google/wiki40b huggingface dataset:
29. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Virzienā Mežciems — Vecmīlgrāvis autobusi kursē pa šādām ielām: Hipokrāta iela, Malienas iela, Juglas iela, Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības gatve, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela un Atlantijas iela.
Virzienā Vecmīlgrāvis — Mežciems autobusi kursē pa šādām ielām: Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Brīvības gatve, Silciema iela, Murjāņu iela, Juglas iela, Malienas iela un Hipokrāta iela.
Sakarā ar 19. autobusu maršruta slēgšanu no 2019. gada 1. septembra 29. maršruta autobusi visos reisos iebrauc Bukultos.

Maršruts ar mainītu virzienu

Virzienā Mežciems — Jaunciema kapi — Vecmīlgrāvis autobusi kursē pa šādām ielām: Hipokrāta iela, Malienas iela, Juglas iela, Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības gatve, Jaunciema gatve, Jaunciema 8. šķērslīnija, apgriešanās galapunktā "Jaunciema kapi", Jaunciema 8. šķērslīnija, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela un Atlantijas iela.
Virzienā Vecmīlgrāvis — Jaunciema kapi — Mežciems autobusi kursē pa šādām ielām: Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Jaunciema 8. šķērslīnija, apgriešanās galapunktā "Jaunciema kapi", Jaunciema 8. šķērslīnija, Jaunciema gatve, Brīvības gatve, Silciema iela, Murjāņu iela, Juglas iela, Malienas iela un Hipokrāta iela.

Vēsture

2011. gada 1. janvārī autobusu maršruts tika pagarināts no Juglas līdz Mežciemam.
Līdz 2011. gada 1. janvārim 29. autobusu maršruta kopējais garums bija 52,549 km. Virziena Vecmīlgrāvis — Jugla 3 kopējais garums bija 26,165 km, bet virziena Jugla 3 — Vecmīlgrāvis kopējais garums bija 26,384 km.

Maršruts

Virzienā Vecmīlgrāvis — Jugla 3 autobusi kursēja pa šādām ielām: Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Brīvības gatve, Silciema iela un Murjāņu iela.
Virzienā Jugla 3 — Vecmīlgrāvis autobusi kursēja pa šādām ielām: Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības gatve, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela un Atlantijas iela.

Maršruts ar mainītu virzienu

Virzienā Vecmīlgrāvis — Jaunciema kapi — Jugla 3 autobusi kursēja pa šādām ielām: Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Jaunciema 8. šķērslīnija, apgriešanās galapunktā "Jaunciema kapi", Jaunciema 8. šķērslīnija, Jaunciema gatve, Brīvības gatve, Silciema iela un Murjāņu iela.
Virzienā Jugla 3 — Jaunciema kapi — Vecmīlgrāvis autobusi kursēja pa šādām ielām: Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības gatve, Jaunciema gatve, Jaunciema 8. šķērslīnija, apgriešanās galapunktā "Jaunciema kapi", Jaunciema 8. šķērslīnija, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela un Atlantijas iela.
Pudeļdeguna delfīni

Izskats un īpašības

Pudeļdeguna delfīni ir samērā liela auguma delfīni, ar kompaktu, spēcīgu augumu un samērā īsu, tomēr labi nodalītu no galvas, izteiktu purna daļu, kas ir apmēram 8 cm gara. Savu nosaukumu šie delfīni ieguvuši, pateicoties purna līdzībai ar vecā stila džina pudeles kakliņu. Muguras spura ir gara un sirpjveidīga, atrodas apmēram muguras vidusdaļā. Pudeļdeguna delfīni var būt dažāda trumšuma pelēkos toņos, sākot ar gaiši pelēkiem īpatņiem un beidzot ar gandrīz melniem delfīniem. To vēderi ir balti, reizēm ar rozīgu toni. 
Pieauguši delfīni ir 1,75—4 m gari, to svars ir 150—650 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Visās pasaules daļās pudeļdeguna delfīnu vidējais ķermeņa garums ir apmēram 2,5 m, svars 200—300 kg. To lielumu ietekmē dzīves vieta un barības resursi. Mazākie mājo Klusā okeāna austrumdaļas tropiskajos ūdeņos. Delfīni, kas mājo vēsākos ūdeņos, izaug lielāki.
Pudeļdeguna delfīni ir ļoti draudzīgi un komunikabli (dzīvo grupās, līdz 30 īpatņiem), savstarpēji sazinoties gan ar dažādām skaņām (svilpieniem, klakšķiem un spiedzieniem), gan ķermeņa valodu (ar lēcieniem, spuru un astes sišanu pa ūdens virsmu, žokļu klabināšanu, u.c.). Tie ir atlētiski un enerģiski un spēj lēkt ārpus ūdens 6 metru augstumā. Pudeļdeguna delfīniem ir spēcīgi attīstīts eholokācijas orgāns, ko sauc par meloni un kas atrodas pieres daļā. Delfīns peldot nepārtraukti izdod klikšķošas skaņas, tās atstarojas pret dažādiem šķēršļiem okeānā un atgriežoties tiek uztvertas ar meloni, sniedzot informāciju par telpu apkārt dzīvniekam. Delfīns spēj noteikt attālumu līdz šķērslim, šķēršļa formu, lielumu, ja šķērslis pārvietojas, tā ātrumu un tā mainīgo atrašanās vietu telpā. Pudeļdeguna delfīniem ir arī ļoti laba dzirde. Zinātnieki uzskata, ka delfīni skaņu uztver ar apakšžokli, pēc tam to novadot uz iekšējo ausi. Dzīves ilgums var pārsniegt 40 gadu vecumu.

