google/wiki40b huggingface dataset:
Kalcijs

Atrašanās dabā

Kalcijs ir piektais visbiežāk sastopamais ķīmiskais elements Zemes garozā (3,6% no Zemes garozas masas). Izplatītākie kalciju saturošie ieži ir kaļķakmens, krīts un marmors. Kalcija savienojumi sastopami gandrīz visos dabā esošajos ūdeņos, tie ir galvenais ūdens cietības cēlonis. Kalcija savienojumi atrodas gandrīz visos augu un dzīvnieku audos. Cilvēka organismā kalcijs ir aptuveni 1,5% no masas, bet citos dzīvniekos kalcija procentuālais daudzums ir no 1,4 līdz 2%, galvenokārt skeletā kalcija fosfāta un kalcija karbonāta sastāvā. Svarīgākie kalcija minerāli ir kaļķakmens (kalcija karbonāts), ģipšakmens (kalcija sulfāts) un dolomīts. Brīvā veidā kalcijs ir mīksts metāls, kas aktīvi reaģē ar gaisa skābekli un ūdeni. Brīvā veidā kalciju var iegūt, elektrolizējot hlorīda kausējumu. Tāpat kā visi sārmzemju metāli, kalcijs savienojumos var būt tikai divvērtīgs. Kalcijs ietilpst gandrīz visās neorganiskajās saistvielās (ģipsis, kaļķi, cements).
Kalcijs ir svarīgs elements dzīvos organismos, sevišķi šūnu fizioloģijā, kur kalcija jonu Ca²⁺ kustība iekšā un ārā citoplazmā darbojas kā signāls daudziem šūnu procesiem. Kā galvenais materiāls kaulu un čaulu mineralizācijā, kalcijs ir visvairāk esošais metāls pēc masas daudzos dzīvniekos. No kalcija karbonāta ir veidoti koraļļu rifi.

Īpašības

Kalcijs pieder pie ķīmiski aktīviem metāliem, tāpēc to uzglabā petrolejā vai hermētiski noslēgtās metāla kārbās. Nonākot saskarē ar gaisu, tas sairst. Kalcijs reaģē ar visiem nemetāliem, bet ar metāliem tas veido cietus šķīdumus un intermetāliskos savienojumus, kas ietilpst sakausējumu sastāvā. Kalcijs reaģē ar daudzām saliktām vielām, arī ar ūdeni.

Izmantošana

Kalciju izmanto par reducētāju reto un grūti kūstošo metālu, piemēram, torija, berilija, tantala, cirkonija, vanādija, iegūšanai no to oksīdiem vai halogenīdiem. Kalciju lieto par leģējošo piedevu svina un citos sakausējumos. To izmanto arī skābekļa un sēra izdalīšanai no tērauda un citiem sakausējumiem, gāzu palieku absorbēšanai vakuumiekārtās, šķidro organisko vielu atūdeņošanai.
Dainis Liepiņš (uzņēmējs)

Biogrāfija

No 1975. līdz 1986. gadam mācījies Jelgavas 1. vidusskolā, 1986. gadā — Jelgavas vakara maiņu vidusskolā. No 1999. līdz 2003. gadam studējis Biznesa augstskolā "Turība", kur ieguvis uzņēmējdarbības vadītāja kvalifikāciju.
1992. gadā uzsācis darba gaitas uzņēmumā "Preses Apvienība", kur vispirms vadījis Jelgavas nodaļu, pēc tam bija Rīgas nodaļas komercdirektors, pēc divu gadu pavadīšanas uzņēmumā "Diena", kur pildīja realizācijas daļas vadītāja pienākumus, atgriezās "Preses Apvienībā", šoreiz bija ģenerāldirektors. No 1996. līdz 1999. gadam vadījis uzņēmumu "Plus Punkts". No 1995. līdz 2004. gadam bijis izpilddirektors uzņēmumā "G.R.B. investīcijas", no 2003. līdz 2004. gadam — valdes priekšsēdētājs uzņēmumā "Babītes Hokeja halle", no 1999. līdz 2004. gadam bijis izpilddirektors uzņēmumā "Tritan" un valdes priekšsēdētājs uzņēmumā "Saliena Real".
No 2004. līdz 2009. gadam (dažādu laikposmu) ieņēmis augstu amatu dažādos uzņēmumos, atradies vairāku uzņēmumu valdē vai padomē, tai skaitā "Rīgas siltums", "Latvijas valsts ceļi", "Starptautiskā lidosta "Rīga"", "Latvijas valsts meži". Bijis padomes priekšsēdētājs uzņēmumos "Latvijas autoceļu uzturētājs", "Latvijas valsts ceļi", "Ceļu satiksmes drošības direkcija", "Latvijas pasts", "Starptautiskā lidosta "Rīga"" un valdes priekšsēdētājs uzņēmumā "Rīgas Centrāltirgus" un biedrībā "Latvijas tirgus savienība". Ir arī Latvijas Hokeja federācijas valdes loceklis.

