google/wiki40b huggingface dataset:
Fraternitas Livonica

Devīzes

Fraternitas Livonica devīzes ir "Vīrs un vārds" un "Lūzti, bet neliecies".

Korporācijas dibināšana, pirmskara gadi

1926. gada 3. martā Fr! Liv! pirmie dibinātāji ir korporācijas piekritēji, kas tiek izslēgti vai aiziet no studentu biedrības “Austrums”. 1926. gada 29. oktobrī Fraternitas Livonica’s dibināšanas sapulce Rīgā, Tērbatas ielā 15/17 (A. Ķēniņa namā) ar 47 dibinātāju piedalīšanos. Ievēl korporācijas pirmo prezidiju: sen! Arvīds Mālītis, vicesen! Kārlis Dannenbergs, sekr! Juliāns Jurgelāns; oldermanis Juris Kliesmets. Fr! Liv! vapeņa u.c. simbolu zīmējumu autors — Aleksandrs Rācenis. 1926. gada 7. decembris Fr! Liv! garantē Komānu pie Lettonia’s. 1927. gada 17. decembris Fr! Liv! Filistru biedrības (FB) dibināšana. Pirmais priekšnieks ir Dr. Kārlis Straubergs. 1927. g. nogale korporācija pārceļas uz savu jauno K! Dz! Veru ielā 6. Nams tiek nodēvēts par “mūsu balto namu”. Par ēkas un gruntsgabala īpašnieci kļūst FB. Īpašuma iegādē lieli nopelni fil! Jūlijam Jurgelānam. 1928. g. 31. marts pirmais Fr! Liv! komeršs Veru ielas namā. 1928. g. 20. novembris Fr! Liv! uzņemšana P!K! (prezidē Beveronija).
1930. g. 8. marts “Baltā nama” iesvētīšana. Mācītājs — prof. V. Maldonis, lettonus. 1931. g. 26. oktobris Fr! Liv! vapeņa (mākslinieks H. Mercs) un karoga (fil! A. Bīlmaņa dāvana) iesvētīšana. 1932. g. I sem. Fr! Livonica pirmo reizi prezidē P!K! (sen! Otto Kārkliņš, vicesen! Arvīds Trapāns, sekr! Jānis Mālītis). No P!K! izstājas 6 baltvācu korporācijas. 30. gadi Fr! Liv! uzplaukums, sasniedzot kopskaitu 221 1940. g., t. sk. 2. L. K.O. K. (Aleksandrs Jurka un Aleksandrs Rācenis) un 15 Atbrīvošanas kara dalībnieki. !ta intelektuālās dzīves rosināšanā izcila nozīme fil!fil! prof. Aleksandram Daugem un Kārlim Straubergam. 1938. g. 29. oktobris Draudzības karteļa noslēgšana Rīgā ar lietuviešu studentu korporāciju “Fraternitas Baltiensis” (Kauņa).
Pseudophilautus hypomelas

Izplatība

Sugas izplatības areāls, kas nepārsniedz 10 km², ietilpst trešā lielākajā Šrilankas rezervātā Peak Wilderness sanctuary. Varde sastopama tropu mežos 750 - 1400 metrus virs jūras līmeņa.
Omska

Vēsture

Omsku nodibina cara Pētera I sūtīta vienība, kas pie Irtišas upes uzceļ koka cietoksni ciņai pret kazahiem.
XIX.gs Omska bija Rietumsibīrijas galvenais centrs.
Pilsētas attīstība strauji paātrinās, kad 1890.gadā Omskai cauri izbūvē Transsibīrijas maģistrāli.
Pilsoņu kara laikā Omska bija admirāļa Kolčaka rezidence.

Sports

Omskā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Omskas "Avangard", kurš spēlē 2007. gadā atklātajā Omskas arēnā. Omskas pilsētas krāsas pārstāv arī "Avangard" jauniešu klubs Omskas "Jastrebi", kurš spēlē Jaunatnes hokeja līgā.
Ēriks Jēkabsons (politiķis)

Izglītība

Beidzis Rīgas Industriālo politehnikumu un ieguvis mēbeļu ražošanas specializētā galdnieka specialitāti. No 1978. līdz 1980. gadam dienējis padomju armijā, pēc tam studējis Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā. Dzīvojot ASV, Jēkabsons ieguvis teoloģijas maģistra grādu Čikāgas Universitātē.

