google/wiki40b huggingface dataset:
Jūras vārti (filma)

Sižets

Ansim un Kristīnei Dziesmām ir divas pieaugušas meitas - Aina un Ieva. Dēls Kristaps ir aizgājis no mājām, lai pretēji tēva gribai izvēlētos mūziķa karjeru. Abas meitas ir skolotājas, bet Ansis, tāpat kā meitas Ainas vīrs Edgars, ir zvejas kuģa kapteinis.
Jaunākā meita Ieva un kapteinis Jorens mīl viens otru, kaut gan Jorenam ir ģimene.
Dzjiaņa

Administratīvais iedalījums

Dzjiaņas prefektūras līmeņa pilsēta administratrīvi iedalās divos urbānajos rajonos (Qū, Dzjidžou un Cjinjuaņa), kas principā veido pašu Dzjiaņas pilsētu, vienā apriņķa līmeņa pilsētā (Shì; Dzjinganšaņa), kā arī 10 apriņķos (Xiàn).
Jevgenija Stalidzāne

Politiskā darbība

1998. gadā J. Stalidzāne tika ievēlēta 7. Saeimā no Jaunās partijas saraksta, 2000. gadā no maija līdz augustam bija partijas Saeimas frakcijas vadītāja. 2000. gada decembrī izstājās no Jaunās partijas. 2002. gadā J. Stalidzāne bija starp Latvijas Pirmās partijas dibinātājiem, un rudenī no tās saraksta tika ievēlēta 8. Saeimā. Saeimā strādāja līdz 2006. gadam.
Pēc tam kandidējusi arī 9., 10. un 11. Saeimas vēlēšanās no politiskajiem spēkiem, kas bija saistīti ar Aināru Šleseru ("Par Labu Latviju", Šlesera Reformu partija LPP/LC, "Vienoti Latvijai"), taču ne reizi netika ievēlēta Saeimā.
J. Stalidzāne nomira 2015. gada 21. oktobrī. Apbedīta 24. oktobrī Jelgavas Zanderu kapos.
Alfrēds Bertušs

Dzīvesgājums

Dzimis 1849. gada 23. novembrī Bauskā vai Panevēžas apriņķī. Bērnību pavadīja Mežotnes muižā, kur viņa tēvs bija muižas deģis un alus brūža vadītājs. Mācījās Bauskas pilsētas skolā, pēc tam Jelgavas reālskolā. 1873. gada rudenī uzsāka studijas Tērbatas Veterinārajā institūtā (Kaiserliche Veterinair-Institut zu Dorpat), kuru pabeidza 1877. gadā. Bija studentu korporācijas Fraternitas Dorpatensis loceklis. Pēc maģistra grāda aizstāvēšanas devies uz Aizkaukāzu.
No 1881. gada bija Krievijas impērijas armijas kavalērijas veterinārārsts. Kopš 1884. gada dzīvoja Pēterburgā, kur kopā ar Kristapu Helmani pētīja ļauno ienāšu slimību. Miris pēc inficēšanās 1890. gada 12. aprīlī, apglabāts Jaunsvirlaukas pagasta Vimbu kapos.
Pēc viņa nāves 1891. gadā Kristaps Helmanis Pēterburgas Eksperimentāli medicīniskajā institūtā (Институт экспериментальной медицины) un Oto Kalniņš Tērbatā publicēja darbus par malleīna atrašanu un tā lietošanu ļauno ienāšu diagnozē, izveidoja mallerīna ražotni.
Ilgvars Matrozis

Dzīvesgājums

Dzimis 1938. gada 17. martā Apriķu pagastā. 1966. gadā beidza Latvijas Valsts konservatorijas kordiriģēšanas nodaļu. Bija LPSR Valsts Akadēmiskā kora (tagad — Valsts Akadēmiskais koris "Latvija") diriģents (1970-1975), kopš 1975. gada Operas un baleta teātra galvenais kormeistars. Līdztekus kopš 1983. gada strādāja ar pašdarbības koriem — Dobeles skolotāju kori "Sidrabe" un vīru kori "Auseklis". Kopā ar brāļiem Imantu un Gido Kokariem dibināja un vadīja kamerkori Ave Sol. Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents (1985).
Miris 1987. gada 30. maijā.
Vecpiebalga