Politiskā darbība

No 2004. līdz 2006. gadam un no 2007. līdz 2009. gadam D. Liepiņš bija Latvijas satiksmes ministra Aināra Šlesera ārštata padomnieks.
2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās tika ievēlēts Jelgavas domē no LPP/LC saraksta. 2010. gadā kandidējis uz vietu 10. Saeimā no apvienības "Par labu Latviju" saraksta, tomēr netika ievēlēts. 2013. gadā tika atkārtoti ievēlēts Jelgavas domē, šoreiz no partijas "Reģionu alianse" saraksta. 
2014. gadā no apvienības "Latvijas Reģionu apvienība" saraksta tika ievēlēts 12. Saeimā. Ievēlēts par Latvijas Reģionu apvienības Saeimas frakcijas priekšsēdētāju.
2015. gadā Saeima izdeva D. Liepiņu turpmākai iztiesāšanai krimināllietā, kurā viņš tika apsūdzēts nepatiesas informācijas sniegšanā ikgadējā ienākumu deklarācijā. Laikā līdz tiesas lēmumam viņam bija jāpārtrauc darbību Saeimā, parlamenta darbā viņš varēja piedalīties tikai kā klausītājs. 2015. gada 17. septembrī Jelgavas tiesa atzina D. Liepiņu par nevainīgu un pilnībā attaisnoja visās apsūdzības epizodēs, tomēr vēlāk Zemgales apgabaltiesa viņu atzina par vainīgu, bet 2016. gadā Augstākā tiesa atstāja spēkā notiesājošo spriedumu, kā rezultātā D. Liepiņš zaudēja Saeimas deputāta mandātu.
2017. gada pašvaldību vēlēšanās D. Liepiņš kandidēja Ozolnieku novada domes vēlēšanās kā Latvijas Reģionu apvienības saraksta līderis, tika ievēlēts domē un pēc tam arī ievēlēts par novada domes priekšsēdētāju.
Cīņas sports

Cīkstēšanās ir cīņa starp diviem neapbruņotiem sportistiem, kurā tiek izmantota noteikta tehnika, lai gūtu uzvaru. Pastāv ļoti daudz cīkstēšanās veidu un cīņas sports ir iekļauts Olimpiskajās spēlēs. Šo sporta veidu starptautiski pārvalda Starptautiskā cīņas federācija (angļu: United World Wrestling; franču: Fédération Internationale des Luttes Associées). Pašlaik tā  pārvalda divus olimpiskos veidus: Grieķu-romiešu cīņa un Brīvā cīņa (Vīriešu & Sieviešu) un piecus asociētos veidus: Grapplings, Pludmales cīņa, Pankrations, Jostu cīņa un Pahvalani.
Cīņa bijusi populāra jau Ķīnā pirms 3000 gadiem, Senajā Grieķijā tā tikusi iekļauta Antīkajās Olimpiskajās spēlēs. 18. gadsimtā kļuvusi populāra Eiropā, it īpaši Francijā. Modernā cīņas sporta veidi ir attīstījušies 19. gadsimta beigās. Vairākās valstīs, piemēram, Armēnijā, Uzbekistānā un Gruzijā, cīņa ir viena no tautas svētku sastāvdaļām.
1998. gadā tikusi dibināta Latvijas Cīņas federācija.
Parāds mīlestībā

