gada līdz Latvijas Republikas dibināšanai strādāja Vitebskā par dzelzceļa kontrolieri. Vitebskā būdams, bija Latviešu labdarības biedrības priekšnieks, dažādu komisiju loceklis, kā arī Evaņģēliski luteriskās draudzes padomes loceklis. Darbojies arī bēgļu palīdzības organizācijās.
Darbojies Latviešu Pagaidu nacionālajā padomē. 1918. gadā piedalījies Latviešu dzelzceļnieku savienības dibināšanā, darbojies arī Latvijas Dzelzceļnieku biedrībā. 1920. gadā bija darba ministrs Kārļa Ulmaņa vadītajā valdībā. Īslaicīgi bija tirdzniecības un rūpniecības ministra pienākumu izpildītājs.
1924. gadā sācis strādāt Izglītības ministrijā par Pieminekļu valdes priekšsēdētāju, organizēja Latvijas senatnes pētīšanas iestādi, kā arī vadīja Arheoloģijas un etnogrāfijas nodaļu. No 1928. līdz 1930. gadam bija satiksmes ministrs Pētera Juraševska un Hugo Celmiņa valdībās.
Apbalvots ar II šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Miris 1950. gadā.
Gunārs Piesis

Biogrāfija

Gunārs Piesis dzimis 1931. gada 19. jūlijā, Rīgā. Pēc vidusskolas beigšanas Rīgā, devies uz Maskavu un iestājies Vissavienības valsts kinematogrāfijas institūtā režisoru fakultātē, kuru absolvēja 1962. gadā. Pēc mācībām uzsāka darbu Rīgas kinostudijā.
Pēc debijas aktierfilmas "Kārkli pelēkie zied" (1961) iznīcinošas oficiālās kritikas Piesis pievērsās kinožurnāliem kā kinodokumentālists un sižetu autors. Izcilākie dokumentālie darbi ir "Zemes atmiņa", "Svjatoslavs Rihters" un krāšņā "Rīgas parki".
Gunārs Piesis pie spēlfilmu režijas atgriezās 1971. gadā, kad uzņēma filmu "Nāves ēnā". Filma guva pozitīvas atsauksmes. Piesis pievērsās literāro darbu, pasaku un dabas filmu ekranizācijām. Viņš bija arī vairāku savu filmu scenāriju autors. Spēlfilma "Pūt, vējiņi!", kas uzņemta pēc Raiņa dzejas lugas motīviem, kļuva par Vissavienības festivāla laureātu 1974. gadā, bet jauniešu drāma "Tavs dēls" — 1979. gadā. Īpaši veiksmīga bija Annas Brigaderes pasaku lugas "Sprīdītis" ekranizācija. Šis kopdarbs ar Čehoslovākijas Barrandov Studio ieguva apbalvojumus bērnu filmu festivālā Tallinā un Vissavienības kinofestivālā Tbilisi (abas 1987. gadā), kā arī Starptautiskajā bērnu un jauniešu filmu festivālā Buenosairesā (1988).
1990. gadā, kad Rīgas kinostudijas darbības tika pārstrukturēta, aizgāja no darba. Miris Rīgā, 1996. gadā. Apbedīts Raiņa kapos.
Daugavpils dome

Daugavpils pilsētas dome ir Daugavpils pilsētas augstākā pašpārvaldes iestāde, kas tika izveidota 1994. gadā pēc 1994. gada pašvaldību vēlēšanām, nomainot LR Augstākās Padomes iecelto Daugavpils pilsētas pagaidu valdi. 
Pilsētas dome sastāv no 15 deputātiem, ko ievēl reizi četros gados pašvaldību vēlēšanās.

Vēsture

Pašvaldība Daugavpilī tika pirmoreiz nodibināta 1582. gadā ar Polijas karaļa un Lietuvas lielkņaza Stefana Batorija privilēģiju, kas piešķīra Daugavpilij Magdeburgas tiesības, uz ko pamata pilsētā tika izveidots maģistrāts.
Kopš 1905. gada izvietojas pilsētas centrā Krišjāņa Valdemāra ielā 1.
Darbinieks

Darbinieks ir fiziska persona, kas uz darba līguma pamata par nolīgto darba samaksu darba devēja vārdā veic noteiktu darbu.