Vēsture

Veidojusies senā Piebalgas (Grišku, Balgas, Veļķu) pilskalna tuvumā. Netālu no pilskalna 14. gadsimta sākumā uzcelta Rīgas arhibīskapa Piebalgas pils. Pils pirmoreiz tika sagrauta Livonijas karā 1577. gadā, vēlāk atjaunota, bet jau 18. gadsimtā no pils bija palikušas tikai drupas. Tās atrodas dažus simtus metru uz dienvidiem no Cēsu-Madonas ceļa un baznīcas. Pakalna virsotnē starp Alaukstu un Taunu (apmēram 3 km no pils) izveidojās senākās Vecpiebalgas muižas (Alt-Pebalg) centrs. 1933. gadā Vecpiebalgai tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss.
Vecpiebalgas evaņģēliski luteriskās baznīcas ēku neogotikas stilā uzcēla no 1839. līdz 1845. gadam, viens no būvuzņēmējiem bijis Mārcis Sārums. Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 20. septembrī Sarkanās armijas uzbrukuma laikā vācu karavīri uzspridzināja baznīcas torni, pēc kara baznīca tika pamesta sagrūšanai. Baznīcu atjaunoja no 1995. līdz 1997. gadam pēc arhitektes Ausmas Skujiņas projekta.
Vecpiebalgas draudzes skolu uzcēla 1860.—1864. gadā, tās ēku daļēji sagrāva soda ekspedīcijas karavīri 1905. gada revolūcijas apspiešanas laikā. Pēc 1920. gada agrārās reformas skolu pārcēla uz nacionalizēto Vecpiebalgas muižas kungu māju un bijušo miertiesneša māju. Skolas ēku atjaunoja 1931.—1940. gadā.
Engelberts fon Dolens

Izcelsme

Dolenu dzimta cēlusies no Dolenas (Doehlen) netālu no Oldenburgas (Ziemeļvācijā), kur viņi kalpojuši par pārvaldniekiem pie Rāvensbergas grāfiem. Dzimta izceļojusi krusta karu laikā 13. gadsimtā un apmetusies Rīgas un Tērbatas bīskapijās.
Engelberts fon Dolens pirmo reizi pieminēts 1323. gadā kā Tērbatas domkungs, kas tika ievēlēts par bīskapa Nikolaja pēcteci. Rīgas arhibīskaps Frīdrihs fon Pernšteins to nevarēja apstiprināt, jo uzturējās pāvesta Jāņa XXII galmā Aviņonā. Engelberts fon Dolens devās uz Aviņonu, kur par spīti arhibīskapa Frīdriha fon Pernšteina iebildumiem, tika apstiprināts amatā.
1326. gadā viņš kronēja Zviedrijas karali Magnusu II un saņēma no pāvesta uzdevumu atgūt Livonijas ordeņa ieņemtās Rīgas arhibīskapijas muižas. Pirms Frīdriha fon Pernšteina nāves bīskaps Engelberts ieradās Aviņonā. Pāvests Benedikts XII 1341. gada 18. oktobrī viņu iecēla par Rīgas arhibīskapu, tomēr Engelberts fon Dolens līdz pat savai nāvei 1347. gada 3. septembrī uzturējās Aviņonā.

Dokumenti

Rusova hronika:
"Burchards Dreilēvs, 24. Vācu ordeņa mestris. Šis mestris ieņēma savu amatu 1341.gadā. Savas valdīšanas sākumā, Marijas pasludināšanas dienā, viņš iesāka celt Alūksnes un Frauenburgas pili uz Krievijas robežas, kas krieviem ļoti nepatika. Viņi ieradās pie Alūksnes un gribēja iznīcināt vācus, noslāpējot viņus ar dūmiem. Vāci, neraugoties uz to, ka dūmi darīja viņiem lielas ciešanas, turējās ļoti drošsirdīgi, un nokāva 82 krievus, neskaitot ievainotos, tā gūdami uzvaru. Par pirmo Alūksnes komturu tika iecelts Arnolds Fītinghofs. Kaŗš ar krieviem ilga vēl kādu laiku; mestrim un ordeņam bija jāpieliek daudz pūļu. Šī mestŗa laikā, 1343.gadā, Sv.Juŗa naktī, Harijas iedzīvotāji briesmīgā kārtā izkāva gandrīz visus vācus, dižciltīgos un vienkāršos ļaudis, jaunus un vecus, sievas un jaunavas. Sacēlušos zemnieku dēļ, Harijā, Vīkā, Virijā, Sāmsalā un visā Igaunijā, vāci onāca ļoti gŗūtā stāvoklī un briesmās".
Pēteris Stērste