Sižets

Stāsts par divu jauniešu attiecībām. Monta ir vakara maiņas studente, bet Arnis ir metalurģiskā kombināta darbinieks un neslikts muzikants, kas vakaros muzicē restorāna orķestrī.
Arņa iepriekšējās dzīves mazie jaukumi kļūst par šķērsli mīlniekiem. Monta atsakās no randiņiem un Arnim ir jāpieliek pietiekami daudz pūļu, lai iekarotu meitenes sirdi un roku.
Kaira

Vēsture

Kaut arī 19 km uz dienvidiem no Kairas atrodas Senās Ēģiptes galvaspilsēta Memfisa, pati Kaira tika dibināta kā romiešu cietoksnis ap 150. gadu p. m.ē. Ap cietoksni lēni attīstījās neliela koptu pilsētiņa.
642. gadā cietoksni ieņēma arābi, un uz dienvidiem no cietokšņa nodibināja pirmo arābu Ēģiptes galvaspilsētu — Fostātu (Fostat), kurā uzceļ pirmo mošeju Āfrikas kontinentā. 972. gadā Fatimīdi pārceļ Ēģiptes galveno pilsētu uz pašreizējo vietu. Ap to pašu laiku tiek dibināta Al-Azhar universitāte, kura kļūst par ļoti prestižu sunnītu izglītības centru, un savu nozīmi ir saglabājusi līdz mūsdienām.
XII gadsimta vidū Kairu ieņem seldžuki. Kad 1258. gadā mongoļi noposta Bagdādi, Kaira kļūst par Tuvo Austrumu lielāko mākslas un kultūras centru. Tiek uzskatīts, ka no 1315. līdz 1348. gadam Kaira bija pasaules lielākā pilsēta.
1517. gadā Kairu ieņēma osmaņu sultāns Selims I, tomēr valdošie memluki atguva faktisko varu, nomināli pakļaujoties sultānam.
1798. gadā Kairu ieņēma Napoleons un trīs gadus tā bija franču okupācijā.
1851. gadā tika izbūvēts dzelzceļš uz Aleksandriju. Lielu impulsu Kairas attīstībai deva Suecas kanāla atklāšana 1869. gadā. Ēģiptes hedīvs Ismaīls-pašā no 1867. gada vadīja milzīgus Kairas modernizācijas darbus, cenzdamies to pārvērst par rietumniecisku citadeli.
Gan Lielbritānijas valdīšanas, gan neatkarīgās Ēģiptes laikā Kaira strauji attīstījās, jo pilsētā ieplūda iedzīvotāji no lauku apvidiem.

Osmaņu laiki (1517—1798)

Osmaņu impērijas valdīšanas laikā memlukiem netika atņemta vara. Paplašinoties Osmaņu impērijai, jaunpievienotajās teritorijās tika ieviesta īpaša pārvaldes sistēma, kas sastāvēja no trijām nošķirtām varām: pašpārvalde, militārā vara un politiskā vara. Impērijas vadība saprata, ka Ēģiptē memluku vara ir pietiekami stipra, lai pakļautu vietējos iedzīvotājus, bet tā nebija tik spēcīga, lai varētu pretoties Lielās Portas vai sultāna varai. Tādēļ memluku varā atstāja Ēģiptes pašpārvaldi. Katram Ēģiptes reģionam tika iecelts memluku bejs un, lai nerastos iespēja veikt apvērsumu, Osmaņu impērija Kairā izvietoja savu karaspēku — jeničerus un azabus.
Tomēr faktiskā vara, vismaz oficiāli, bija galvenās amatpersonas — pašā varā. Pašā bija turku pārvaldnieks, kas bija izglītojies Stambulā. Atsevišķos gadījumos turku pārvaldnieku varu pārspēja spēcīgākie memluku beji, kurus beigās pakļāva Osmaņu karaspēks. Sultānu visvairāk interesēja nodokļu iekasēšana, nevis politiskā vara pār reģioniem un Ēģiptes sociāli ekonomiskajā attīstībā netika novērots ievērojams progress.
Kazarmu iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Kazarmu iela ir 306 m gara vietējas nozīmes iela Brasas apkaimes ziemeļos. Tā sākas krustojumā ar Hospitāļu ielu un virzās austrumu virzienā kā bruģēts ceļš. Iela krustojas ar Lejas ielu, Miera ielu un beidzas krustojumā ar Kluso ielu.
Bīriņu muiža