Pienākumi

Darbiniekam sava darba pienākumos ir rūpēties par to, lai pēc iespējas novērstu vai mazinātu šķēršļus, kas nelabvēlīgi ietekmē vai var ietekmēt parasto darba gaitu uzņēmumā, kā arī par to, lai pēc iespējas novērstu vai mazinātu draudošus vai jau radušos zaudējumus. Izņēmums pieļaujams tikai tajā gadījumā, kad šāda rīcība darbiniekam nav pa spēkam, nav no viņa taisnīgi sagaidāma vai arī to aizliedzis darba devējs.
Missouri (līnijkuģis)

USS Missouri (BB-63) ir ASV Jūras kara flotes "Aiovas" klases līnijkuģis, trešais ASV Jūras kara flotes kuģis, kas nosaukts ASV štata Misūri vārdā. Uz kuģa, kas tobrīd atradās Tokijas līcī, Japāna 1945. gada 2. septembrī parakstīja kapitulācijas aktu, ar ko tika izbeigts Otrais pasaules karš.
Kuģis tika pasūtīts 1940. gada 12. jūnijā, ūdenī nolaists tika 1944. gada 29. janvārī. Kuģis tika izmantots vairākās Otrā pasaules kara kaujās Klusajā okeānā, vēl tika izmantots Korejas karā no 1950. līdz 1953. gadam. 1955. gadā veica savu pēdējo iziešanu jūrā pirms nokļūšanas ASV Jūras kara flotes rezerves flošu sarakstā. 1984. gadā kuģis tika modernizēts un izmantots 1991. gada Līča kara operācijā "Tuksneša vētra". 1992. gada martā pēdējo reizi izgāja jūrā.
1998. gadā kuģis tika ziedots USS Missouri memoriālajai asociācijai, kļuva par muzeja kuģi Pērlhārborā, Havaju salās, ASV.
Čagas slimība