Dzīvesgājums

Dzimis 1893. gada 8. septembrī Zaļenieku pagasta "Kauliņos" advokāta un rakstnieka Stērstu Andreja ģimenē (māsa dzejniece Elza Stērste). Mācījās Jelgavas ģimnāzijā. Studēja tieslietas Maskavas universitātē, bet pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā iestājās Aleksandra kara skolā. Kā 5. Zemgales latviešu strēlnieku pulka ložmetēju komandas poručiks piedalījās Pirmā pasaules kara (1916-1918) kaujās, izcēlās ar varonību 1917. gada 20. augusta kaujā pie Mazās Juglas. Atsevišķās latviešu brigādes, vēlāk Vidzemes divīzijas sastāvā piedalījās Latvijas brīvības cīņās (1919-1920).
Pēc kara beigām atsāka tieslietu studijas Latvijas Universitātē, līdztekus strādāja Tiesu palātas Civilajā departamentā par sekretāra palīgu un Jelgavas apgabaltiesā par papildmiertiesnesi (no 1925). Studentu korporācijas "Tervetia" goda filistrs. 1928. gadā viņu iecēla par Jelgavas apgabaltiesas locekli, 1933. gadā par Tiesu palātas locekli, 1937. gadā par senatoru Latvijas Senāta Civilās kasācijas departamentā, kur strādāja līdz Senāta likvidēšanai 1940. gada novembrī. Vācu okupācijas laikā bija tiesnesis Tiesu palātas civilajā departamentā.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās trimdā uz Vāciju, bija Latviešu Centrālās padomes priekšsēdētājs. 1950. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV.
Miris 1976. gada 20. martā Čikopī (Chicopee) pilsētā ASV.
Mihaels Pfannkuhe

Biogrāfija

Divas reizes uzvarējis Pasaules čempionātā šaha kompozīciju risināšanā individuālajā vērtējumā (1988, 1993). Piecas reizes Vācijas komandas sastāvā uzvarējis arī Pasaules čempionātā šaha kompozīciju risināšanā komandu vērtējumā (1987, 1988, 1993, 2000, 2002). Par šiem sasniegumiem 1993. gadā saņēmis starptautiskā lielmeistara šaha kompozīciju risināšanā nosaukumu.
Kopš 1970. gada nodarbojās ar šaha kompozīciju un vada šaha žurnālā nodaļu par kompozīciju. No 1970. gada līdz 1988. gadam ir piedalījies Vācijas šaha Bundeslīgā, pārstāvot Minsteres pilsētas komandu.
1982. gadā beidzis Minsteres universitāti, bet 1988. gadā turpat aizstāvējis matemātikas doktora grādu. Strādājis par sistēmu programmētāju. Precējies, ģimenē ir pieci bērni.
Acu krāsa

Acu krāsa ir poligēna fenotipisks veids, kas tiek noteikts pēc pigmentu tipa un skaita acs varavīksnenē. Cilvēkiem un dzīvniekiem ir daudz fenotipisko variāciju acu krāsā, piemēram zils, brūns, zaļš u.c.
Hirsūtisms