Baznīca

1983. gadā Ē. Jēkabsons kristīts un kopš tā laika sāka aktīvi darboties baznīcā. Studējis luterāņu seminārā, pēc kura beigšanas 1986. gadā ordinēts par luterāņu mācītāju. Jēkabsons kalpoja Mežaparka, Katlakalna un Olaines baznīcās. 1987. gadā savas reliģiskās pārliecības dēļ, Valsts drošības komitejas vajāts, viņš bija spiests kopā ar ģimeni pamest valsti, vienlaikus šķiroties arī no PSRS pilsonības.
Devies uz ASV. Tur 13 gadus strādājis par luterāņu mācītāju. Jēkabsons lasījis lekcijas, referātus ASV baznīcās, koledžās un universitātēs, kā arī televīzijā un konferencēs.

Darbība LPP

2001. gadā atgriezies Latvijā. Drīz pēc tam iesaistījies politikā, 2002. gada 25. maijā Latvijas Pirmās partijas dibināšanas kongresā ievēlēts par tās vadītāju. Togad arī ievēlēts 8. Saeimā. 2004. gada martā kļuvis par iekšlietu ministru Emša valdībā. Palicis amatā arī pēc valdības krišanas, darbojies Kalvīša 1. kabinetā. No amata atkāpies 2005. gada 21. oktobrī, par vienu no iemesliem minot ministrijas budžeta problēmas.
2005. gada 16. novembrī pameta partiju pēc tam, kad tās valde paziņoja par vēlmi apspriest Jēkabsona izteikumus par to, ka "LPP ir kļuvusi Aināra Šlesera partiju". 9. Saeimas vēlēšanās nekandidēja.

Pēc partijas pamešanas

2008. gada vasarā ieguvis amatu Latvijas Gaisa satiksmē, kļūstot par atbildīgo par drošības politiku. Gadu vēlāk šo darbu pametis. 2010. gadā kļuvis par partijas Visu Latvijai padomdevēju, sniedzot padomus politikas un drošības jautājumos. Jēkabsons tobrīd arī pieļāva iespēju iestāties šajā partijā, tomēr nekandidēja 10. Saeimas vēlēšanās.
Šobrīd Ē.Jēkabsons ir organizācijas Cultural Bridges International prezidents (kopš 2006. gada janvāra). Papildus tam, kopš 2014. gada novembra, Ē.Jēkabsons ir starptautiska stratēģisko konsultāciju uzņēmuma Grieboski Global Strategies vadošais konsultants, specializējoties jautājumos, kas saistīti ar miera uzturēšanu, konfliktu risināšanu, globālo un nacionālo drošību, kā arī ģeopolitiku. Tāpat, kopš 2014. gada septembra Ē.Jēkabsons ir starptautiskās biznesa inteliģences un riska menedžmenta asociācijas Alphom Group vecākais konsultants kopš 2013. gada jūlija Ē.Jēkabsons ir starptautiskās kompānijas UST Global stratēģiskais konsultants, līdzdarbojoties dažādos korporatīvās sociālās atbildības projektos, kas saistīti ar miera nodrošināšanu un konfliktu risināšanu.

Privātā dzīve

Pirmoreiz apprecējies un šķīries, pirms kļuvis par iekšlietu ministru, laulībā piedzimuši trīs dēli. Vēlāk ārpus laulības piedzimis vēl viens dēls. 2005. gada 27. augustā apprecējies ar Natāliju. Pāris šķīries 2008. gada 28. augustā.
Monēta

Monēta (latīņu: moneta) ir no metāla (zelta, sudraba, vara vai to sakausējumiem, dzelzs, mūsdienās - vara, niķeļa, alumīnija u.c. sakausējumiem) izgatavota (kalta, štancēta vai lieta) apaļa, ovāla, kvadrātveida vai daudzšķautņaina metāla plāksnīte, kas ir naudas vienība. Abās pusēs izgrebts (izkalts, izliets, izštancēts) kāds attēls (izgatavotājas valsts vai administratīvās vienības ģerbonis, devīze, kādas personas attēls, vārds, tituls) un leģenda (kas norāda valstisko piederību, izgatavošanas gadu, nominālu).
Latvijas Bankas kaltās monētas ir euro un centi.

