Juris Messens-Jašins

Dzīves gājums

Dzimis 1941. gada 27. janvārī Šveicē. No 1958. līdz 1962. gadam mācījās Parīzes Tēlotājmākslas augstskolā pie profesora Roberta Kami, pēc tam Sorbonas Prakses augstskolā pie profesora Pjēra Frankastela (Pierre Francastel) apguva sociālās zinātnes un mākslas vēsturi. No 1962. gada līdz 1965. gadam viņš mācījās Lozannas Tēlotājmākslas skolā. Viņš strādāja kopā ar gravieri un gleznotāju Ernestu Picoti (Ernest Pizzotti) un 1964. gadā Lozannā atklāja kinētisko stikla un akrila skulptūru izstādi.
Divus gadus viņš strādāja Mūsdienu gravēšanas centrā Ženēvā, pēc tam Cīrihē, kur paplašināja savu perspektīvu pie gleznotāja Frīdriha Kūna (Friederich Kuhn). No 1968.—1970. gada viņš darbojās Karaliskā Tehnoloģiskā Institūta dizaina fakultātē Gēteborgā, pētot kinētiskus objektus no tekstila. 1967. gadā viņš Gēteborgas izstādē satika trīs māksliniekus — Hesusu Rafaelu Soto (Jesus Rafael Soto), Karlosu Krusu Djēsu (Carlos Cruz-Diez) un Hulio Le Parku (Julio Le Parc). Runājot ar šiem māksliniekiem, viņš guva iedvesmu nodarboties ar optisko mākslu. Viņš izlēma veltīt visus pētījumus kinētiskajai mākslai. Uzturēšanās Gēteborgā deva viņam iespēju pilnveidot kustību un ģeometriskās formas, integrējot tās tekstilmākslā un eļļas gleznās. J. Messena-Jašina optiskās mākslas pētījumi Skandināvijā ir atstājuši nozīmīgu ietekmi šajā sfērā.
1968. gadā Juris saņēma Šveices mūsdienu gravēšanas mākslas pirmo balvu. Šajā pašā gadā Zviedrijas valdība viņam piešķīra stipendiju. 1970. gadā viņš uzturējās Hamburgā, kur dažādos nozīmīgos projektos turpināja sadarboties ar māksliniekiem no Ziemeļvācijas. 1970. gadā viņš izveidoja kinētisku skulptūru netālu no Melnā meža Vācijā.
1970. gadā viņš pārcēlās dzīvot uz Berni, kur uzturējās līdz 1981. gadam. Savos ārzemju ceļojumos viņš nodibināja sakarus ar māksliniekiem, kas darbojās šajā pašā mākslas novirzienā. Viņa gleznās un skulptūrās lielu lomu ieņem arhitektūra, meklējumi Op Art (kinētiskā māksla) virzienā, kas tiecas saskatīt telpu kā kopumu. Viņš apsprieda to ar Oskaru Nīmeieru (Oscar Niemeyer), Burlu Marksu (Burle Marx) no Riodežaneiro, Otake no Sanpaulu Brazīlijā un Klorindo Testu (Clorindo Testa) Buenosairesā. Ceļojuma beigās viņš uzturējās Karakasā, kur uzveda izrādi un savu darbu horeogrāfiju, prezentējot tos Karakasas izstāžu namā, IV Starptautiskajā Teātra festivālā, Karakasā, Evgēnija Mendosas fondā, Humboldas kultūras asociācijā (Gētes Institūts) un Francijas aliansē, 1984. gadā.
Juris ir piedalījies daudzās starptautiskās izstādēs un Itālijā ieguvis balvas par pētījumiem optiskajā mākslā. Viņa darbi ir izstādīti privātās kolekcijās, valsts un starptautiskajos muzejos.
Viņam ir bijusi iespēja pārdot savu unikālo popārta stilā veidoto gobelēnu “Vairāk gaismas” Mūsdienu mākslas muzejam Cīrihē. Šis gobelēns bija radīts 1970. gadā viņa mītnē Colikofenā (Zollikofen) netālu no Bernes, Šveicē.
Pēc vairākiem Ņujorkā pavadītiem mēnešiem viņš atgriezās Šveicē un apmetās uz dzīvi Bernē, kur nodzīvoja 11 gadus. Šajā laikā viņš bieži rīkoja izstādes pilsētas izstāžu zālē un citos vietējos muzejos.
2010. gadā viņš Šveices pastam izstrādāja trīs markas optiskās mākslas tehnikā. Tās ir nokļuvušas daudzu muzeju kolekcijās visā pasaulē.
2014. gadā Vaudas Universitātes slimnīca Lozannā, Neiroattēlveides laboratorija, izmantojot neinvazīvo magnētiskās rezonanses tehniku, pētīja smadzeņu aktivitāti, attēlojot, kartējot un fiksējot aktīvos punktus, kamēr trīs dalībnieki vēroja Op Art darbus.