Vēsture

Kā pirmais līvu Kubeseles pilsnovada Kolcenes muižas (līvu: Koldsell, vācu: Koltzen) īpašnieks 1574. gadā zināms Turaidas pils pārvaldnieks un rakstvedis Jānis Bīrings (Johannes Bürinck vai Büring). Viņš šo muižu ieguva par varonību Livonijas kara laikā, atbrīvojot Straupes, Turaidas un Cēsu pilis no Ivana IV karaspēka un no viņa uzvārda cēlās vietas nosaukums Bīriņi (Büringshof). Bīriņa muižai piederēja Eikaži un vēl seši zemnieku ciemi. Zviedru Vidzemes laikā par muižas īpašnieku kļuva Johans Hinderzons Reiters (1639), Rīgas birģermeistars Johans Flīgelns, Samsonu dzimta (no 1662). Pēc Vidzemes pievienošanas Krievijas impērijai par muižas īpašnieku kļuva Kārlis Frīdrihs Mengdens (1725—1782), vēlāk viņa znots tiesnesis Ludvigs Augusts Mellīns, kas 1796.-1831. gadā bija Vidzemes guberņas virskonsistorijas direktors. 1793.-1795.gadā tika pārbūvēta Bīriņu muižas kungu māja.
1813. gadā muižu ieguva Mellīna znots Aleksejs fon Pistolkorss, bet viņa dēls Augusts fon Pistolkorss 1857.-1860. gadā veica jaunas muižas kungu mājas celtniecību pēc Rīgas arhitekta Frīdriha Vilhelma Hesa (1822—1877) projekta. 1870. gadā ierīkoja ceļu līdz Saulkrastiem (Neibādei), kur sāka veidot jaunu kūrortu. 20. gadsimta sākumā pēc arhitekta R.H.Cirkvica projekta ēkas fasāde tika vienkāršota.
Pēc 1920. gada agrārās reformas muiža tika nacionalizēta un piešķirta Rīgas grāmatrūpniecības slimokasei, kas 1926. gadā tajā ierīkoja atpūtas namu "Grāmatnieki". Pēc Otrā pasaules kara līdz 1995. gadam pilī darbojās ārstniecības iestādes. Pēc 1995. gada bijušās muižas ēkas tika privatizētas un pilī ierīkota viesnīca un konferenču telpas.
No 2009. gada pilī filmēti ārskati latviešu televīzijas seriālam "UgunsGrēks".

Muižas ansamblis

Bīriņu muižas kungu māja ir būvēta neogotiskā stilā kā divstāvu ēka, tās centrālajā daļā ir trīsstāvu rizalīts. Visus četrus ēkas stūrus rotā tornīši, dienvidrietumu pusē atrodas lielais tornis. Bīriņu muižas kapličā atrodas bijušā īpašnieka L. A. Mellīna piemineklis.
Stīvens Džonta

Spēlētāja karjera

Pēc četrām NCAA čempionātā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Džonta sāka 2005.—2006. gada sezonas otrajā pusē AHL kluba Olbani "River Rats" rindās. No 2006. līdz pat 2010. gadam uzbrucējs spēlēja Lovelas "Devils" rindās.
2010.—2011. gada sezonā kā komandas kapteinis spēlēja Olbani "Devils" rindās, sezonas gaitā aizvadot arī 12 spēles NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" sastāvā. 2011.—12. gada regulārajā sezonā NHL Džonta aizvadīja tikai vienu spēli, taču izslēgšanas kārtas komandas sastāvā laukumā devās 23 spēlēs. 2012.—13. gada sezonā hokejists jau bija izcīnījis vietu "Devils" pamatsastāvā, tās rindās spēlējot līdz 2016. gada vasarai. No 2016. līdz 2019. gadam Džonta aizvadīja 31 spēli Ņujorkas "Islanders" rindās, taču 2019. gada vasarā noslēdza karjeru.
ASV hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā.
Knuds Hannemans