Čagas slimība (arī amerikāņu tripanosomiāze) ir tropiska parazītiska slimība, ko izraisa Trypanosoma cruzi vienšūņi. Slimību izplata Triatominae blaktis.
Simptomi mainās infekcijas gaitā. Agrīnā stadijā simptomu parasti vispār nav vai arī ir vieglā formā, var būt drudzis, palielināti limfmezgli, galvassāpes, pietūkums kodiena vietā. Pēc 8—12 nedēļām parasti sākas slimības hroniska fāze, 60—70% saslimušo neparādās citi simptomi. Pārējiem 30—40% cilvēku simptomi parādās vēl 10—30 gadus pēc infekcijas, sirdī var palielināties sirds kambari par 20—30%, kā rezultātā var būt sirds mazspēja. 10% cilvēku var paplašināties barības vads vai resnā zarna. Slimību agrīnā stadijā var diagnosticēt, ar mikroskopa palīdzību asinīs atrodot parazītu, hronisku slimību var diagnosticēt, asinīs atrodot Trypanosoma cruzi antivielas.
Saskaņā ar 2013. gada datiem pret slimību nav izveidota vakcīna. Agrīnā stadijā slimību var ārstēt ar medikamentiem (nifurtimokss vai benznidazols). Medikamenti parasti palīdz izārstēties, ja tiek doti sākumā. Jo cilvēkam ilgāk ir Čagas slimība, jo neefektīvāki kļūst medikamenti. Medikamentu lietošana hroniskas slimības gadījumā var palīdzēt aizkavēt beigu stadijas simptomu veidošanos. Nifurtimokss un benznidazols līdz 40% cilvēku izraisa īslaicīgas blakusparādības, tai skaitā ādas bojājumus, gremošanas sistēmas kairinājumu.
2013. gadā tika lēsts, ka ar slimību slimo 7—8 miljoni cilvēku, visvairāk cilvēki no Meksikas, Centrālamerikas un Dienvidamerikas. 2006. gadā veiktajos aprēķinos tika secināts, ka slimība ik gadu izraisa 12,5 tūkstošu cilvēku nāves. Lielākā daļa ar Čagas slimību saslimušie ir nabadzīgi, lielākā daļa saslimušo neapzinās, ka ir inficēti. Plaša mēroga cilvēku pārvietošanās ir palielinājusi to apgabalu, kur ir sastopama slimība — starp tām ir arī vairākas Eiropas valstis un ASV. Valstu skaits ir arī palielinājies līdz 2014. gadam. Slimība skar vēl 150 citas dzīvnieku sugas.
Slimība nosaukta brazīliešu ārsta Karlosa Čagasa (Carlos Chagas) vārdā, kas to pirmais 1909. gadā aprakstīja.
Ernests Putniņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1867. gada 17. martā Kosas pagasta Reinmuižu (tagad — Reinas Amatas pagastā) saimnieka ģimenē. Mācījās Kosas Bābeskalna pagastskolā, Cēsu elementārskolā un Cēsu apriņķa skolā, tad Bērzaines klasiskajā ģimnāzijā (1883-1888). Studēja Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē (1888-1894), pēc ārsta grāda iegūšanas strādāja kā ārsts Kalnamuižā Stāmerienas pagastā (1894-1898). 1898. gadā veica arheoloģiskos izrakumus pie netālā Ludza ezera, kur atrada seno letgaļu villaini, kas vēlāk nodēvēta par Stāmerienas sagšu. 1898.-1901. gadā papildinājās Berlīnē (mikroskopiskajā anatomijā un dzemdniecībā), Vīnē (operatīvajā ginekoloģijā) un Parīzē.
Pēc atgriešanās dzimtenē 1901. gadā Rīgā nodibināja sieviešu slimību privātklīniku, līdztekus no 1902. gada bija arī Rīgas pilsētas skolu ārsts. Kā Sarkanā Krusta ārsts piedalījās Krievu-japāņu karā (1904-1905), pēc tam atkal strādāja savā privātklīnikā Rīgā (1906-1914), ārstējis arī rakstnieku Rūdolfu Blaumani. Pirmā pasaules kara laikā bija Krievijas impērijas armijas vecākais ārsts 327. Pleskavas družinā Daugavpils frontē (1914-1918). Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada atgriezās Rīgā, no 1919. gada viņš bija Rīgas pilsētas 1. slimnīcas direktors (1919-1924) un sieviešu nodaļas vadītājs.
1921. gadā viņu ievēlēja par docentu Latvijas Universitātes medicīnas fakultātē, 1928. gadā par LU dzemdniecības un sieviešu slimību klīnikas direktoru. 1930. gadā viņam piešķīra LU goda doktora (Dr. med. h. c.) grādu un ievēlēja par profesoru (1931). Pirms pensionēšanās 1939. gadā ierosināja ginekoloģiskā korpusa celtniecību Rīgas pilsētas 2. slimnīcā (tagad Paula Stradiņa Klīniskā universitātes slimnīca), kas kara dēļ tika pabeigts tikai 1957. gadā. No 1940. gada dzīvoja Stendera ielā 12, Mežaparkā. Pēc Sarkanās Armijas ieiešanas Rīgā 1944. rudenī bijis profesors konsultants, līdz 1947. gadam strādājis arī Rīgas 1. slimnīcā. Otrreiz pensionējās 1952. gadā.
Miris 1962. gada 15. janvārī Rīgā, apglabāts Meža kapos.
Tatjana Voronova

Šahistes karjera

Tatjana Voronova šahu sākusi spēlēt 14 gadu vecumā. 1978. gadā viņa izcīnīja bronzas medaļu PSRS sieviešu šaha čempionātā Nikolajevā. Tatjana Voronova laikā no 1980. gadam līdz 2006. gadam ir vairākkārt izcīnījusi medaļas Latvijas sieviešu šaha čempionāta finālos: 4 zelta (1980, 1985, 1986, 1987), 5 sudraba (1982, 1998, 1999, 2000, 2003) un 6 bronzas (1993, 1994, 1996, 1997, 2001, 2006).
Tāpat ilgus gadus Tatjana Voronova bija dažādu Latvijas šaha komandu dalībniece. PSRS Tautu spartakiādēs viņa spēlēja 1979. gadā un 1981. gadā.
"Daugavas" komandas sastāvā Tatjana Voronova piedalījās PSRS komandu kausā šahā 1980. gadā, izcīnot pirmo vietu pie sava galdiņa.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Tatjana Voronova vairākkārt pārstāvējusi Latvijas komandu šaha olimpiādēs (1994, 1996, 1998, 2000) un Eiropas šaha komandu čempionātos (1997, 2001).