Vēsture

Monētas radās un izplatījās, attīstoties tirdzniecībai un preču apgrozījumam, un ar laiku kļuva par universālu maksāšanas līdzekli. Pirmās monētas sāka kalt aptuveni VII-VIII gs. p.m.ē. gandrīz vienlaicīgi Ķīnā, Mazāzijā (Līdijā) un Grieķijā. Visam Vidusjūras baseinam nonākot Romas impērijas pakļautībā, monētu kalšana koncentrējās Romā, dievietes Junonas Monētas tempļa kaltuvē. Pēc Romas impērijas sabrukuma Rietumeiropā monētas atsāka kalt tikai X gs. Viduslaiku Eiropā monētas kala gan valstu, gan pilsētu kaltuvēs - tiesības kalt savas monētas liecināja par politiskās suverenitātes pakāpi.

Apraksts

Priekšpuse ir “averss”; mugurpuse - “reverss”; mala: “josta”.
pie daudzu monētu malām atrodošās rieviņas sākotnēji tika ieviestas, lai izvairītos no monētu "noskūšanas" - vērtīgā metāla nogriešanas no monētu malām. Rieviņas liecināja, ka monēta ir vesela. Dažkārt monētas "noskūšanas" rezultātā zaudēja pat pusi sava svara.
Monētas vērtība var būt ļoti maza - tai var nepiemit vēsturiska vērtība vai tirgus vērtība. Tirgus vērtība savukārt var būt atkarīga no diviem apstākļiem - tā var būt valdības noteikta vai arī atbilst monētas metāla vērtībai. Šobrīd monētu kalšana ir valsts monopols, uz kā pamata valsts realizē monētu likumdošanu: apstiprina monētas nominālu, nosaka monētas nosaukumu, nominālu, metālu raudzi, masu, izmērus, ārējās pazīmes. Ieviešoties (pēc Ķīnas parauga) papīra naudai, monētas zaudējušas galvenā maksāšanas līdzekļa funkciju. Dārgmetālu monētas mūsdienās tiek izlaistas reti, pamatā tikai kādam īpašam notikumam veltītas reprezentācijas monētas.
Monētas bieži mēdz izmantot kā vienkāršotu metamo kauliņu. Monētas aversu monētas mešanā mēdz dēvēt par "ciparu", savukārt reversu - par "ērgli" vai "ģerboni". Atsevišķām monētām, piemēram, Beļģijas eiro monētām, viena puse ir smagāka par otru, tādēļ biežāk tiek uzmesta viena no monētas pusēm.

Piemiņas monētas

Mēdz kalt arī piemiņas monētas, ko var izmantot tirdzniecības darījumiem, bet kas parasti tiek iegādātas kā dāvana vai krāšanai. Šo monētu mazumtirdzniecības cena parasti vairākkārt pārsniedz to nominālvērtību. Latvijas Banka regulāri izgatavo lata piemiņas monētas.
Sjui Juihua

