google/wiki40b huggingface dataset:
Gemini 8

Mērķi

Gemini 8 bija plānots trīs dienu lidojums. Ceturtajā orbītas riņķojumā tam vajadzēja saslēgties ar pasīvo mērķi Agena Target Vehicle, ar kuru kosmosa kuģim vajadzētu pietuvoties un saslēgties četras reizes. Šāds uzdevums sākotnēji bija plānots Gemini 6, bet toreiz Agena tika zaudēts nesējraķetes avārijā.
Pirmās saslēgšanās laikā Deividam Skotam vajadzēja veikt divu stundu desmit minūšu iziešanu kosmosā. Tās laikā vajadzētu vairākkārt apmeklēt Agena (arī tad, kad tā atvienota).

Lidojuma gaita

1966. gada 16. martā 15:00:03 UTC startēja nesējraķete Atlas-Agena un orbītā ievadīja augšējo pakāpi Agena-D (GATV 5003), kura bija modificēta, lai ar to varētu saslēgties kosmosa kuģis.
Gemini 8 tika palaists 1966. gada 16. martā 16:41:02 UTC ar nesējraķeti Titan II GLV no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-19.
Gemini 8 veica manevru sēriju un pietuvojās Agena Target Vehicle. Saslēgšanās rokas režīmā notika 16. martā 22:14 UTC. Drīz pēc tam radās problēma. Agena vadības sistēma izpildīja tās atmiņā saglabāto komandu programmu (tā izrādījās kļūdaina), pagriežot saslēgto kompleksu par 90°. Kosmonauti pamanīja griešanos un deva komandu Gemini apturēt rotāciju. Kad tā bija apturēta, griešanās atsākās no jauna. Izrādījās, ka degviela kosmosa kuģim bija palikusi 30 %. Tika nolemts atvienoties no Agena.
Pēc atvienošanās bez papildu masas Gemini griešanās ātrums strauji pieauga. Tam sasniedzot vienu apgriezienu sekundē, kosmonautu skatiens izplūda un viņi varēja zaudēt samaņu. Ārmstrongs nolēma izslēgt orbītas korekcijas dzinējsistēmu un griešanās pārtraukšanai izmantot noiešanas no orbītas kontroles sistēmu. Kad Gemini bija manuāli nostabilizēts, izrādījās, ka bija iztērēti 75 % degvielas, kas paredzēta noiešanai no orbītas manevriem. Pēc tam viņi pārbaudīja katru orbītas korekcijas dzinēju, pēc kārtas tos ieslēdzot. Atklājās, ka 8. dzinējs nestrādā. Apkalpe nekavējoties sāka gatavoties nolaisties.
Pēc sākotnējā plāna nolaišanās bija paredzēta pēc trim dienām Atlantijas okeānā. Šoreiz nolaišanās notika Klusajā okeānā, 1966. gada 17. martā 03:22:28 UTC.
Kamui Kobajaši

Līdz Formula 1 čempionātam

Kobajaši karjeru sāka 1996. gadā, deviņu gadu vecumā. 2004. gadā viņš pieteicās Toyota Braucēju akadēmijā un drīz sāka piedalīties atklāto riteņu autosacīkstēs. Nākamais solis bija Formula Renault, piedaloties Āzijas, Itālijas, Nīderlandes un Vācijas čempionātos. Japāņu pilots izcīnīja divas uzvaras itāļu čempionātā.
2006. gadā viņš nokļuva F3 Eirosērijā, ASM Formule 3 komandā. Viņš piedalījās arī Makau GP un F3 Masters ikgadējās sacensībās. Gan Kobajaši, gan Kohei Hirate 2007. gadā kļuva par Toyota testpilotiem. Kobajaši palika F3 Eirosērijā un pirmo četru sacīkšu laikā divreiz kāpa uz goda pjedestāla. Desmitajā sacīkstē pilots izcīnīja pirmo uzvaru. Sezonas beigās Kamui palika ceturtais.
2008./09. gada Āzijas GP2 sezonā viņš pārliecinoši kļuva par čempionu. Kamui Kobajaši ir piedalījies arī GP2 čempionātā, karjeras laikā gūstot vienu uzvaru.