Atšķirības starp sugām

Salīdzinot ar pudeļdeguna delfīnu, Indijas okeāna pudeļdeguna delfīnam ir slaidāks, garāks purns, dažos gadījumos tam ir vairāk zobu. Tā eholokācijas orgāns — melone — pieres daļā ir mazāka, līdz ar to galva kopumā izskatās mazāka. Arī tā ķermenis ir slaidāks, smalkāks, bet muguras spura garāka un pie pamatnes platāka. Salīdzinoši Austrālijas pudeļdeguna delfīnam ir atšķirīga ķermeņa krāsa. Tam var izdalīt trīs izteiktas krāsu joslas: tumši pelēka mugura, gaiši pelēki sāni un krēmīgi balts vēders. Turklāt balta ir arī sejas apakšējā daļa, bet gaiši pelēkie sāni beidzas pie dzīvnieka pleciem. Pārējām sugām tumši pelēkā krāsa uz muguras plūstošāk kļūst par balto krāsu uz vēdera. Austrālijas pudeļdeguna delfīnam ir plata astes spura, liela, apaļa galva un īsāks purns kā citiem pudeļdeguna delfīniem.
Amber Grid

Vēsture

2009. gadā Eiropas Savienība pieņēma enerģētikas tirgus atvēršanas direktīvu "Trešā enerģijas pakete", lai elektrības un dabasgāzes ražošanas un pārdošanas operācijas nodalītu no to transportēšanas tīkliem. Lai izpildītu šo paketi, Lietuvas dabasgāzes uzņēmuma AB Lietuvos Dujos akcionāru pilnsapulce atbalstīja dabasgāzes cauruļvadu uzturēšanu atdalīt atsevišķā uzņēmumā Amber Grid. Tas dibināts 2013. gada 11. jūnijā. Uzņēmums darbību sāka 1. augustā, kad stājās spēkā dabasgāzes transportēšanas termiņa licence. 1. augustā Amber Grid akcijas sāktas kotēt biržā Viļņas fondu biržā. Sākotnēji Amber Grid lielākie akcionāri bija: E.ON Ruhrgas International GMbH (38,9 %, OAO Gazprom (37,1 %) un Lietuvas Enerģētikas ministrija (17,7 %).
2014. gada 21. februārī valstij piederošie 17,7 % Amber Grid akciju tika nodoti valsts uzņēmumam UAB EPSO-G. 21. maijā EPSO-G no E.ON Ruhrgas International nopirka 38,9 % kapitāldaļu. Iegūstot 56,6 %, Amber Grid izteica akciju izpirkšanas piedāvājumu. 19. jūnijā Gazprom pārdeva 37,1 % akciju. Akciju izpirkšanas piedāvājuma rezultātā UAB EPSO-G ieguva 96,58 % Amber Grid kapitāldaļu.
2015. gada 10. aprīlī uzņēmumam izsniegta dabasgāzes pārvades beztermiņa licence.
Diaphorencyrtus aligarhensis

Izplatīšanās

Diaphorencyrtus aligarhensis ir oriģināli izplatīta Āzijā (Indijā, Filipīnās, Vjetnamā un Ķīnā). Diaphorina citri lapblusiņas bioloģiskās kontroles programmā Diaphorencyrtus aligarhensis plēvspārnis ir ievests Reinjonas salā, Taivānā un ASV.