Biogrāfija

Pirmo reizi starptautiskajās sacensībās piedalījusies 1993. gadā, kad spēlējusi starpzonu turnīrā Džakartā. 1996. gadā izcīnījusi 3. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 1998. gadā uzvarējusi Āzijas sieviešu šaha čempionātā.
2000. gadā  Šeņjanā (Ķīna) uzvarējusi I Pasaules kausa izcīņā šahā. Tajā pašā gadā piedalījusies FIDE Pasaules sieviešu čempionātā, kur, spēlējot pēc izslēgšanas sistēmas, tikusi līdz 3. raundam. Pēc gada Haidarābādu (Indija) otrreiz savā karjerā izcīnījusi Pasaules kausu šahā, finālā uzvarot Antoanetu Stefanovu. 2004. gadā Elistā iekļuvusi Pasaules sieviešu šaha čempionātā ceturtdaļfinālā, kur zaudējusi Humpi Koneru. Vislielāko panākumu guvusi 2006. gadā, kad Pasaules čempionātā finālā Jekaterinburgā (Krievija) uzvarējusi Alisi Gaļļamovu un kļuvusi par Pasaules čempioni šahā. Par šo uzvaru FIDE viņai piešķīra lielmeistara nosaukumu. 2009. gadā Nankinā (Ķīna) uzvarējusi FIDE sieviešu Grand Prix izcīņā.
No 2000. līdz 2004. gadam trīs reizes Ķīnas izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules šaha olimpiādēs. No 1995. līdz 2003. gadam trīs reizes Ķīnas izlases sastāvā uzvarējusi Āzijas komandu šaha čempionātos, kuros ieguvusi arī 3 zelta medaļas individuālā vērtējumā.
Sjui Juihua ir beigusi Pekinas universitāti un ieguvusi bakalaura grādu tiesību zinātnē (2004) un maģistra grādu ķīniešu valodniecībā (2011).
Sergejs Lazovskis

Karjera

Sergejs Lazovskis ar svarcelšanu sāka nodarboties deviņu gadu vecumā. Vienpadsmit reizes kļuvis par Latvijas čempionu (1988., 1994., 1995., 1998., 1999., 2000., 2001, 2002., 2003., 2004. un 2005.g.). Vairākkārt pārstāvējis Latvijas valsti Eiropas un pasaules čempionātos. 1998. gadā sportists tika diskvalificēts par aizliegto vielu (anaboliskie steroīdi) lietošanu, taču vēlāk viņš tika attaisnots un Starptautiskā federācija diskvalifikāciju atcēla . 2000. gada jūlijā Kauņā, Lietuvā Lazovskis sev nopelnīja ceļazīmi uz Olimpiskajām spēlēm.  Šobrīd Lazovskis darbojas kā treneris un uz sacensībām gatavo savu meitu Mariju Lazovsku.
Dialektika

Dialektika (grieķu: dia pār/caur un legein runāt) vispārīgā nozīmē ir attīstība visā tās kopumā, formu daudzveidībā un pretrunīgumā. Jēdziena iedibinātājs Sokrats ar šo vārdu saprata spriešanas metodi, kuras pamatā ir dialogs un saruna. Vēlāk radās hēgeliskā dialektika, kas ir skaidrojoša metode, kas atrisina pretrunu starp tēzi un antitēzi, izmantojot sintēzi. Dialektiskā metode paredz īstenības pētīšanu caur tās kustību, attīstību un pretrunām. Tā ir metafizikai pretēja zinātniskās izziņas metode.
Ivars Vīgners

Biogrāfija

Viņa vectēvs Ernests un tēvs Leonīds bija diriģenti.
1958. gadā beidzis Emīla Dārziņa Rīgas speciālo mūzikas vidusskolu, 1964. gadā — Latvijas konservatorijas Fedorovska klavieru klasi.
Pēc Dārziņa mūzikas skolas pabeigšanas sācis darboties Latvijas TV un radio simfoniskajā orķestrī, kur līdz 1964. gadam bijis sitaminstrumentālists, vēlāk līdz 1975. gadam — koncertmeistars. Laikā no 1968. līdz 1983. gadam Vīgners bija pianists Latvijas TV un radio estrādes orķestrī. Tāpat nepilnus desmit gadus bijis skaņu režisors Rīgas skaņu ierakstu studijā, 1993.gadā kopā ar Borisu Rezņiku izveidojis un vadījis skaņu ierakstu studiju "Studio 55", kurā strādājis par skaņu režisoru un producentu. Komponējis mūziku filmām, teātra izrādēm. 1978. gadā Vīgners saņēmis Latvijas Komjaunatnes prēmiju.
Miris 2007. gada 27. jūnijā, apglabāts Rīgas Meža kapos.
Zīriņi