Hirsūtisms ir pārmērīga matu augšana sievietēm, parasti pārmērīgas vīrišķo hormonu izdalīšanās dēļ. Tas skar aptuveni 5—10% sieviešu reproduktīvā vecumā. Vairāk nekā 70% hirsūtisma gadījumu tas ir saistīts ar policistisko olnīcu sindromu. Retāki gadījumi ir Kušinga sindroms, insulīna rezistence, aptaukošanās, iedzimta virsnieru hiperplāzija. Sievietēm reproduktīvajā vecumā hirsūtismu visbiežāk ārstē, lietojot hormonālo kontracepciju. Tos var lietot gan atsevišķi, gan kombinācijā ar antiandrogēniem līdzekļiem. Perorālie kontracepcijas līdzekļi nomāc pārmērīgo vīrišķo dzimumhormonu veidošanos olnīcās. Hirsūtisms tiek noteikts pēc Ferriman–Gallwey skalas, kur galvenais kritērijs ir pārmērīga matu augšana vairākas zonās (virs lūpām, zoda, krūtīm utt.)
Ruvins Cvi

Biogrāfija

Ruvins Cvi piedzima 1859. gada 18. maijā. Strādāja par privātadvokātu.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Ebreju nacionāldemokrātu partijas saraksta. 1921. gadā nolika mandātu. Bija arī Daugavpils domes deputāts. Miris 1932. gada 15. decembrī Daugavpilī.
Oscinella

Ekoloģija

Kāpuri attīstās graudaugu, tajā skaitā kultūru sugu, dzinumu apeksā (dzinuma vai saknes virsotne). Dažreiz attīstās vārpā. Kaitē graudiem.
Jānis Staņislavs Birnbaums

Biogrāfija

Jānis Staņislavs Birnbaums dzimis 1863. gada 17. maijā Lielstraupē muižkunga ģimenē Māksliniecisko izglītību ieguvis, mācoties pie krusttēva gleznotāja Jāņa Staņislava Rozes, vēlāk Pēterburgas Mākslas akadēmijā (1887-1897), kur kā brīvklausītājs specializējies batāliju glezniecības klasē pie B. Vilevaldes. Brīvmākslinieka grādu ieguvis 1897. gadā. Pēc akadēmijas beigšanas strādājis Čitā kā skolotājs vietējā mākslas amatniecības skolā un ģimnāzijā. Latvijā atgriezies 1923. gadā un bijis pedagogs Valkā un Rūjienā, 1929. gadā pārcēlies uz Rīgu, pievēršoties tikai glezniecībai. Bijis latviešu mākslinieku apvienības "Rūķis" biedrs. Miris 1944. gada 8. oktobrī Rīgā.

Mākslinieciskā darbība

Galvenokārt strādājis akvareļa, arī eļļas glezniecībā, visbiežāk ainavas žanrā, īpaši gleznojot batālijas. Gleznojis arī erotiska sižeta pastkartes.

Izstādes

Bijis pirmās latviešu etnogrāfijas izstādes dalībnieks (1896). Personālizstādes noritējušas Rīgā (1928, 1930), pēcnāves izstāde notikusi Rīgā (1978).
Bresta (Baltkrievija)

Vēsture

Apdzīvota vieta Berestjes (Берестье) vārdā pirmoreiz minēta 1019. gadā Pagājušo gadu vēstures hronikā kā Kijevas Krievzemes pilsēta. To vairākkārt apdraudēja poļi un lietuvieši, bet 1241. gadā nopostīja mongoļi.
Vēlākos gados pilsēta bija Lietuvas lielkņazistes sastāvā kā Traķu vaivadijas dienvidu daļa, no 1566. gada Brestļitovskas vaivadijas (Województwo brzeskolitewskie) pārvaldes centrs. 1596. gadā pilsētā tika noslēgta Brestas ūnija, kurā Lietuvas lielkņazistes pareizticīgie tika pakļauti katoļu jurisdikcijai, izveidojot uniātu baznīcu.
Polijas trešajā dalīšanā 1795. gadā Bresta tika iekļauta Krievijas impērijā, no 1796. gada Lietuvas guberņas, vēlāk Grodņas guberņas apriņķa pilsēta. 19. gadsimtā pie pilsētas tika uzcelts liels cietoksnis.
Pirmā pasaules kara laikā Brestu ieņēma vācu karaspēks. 1918. gada 3. martā Brestā tika parakstīts Brestļitovskas miera līgums starp padomju Krieviju un Centrālajām valstīm. 1919. gadā Bresta nonāca jaunizveidotās Polijas kontrolē. Kaut arī Krievu—poļu kara laikā Bresta nonāca padomju Krievijas kontrolē, Rīgas miera līgums iekļāva pilsētu Polijas teritorijā.
2.pasaules kara Polijas kampaņas laikā Brestu un tās cietoksni aizstāvēja neliels poļu garnizons. Pēc četru dienu kaujām 1939. gada 17. septembrī Heinca Guderiana vadītie spēki ieņēma pilsētu. Tomēr Molotova—Ribentropa pakts paredzēja, ka Bresta atrodas padomju interešu zonā, tāpēc padomju spēkiem tika ļauts iegūt kontroli pār pilsētu. Nodošanas brīdī vācu un padomju karaspēks pilsētā sarīkoja kopīgu improvizētu parādi. 1941. gada 22. jūnijā Vācija savukārt uzbruka PSRS, un Brestas cietoksnis izrādīja sīvu pretošanos. Brestas cietoksnis pilnīgi padevās tikai pēc sešām nedēļām. 1944. gada jūlijā pilsētu atkal ieņēma Sarkanā armija.
Pēc kara Bresta bija apgabala centrs Baltkrievijas PSR sastāvā. Brestas cietokšņa drupās tika uzcelts liels memoriāls. No 1991. gada — apgabala centrs neatkarīgajā Baltkrievijā.