Pieaugušo īpatņu apraksts

Pieaugušās Diaphorencyrtus aligarhensis ir mazi kukaiņi (ķermeņa garums 1—1,5 mm), ar dzeltenām kājām un ūsām, melnu toraksu un galvu. Dzimumdimorfisms izpaužas ar nelielu atšķirību ūsu un vēdera morfoloģijā. Mātīšu ūsas ir gludas un ar vāli, bet tēviņiem ūsas ir garākas, bez ūsu vāles un ar īsām spalviņām. Mātītēm ir liels, apaļš dzeltens vēders ar melnu mugurējo daļu, bet tēviņiem vēders ir mazāks, viendabīgi melns un vairāk cilindrisks.

Preimaginālo stadiju apraksts

Ola ir ovāla, 130 µm ± 10 µm garumā un 100 µm ± 1 µm diametrā. Tikko dētas olas ir pienbaltas, bet turpmāk paliek tīras 12—24 stundu laikā. Kad olas paliek ar tīru gludu horiju tajās var redzēt embriju attīstīšanos.
Kāpuri ir himenopteriformi ar slikti attīstītu galvas kapsulu. Kāpuram nav spalviņu vai elpošanas atveru (latīņu: spiracle), bet ir īsas, mazas, sarkani oranžas mandibulas, kas sastāda aptuveni 20% no kopējas ķermeņa masas. Pirmās stadijas kāpurs ir 410 µm ± 7 µm garš, ceturtajā stadijā kāpurs sasniedz 1190 µm ± 10 µm garumā un 400 µm ± 20 µm diametrā.
Pirms iekūņošanās kāpurs samazinās, pateicoties ķermeņa konstrikcijai (saraušanai). Iekūņojušamies kāpuram pirmās vietas, kas sāk pārveidoties pieaugušā īpatņa formās, ir galva un vēders, tālāk attīstās kājas, mutes orgāni un ūsas, pēc tām sākas toraksa, sarežģīto un parasto acu melanizācija.
2002. gada ziemas olimpiskās spēles

Spēļu rīkošanas vietas izvēle

Soltleiksitija par 19. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta 1995. gada 16. jūnijā Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Budapeštā, Ungārijā. Soltleiksitija pārspēja Estešundu, Sjonu un Kvebeku.

Latvijas komandas sniegums

Soltleiksitijas ziemas olimpiskajās spēlēs Latvijas komandā bija 47 sportisti, kuri startēja 8 sporta veidos. Latvijas sportisti trīs reizes bobslejā un kamaniņu sportā iekļuva pirmajā desmitniekā (Sandis Prūsis/Mārcis Rullis/Jānis Silarājs/Jānis Ozols izcīnīja 7. vietu, Anna Orlova 9. vietu, Ivars Deinis/Sandris Bērziņš 10. vietu). Latvijas hokeja izlase ieguva 9. vietu.
GLONASS

GLONASS (no krievu: Глобальная навигационная спутниковая система, ГЛОНАСС — "Globālā navigācijas pavadoņu sistēma") ir Krievijas pavadoņu navigācijas sistēma, kas ir līdzīga ASV GPS sistēmai. Tā atrodas Krievijas kosmiskā karaspēka pārziņā. Ar sistēmas attīstīšanu nodarbojas Roskosmos, kosmiskos aparātus izgatavo kompānija Informacionnye sputnikovye sistemy (Информационные спутниковые системы), zemes atbalsta sistēmas attīsta kompānija Rossijskie kosmičeskie sistemy (Российские космические системы).
Lai sistēmu pilnībā izvērstu, nosedzot visu zemeslodi, nepieciešami 24 aktīvi GLONASS pavadoņi, kas Zemi apriņķo trīs orbitālās plaknēs ar inklināciju 64,8°, 19 100 km augstumā.
GLONASS izstrāde sākās 1976. gadā pēc PSRS Aizsardzības ministrijas pasūtījuma. 1982. gadā tika palaists pirmais pavadonis. 1993. gadā sistēma tika nodota ekspluatācijā ar 12 aktīviem pavadoņiem. 1995. gadā GLONASS tika izvērsts līdz plānotajam apjomam — 24 pavadoņi. Vēlāk finansējuma trūkuma dēļ maz tika palaisti jauni kosmiskie aparāti, un 2001. gadā darboties spējīgu pavadoņu skaits samazinājās līdz 6.
2001. gadā tika pieņemta federālā mērķprogramma "Globālā navigācijas sistēma", pēc kuras Krievijas teritorijas pārklājums bija jānodrošina 2008. gadā, bet globālais — 2010. gada sākumā.
Odzes