Sistemātikas izmaiņas

Nesenā pagātnē zīriņu ģints bija daudz lielāka, tā apvienoja lielāko daļu no baltajiem zīriņiem. Tomēr saskaņā ar jaunākajiem DNS pētījumu rezultātiem 2005. gadā sistemātika izmainījās un daudzas sugas tika izdalītas jaunās ģintīs.
Zinātnieki joprojām nav pārliecināti par divu zīriņu sugu piederību jūras zīriņu ģintij. Tās ir melnvēdera zīriņš (Sterna acuticauda) un Sarkanās jūras zīriņš (Sterna repressa). Iespējams, tās pieder purva zīriņu (Chlidonias) ģintij.

Latvijā

Latvijā sastopamas 2 zīriņu ģints sugas: upes zīriņš (Sterna hirundo) un jūras zīriņš (Sterna paradisaea). Abas sugas Latvijā gan ligzdo, gan caurceļo. Jūras zīriņš sastopams retāk un tikai jūras tuvumā, ligzdo apmēram 100 pāru. Upes zīriņš toties ir parasts ligzdotājs un caurceļotājs, Latvijā ligzdo 1500—2500 pāru.
Krievijas Federācijas Bruņotie spēki

Krievijas Federācijas Bruņotie spēki (krievu: Вооружённые силы Российской Федерации) sastāv no 3 bruņoto spēku veidiem: Sauszemes spēkiem, Jūras spēkiem un Gaisa spēkiem, kā arī no 3 patstāvīgām bruņoto spēku vienībām: Kosmiskā karaspēka, Stratēģiskā Raķešu karaspēka un Gaisa desanta spēkiem. Bruņotajiem spēkiem ir karabāzes Sīrijā un vairākās NVS valstīs.
Augstākais Virspavēlnieks — Krievijas prezidents (kopš 2012. gada — Vladimirs Putins). Organizatoriski Bruņotos spēkus vada Aizsardzības ministrija (ministrs kopš 2012. gada — Sergejs Šoigu).
Siguldas rajons

Izveide un paplašināšana

Siguldas rajons tika izveidots pēc 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas no likvidēto Rīgas un Ogres apriņķu daļām. 1952. - 1953. gadā Siguldas rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 1956. gada 7. decembrī tam pievienoja daļu no likvidētā Saulkrastu rajona, bet 1959. gada 11. novembrī daļu no likvidētā Ērgļu rajona.

Likvidācija

1962. gada Siguldas rajonu pievienoja Rīgas rajonam.
Kārlis fon Ostenzakens

Dzīvesgājums

Dzimis 1726. gadā Bātas un Dundagas muižu īpašnieka pulkveža Johana Ulriha Ostenzakena (1685—1731) un viņa sievas Benignas Elizabetes, dzimušas Firksas (†1734), ģimenē. Pēc tēva nāves mantoja Dundagas, Lielbātas un Mazbātas muižas. Studēja Kēnigsbergas universitātē, 1746. gadā kļuva par Piltenes apgabala stārastu. 1749.-1751. gadā ieguva savā īpašumā arī Gulbenes (Gulben, Vaiņodes pagasts), Lagzdienas (Laxdienen) un Jaunkampes (Neu-Kampen) muižas.
Septiņgadu kara laikā bija Polijas-Lietuvas kopvalsts un Saksijas sūtnis Zviedrijā (1756-1763), pēc tam Krievijas impērijā (1763-1768). 1763. gadā viņam piešķīra Svētās Romas impērijas grāfa (Reichsgraf) titulu.  No 1768. līdz 1777. gadam viņš bija Saksijas valdības ministrs un valsts sekretārs, slepenpadomnieks. 
1777. gadā pārgāja Prūsijas karalistes dienestā, kur iesākumā bija virskambarkungs, vēlāk — kara ministrs Frīdriha Lielā (1712-1786) galmā. 1785. gadā veica savas dzimtmuižas, Dundagas pils pārbūvi, uzceļot tai trešo stāvu. 1786. gadā viņam piesķīra Prūsijas firsta titulu. Darbojās arī Frīdriha Vilhelma II valdīšanas laikā, kad bija Brandenburgas sūtnis imperatora vēlēšanās Frankfurtē 1790. un 1792. gadā.
Miris 1794. gada 31. decembrī Berlīnē, apglabāts viņa celtajā Dundagas baznīcā.
1935. gadā Pieminekļu valde no baznīcas izņēma Ostenzakenu dzimtas muižnieku tēlus un pārveda tos uz Rīgas muzeju pie Doma baznīcas. Dundagas baznīcā saglabājies K. J. fon der Ostenzakena kenotafa fragments.
Eižens Bergs (mākslas projekts)