Trenere

Tatjana Voronova ir beigusi Valsts Centrālo fiziskās kultūras institūtu Maskavā un ilgus gadus strādā par treneri Rīgas šaha skolā.
Nelja Energia

Vēsture

2005. gada 3. novembrī Igaunijas investoru grupa un Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka (33 % kapitāldaļu) dibināja investīciju uzņēmumu Freenergy AS ar mērķi Igaunijā attīstīt atjaunīgās enerģijas iegūšanu. Vēja parku attīstīšanai un apkalpošanai 2005. gada 20. decembrī tika dibināts uzņēmums Nelja Energia OÜ, kā 50 % kapitāldaļu piederēja Freenergy un 50 % Vardar Eurus (īpašnieki Norvēģijas enerģētikas uzņēmums Vardar AS ar 90 % un investīciju fonds Nordic Environment Finance Corporation ar 10 %).
2010. gada 17. augustā Freenergy AS un Vardar Eurus AS (katrs 50 %) iegādājās Lietuvas uzņēmuma UAB Naujoji Energija (tagad UAB 4ENERGIA) kapitāldaļas. Naujoji Energija plānoja pie jūras izveidot 40 MW vēja parku. Čūteļu vēja parks sāka darbu 2012. gadā.
2012. gadā Nelja Energia OÜ apvienojās ar Freenergy AS. 2012. gada 26. aprīlī Freenergy AS nosaukums mainīts uz Nelja Energia AS, vienlaikus Nelja Energia OÜ dzēšot no Igaunijas uzņēmumu reģistra.
Nelja Energia AS lielākais kapitāldaļu turētājs bija Vardar Eurus (77 %). 33 % kapitāldaļu piederēja Igaunijas investoriem: Ivard OÜ (Petera Mend), Vestman Energia AS (Aivars Bērziņš), JMB Investeeringute OÜ (Jiri Meiss), HTB Investeeringute OÜ (Hanness Tamjervs); Nelja Energia līdzšinējie vadības uzņēmumi Solarcom OÜ (Martins Krūss) un Atradius OÜ (Kalle Kīgske), Skype izveidotāju investīciju uzņēmums Ambient Sound Investments OÜ, United Partners Investments OÜ un Kakssada Kakskümmend Volti OÜ.
2017. gada 15. jūnijā Latvijā, Brocēnos atklāta koģenerācijas stacija un kokskaidu granulu ražotne.
2018. gada 29. maijā paziņots, ka Eesti Energia meitas uzņēmums Enefit Green iegādāsies Nelja Energia. Par 100 % akciju tiks samaksāti 289 miljoni EUR, kā arī pārņēmti 204 miljonu eiro Nelja Energia parādi. 6. novembrī darījumu atļāva Igaunijas konkurences padome. Pēc tam uzņēmuma Skinest īpašnieks Oļegs Osinovskis administratīvajā tiesā iesniedza prasību atcelt apvienošanos.
Psammolepji

Apraksts

Ģintij piederošie pārstāvji ir samērā lieli (ap 80 cm. gari), plati un samērā plakani. Ķermenis klāts ar masīvām bruņu plātnēm. Dorsālā un ventrālā plātne ir klāta ar tesērām nepilnīgi. Pie plātņu augšanas centriem ir zona bez tesērām. Attīstītākajām formām dorsālajai (muguras) plātnei arī centrālā daļa ir klāta ar tesērām, bet mazāk attīstītām formām ventrālā (vēdera) plātne var būt vispār bez tesērām. Tesēru izmērs pieaug plātņu malās. Ventrālās plātnes aizmugurē nav izgriezuma. Branhiālās plātnes ir garas un samēra platas. Rostrālās plātnes ir īsas un platas. Ādas zobi ir sīki, blīvi izvietoti un ar īsiem zobiņiem. Zvīņas ir lielas.