Toyota (2009)

2007. gada 16. novembrī tika paziņots, ka Kobajaši būs Toyota rezerves pilots.
2009. gada Japānas Grand Prix nedēļas nogalē pirmajās divās treniņbraucienu sesijās Kobajaši aizvietoja Toyota pilotu Timo Gloku viņa slimības dēļ. Kvalifikācijā Gloks piedzīvoja avāriju un nevarēja piedalīties sacīkstē, tomēr, tā kā Kobajaši nebija piedalījies nevienā sestdienas sesijā, viņš nevarēja aizvietot vācu pilotu. Pēc nedēļas medicīniskajā apskatē tika noskaidrots, ka Gloks ir guvis skriemeļu traumu, tāpēc atlikušajās divās sezonas sacīkstēs viņa vietā brauca Kobajaši. Debijas sacīkstē viņš finišēja devītais, bet savās otrajās sacensībās, 2009. gada Abū Dabī Grand Prix, viņš jau guva punktus, finišēdams sestais. Pēc sezonas beigām Toyota paziņoja, ka pamet Formula 1 čempionātu.

Sauber (2010–2012)

Pirms 2010. gada sezonas Kobajaši noslēdza līgumu ar Sauber komandu. Viņa komandas biedrs 2010. gadā bija Pedro de la Rosa, bet 2011. un 2012. gada sezonā — Serhio Peress. 2010. gada sezonas braucēju čempionāta kopvērtējumā Kobajaši ieņēma 12. vietu, šo pašu rezultātu atkārtojot arī 2011. un 2012. gadā.
2012. gada Japānas Grand Prix, savā "mājas sacīkstē", Kamui Kobajaši pirmo un līdz šim vienīgo reizi kāpa uz goda pjedestāla, gūstot trešo vietu. Lai gan sezonas rādītāji kopumā bija līdzīgi kā komandas biedram Peresam, nepietiekama sponsoru finansējuma dēļ komanda nepagarināja līgumu ar Kobajaši. Kobajaši fani viņa atbalstam un līguma nodrošināšanai (braukšanai citā F1 komandā) bija savākuši ap 8 milj. eiro, tomēr decembrī Kobajaši paziņoja, ka ar to nepietiek un viņš neturpinās meklēt komandu 2013. gada čempionātam, tā vietā koncentrējoties uz dalību nākamajā, 2014. gada F1 čempionātā.
Raudu mūris (filma)

Sižets

Filma veltīta Jeruzalemei un Raudu mūrim, pilsētas galvenajam objektam, kas ieņem īpašu vietu daudzu cilvēku dzīvēs, sirdīs un likteņos jau vairākus gadsimtus.
Valdemārs Zandbergs

Biogrāfija

Dzimis 1927. gada 5. martā Liepājā. Mācījās Liepājas 2. pamatskolā, Liepājas mūzikas skolas vakara nodaļā, Liepājas tehnikuma mehānikas nodaļā, pēc tam uzsāka studijas Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Mehānikas fakultātē, ko nebeidza. 
Strādāja Liepājas rūpnīcā "Sarkanais metalurgs", no 1950. gada Liepājas teātra aktieris. 1951. gadā iestājās Latvijas Valsts konservatorijas vokālistu nodaļā, bet drīz vien izstājās un turpināja strādāt Liepājas teātrī. Īslaicīgi bija Akadēmiskā drāmas teātra aktieris (1959–1960) un Dailes teātra aktieris (1971–1973). 
1956. gada bija vīru kora "Dziedonis" un Liepājas teātra aktieru dziedošā ansambļa "10 kungi" dalībnieks. 
Miris 1994. gada 14. novembrī Tuberkulozes un plaušu slimību klīnikā Upeslejās, Stopiņu novadā. Apglabāts Liepājas Centrālkapos.
Pie V. Zandberga mājas Cieceres ielā 41 Liepājā 2003. gada 5. martā atklāja piemiņas plāksni.