Biogrāfija

E. Bergs dzimis zemnieku ģimenē Preiļos. Pēc viņa mātes pāragrās nāves (mirusi no diloņa) rūpes par Eiženu uzņēmās viņa tante, tirgotāja Hanna Brugmane Rīgā. E. Bergs mācījies Rīgas Pilsētas reālskolā (tagad – Rīgas Valsts 2. ģimnāzija). Agrā jaunībā aizrāvies ar sociāldemokrātijas idejām. 
Drīz pēc skolas absolvēšanas un 1905. gada revolūcijas devies uz Krieviju, kur pavadīja vairākus gadus. Nodibināja kontaktus ar krievu dzejnieku Mihailu Kuzminu un citiem krievu sudraba laikmeta dzejniekiem. M. Kuzmina tuvs draugs Juris Jurkuns savā dienasgrāmatā apraksta E. Bergu, attēlojot viņu kā diletantu: "Vakar jau atkal pie Mihaila bija ieradies tas ārišķīgais daudzrakstītājs. Lasīja savu jaunākos dzejoļus, centās skaisti iznesties, bet atgādināja vien tādu švītīgu ākstu. Pakaļdarinātājs, no kura cilvēkam ar saprātu būtu jāturas pa gabalu."
Laika posmu starp 1917. un 1921. gadu pavadīja Berlīnē, kur aizrāvies ar dadaisma idejām. Pēdējā pieejamā vēstule, ko E. Bergs sūtījis  H. Brugmanei no Vācijas, datēta ar 1921. gada 13. janvāri. Tajā viņš pauž gatavību ceļot uz Eiropas dienvidiem. Viņa tālākās gaitas un nāves apstākļi nav noskaidroti.
1919. gadā E. Bergs, uzturoties Berlīnē, saraksta dzejoļu ciklu "Dzimumu satiksme Berlīnē", kas atklāt autora interesi par Vācijā plaukstošo ķermeņa kultūru un nūdismu.

Izstāde Eižena Berga dzeja un darbi

2019. gada 21. februārī kim? laikmetīgās mākslas centrā tika atklāta Lauras Brokānes kūrēta izstāde Eižena Berga dzeja un darbi, kurā izstādīti E. Berga dažādu periodu dzejoļi un vēstules. Izstādes pavadošajā materiālā Artis Ostups, akcentējot E. Berga savdabīgo personību latviešu literatūras vēstures kontekstā, raksta: "Kas Bergā, manuprāt, ir pats intriģējošākais – avant guerre raksturīgais pārrāvums mediju integritātē. Lai gan liecības par Berga devumu tradīcijas demolēšanā ir visai niecīgas, tieši vārdu (un ciparu) un attēla saspēle dod nepieciešamo pamatu spekulācijām par Bergu kā pie latviešiem vienīgo tādu."
Izstāde ir izpelnījusies kritiķu atzinību. Helmuts Caune recenzijā raksta: "[p]ētnieciskā komanda Brokānes vadībā ir paveikusi lielisku darbu, lai ļautu runāt kādai interesantai dzīvei, kas līdz šim klusējusi. kim? istaba iekārtota tipiska memoriālā dzīvokļa estētikā: te ir gan akmens piemiņas plāksne (ar zvaigznīti miršanas gada vietā), gan hronoloģisko datu siena, gan ierāmētas un stikla stendā izliktas vēstules, manuskripti un Bergam piederējuši priekšmeti." Dzejnieks un literatūrkritiķis Ivars Šteinbergs atklāj Eiženu Bergu kā mistificētu personu: "Kad apjaušam, ka Eižens Bergs ir Preiļu konceptuālistu, mākslinieces Vikas Ekstas un kuratores Lauras Brokānes sakausējums, šī virspusēji pieticīgā izstāde atklājas kā ūnikums ne vien latviešu vizuālajā mākslā, bet arī [..] latviešu dzejā." I. Šteinbergs izceļ izstādes kvalitātes, kas problematizē vēstures reprezentāciju, literārā mantojuma klātbūtni mūsdienās. 
Izstādi sagatavojusi vizuālā māksliniece Vika Eksta un Preiļu konceptuālisma grupas pārstāvji Aivars Madris, Kārlis Vērdiņš, Raimonds Ķirķis, Einārs Pelšs un Artis Ostups.
2012. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