Morfoloģija

Odžu ģints sugas ir salīdzinoši neliela auguma čūskas, parasti ne garākas par 60—75 cm. Mazākā ģintī ir Atlasa kalnu odze (Vipera monticola), kura ļoti reti sasniedz 35 cm garumu, bet lielākā ir degunragodze (Vipera ammodytes), kuras ķermeņa garums sasniedz 1 metru. Eiropā dzīvojošās odzes ir mazāk masīvas un ir slaidākas kā pārējās odzes. Arī galvas trīsstūrveida forma ir noapaļota, vairāk ovāla. Galvu sedz daudzas, sīkas zvīņas, lai gan dažām sugām uz galvas virsas ir nelieli vairogi, nevis zvīņas. Mugurpuses zvīņas ir raupjas un ķīļveida. 
Uz muguras ir raksturīgs zig—zag vai viļņveida raksts, kas ir tumšāks par ķermeni. Odzes parasti ir pelēkas, brūnas, dzeltenpelēkas un sarkanbrūnas, lai gan gandrīz visām sugām sastopama arī melnā morfa. Sauļojoties odzes spēj saplacināt savu ķermeni, lai varētu uzņemt pēc iespējas vairāk saules siltumu, īpaši tas raksturīgs ziemeļos un kalnos dzīvojošām sugām.
Indei raksturīga hemorāģiskā darbība — tiek noārdīti eritrocīti, bojāti kapilāri, asinsvados veidojas trombi, bet pēc tam asinis zaudē spēju recēt, tāpēc rodas plaši asinsizplūdumi un tūska.

Ekoloģija

Lielākā daļa odžu sugu mājo vēsākos reģionos mērenajā joslā. Tās sugas, kas dzīvo dienvidos, mājo samērā augstu kalnos, sausākos, ar veģetāciju nabadzīgākos biotopos, bet ziemeļu sugas mīt zemienēs, mitrākās vietās ar bagātu veģetāciju. Dienvideiropas odze (Vipera aspis), parastā odze un stepes odze (Vipera ursinii) sastopamas kalnos līdz 3000 metriem virs jūras līmeņa. Vienīgā suga, kuras izplatības areāls sasniedz Ziemeļu polāro loku, ir parastā odze. Lielākā daļa odžu sugu ir aktīvas dienas laikā, lai gan dienvidos odzes ir aktīvākas krēslas stundās un naktī. Visas sugas mājo uz zemes, bet spēj rāpties arī kokos un krūmos. Ziemeļu reģiona sugas pārziemo, ieslīgstot hibernācijas stāvoklī, kas pašos ziemeļos var sasniegt 8 mēnešu garumu. Visas odžu sugas ir oldzīvdzemdētājas.
16. maijs

16. maijs — gada 136. diena (137. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 229 dienas.
Priekšnojauta

Tapšana

Albumā apkopotas estrādes dziesmas ar Jāņa Petera un citu autoru tekstiem. 1977. gada "Mikrofona" aptaujas populārāko dziesmu piecniekā ierindojās četras albuma dziesmas: "Par pēdējo lapu" (1. vieta), "Priekšnojauta" (3. vieta), "Rudens ogle" (4. vieta) un "Ardievas vasarai" (5. vieta).
Albums atkārtoti izdots 2004. gadā kompaktdiska formātā izdevniecībā "Mikrofona ieraksti" ar identisku dziesmu secību.
Aļģirds

Vārda cilme

Personvārds Aļģirds ir cēlies no vārdu saknēm al- (aliai "viss") + gird- (girdėti, girdas "dzirdētais") — "visu dzirdošais" vai "viszinis". Pēc cita uzskata viņa vārda pirmā daļa al- nozīmē "alga" un viss vārds nozīmē "algu dzirdošais" vai "algu zinošais".