Šaha kompozīcija

No 1914. gada publicējis apmēram 750 dažāda žanra šaha kompozīcijas. Autors vairākiem atklājumiem šaha kompozīcijā: uzdevumiem ar daudzu bandinieku pārvēršanos, sišanu garāmejot, rokādēm, retrogrādo analīzi un citiem.
1973. gadā ieguvis starptautiskā meistara titulu.
2006. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

2006. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Zalcburgā, Austrijā, no 19. līdz 24. septembrim. Čempionāts sastāvēja no grupas un individuālā brauciena vīriešiem, sievietēm, vīriešiem līdz 23 gadu vecumam. Tas bija 73. Pasaules čempionāts.
Vīriešu grupas braucienā uzvarēja Itālijas pārstāvis olimpiskais čempions Paolo Betīni, bet Šveices pārstāvis Fabians Kančellāra ieguva savu pirmo titulu individuālajā braucienā.
Sieviešu grupas braucienā uzvarēja Marianna Vosa no Nīderlandes, kurai tas bija pirmais gads pieaugušo līmenī.
Mellužu prospekts

Sabiedriskais transports

Pa Mellužu prospektu kursē 4. autobuss, kā arī 10., 10a., 11. mikroautobuss.
Sfalerīts

Izmantošana

Sfalerīts ir nozīmīgākā cinka rūda, taču no tā iegūst arī retākus piemaisījumus — kadmiju, indiju, galliju. Nozīmīgu daļu iegūtā sfalerīta izmanto krāsu rūpniecībā, iegūstot cinka baltumu. No dabā sastopamā sfalerīta iegūst arī ķīmiski tīru cinka sulfīdu, kuru var izmantot kā luminoforu. Šādu materiālu, pievienojot tam sudrabu un varu, izmanto televizoru, radiolokācijas iekārtu un oscilogrāfu kineskopu izgatavošanai. Ķīmiski tīru sfalerītu izmanto mirdzošu krāsu izgatavošanai.
Piemērota lieluma un caurspīdīguma kristālus slīpē kā dārgakmeņus, parasti piešķirot tiem briljanta griezumu lai pēc iespējas labi parādītu sfalerītam piemītošo augsto dispersijas spēju, kas vairāk, kā trīs reizes pārsniedz dimanta rādītājus. Tāpēc nesen slīpētam sfalerīta kristālam raksturīga efektīva krāsu spēle un mirdzums un to var sajaukt ar dimantu. Taču sfalerīta nelielās cietības un trausluma dēļ tas nav piemērots juvelierizstrādājumiem un to labāk atstāt neapstrādātu. Tā kā dzidri kristāli ir sastopami ļoti reti, kolekcionāri un muzeji nereti ir gatavi maksāt par paraugiem, kuru masa pārsniedz karātu (200 mg). Dārgakmens kvalitātes sfalerīts parasti ir dzeltens līdz medus brūns, sarkans līdz oranžs vai pat zaļš.
Latvijas novadu karogi

Latvijas novadu karogi.
Starptautiskie signālkarogi

Starptautisko signālkarogu sistēma ir karogu signālu sistēma, kurā atsevišķus alfabēta burtus attēlo ar karogiem no viena kuģa otram. Tā ir daļa no Starptautisko signālu kodu (ICS) sistēmas.
Teodors Celms