2012. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Limburgā, Nīderlandē, no 15. līdz 23. septembrim. Čempionāts sastāvēja no grupas un individuālā brauciena vīriešiem, sievietēm, vīriešiem līdz 23 gadu vecumam, jauniešiem un jaunietēm, kā arī komandu brauciena vīriešu un sieviešu profesionālajām komandām. Tas bija 79. Pasaules čempionāts. Uz čempionāta rīkošanu kandidēja arī Itālijas Markes reģiona pilsēta Kastelfidardo pie Loreto, bet Itālija jau 2008. gadā bija rīkojusi čempionātu Varēzē. Nīderlande pēdējoreiz čempionātu rīkoja 1998. gadā Valkenburgā, un tā būs sestā reize, kad šī valsts rīkos šīs sacensības.
2012. gada čempionātā, salīdzinot ar iepriekšējiem gadiem, tika ieviestas vairākas izmaiņas. Tika atjaunota komandu sacensība, kura pēdējoreiz tika rīkota 1994. gada čempionātā nacionālo izlašu starpā. Šajā čempionātā komandu sacensībās piedalījās profesionālās komandas, līdzīgi kā Eindhoven Team Time Trial sacensībās, kuras notika no 2005. līdz 2007. gadam. Programmā bija iekļautas arī junioru sacensības. Saistībā ar papildu pasākumiem, čempionāts notika, iekļaujot divas nedēļas nogales (deviņas dienas) un tam bija atklāšanas ceremonija un "tautas" brauciens amatieriem.
Sacensību starts un finišs notika Valkenburgas apkaimē Viltā, Kauberga kalna virsotnē.
Simts verstis pa upi

Sižets

Filma ir stāsts par pirmo aizraušanos un vilšanos, mīlestību un neticību, noziegumu un sodu. Noks tikko pārdzīvojis mīļotās sievietes Temezas nodevību, ir zaudējis ticību mīlestībai šķietami uz visiem laikiem. Nejauši sastopot jauniņo Heiliju un abiem kopīgi pārvarot draudošās briesmas un bīstamās situācijas, viņi spēj satuvināties, viens otru saprast un iemīlēt.
Martēndevivjē

Vēsture

1949. gadā meteorologa un dabaszinātnieka Pola de Martēna de Vivjē (Paul de Martin de Viviès) vadībā bijušajā salas kolonistu Ertīnu ģimenes apmetnē tika ierīkota Kampertīnas (Camp Heurtin) meteostacija. Stacija tika pakāpeniski paplašināta, 1961. gadā apmetne tika pārdēvēta par Larošgodonu (La Roche Godon), bet 1972. gadā — par godu pirmajam stacijas vadītājam. Salā ierīkotas arī trīs patversmes (Antonelli, Entrekasto, Delkano) un 2 km no galvenās stacijas Benedikta ragā — atmosfēras izpētes stacija.
Progress M-23M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2383 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela 1580 kg, skābeklis (22 kg), gaiss (26 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1215 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.