Personīgā dzīve

1973. gadā precējies ar Rīgas kinostudijas otro režisori Zoju Trupu (dz. Herlingu), meita Anna un dēls Jānis.
Vidzemes Vispārderīgā un ekonomiskā biedrība

Vidzemes Vispārderīgā un ekonomiskā biedrība (vācu: Kaiserliche Livländische Gemeinnützige und Öconomische Societät) bija 1792. gada 18. oktobrī Rīgā dibināta zinātniska biedrība. Rīgas tirgotājs Pēteris Heinrihs fon Blankenhāgens (Blankenhagen, 1723–1794) biedrības izveidei ziedoja 40 000 Alberta dālderu. Biedrības sekretārs no 1796. līdz 1801. gadam bija vēlākais Tērbatas Universitātes rektors Georgs Frīdrihs Parots.
Īsteno biedrības locekļu skaits nedrīkstēja pārsniegt 13, bet goda biedru skaits nebija noteikts. 1813. gadā biedrības biroju pārcēla uz Tērbatu, to likvidēja pēc vācbaltiešu izceļošanas 1939. gadā.
Marduks

Marduks bija babiloniešu dievu dievs, Bābeles aizbildnis senajā Divupē.
Aleksandrs Beļavskis (šahists)

Šahista karjera

Ļvovas šaha skolas audzēknis. 14 gadu vecumā izpildījis PSRS sporta meistara normu šahā. 1969. gadā Beļcos uzvarējis PSRS junioru čempionātā. Tajā pašā gadā Groningenā kļuvis par Eiropas junioru čempionāta šahā bronzas laureātu. 1973. gadā Anglijā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā. 1974. gadā dalījis ar Mihailu Tālu pirmo vietu PSRS šaha čempionātā Ļeņingradā. Par PSRS šaha čempionu vēl kļuvis 1981., 1987. un 1990. gadā.
Pēc uzvaras 1981. gada starptautiskajā šaha turnīrā Tilburga ticis minēts kā viens no iespējamajiem Pasaules čempiona nosaukuma kandidātiem. Kopš 1982. gada regulāri piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklos. Jau savā pirmajā starpzonu turnīrā Maskavā ieņēmis 2. vietu un iekļuvis pretendentu mačos. 1983. gadā pretendentu maču ceturtdaļfinālā zaudējis nākamajam Pasaules čempionam Garijam Kasparovam ar 3:6. 1985. gadā Tunisas starpzonu turnīrā atkal ieņēmis 2. vietu, tomēr Monpeljē pretendentu turnīrā nospēlējis neveiksmīgi un dalījis 6.-7. vietu. Piecas reizes piedalījies FIDE Pasaules čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas un divas reizes ticis līdz sacensību 4. raundam. Tajā 1997. gadā piekāpies Naidželam Šortam ar 1:3, bet 2004. gadā atzinis Aleksandra Griščuka parākumu ar 2½:3½.
Pēc PSRS sabrukuma pārstāvējis Ukrainu, bet kopš 1996. gada pārcēlies uz Slovēniju un tajā pat gadā uzvarējis šīs valsts šaha čempionātā.
15 reizes (1982-1984, 1988-1992, 1996-2014) piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs PSRS, Ukrainas un Slovēnijas izlašu sastāvos. PSRS izlases sastāvā kļuvis par četrkārtēju olimpiādes uzvarētāju komandu vērtējumā (1982, 1984, 1988, 1990), kā arī ieguvis sudraba (1984) un 2 bronzas (1982, 1984) medaļas individuālā vērtējumā. 12 reizes (1983-2011, 2015) piedalījies Eiropas komandu šaha čempionātos, kur PSRS izlases sastāvā 2 reizes uzvarējis (1983, 1989), bet Ukrainas izlases sastāvā ieguvis sudraba medaļu (1992). 1983. gadā izcīnījis arī individuālo sudraba medaļu. 2 reizes PSRS izlases sastāvā uzvarējis Pasaules komandu šaha čempionātos un abos guvis 2 individuālās zelta medaļas (1985, 1989). 3 reizes PSRS komandas sastāvā uzvarējis Pasaules studentu komandu šaha čempionātos (1974, 1976, 1977), kā arī izcīnījis 2 individuālās zelta medaļas (1976, 1977). Kopā ar Ukrainas izlasi 3 reizes uzvarējis PSRS komandu čempionātos (1979, 1981, 1991). PSRS komandu kausos 1978. gadā uzvarējis «Avangard» vienības sastāvā, bet 1982. gadā «Trud» vienības sastāvā.
Par šiem panākumiem 1990. gadā Beļavskis apbalvots par PSRS nopelniem bagātā sporta meistara nosaukumu. 2004. gadā FIDE viņam piešķīrusi vecākā trenera nosaukumu.
Paskova

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1267. gadā. Pilsēta ilgus gadus bija miests līdz 2011. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības.
Rudulis

Izplatība

Rudulis Eiropā mājo lielākajā daļā upju uz ziemeļiem no Pireneju un Alpu kalniem, aptverot Ziemeļu, Baltijas un Baltās jūras upju baseinus. Austrumu virzienā areāls plešas līdz Urāliem, Melnajai, Kaspijas un Arāla jūrai, kā arī Rietumāzijas ziemeļu reģionam. Ruduļa izplatība ziemeļos Lielbritānijā sasniedz 54° ziemeļu paralēli, bet Īrijā un Skandināvijā līdz 62° ziemeļu paralēlei.