Cilvēki

Iedzīvotāju etniskais sastāvs — baltkrievi (82,0%), krievi (10,7%), ukraiņi (4,2%). Bresta ir Izraēlas politiķa Menahema Begina (מְנַחֵם בְּגִין, Menachem Begin, 1913—1992) un vieglatlētes Jūlijas Nescjarenkas (Юлія Несьцярэнка, 1979) dzimtā pilsēta. Brestas pievārtē, Skokos dzimis poļu dzejnieks Julians Ņemcevičs (Julian Ursyn Niemcewicz, 1758—1841).
Hugo Rumpītis

Dzīves gājums

Beidzis Valmieras pilsētas skolu. 1914. gadā iesaukts Krievijas impērijas armijā. Pirmā Pasaules kara laikā ievainots. Pēc demobilizācijas 1918. gada aprīlī deviņus mēnešus strādāja Ņižņijnovgorodas telegrāfā, pēc tam rūpnīcā Petrogradā. 1919. gadā atgriezās Latvijā, no augusta piedalījās Latvijas brīvības cīņās kā 9. Rēzeknes kājnieku pulka sakarnieks, vēlāk pārcelts uz divīzijas štābu, pēc tam nozīmēts Latvijas armijas Galvenā štāba priekšnieka rīcībā. Pēc demobilizācijas 1920. gada augustā nodarbojās ar uzņēmējdarbību. Vadīja firmas "Tirgošana ar auto piederumiem" un "Hugo Rumpītis". 1940. gada janvārī kopā ar kompanjoniem iegādājās firmu "Svaru un atsvaru fabrika H. Šteinerts". Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņa īpašumi tika nacionalizēti.
1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1950. gadā no turienes uz ASV. Miris 1961. gada 25. februārī Ņujorkā, ASV.
Pāvels Zdunovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Zdunovs sāka 2010.—11. gada sezonā, kad debitēja KHL vienībā Magņitogorskas "Metallurg", tās pašas sezonas izskaņā kā līgas labākais jaunais spēlētājs iegūstot arī Alekseja Čerepanova balvu.
2011.—12. gada sezonā Zdunovs "Metallurg" rindās aizvadīja vien astoņas spēlēs, sezonas lielāko daļu aizvadot Krievijas Jaunatnes hokeja līgā. Lai gan 2012.—13. gada sezonā Zdunovs bija nostiprinājies "Metallurg" rindās, 2013.—14. gada sezona uzbrucējam nebija tik veiksmīga, un decembrī "Metallurg" jauno hokejistu aizmainīja uz Ņižņekamskas "Neftekhimik" pretī saņemot somu uzbrucēju Oskaru Osalu. "Neftekhimik" rindās Zdunovs aizvadīja nākamās sešas sezonas.
ASV Neatkarības diena