Dzīves gājums

Aļģirds ir dzimis ap 1296. gadu kā sava tēva Ģedimina trešais dēls no viņa otrās laulības ar Smoļenskas kņaza meitu Olgu Vsevolodovnu. 1318. gadā viņš apprecēja Vitebskas kņaza Jaroslava Vasiļjeviča meitu Mariju un apmetās uz dzīvi Usvjatas pilī (tagad — Pleskavas apgabala dienvidos), bet pēc sievastēva nāves kļuva par Vitebskas kņazu (1323). 1341. gadā Pleskavas veče uzaicināja viņu aizstāvēt pilsētu pret Livonijas ordeņa uzbrukumu, pēc tam viņa dēls Andrejs kļuva par Pleskavas kņazu.
Kad pirms savas nāves Ģedimins sadalīja savus valdījumus saviem septiņiem dēliem kā dalienas kņazistes, Aļģirds ieguva savā valdījumā Krēvas zemi, viņa brālis Ķēstutis Trāķu un Grodņas zemes, bet Jaunutis apmetās Viļņas pilī tēva galvaspilsētā.
1345. gadā Aļģirds noslēdza savienību ar savu jaunāko brāli Ķēstuti un ar viņa palīdzību atņēma Viļņu Jaunutim, vietā piešķirot Zaslavļas pili pie Minskas. 1345. gada ziemā Aļģirds kopā ar Ķēstuti iebruka Zemgalē, ieņēma Tērvetes pili un aizdedzināja Jelgavas pili, bet 1346. gadā nopostīja Mežotni. Karagājiena laikā viņš Siguldā ticies ar līvu ievēlēto ķēniņu (regem constitutum), kas piedāvājis militāru sadarbību, taču Aļģirds atbildējis: "Zemniek, tu nebūsi te karalis," un pavēlējis viņam nocirst galvu.
1349. gadā izcēlās karš starp Lietuvu un Poliju (Volīnijas dēļ). Lai gan poļi iekaroja teritorijas Volīnijas rietumdaļā, lielākā daļa Volīnijas palika Lietuvas kontrolē. 1350. gadā Aļģirds apprecējās otro reizi ar Tveras kņaza Aleksandra Mihailoviča meitu Juliānu (Uļjanu). 1355. gadā Aļģirds ieņēma Čerņigovas kņazu galvaspilsētu Brjansku un sadalīja šo valdījumu starp saviem radiniekiem.
1362. gadā notika Lietuvas karaspēka kauja ar tatāriem pie Dienvidu Bugas pietekas Siņuhas (Синюха), kas tiek uzskatīts par vienu no lielākajiem Aļģirda militārajiem panākumiem. Šajā kaujā Zelta Ordas karaspēks tika sakauts, un Lietuva pakļāva Podoliju, Kijevu un uz kādu laiku arī stepes Melnās jūras piekrastē tagadējās Odesas apkārtnē. Laikā no 1368. līdz 1372. gadam Aļģirds organizēja trīs karagājienus uz Maskavu (1368., 1370. un 1372. gadā), lai atbalstītu savu sievastēvu, Tveras kņazu Mihailu. Pēc trīs dienu aplenkuma Maskavas Kremli Aļģirds tomēr nespēja ieņemt.
Aļģirds nomira 1377. gada 24. maijā, valsti atstājot savam dēlam Jagailim. Pēc senas baltu pagānu tradīcijas viņa līķis tika sadedzināts pilnā kaujas ietērpā kopā ar 18 kaujas zirgiem pie Maišagalas pils (netālu no Viļņas).
Dēnhofi

Dēnhofi (vācu: Dönhoff, Donhoff poļu: Denhoff) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas 15. gadsimtā ieceļoja Livonijā un vēlāk izplatījās arī Polijas-Lietuvas kopvalstī un Austrumprūsijā.