Latvijā

Latvijā šī zivs sastopama daudzās upēs un ezeros, kā arī jūras piekrastē. Visbiežāk tas mājo bagātīgi aizaugušās, taču ne noslēgtās ūdenstilpēs. Rudulis pārsvarā uzturas ļoti seklos ūdeņos, ūdenszālēs vai niedrēs.

Izskats

Ruduļa ķermenis ir samērā augsts, no sāniem nedaudz saplacināts. Mute pavērsta uz augšu. Ķermeņa garums līdz 51 cm, svars līdz 2,1 kg. Latvijā dzīvojošam rudulim ķermeņa garums var sasniegt vairāk kā 30 cm, bet svars vairāk kā kilogramu. Rudulis ir skaista zivs ar zeltainām zvīņām un spilgti sarkanām spurām. Acs varavīksnene sarkanīga vai oranžīga. Mugura ir zilganpelēka, zaļganpelēka vai zaļganbrūna, sāni un vēders zeltains. Rīkles zobi divās rindās, rievoti. Pirms nārsta tēviņam uz galvas un muguras veidojas nārsta kārpiņas.

Uzvedība un barība

Rudulis galvenokārt uzturas ar barības vielām bagātā ūdenī, ūdensaugu saaudzēs vai to tuvumā. Uzturas baros. Lielākas koncentrācijas veido vēlu rudenī, izvietojoties ziemošanas bedrēs, un ziemojot. Ziemā mazaktīvs. Barojas ar planktonu, kukaiņiem un augu daļām. Nārsto seklā ūdenī uz augu saknēm vai augu zemākajām daļām. Spēj piemēroties ļoti dažādiem dzīves apstākļiem.

Vairošanās

Dzimumgatavība rudulim iestājas 1—7 gadu vecumā, kad to garums sasniedz 4—23 cm. Latvijā ruduļi sasniedz dzimumgatavību, kad ir aptuveni 6—13 cm gari. Zivis ir auglīgas, var iznērst 0,6 līdz 469,2 tūkstošus ikru. Nārsto no aprīļa līdz jūlijam. Latvijā no maija līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra sasniedz 10—28°C. Kopējais nārsta ilgums sasniedz 30—78 dienas. Šajā laikā tēviņi pulcējas ap nārstam gatavu mātīti un to cenšas aizvadīt līdz bagātīgi aizaugušai, seklai, nārstam piemērotai vietai. 
Ruduļa ikri, kas ir bezkrāsaini vai gaiši dzeltenā krāsā, pēc iznēršanas pielīp pie augiem. To attīstība ilgst aptuveni 3—15 dienās, atkarībā no tā, cik silts ūdens. Pēc izšķilšanās kāpuri dažas dienas arī pavada piestiprinājušies pie augiem. Ilgākais zināmais ruduļa mūžs ir 19 gadi. Rudulis veido hibrīdus ar plaudi, plici, raudu un vīķi.
Hamburgas skola (vēsture)

Hamburgas skola - vēsturnieku grupa, vēstures zinātnes virziens, kas izveidojies XX gs. 50. gadu beigās Hamburgā, Vācijā. Koncepcijas izveidotājs ir vēsturnieks Fricis Fišers, pazīstamākie skolas pārstāvji ir I. Geiss, B. Šulte u.c. Savu ietekmi vēstures zinātnē skola saglabāja līdz pat XX gs. 80. gadu beigām.