ASV Neatkarības diena (angļu: Independence Day of United States) jeb vienkārši 4. jūlijs ir plaši atzīmēti nacionālie svētki Amerikas Savienotajās Valstīs, tiek svinēti ikgadēji. Šajā dienā tika parakstīta ASV Neatkarības deklarācija. Saskaņā ar šo dokumentu britu kolonijas Ziemeļamerikā pasludināja neatkarību no Apvienotās Karalistes. Neatkarības diena tiek svinēta ar uguņošanu, gājieniem, koncertiem, gaļas cepšanu un politiķu uzrunām.
Baltezers (Ādažu novads)

Vēsture

Baltezers vēsturiski veidojies no Ādažu-Bukultu pils (Neuermühlen, 1287) apkārtnē veidotās Baltezera-Bukultu (Neuermühlen) draudzes baznīcas apkārtnes. 1562. gadā lēni ordeņa mestrs Ketlers nodeva burggrāfam Heinriham fon Donam (Heinrich von Dohna). 18. gadsimtā dzimtkungs bija Krievijas impērijas virskambarkungs, landrāts Ernsts Reinholds fon Mengdens. Kopš 1734. gada draudzes mācītājs bija Baltazars Bergmanis (1703-1768). Esošo baznīcu no 1772. gada cēla meistars Bernhards Joahims no Mazungenas. 1823. gadā Neuermühlen draudzē bija astoņas muižas - Ādažu (Gaujas) muiža ar Baltezeru un Abgunsti (Aahof mit Neuermühlen), Berģi (Bergshof), Carnikava, Iļķene (Hilchensfähr), Remberģe un Vesterota privātmuiža (Ringenberg mit Westerotten), Štāles muiža (Stahlenhof oder Hinzenberg), Bonaventuras muiža un mācītājmuiža (pastorāts).
Apdzīvotā vieta izaugusi pēckara gados kā privātmāju apbūves ciems. Padomju laikā tur atradusies pamatskola. 20. gadsimta beigās Baltezers pārvērties par prestižu privātmāju ciemu. Baltezerā atrodas luterāņu baznīca, Rīgas ūdensapgādes muzejs (pie Baltezera sūkņu stacijas), kokaudzētava “Baltezers”, kafejnīcas, veikali.
Četri krasti (dziesma)

"Četri krasti" ir Prāta Vētras albuma "Četri krasti" tituldziesma ar Renāra Kaupera vārdiem. 
Atskaņota "Prāta vētras" 2005. gada turnejā kopā ar dziesmām "Rudens", "Pilots Tims", "Māsa nakts" un "Lapsa". Albums „Četri krasti” saņēma Latvijas mūzikas ierakstu gada balvu kā 2005. gada labākais rokmūzikas albums, bet dziesma „Četri krasti” tika atzīta par labāko rokmūzikas dziesmu.
2018. gadā "Četri krasti" ieguva 53. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Mārtiņš Dzierkals

Spēlētāja karjera

Karjeru uzsācis SK Sāga 18 sastāvā. Tās rindās 2012.—13. gada sezonā kļuva par Latvijas U-18 čempionāta rezultatīvāko spēlētāju. Nākamajā sezonā komandas rindās spēlēja jau Latvijas U-20 līgā. 2014.—15. gada sezonu uzsāka Latvijas hokeja līgas kluba Ogre/Sāga 18 sastāvā, taču vien pēc sešām aizvadītām spēlēm pievienojās MHL vienībai HK Rīga. Komandā hokejists iejutās sekmīgi, sezonu noslēdzot ar 28 rezultativitātes punktiem 32 spēlēs.
Pēc sezonas noslēguma Dzierkalu 2015. gada NHL draftā izvēlējās Toronto "Maple Leafs". Rudenī hokejists piedalījās arī komandas treniņnometnē, taču tad pievienojās QMJHL klubam Rouyn-Noranda Huskies. Savā debijas spēlē Dzierkals atzīmējās ar vārtiem un rezultatīvu piespēli, bet sezonu noslēdz ar 67 rezultativitātes punktiem 59 aizvadītās spēlēs. Kopā ar "Huskies" Dzierkals kļuva par līgas čempionu. 2017. gada vasarā Dzierkals noslēdza viena gada līgumu ar AHL vienību Toronto "Marlies", taču sezonas gaitā tās sastāvā aizvadīja tikai četras spēlēs, lielāko daļu sezonas pavadot ECHL.
2018. gada augustā noslēdza viena gada līgumu ar Rīgas "Dinamo". Sezonas gaitā atzīmējās ar 13 punktiem 42 spēlēs, tika nominēts KHL labākā debitanta balvai.
Latvijas hokeja izlases rindās debitēja 2016. gada 30. augusta pārbaudes spēlē pret Dāniju. Jau divas dienas vēlāk, Olimpiskās kvalifikācijas spēlē pret Austrijas izlasi Dzierkals guva arī savus pirmos vārtus Latvijas izlasē. Spēlējis 2019. gada Pasaules čempionātā. Junioru vecumā spēlējis 2015. gada Pasaules čempionātā junioriem, kā arī 2014. un 2015. gada Pasaules čempionātos jauniešiem. 2015. gadā ar deviņiem punktiem sešās spēlēs bija izlases rezultatīvākais spēlētājs, palīdzot tai saglabāt vietu elites divīzijā.
Oskars Kļava