Izplatība

Psammolepju ģints pārstāvji dzīvoja no vidusdevona līdz augšdevona sākumam (živets, apakšējais frāns). Tie bija izplatīti galvenajā devona laukā (arī Latvijā), Timānā, Donbasā un Skotijā.
Poēma

Poēma ir liroepikas sacerējums, kas no liriska dzejoļa atšķiras ar lielāku apjomu, tam nereti ir sižeta iezīmes.
Tradicionāli poēmas apdzied svarīgus, izšķirošus brīžus atsevišķa cilvēka, kāda sociālā slāņa vai tautas dzīvē un atspoguļo būtiskākos procesus, kas norisinās sabiedrībā un cilvēka apziņā. Plašākās pagātnes episkās dziesmas sauc par eposiem.

Latviešu poēmas

Latviešu poēmas aizsākumi meklējami 19. gadsimta otrajā pusē, kad nacionālā romantisma laikā dzejnieki sacerēja poēmas, kurās viņi vēlējās koncetrēt latviskās tradīcijas un pasaules uzskatu, tā radot pamatu latviešu nācijas identitātes apziņai. 20. gadsimta sākumā sarakstītajās Raiņa, Viļa Plūdoņa un citu autoru poēmās nozīmīgi bija sociālie motīvi. 20. gadsimta 20.-30. gados poēmas rakstīja Aleksandrs Čaks, smeldams tām vielu no Rīgas pagātnes un Latvijas brīvības cīņām. Vēsturiskas personības savās poēmās apdziedāja Edvarts Virza.
Pasaules čempionāts cīņas sportā

Pasaules čempionāts cīņas sportā ir amatieru sacensības cīņas sportā, kuras organizē Starptautiskā cīņas federācija (UWW).
Vīriešu pasaules čempionāti grieķu-romiešu cīņā notiek kopš 1904. gada, brīvajā cīņā — kopš 1951. gada.  Sieviešu čempionāti brīvajā cīņā kopš 1987. gada.

Daudzkārtēji čempioni

Tabulās ir redzami tie, kuri pasaules čempionātos (izņemot Olimpiskās spēles) ir ieguvuši vismaz 5 zelta medaļas.
Andrejs Krustiņš

Jaunība un pirmās dienesta gaitas

Andrejs Krustiņš dzimis Ungurmuižas pagasta "Vesetnieku" mājās. Mācījās Ungurmuižas pagasta skolā un Jēkabpils pilsētas skolā. Panevēžas realskolā nokārtoja savvaļnieku eksāmenu. 1905.—1908. gadā mācījās Čugujevas karaskolā, 1908.—1910. gadā dienēja 178. Cēsu kājnieku pulkā Liepājā, 1910.—1915. gadā Penzā.

Pirmais pasaules karš un Krievijas Pilsoņu karš

1916. gada janvārī pēc paša vēlēšanās pārnāca uz 6. Tukuma latviešu strēlnieku bataljonu. Piedalījās kaujās pie Frančiem un Ķekavā, pēc kā paaugstināts par kapteini. Ziemassvētku kauju laikā cīnījās Tīreļpurvā pie Mangaļiem, Skangaļiem un Ložmetējkalna, pēc kā paaugstināts par pulkvežleitnantu. Saņēma Jura krustu ar lauriem. Rīgas operācijas laikā 1917. gada septembrī komandēja 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulku kaujās pie Ikšķiles un Mazās Juglas. Pēc 1917. gada novembra nonāca konfliktā ar lieliniekiem un bija spiests pulku atstāt un devās uz Vitebsku, kur vadīja pulkveža Frīdriha Brieža organizācijas nodaļu. 1918. gada aprīlī-augustā viņš uzturējās Vācijas okupētajā Latvijā un ievāca slepenu informāciju.

Latvijas Brīvības cīņas

Pēc Sarkanās armijas iebrukuma Latvijā 1918. gada decembrī Krustiņš iestājās LSPR armijas 3. latviešu strēlnieku brigādē, kur tika iecelts par štāba priekšnieku. Pēc armijas sakāvēm 1919. gada maijā Valmierā viņu apcietināja un tiesāja Veļikije Luki kara tribunāls. 1919. gada 14. septembrī Krustiņam izdevās pāri frontei aizbēgt uz Latviju, kur viņš iestājās Latvijas armijā un uzņēmās komandēt 8. Daugavpils kājnieku pulku. Piedalījās brīvības cīņās pret Bermonta armiju no Rīgas līdz pat Lietuvas robežai. 1919. gada 21. novembrī viņu paaugstināja par pulkvedi. 1920. gada sākumā ar savu pulku veica sekmīgus uzbrukumus Viļakas, Kupravas un Katlešu virzienā.