Vēsture

Fišers populārs kļuva 1959. g. ar publikāciju “Vēstures žurnālā”, kurā aizskāra politiski jūtīgo nacisma vēstures vietu Vācijas vēsturē. Sprādziena efekts zinātnes aprindās bija Fišera darbam “Tvēriens pēc pasaules kundzības” (1961.) Viņš savu izstrādāto koncepciju attīstīja arī nākamajos darbos: “Ilūziju karš” (1969.) un “Elites savienība” (1979.).
Mellīni

Mellīni (vācu: von Mellin) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā zināma kopš 16. gadsimta un ierakstīta Igaunijas bruņniecības (1746), Vidzemes bruņniecības (1783) un Somijas bruņniecības (1818) matrikulās.

Vēsture

Pirmoreiz rakstos ar šādu uzvārdu 1229. gadā pieminēts Malinas Gerards (latīņu: Gerardus de Malyn) no Meklenburgas un 1372. gadā Mellinas Helmonds (Helmond Mellin) no Pomerānijas.  
Mellīnu dzimtas tiešais priekštecis ir 1468. gadā pieminētais Pomerānijas hercoga Ērika II vasalis Dubislavs Mellīns  (Dubislaw Mellyn). 
Mellīnas Kristaps (Christoph von Mellin) 1549. gadā pārcēlās uz Jervas zemi Livonijas ordeņa valsts igauņu daļā. Zviedru Igaunijas laikā Jirgens Mellīns (Jürgen Mellin) 1696. gadā tika iecelts grāfa kārtā un paaugstināts feldmaršala dienesta pakāpē. 1698. gadā viņš kļuva par Greifsvaldes universitātes kancleru.
Stāvvilnis

Stāvvilnis veidojas, ja vilnis savā ceļā sastop šķērsli un atstarojas no tā. Dabā stāvviļņi ir novērojami, piemēram, ūdenī, pie stāva krasta.

Nosaukums

Iespējams, ka stāvviļņu nosaukums var šķist maldīgs. Stāvviļņi iegūst savu nosaukumu nevis no fakta, ka tie būtu stāvi (izteikti vērsti uz augšu), bet gan no tā, ka tie stāv uz vietas.

Svārstību sadalījums

Stāvvilnim katrā vietā ir sava raksturīga svārstību amplitūda. Punktus, kuros nenotiek kustība, sauc par stāvviļņa mezglu punktiem vai īsāk — par mezgliem. Attēlā tie ir parādīti kā sarkani punkti. Starp jebkuriem diviem blakus esošiem mezgliem viduspunktā svārstības notiek ar maksimālo amplitūdu. Šos punktus sauc par stāvviļņa blīzuma punktiem jeb blīzumiem.
Mezglu no mezgla un blīzumu no blīzuma šķir attālums , kur  ir viļņa garums (tātad attālums ir puse viļņa garuma).
Savukārt attālums starp blakus esošo mezglu un blīzumu vienmēr ir  (tātad attālums ir ceturtdaļa viļņa garuma).
Dievmātes kapela

Vēsture

Šo kapelu karalis Godefruā I nolēma uzcelt jau 1134. gadā, un toreiz tā atradās aiz pilsētas mūriem. Kapela bija romānikas stila būvēta ēka un to apmeklēja tuvumā dzīvojošie amatnieki. Kapela kļuva labi apmeklēta, tāpēc 1210. gadā to pārveidoja par draudzes baznīcu, kas slavu ieguva 1250. gadā, kad karalis baznīcai dāvāja Īstā krusta piecas daļas, rezultātā dievnamam kļūstot par svētceļojumu vietu. 1405. gadā lielāko daļu baznīcas nopostīja ugunsgrēks, tāpēc 1421. gadā sākās baznīcas atjaunošanas darbi, būvējot to Brabantes gotikai raksturīgajā stilā, ieskaitot iekšējos kapiteļus, kas lejasdaļā ir rotāti ar kāpostlapu stilizējumu un dekorētus frontonus. Jaunā baznīca tika iesvētīta 1434. gadā, konsekrāciju veica Kambrē bīskaps. Ēkas eksterjerā tika uzstādītas dzīvām būtnēm līdzīgas notekcaurules, kas simbolizēja ļaunumu, kas aptver svētvietu. Baroka stila zvanu tornis tika uzcelts 1695. gadā. Baznīcā tika apbedīts arī 16. gadsimta beļģu mākslinieks Pīters Brēgels Vecākais, kura akmenī kaltais memoriāls mūsdienās ir kā nozīmīgs apskates objekts.
Pasaules universitāšu akadēmiskais reitings

Pasaules universitāšu akadēmiskais reitings (angļu: Academic Ranking of World Universities) ir viens no populārākajiem universitāšu salīdzinošajiem reitingiem. To kopš 2003. gada publicē Šanhajas Jiao Tong Universitātes Augstākās izglītības institūts. Publicēti tiek to universitāšu reitingi, kuras, saskaņā ar reitingu, ir starp 500 labākajām universitātēm pasaulē.