Dzīvesgājums

Dzimis 1893. gadā Valkas pagasta Pedeles muižas Vecslipēs zemnieka Pētera Celma un viņa sievas Lienes ģimenē. Viņa vecākais brālis Jūlijs Celms vēlāk bija pazīstams sociāldemokrātu politiķis. 1910. gadā Teodors Celms pabeidza Valkas komercskolu un devās uz Maskavas Universitāti, kur studēja tautsaimniecību un vēlāk filozofiju pie krievu neokantiešiem A. Vedenska un A. Čelpanova. Studēja par paša nopelnīto naudu, pasniedzot privātstundas un strādājot par mājskolotāju. Studiju gados saslima ar tuberkulozi, vēlāk līdz pat mūža galam piespieda sevi vingrot un ieturēt diētu. Jaunībā pārslimotā šarlaka dēļ iegūtais hroniskais sirds traucējums viņu glāba no karošanas Pirmajā pasaules karā. 
1920. gadā apprecējās ar Veru Vihrovu (1901-1977) un atgriezās Latvijā, viņu laulībā piedzima trīs bērni — Izolde, Dagmāra un Pēteris. Strādāja par filozofijas lektoru Latvijas Izglītības ministrijas skolotāju sagatavošanas kursos un kreiso intelektuāļu izveidotajā Rīgas Tautas Augstskolā, izveidoja savu privāto filosofijas studiju, kurā piedalījās arī Zenta Mauriņa u.c. lektori.
No 1922. līdz 1925. gadam papildinājās Freiburgas Universitātē pie Rikerta un Huserla, kur 1923. gadā aizstāvēja doktora grādu par Kanta filozofiju ar summa cum laude (par viņa disertāciju bija plaši strīdi LU mācībspēku vidū). Tikai pēc tam, kad 1927. gadā Celms aizstāvēja otru doktora disertāciju par transcedentālā historisma problēmu, viņu ievēlēja par LU privātdocentu. Lasīja lekcijas arī Rīgas Herdera institūtā, 1929. gadā papildinājās Vācijā, 1936. gadā viņu ievēlēja par LU profesoru. Aizrāvās ar fotografēšanu un vijoles spēli. 
Latvijas vācu okupācijas laikā 1941. gadā iecelts par Rīgas Universitātes filozofijas un filoloģijas fakultātes dekānu. 1942. gadā saņēma Humbolta medaļu. Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur strādāja Getingenes Universitātē kopā ar vācbaltiešu izcelsmes profesoru Nikolaju Hartmani.
1949. gadā Teodors Celms ar ģimeni izceļoja uz ASV, kur 60 gadu vecumā Celms iemācījās braukt ar auto par brīnumu ģimenei, kas domājusi, "ka viņš nekad to nevarēs izdarīt, jo nespēs koncentrēt uzmanību uz praktisku lietu". 
No 1949. līdz 1963. gadam strādāja par pilna laika profesoru Augustānas koledžā Rokailendā, Ilinoisā, no 1967. līdz 1975. gadam viņu aicināja lasīt lekcijas kultūras filozofijā kā daļslodzes profesoram. Pēc pensionēšanās un sievas nāves pārcēlās uz dzīvi Ostinā, Teksasā.
Mira 1989. gada 14. februārī, gandrīz 96 gadu vecumā.

Piemiņa

1998. gada 22. septembrī Latvijas Zinātņu akadēmijā tika nodibināta Teodora Celma balva filozofijā.
Tiranozaurs

Izskats un īpašības

Tiranozaurs sasniedza 13 m garumu un daudzus gadus tika uzskatīts par lielāko gaļēdāju dinozauru. Tam bija asa redze, uz spēcīgajiem žokļiem bija roboti zobi. Tiranozaura pakaļkājas bija spēcīgas, ar asiem nagiem, bet priekškājas bija vārgas un to plaukstām bija tikai divi pirksti. Tiranozauram bija masīvi un spēcīgi žokļu muskuļi, kas palīdzēja pārgrauzt medījuma kaulus. Sīkas kaulu lauskas ir atrastas koprolītos (fosilizētās fēcēs). Tiranozauram bija lielas nāsis, kurās atradās īpaši kauli, kas kavēja mitruma iztvaikošanu no ķermeņa pēc skrējiena. Uz priekšu vērstās acis nodrošināja stereoskopisku redzi. Tas ļāva dzīvniekam precīzi novērtēt attālumu līdz upurim.
Visticamāk, ka tiranozaurs spēja nomedīt tik lielus dzīvniekus, kā, piemēram, hadrozauri. Iespējams, ka viņš bija arī maitēdājs un pa lielu gabalu ar izcilo ožu spēja sajust maitu. Kaulu pētījumi liecina, ka tiranozaurs varēja skriet ar ātrumu 17 km/h, kas bija petiekami, lai panāktu laupījumu vai uzbruktu lēnākajam ragainajam triceratopam.