Latvijas armijā

1922. gada 1. aprīlī Krustiņš tika iecelts par 3. Latgales divīzijas komandiera palīgu, 1925. gada janvārī par 1. Kurzemes divīzijas komandieri, 22. jūnijā paaugstinot par ģenerāli. Bija Kurzemes apgabala garnizona priekšnieks. 1929. gadā viņš beidza kara akadēmiskos kursus.
Pēc Latvijas okupācijas, kad Latvijas armija tika pārveidota par 24. teritoriālo korpusu, Andrejs Krustiņš kļuva par 183. divīzijas komandieri, bet 1941. gada 9. jūnijā tika apcietināts un izvests uz PSRS. PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija Maskavā viņu 1941. gada 29. jūlijā notiesāja uz nāvi. Pēc VDK datiem nāvessods izpildīts Noriļskā, bet pēc jaunākiem datiem 1941. gada 16. oktobrī nošauts un apglabāts Komunarkas masu kapos Piemaskavā.
Kurš baidās no Virdžīnijas Vulfas? (filma)

Balvas

Filma ieguva BAFTA apbalvojumu kā Labākā filma.
Teodors Ķirsis

Biogrāfija

Izglītību ieguvis Jaunpils vidusskolā, Rīgas Politehniskajā institūtā (1970). Pēc studiju beigšanas sācis strādāt Politehniskajā institūtā par Mašīnbūves iekārtu katedras laboratoriju vadītāju un asistentu, docentu, katedras vadītāju un Industriālā biznesa sistēmu institūta direktoru. Pēc tam strādājis NCC Industry Latvija būvniecības servisa centrā, sākotnēji par direktoru, vēlāk — viceprezidentu.
T. Ķirsis bija viens no ievērojamākajiem Latvijas alpīnistiem, ar šo sporta veidu sācis nodarboties 1968. gadā. Vadījis apmēram 50 ekspedīcijas, iekarojis visas PSRS teritorijā esošās virsotnes, kas augstākas par 7000 metriem (Komunisma, Uzvaras, Koržeņevska, Ļeņina, Hantengri smailes), par ko saņēmis "Sniega leoparda" titulu. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas pievērsies augstkalnu kāpšanai Himalajos. 1995. gada 14. maijā kopā ar Imantu Zaulu kā pirmie Latvijas alpīnisti uzkāpa pasaules augstākajā virsotnē Everestā (8848 m). Vēl ir uzkāpis Daulagiri virsotnē (8167 m; 1993. gada 10. oktobrī kopā ar I. Zaulu un Ilgvaru Paulu) un vairākās citās virsotnēs. Dzīves laikā vadījis apmēram 50 ekspedīcijas kalnos. Līdz 2001. gada janvārim viņš bija sasniedzis visu kontinentu augstākās virsotnes. 1996. gadā saņēmis trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
2003. gada 9. decembrī programmas "7 virsotnes Latvijai" ietvaros, kāpjot Kuka kalnā (3754 m, Jaunzēlande), viņš un pārējie trīs ekspedīcijas dalībnieki (Ilmārs Bernāns, Evija Ķirse, Aivars Prošenkovs) gāja bojā.
Hilberta līkne

Hilberta līkne (zināma arī kā Hilberta telpu piepildošā līkne) ir nepārtraukta fraktāļu plakni piepildoša līkne, kuru pirmoreiz aprakstīja vācu matemātiķis Dāvids Hilberts 1891. gadā.
Tā kā tā ir plakni piepildoša, tās Hausdorfa dimensija (pie robežas ) ir .
Eiklīda attālums  ir , t.i. tas aug eksponenciāli ar .
Vairākdimensiju datubāzēs ir ietikts izmantot Hilberta kārtu z-kārtas līknes vietā tās labāko lokalitātes saglabāšanas īpašību dēļ. Databāzu algoritmi ar Hilberta kārtību tiek pielietoti