Klubos

Savu profesionālā futbolista karjeru Oskars Kļava uzsāka dzimtās pilsētas komandas FK Liepājas Metalurgs sastāvā, kurā spēlēja no 2002. līdz 2010. gadam. Šajā laikā divas reizes kļuva par Latvijas čempionu. 2010. gada augustā Kļava noslēdza savu pirmo līgumu ar ārzemju klubu un pievienojās Krievijas Premjerlīgas klubam "Anži". Kļava ar "Anži" noslēdza līgumu uz trīs gadiem. Kļava nespēja nostiprināties sastāvā, tāpēc 2011. gadā tika izīrēts 1. divīzijas klubam FK Khimki. 2012. gadā atgriezās Liepājas Metalurgā. Vēlāk tajā pašā gadā viņš pievienojās Azerbaidžānas klubam AZAL, trīs gadu laikā tur aizvadot 85 spēles un gūstot 3 vārtus. 
2015. gadā atgriezās Liepājā, pievienojoties FK Liepāja. 2015. gada sezonā izcīnīja savu trešo Latvijas čempiona titulu. 2017. gadā kļuva Latvijas kausa ieguvēju. Pēc 2017. gada sezonas, kurā tika izcīnīta 2. vieta Virslīgā, paziņoja par profesionālās karjeras beigām.

Izlasē

2005. gada 25. decembrī Kļava debitēja Latvijas izlasē. Savus vienīgos vārtus izlases sastāvā Kļava guva 2007. gada oktobrī pret Islandi. Kopumā izlases rindās aizvadījis 65 spēles.
Kņāvu pilskalns

Raksturojums

Pilskalns ierīkots 20 m augstā, daļēji kokiem apaugušā, savrupā grants kalnā, kam mākslīgi pastāvinātas nogāzes. Pilskalna plakuma izmēri 60x40 m, un tam ir neliels kritums pret ziemeļrietumiem. Pilskalna ziemeļu nogāze ir nedaudz lēzenāka, tāpēc šeit ierīkota terase. Pilskalna ziemeļaustrumu stūris savulaik norakts grantī, bet grantsbedre tagad pilnībā aizaugusi. Pilskalna plakums 19. gadsimtā arts.
Kultūrslānis konstatēts gan pilskalnā (līdz 0,6 m biezs), gan arī plašā teritorijā ap to, kur tas sasniedz pusmetra biezumu. Tādējādi secināms, ka visapkārt pilskalnam senatnē pletusies apmetne (senpilsēta). Apmetnes kultūrslānis visintensīvākais pilskalna ziemeļrietumu pakājē. Kultūrslānis satur bezripas švīkātās un gludās keramikas lauskas. Pārbaudes izrakumos konstatētas arī vairākas pavardu vietas. Atrastās keramikas lauskas ļauj datēt pilskalna apdzīvotību ar mūsu ēras 1. gadu tūkstoti. 1948. gadā apmetnē atrasts dzelzs izkapts fragments, kas attiecināms uz vidējo dzelzs laikmetu. Ir izteikti pieņēmumi par eventuālu kulta kalnu uz rietumiem no pilskalna.
Pilskalnu pirmais aprakstījis Augusts Bīlenšteins 1882. gadā, pats gan to neapmeklējot. 1926. gadā savas Zemgales un Augšzemes pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā pilskalnu uzmērījis un aprakstījis Ernests Brastiņš. 20. gadsimta beigās pilskalnu aprakstījis arī arheologs Juris Urtāns.
Alūksnes Jaunā pils