Tiranozauru fosilijas

2005. gadā amerikāņu paleontologi atrada mīksto audu un asinsvadu fragmentus 68 miljonus vecā tiranozaura augšstilba kaulā, kas izraisīja sensāciju zinātnieku aprindās. Parasti saglabājas tikai dinozauru kaulu un zobu cietās daļas, kurās zinātniekiem ir maz cerību kaut ko atrast, tāpēc tās sīkāk netiek pētītas. Taču šajā gadījumā ievietoja pārakmeņojušos augšstilba kaulu vājā skābes šķīdumā, kas lēnām izšķīdināja fosilijas minerālvielas. Par lielu pārsteigumu tika atrasti elastīgie audi. Pētnieki vēl nav veikuši pilnīgu unikālo audu analīzi un izdarījuši galīgo slēdzienu, bet ir cerība, ka tie ļaus uzzināt, vai tiranozaurs bijis aukstasiņu vai siltasiņu dzīvnieks.
U-Multirank

Latvijas augstskolas reitingā

Iesaistīšanās starptautiskajā augstskolu reitingā U-Multirank iesākumā bija augstākās izglītības iestāžu brīva griba. Lai rosinātu augstskolas aizvien vairāk domāt par studiju procesa pilnveidi, starptautisko orientāciju un pētniecību, IZM līgumos ar augstskolām, kurām piešķir budžeta vietas, no 2016. gada ir ietvērusi obligātu nosacījumu iesaistīties U-Multirank. Privātas augstskolas piedalās reitingā brīvprātīgi.
2016. gadā reitingā U-Multirank iekļautas 13 Latvijas augstskolas: LU, RTU, RSU, Daugavpils Universitāte, Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija, Latvijas Lauksaimniecības universitāte, Banku augstskola, Liepājas Universitāte, Rīgas Starptautiskā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskola, Rīgas Juridiskā augstskola, Biznesa augstskola «Turība», Informācijas sistēmu menedžmenta augstskola, Transporta un sakaru institūts.
«U-Multirank» izcilākos (A) vērtējumus 2016. gadā saņēma Rīgas Stradiņa universitāte (6), Daugavpils Universitāte (5), J. Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija (5), RTU, LU, LLU, Banku augstskola un Liepājas Universitāte pa 4.
Skotijas jūra

Vispārējs raksturojums

Jūra atrodas tuvu polārajam lokam. Skotijas jūru uzskata par jūru ar vislielāko vidējo dziļumu — tas pārsniedz 5000 m. Ūdens virsējā slāņa temperatūra no −1 °C līdz 6 °C, sāļums ap 34‰.
Ziemeļu daļā mērenās joslas ūdeņi, centrālajā daļā — Rietumvēju straume, kas apvij visu Zemi. Dienvidu daļā ieplūst aukstie Vedela jūras ūdeņi. Virs jūras valda rietumu vēji, bieži vētras.

Robežas

Skotijas jūru ierobežo zemūdens Skotijas grēda, kuras virsūdens daļa ir salu grupas. Ziemeļos atrodas Šega klintis un Dienviddžordžija, austrumos — Dienvidsendviču salas, dienvidos — Dienvidorkneju salas un Dienvidšetlendas salas. Rietumos atrodas Ugunszeme un Dreika šaurums, kas atdala Dienvidameriku un Antarktīdu, savienojot Atlantijas okeānu ar Kluso okeānu.