Datorprogramma

A. R. Butzs  ir izveidojis algoritmu vairākdimensiju Hilberta līknes veidošanai. libHilbert ir C++ bibliotēka, kas izmanto Butza algoritmu vairākām dimensijām.
Šī Java sīklietotne zīmē Hilberta līkni, rekursīvi izsaucot četras metodes:
import java.awt.*;import java.applet.*;public class HilbertCurve extends Applet {
    private SimpleGraphics sg=null;
    private int dist0=512, dist=dist0;

    public void init() {
        dist0 = 512;
        resize ( dist0, dist0 );
        sg = new SimpleGraphics(getGraphics());
    }

    public void paint(Graphics g) {
        int level=4;
        dist=dist0;
        for (int i=level;i>0;i--) dist /= 2;
        sg.goToXY ( dist/2, dist/2 );
        HilbertA(level); // start recursion
    }

    private void HilbertA (int level) {
        if (level > 0) {
            HilbertB(level-1);    sg.lineRel(0,dist);
            HilbertA(level-1);    sg.lineRel(dist,0);
            HilbertA(level-1);    sg.lineRel(0,-dist);
            HilbertC(level-1);
        }
    }

    private void HilbertB (int level) {
        if (level > 0) {
            HilbertA(level-1);    sg.lineRel(dist,0);
            HilbertB(level-1);    sg.lineRel(0,dist);
            HilbertB(level-1);    sg.lineRel(-dist,0);
            HilbertD(level-1);
        }
    }

    private void HilbertC (int level) {
        if (level > 0) {
            HilbertD(level-1);    sg.lineRel(-dist,0);
            HilbertC(level-1);    sg.lineRel(0,-dist);
            HilbertC(level-1);    sg.lineRel(dist,0);
            HilbertA(level-1);
        }
    }

    private void HilbertD (int level) {
        if (level > 0) {
            HilbertC(level-1);    sg.lineRel(0,-dist);
            HilbertD(level-1);    sg.lineRel(-dist,0);
            HilbertD(level-1);    sg.lineRel(0,dist);
            HilbertB(level-1);
        }
    }}class SimpleGraphics {
    private Graphics g = null;
    private int x = 0, y = 0;    

    public SimpleGraphics(Graphics g) { this.g = g; }
    public void goToXY(int x, int y) { this.x = x;   this.y = y; }

    public void lineRel(int deltaX, int deltaY) {
        g.drawLine ( x, y, x+deltaX, y+deltaY );
        x += deltaX;    y += deltaY;
    }}
Vēl viena versija, kas realizē attēlojumu Lindenmaijera sistēmā. Kods rakstīts Tuga Turtle valodā. 
  def f
    walk 10
  end
  def p
    turn 90
  end
  def m
    turn -90
  end
  def l(n)
    return if n==0
    p; r(n-1); f; m; l(n-1); f; l(n-1); m; f; r(n-1); p
  end
  def r(n)
    return if n==0
    m; l(n-1); f; p; r(n-1); f; r(n-1); p; f; l(n-1); m
  end
  
  l(6)
Eduards Gorņevs

Biogrāfija

1928. gadā beidzis Ludzas latviešu vidusskolu un iestājies Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē. Mācības augstskolā gan nav beidzis un turpmākajos gados strādājis ostā, dzelzceļā un dažādās rūpnīcās. Šahu iemācījies spēlēt trīsdesmit gadu vecumā. Otrā pasaules kara laikā šaha komandu turnīros pārstāvējis rūpnīcas "Vairogs" komandu. Pēc kara iesaistījies Latvijas šaha dzīves atjaunošanā. 1948. gadā bijis otrais sporta biedrības "Daugava" šaha ātrspēles čempionātā. Četras reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos, kuros parasti ieņēmis vietu turnīra tabulas vidusdaļā. Labākos savus rezultātus sasniedzis Rīgas šaha čempionātos. 1949. gadā kļuvis par Rīgas čempionu, turnīrā par punktu apsteidzot tuvākos sekotājus. 1957. gada Rīgas šaha čempionātā ierindojies 4. vietā (uzvarējis Pēteris Kampenuss), bet 1958. gadā spēcīgā konkurencē aiz Marka Pasmana un Andreja Pētersona izcīnījis 3. vietu. 1959. gada Latvijas šaha čempionāta finālā bijis turnīra vecākais dalībnieks. Vēlākajos gados šaha turnīros piedalījies reti.