Lidojuma gaita

Progress M-23M tika palaists 2014. gada 9. aprīlī 15:26:27 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Baikonuras kosmodroma starta laukuma 1 palaišanas iekārtas 5. Tajā pašā dienā pēc sešām stundām kosmosa kuģis pietuvojās stacijai. Saslēgšanās automātiskā režīmā notika 21:14 UTC pie Pirs moduļa.
2014. gada 22. jūlijā 21:44:23 UTC Progress M-23M atvienojās no SKS. Autonomā lidojumā no 26. līdz 31. jūlijam tika veikts eksperiments Radar-Progress.
2014. gada 31. jūlijā Progress M-23M tika novadīts no orbītas. 21:51 UTC bremzēšanas manevram tika iedarbināts kosmiskā aparāta dzinējs. Kosmosa kuģis nogāja no orbītas un 22:30 UTC iegāja Zemes atmosfēras blīvajos slāņos, kur sadega. Nesadegušās daļas pēc aptuveni 13 minūtēm iekrita Klusā okeāna dienviddaļā.
Deivids Perons

Spēlētāja karjera

Iepriekš spēlejis arī Edmontonas "Oilers", Pitsburgas "Penguins", Anahaimas "Ducks" un Vegasas "Golden Knights". 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu.
Bržeclava

Vēsture

Netālu no pilsētas atrodas Pohansko arheoloģijas piemineklis - ietekmīgs Lielmorāvijas valsts centrs. Mūsdienu pilsēta veidojusies ap 11. gadsimtā pili, kuru dibināja Bohēmijas kņazs Bržetislavs I. 15. gadsimtā pilsēta tika nopostīta un tika uzcelta no jauna mazliet citā vietā. 1638. gadā pili ieguva Lihtenšteinu dzimta, kuri 19. gadsimtā pili pārbūvēja par mākslīgām drupām. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. No 1938. līdz 1945. gadam tā ietilpa Trešajā reihā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Sergejs Slaucītājs

Dzīvesgājums

Dzimis 1902. gada 6. novembrī Jaunlaicenes pagastā Majora skolas pārziņa Jāņa Slaucītāja un viņa sievas Emīlijas Paulīnes, dzimušas Bērzones, ģimenē. Pēc Alūksnes vidusskolas pabeigšanas viņš 1921. gadā uzsāka studijas Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātes matemātikas nodaļā, kur specializējies astronomijā. Iestājās studentu korporācijā "Lettonia" un 1924. gadā viņu ievēlēja par fakultātes subasistentu.
Pēc studiju beigšanas 1931. gadā S. Slaucītāju ievēlēja par fakultātes asistentu, 1935. gadā par privātdocentu, vēlāk par docentu. Ar Morberga stipendiju viņš papildinājās Stokholmas observatorijā.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku Vācu jūras observatorijā. 
Pēc kara beigām viņš no 1946. līdz 1948. gadam bija docētājs Baltijas universitātē. 
1948. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Argentīnā, kur 1952. gadā kļuva par docētāju Laplatas universitātē, 1959. gadā par profesoru. No 1952. līdz 1975. gadam Slaucītājs vadīja Laplatas astronomijas observatoriju.
Nodarbojās ar Dienvidu puslodes zvaigznāju pētīšanu. Slaucītājs ir uzlabojis vairākus astronomiskos instrumentus, tāpat konstruējis jaunu fotoelektrisko reģistrētāju. Ir apmēram 40 zinātnisku rakstu autors.
Miris Laplatā 1982. gada 23. septembrī.
Ares V

Nosaukums

Sākotnēji raķetes nosaukums bija Cargo Launch Vehicle jeb CaLV ("Kravas nesējraķete"). 2006. gada 30. jūnijā NASA paziņoja jauno raķešu nosaukumus: Ares I pilotējamo kosmosa kuģu pacelšanai un Ares V smago kravu pacelšanai. Tā nosaukta sengrieķu kara dieva Areja vārdā (Romā to identificēja kā Marsu). Indeksi I un V tika aizgūti no Apollo programmas nesējraķetēm Saturn I un Saturn V.