Nosaukums

Nosaukums dots aptuveni 1932. gadā par godu Viljama Speirsa Brūsa vadītās skotu antarktiskās ekspedīcijas (1902—1904) kuģim Scotia.
Latvijas Radio koris

Latvijas Radio koris ir profesionāls koris, kas dibināts 1940. gadā, kori dibināja tā mākslinieciskais vadītājs un diriģents Teodors Kalniņš. 
Kopš 1992. gada kori vada diriģenti Sigvards Kļava un Kaspars Putniņš. Kora pamatsastāvā ir 25 dziedātāji. Dziedātāju skaits variē no neliela ansambļa, izpildot seno mūziku, līdz vairāku desmitu dziedātāju grupai, atskaņojot izvērstas formas skaņdarbus. 
Kora repertuārs aptver mūzikas darbus, sākot no renesanses līdz mūsdienu komponistu vissarežģītākajām partitūrām. Nozīmīgu vietu ieņem Baltijas reģiona un latviešu komponistu mūzika. Koris pirmatskaņojis vairākus pasaulē pazīstamā komponista Pētera Vaska darbus. Sadarbība ar Maiju Einfeldi novērtēta ar Bārlova Starptautiskā konkursa (ASV) Grand Prix par kompozīciju „Pie zemes tālās…”. 2005. gadā Latvijas Radio kora izpildītais Mārtiņa Viļuma opuss „Le temps scintille” ieguva pirmo vietu 52. Starptautiskajā komponistu konkursā Rostrum Vīnē. 
Latvijas Radio koris gada laikā sniedz aptuveni 60 koncertus gan Latvijā, gan ārzemēs. 
Latvijas Radio koris piecas reizes (1994., 2000., 2004., 2005. un 2007. gadā) saņēmis Lielo mūzikas balvu, kas ir augstākais profesionālo sasniegumu novērtējums Latvijā. 2008. gadā koris saņēma arī laikraksta „Diena” Gada balvu kultūrā. 
Kora kompaktdisks “On Photography” iekļuvis 2006. gada Lielbritānijas ierakstu gada balvas nominācijā Laikmetīgās mūzikas balva. Šis disks bija viens no 10 labākajiem mūzikas albumiem izdevuma „Gramophone” mūzikas izdevumu topā 2006. gada janvārī. Kā arī albums ir saņēmis Latvijas mūzikas izdevuma “Mūzikas saule” 2005. gada balvu — Labākais klasiskās mūzikas CD Latvijā.
2014. gada Grammy mūzikas balva nominācijā "labākais kora sniegums" "Grammy" piešķirta igauņu diriģentam Tenu Kaljustem par Arvo Perta opusa Adam's Lament izpildījumu, kurā piedalījās arī Latvijas Radio koris.
Bruklinas "Nets"

Vēsture

Klubs dibināts 1967. gadā, sākotnēji tas nepiedalījās NBA čempionātā, bet gan spēlēja ABA (Amerikas Basketbola asociācija). Vienības pirmais nosaukums bija Ņūdžersijas "Americans". Otrajā pastāvēšanas sezonā nosaukums tika mainīts uz Ņujorkas "Nets". 1974. un 1976. gadā "Nets" ar leģendāro Džūljusu Īrvingu sastāvā kļuva par ABA čempioniem.
Pēc pēdējā ABA čempiontitula iegūšanas "Nets" pārcēlās uz NBA. Mainot līgas, īpašnieki nolēma mainīt arī komandas atrašanās vietu un pārcēlās no Ņujorkas atpakaļ uz Ņūdžersijas štatu. NBA čempiontitulu Ņūdžersijas "Nets" nav izcīnījusi, taču ir četrreiz bijusi Atlantijas divīzijas čempione (2002, 2003, 2004, 2006).
Komandas lielākais īpašnieks ir Krievijas miljardieris Mihails Prohorovs un viņa iesaistīšanās klubā padarījusi "Nets" par vienu no ambiciozākajām un bagātākajām līgas komandām. 2010.-2011. gada NBA sezonā tā spēlēja jaunā arēnā Prudential Center Ņuarkā, bet pēc tam pārcēlās uz Ņujorku, kurā jau spēlēja 1970. gados. 2012. gadā tika pabeigta komandas jaunā mājvieta Bruklinā, no 2012.—2013. gada sezonas klubs spēlē tajā un tika pārsaukta par Bruklinas "Nets".
Pašlaik (2018) komandu pārstāv Latvijas sportists Rodions Kurucs.