Vēsture

Dzimta cēlusies no Dinehofes (Dünehove) pils Rūras apgabalā, kas tās īpašumā atradusies 15. un 16. gadsimtā. Daudzi Dēnhofu dzimtas piederīgie šajā laikā iestājās Vācu ordenī un izceļoja uz Livoniju.   
Livonijas atzara ciltstēvs Hermanis Dēnhofs 1478. gadā ieceļojis Kurzemē un apprecējies ar Strazdes zemtura Hermaņa no Dumpjāņiem (Hermann von Dumpian) meitu Mariju. Viņiem bija 9 bērni. 
Viņa mazdēls Hermanis Dēnhofs (ap 1520—1570) kļuva par Livonijas ordeņa Durbes pilskungu, no viņa 11 bērniem ievērojamākie bija Gerhards Dēnhofs (ap 1554—1602) un Teodors Dēnhofs (ap 1567—1622), kas abi izcēlās Poļu—zviedru karos (1600—1629) pret zviedriem. 1620. gadā dzimta ierakstīta Kurzemes bruņniecības matrikulā. 
Gerharda Dēnhofa dēliem Magnusam Ernestam, Kasparam un Gerhardam piešķīra mantojamu Svētās Romas impērijas grāfu titulu.
Dzimtas Austrumprūsijas atzara rezidence bija Frīdrihšteinas pils netālu no Kēnigsbergas, Sofija fon Dēnhofa (Sophie Juliane Friederike von Dönhoff, 1768—1834/1838) kļuva par Prūsijas karaļa Frīdriha Vilhelma II sievu. Prūsijas atzaram piederēja arī diplomāts un politiķis grāfs Augusts fon Dēnhofs (August Karl Graf von Dönhoff-Friedrichstein, 1845—1920) un žurnāliste grāfiene Mariona fon Dēnhofa (Marion Hedda Ilse Gräfin Dönhoff, 1909—2002).
Doma laukums

Doma laukums ir lielākais laukums Vecrīgā. Tiek uzskatīts par Vecrīgas centrālo laukumu, kurā bieži tiek rīkoti dažādi sabiedriski pasākumi. Doma laukumā sastopas septiņas ielas — Smilšu, Rozena, Šķūņu, Zirgu, Pils, Jēkaba un Jauniela. Laukumu ietver vairākas monumentālas 19. un 20. gadsimtā celtas ēkas. Viena no ievērojamākajām un atpazīstamākajām ēkām Doma laukumā ir Doma baznīca jeb Doms. Ievērības cienīga ir arī 1855. gadā uzceltā eklektiskā Rīgas biržas ēka (arhitekts Haralds Jūliuss Bose), kurai pretī atrodas 1922. uzceltā Komercbankas ēka (arhitekts Pauls Mandelštams) un 1940. gadā uzceltā Finanšu ministrijas ēka, kas aizņem veselu kvartālu (arhitekts Aleksandrs Klinklāvs).

Vēsture

Laukums visai blīvajā Rīgas centra apbūvē tika izveidots 19. gadsimta 60. gados, kad tika nojauktas ēkas Lielās Mūku ielas malā, lai atsegtu pieeju jaunizbūvētajiem Doma baznīcas ziemeļrietumu pusē esošajiem ieejas portāliem. 1885. gada 18. martā atbrīvoto platību nosauca par Domes laukumu (vācu: Domplatz, krievu: Думская площадь). 1923. gada 6. septembrī nosaukums tika latviskots par "Doma laukumu".
Mūsdienu laukuma izskats radies 1936. gadā, kad pēc K.Ulmaņa iniciatīvas nojauca apbūvi ziemeļos un ziemeļaustrumos — Lielajā Jaunielā (mājas nr. 1—9 un 2—10), Lielajā Pils ielā (māja nr. 25), Šķūņu ielā (mājas nr. 22—32), Lielajā Zirgu ielā (mājas nr. 29 un 31) un Mazajā Jēkaba ielā, — izveidojot jaunu laukumu, kuru 1937. gada 12. maijā nodēvēja par 15. maija laukumu.
Pēc Latvijas padomju okupācijas, 1940. gada 23. jūlijā abi laukumi tika apvienoti vienā ar nosaukumu 17. jūnija laukums. Otrā pasaules kara Latvijas vācu okupācijas laikā laukumu atkal sadalīja divās daļās: "Domplatz" un Alberta fon Bukshēvdena laukumā (Albert-von-Buxhoevden-Platz), taču jau 1942. gada 16. aprīlī abi laukumi tika apvienoti ar nosaukumu "Domplatz". Pēckara gados laukums atkal tika pārdēvēts par "17. jūnija laukumu", bet 1987. gada 20.novembrī tika atjaunots starpkaru laika nosaukums — "Doma laukums".
60. gados laukums tika palielināts, neatjaunojot vairākas kara laikā sabombardēto ēku drupas, bet šajā vietā ierīkojot dekoratīvu zālienu (tā kā laukums, salīdzinot ar pašu Vecrīgu, ir neproporcionāli liels, 2007. gadā tika aizsākts projekts šajā vietā uzcelt jaunu ēku).
Bromūdeņradis

Izmantošana

Bromūdeņradi un bromūdeņražskābi lieto kā reaģentus citu broma savienojumu iegūšanai.
Jaroslavs Šaitars