Kritika

2007. gadā tika publicēts Rāzvana Floriana pētījums, kurā tika mēģināts patstāvīgi aprēķināt reitingu, pamatojoties uz publiski sniegto metodoloģijas aprakstu. Tika konstatēts, ka oficiālajā aprēķinā ir pieļautas vairākas neprecizitātes, kas var nedaudz nobīdīt rezultātus.  Tāpat arī reitings tiek kritizēts par pārāk lielu uzsvaru uz dabaszinātnēm. Tas skaidrojams ar faktu, ka Nobela un Fīldsa prēmijas tiek piešķirtas galvenokārt dabaszinātnēs, tāpat arī žurnālos Nature un Science raksti pamatā ir veltīti tieši dabaszinātnēm.
Simulācija

Klasifikācija

Vēsturiski, simulācijas tika izmantota dažādās jomās un dažādos konceptos, bet 20.gadsimtā Sistēmu teorijas un kibernētikas pētījumu apvienojumā ar datoru izmantošanas izplatīšanos, visas minētās jomās ir apvienotas un tika radīts sistemātiskāks kopskats.
Fiziskās simulācijas attiecas uz simulācijām, kurās tiekk aizstāti reālie, fiziski objekti. Šādi fizisko objektu bieži izvēlas, jo tie ir mazāki vai lētāki nekā faktiskie objekti vai sistēmas.
Interaktīvās simulācijas ir īpaša veida fiziskās simulācijas, kurā tiek izmantoti cilvekresursi vai speciāli veidoti manekeni, piemēram, lidojuma simulatorā vai braukšanas simulatorā. Šāda veida simulācijas var ietvert datora simulāciju, tā saukto sintētisko vidi.

Datoru simulācijas

Datoru simulācijas ir mēģinājums modelēt reālās dzīves vai hipotētisku situāciju uz datora, lai tā varētu tikt pētīta, lai redzētu, kā sistēma darbojas.
Tradicionāli, formālā modelēšana sistēmām ir caur matemātisko modeli , kas mēģina rast analīzes risinājumus, kas dotu iespēju prognozēt uzvedību sistēmā no virknes parametru un sākotnējo nosacījumu. Datorsimulācija bieži tiek izmantota kā papildinājums vai aizstāšana, modelējot sistēmu, par kuru vienkārši slēgtā veidā analītiski risinājumi nav iespējami. Ir daudz dažādu veidu datora simulāciju, kopīga iezīme tiem visiem ir mēģinājums radīt paraugu reprezentatīvu scenāriju par modeli, kurā pilnīga uzskaite visiem iespējamiem statusiem būtu aizliedzoša vai neiespējama.
Gevgelija

Pilsētas nosaukums

Maķedoniešu valodā pilsētas nosaukums ir Gevgelija (Гевгелија). Citās valodās šīs pilsētas apzīmēšanai tiek lietoti līdzīgi nosaukumi. grieķu - Gevgelí (Γευγελή), turku - Gevgili, bulgāru - Gevgeli (Гевгели) un serbu - Đevđelija (Ђевђелија).

Ģeogrāfija

Gevgelija atrodas starp Kozufa un Pajaka kalniem, 70 km attālumā no Salonikiem un 165 km attālumā no Skopjes. Pilsēta atrodas Vidusjūras klimata ietekmē, kas iezīmējas ar siltu temperatūru, kas to padara par vienu no labākajām Maķedonijas vietām, kur audzēt siltam klimatam piemērotus augļus.
Cauri pilsētai plūst lielākā Maķedonijas upe Vardara.
Gevgelija tiek uzskatīta par vienu no siltākajām Eiropas pilsētām. Tas ir pateicoties tam, ka pilsētu no ziemeļu puses ielenc kalnu grēdas, kas aiztur vēsās vēja plūsmas. Uz dienvidiem no pilsētas nav kalnu, tāpēc siltās gaisa plūsmas no Egejas jūras brīvi ieplūst pilsētā. Vasarās gaisa temperatūra var sasniegt līdz pat 45 °C.
Novi Jičīna

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1313. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vačiskais nosaukums bija Neitičeine (vācu: Neutitschein). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.