Alūksnes Jaunā pils (vācu: Das Neue Schloss von Marienburg) ir angļu neogotikas stila pils Alūksnē. Pils ir viens no ievērojamākajiem vēlās Tjūdoru neogotikas arhitektūras pieminekļiem Latvijā. Celta no 1860. līdz 1864. gadam Vidzemes landrātam Aleksandram fon Fītinghofam-Šēlam. Pašreiz pili apsaimnieko Alūksnes novadpētniecības un mākslas muzejs un Dabas muzejs.

Uzbūve

Pils būvdarbus vadīja Prūsijas arhitekts Pauls Benjamins Polinau, kaut gan pils apjomu un dekoratīvā fasādes dalījuma risinājums rada pamatojumu teorijai par Rīgas pilsētas galveno arhitektu J.D. Felsko kā pils projekta autoru. Pilij ir sarežģīta ārējā konfigurācija, visas telpas ir izvietotas no abām pusēm lielai parādes zālei un telpu grupējums izpaužas ārējā apjomā. Pie pils tika uzceltas arī jaunas saimniecības ēkas, pārvaldnieka māja, dārznieka māja, pagrabs ar neogotisku fasāžu apdari un apaļais tornis. Pils kreisajā stūrī zem torņa redzams Fītinghofu dzimtas ģerbonis.

Pils parks

Alūksnes pils parks ierīkots 18. gadsimtā, kad šo teritoriju nopirka Oto Hermanis fon Fītinghofs-Šēls.
Sākotnēji parks veidots regulārā franču stilā. Parka rietumu daļā vēl saglabājušies tolaik stādītie ozoli. Kad Eiropā sāka attīstīties ainaviskie dārzi, pils dārznieks Pēteris Buks parku pārveidoja angļu stilā. Vērienīgākie labiekārtošanas darbi parkā notika Burharda fon Fītinghofa laikā. 19. gadsimta sākumā Alūksnes parkā tika izveidota visplašākā koku un stādījumu kolekcija Vidzemē, un četru gadu laikā tas kļuva par vienu no sugām bagātākajiem dendroloģiskajiem parkiem Baltijā. Alūksnes parks bija pirmā vieta Vidzemē, kur auga sarkanā kļava, amorfa, pundurmandele, kokžņaudzējs, koluteja, kizils un citas svešzemju koku sugas.

Vēsture

Pateicībā par līdzdalību 1741. gada valsts apvērsumā  Krievijas impērijas ķeizariene Elizabete Alūksnes muižu piešķīra valsts kancleram grāfu Mihailam Voroncovam. 1744. gadā viņš to pārdeva Oto Hermanim fon Fītinghofam, kurš bija spilgta personība Latvijas kultūras vēsturē - Pēterburgas Medicīnas kolēģijas direktors, senators un slepenpadomnieks. Muižu mantoja viņa dēls Kristofs Burhards fon Fītinghofs, kas bija ķeizara Pāvila I kambarkungs un galma maršals. Pēc Burharda vēlmes tika sākta Alūksnes parka pārveide pēc Pēterburgas laikā iemīļotā Pavlovskas pils parka parauga. Viņa dēla Aleksandra fon Fītinghofa laikā uzcēla jaunu muižas kungu māju, ko dēvēja par Jauno pili. Fītinghofu dzimtai Alūksnes pils piederēja līdz pat 1920. gada agrārajai reformai. 1918. gadā pils pēdējais saimnieks barons Arnolds fon Fītinghofs devās uz Vāciju un paņēma līdzi daļu pils iekārtojuma un mākslas darbu. No 1921. gada līdz Latvijas okupācijai 1940. gadā Alūksnes Jaunajā pilī bija izvietots 7. Siguldas kājnieku pulks.