Cilvēki

Novi Jičīna ir hokejista Rostislava Kleslas (1982) dzimtā pilsēta.
1790. gada 14. jūlijā Novi Jičīnā mira Latvijā dzimušais austriešu karavadonis Ernests Gideons fon Laudons.
Pīļu dzimta

Izskats

Pīļu dzimtas putni augumā var būt ļoti dažādi, gan mazi, gan lieli. Ķermenim kopumā ir saplacināta un pagarināta forma. Nirstošo sugu ķermeņi ir apaļāki. Mazākā pīļu dzimtā ir baltā pundurzoss (Nettapus coromandelianus), kas var būt tikai 26,5 cm gara, mazākie indivīdi sver 164 g. Toties dzimtā lielākie ir gulbji. Dažādos avotos tiek pieminētas vairākas lielākās gulbju sugas: taurētājgulbis (Cygnus buccinator), ziemeļu gulbis (Cygnus cygnus) un paugurknābja gulbis (Cygnus olor). Taurētājgulbja ķermenis ir visgarākais, tas var sasniegt 183 cm. Bet citas sugas neatpaliek smagumā. Viens no smagākajiem datētajiem gulbjiem ir paugurknābja gulbis no Polijas, kas svēra 23 kg.
Spārni ir salīdzinoši ar augumu īsi, plati un to gali smaili. Spārnus atbalsta spēcīgi, labi attīstīti muskuļi. Pīļu dzimtas putniem pamatā ir gari kakli, lai gan dažādām sugām var būt arī salīdzinoši īsi kakli. Kājas ir īsas, spēcīgas un pleznotas. Tās anatomiski atrodas ķermeņa aizmugures daļā. Tām sugām, kuru dzīves veids vairāk saistīts ar ūdeni, kājas atrodas salīdzinoši vairāk uz aizmuguri. Šāda ķermeņa uzbūve apgrūtina pīļu dzimtas putnu kustības uz zemes. Iešana dažām sugām ir diezgan apgrūtināta un gāzelīga. Lai gan kopumā pīļu dzimtas putni, salīdzinot ar citiem ūdensputniem, uz zemes ir veiklāki un ātrāki kā, piemēram, dūkuru dzimtas un vētrasputnu dzimtas putni. Knābja kopējā forma ir saplacināta. Apakšdaļa ir pilnīgi plakana, bet augšdaļa vairāk vai mazāk velvēta atkarībā no tā, kādai sugai pieder putns. Knābis ir veidots tādā veidā, lai caur to varētu filtrēt ūdeni un uzķert sīkās barības daļiņas.
Pīļu dzimtas putnu spalvas nesamirkst, pateicoties īpašai eļļai, ko izdala putni. Daudzām sugām piemīt dzimumu dimorfisms. Parasti tas piemīt pīlēm, toties gulbjiem un zosīm nav raksturīgas uzkrītošas atšķirības. Tēviņi pīlēm ir daudz košāki kā mātītes, tomēr paradīzes dižpīlēm (Tadorna variegata) tas ir otrādāk. Pīļu dzimtas putni ir pļāpīgi putni ar attīstītu vokalizāciju. Mātītēm bieži ir dziļāka balss nekā tēviņiem.

Reprodukcija

Kopumā pīļu dzimtas putni ir sezoniāli un monogāmi, lai gan tas atšķiras starp dažādām sugām. Pīlēm visbiežāk pāris veidojas uz vienu sezonu, un katru gadu ir cits partneris, toties gulbjiem, zosīm un dažām pīļu sugām veidojas noturīgas pāru attiecības. Lielākā daļa pārojas tikai uz ūdens. Ligzdas tiek būvētas no dažādiem materiāliem, kādi atrodas tuvumā. Tā tiek oderēta ar dūnām, kuras mātīte izrauj sev no krūtīm. Daudzām sugām olas perē un par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Mazie putnēni spēj paši baroties no pirmās izšķilšanās dienas. Bet viena pīļu suga - melngalvas pīle (Heteronetta atricapilla) dēj olas kaiju un lauču ligzdās.