Biogrāfija

1950. gadu sākumā bijis viens no Čehoslovākijas vadošajiem šahistiem. 1952. gada Čehoslovākijas šaha čempionātā izcīnījis sudraba medaļu. Pārstāvējis Čehoslovākijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 2 reizes (1952-1954). Piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla zonas turnīros, kuros 1951. gadā dalījis 7.-8. vietu, bet 1954. gadā dalījis 10.-12. vietu. 1938. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Krakovā, bet 1947. gadā Varšavas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 2.-5. vietu ar Isāku Boļeslavski, Vasiliju Smislovu un Ludeku Pahmanu (uzvarēja Svetozars Gligoričs). Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Šaitaram kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1985. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) goda nosaukumu.
Pēc 1956. gada beidzis aktīvā šahista gaitas. 1954. gadā ievēlēts par FIDE prezidija locekli. No 1970. līdz 1974. gadam bijis FIDE biroja loceklis. No 1956. līdz 1978. gadam bijis FIDE viceprezidents. 1966. gadā ievēlēts par Čehoslovākijas šaha federācijas ģenerālsekretāru. Bijis šaha nodaļu redaktors laikrakstā Mladá fronta (1945—1949 un 1951—1960) un žurnālā Československý sport (1968—1982). 1955. gadā saņēmis FIDE starptautiskā tiesneša nosaukumu. Tiesājis vairākus nozīmīgus starptautiskos šaha turnīrus, tajā skaitā bijis 17. šaha olimpiādes un 18. šaha olimpiādes galvenais tiesnesis.
Varzāzāta

Vēsture

Vēsturiski Varzāzāta ir bijusi Āfrikas tirgoņu, kuri devās uz Marokas ziemeļiem un Eiropu, ceļu krustpunkts. Franču valdīšanas periodā Varzāzāta tika paplašnāta kā garizona pilsēta, adiministratīvais centrs un muitas nodaļa. Tajā atrodas Taurīrta cietoksnis.

Filmu studija

Šobrīd pilsētā atrodas viena no lielākajām filmu studijām pasaulē, Atlas Studios. Šajā studijā ir uzņemtas vairākas vēsturiski nozīmīgas filmas — Asteriks un Kleopatra, Arābijas Lorencs, Vīrs, kurš būtu kļuvis par karali, Kleopatra, Kundun, Gladiators un Aleksandrs, Debesu valstība un Bābele. Šeit tika filmēta arī televīzijas seriāla Skrējiens pēc miljona 10. sezonas 2006. gada 26. novembra sērija.

Apskate objekti ārpus Varzāzātas

Tuvumā atrodas cietokšņa veida pilsēta Aīt Benhadū. Daudzi tūristi maršruti, kas ved caur Dra ieleju uz Sahāras tuksnesi, sākas no šīs pilsētas. To skaitā, ceļojumi uz Zagūru — orāzi, ko ieskauj palmu plantācijas. Tas ir arī tradicionāls pieturas punkts kamieļu karavānām uz Timbuktu (65 dienu attālumā).
Turcijas administratīvais iedalījums

Turcijas administratīvo iedalījumu veido 81 ils (turku: il). Ila augstākā amatpersona ir vali un agrāk ilus sauca par vilājetiem (turku: vilayet). Ils sastāv no vairākām ilčēm (vienskaitlī nominatīvā ilče; turku: ilçe, daudzskaitlī ilçeler) un ilče, kurā atrodas ila galvaspilsēta, tiek saukta par centru (turku: merkez). Turcijā ir 957 ilčes.
Ryanair

Darbība Latvijā

Ryanair ienākšana Latvijas aviopārvadājumu tirgū saistīta ar uzņēmēju un politiķi Aināru Šleseru, kura darbības Satiksmes ministra amatā ar uzņēmumu tika noslēgts līgums par īpašām atlaidēm lidostas un gaisa telpas regulēšanas pakalpojumu apmaksā. Šī līguma nosacījumi ir nodarījuši zaudējumus Latvijas valstij piederošiem ar aviosatiksmi saistītiem uzņēmumiem.
Tuvojoties līguma beigu termiņam ilglaicīgi nebija zināmi uzņēmuma plāni pēc līguma termiņa beigšanās 2015. gada pavasarī. Latvijas Ekonomikas ministrija noteica, ka Rīgas lidosta nevar turpināt nodrošināt atlaides Ryanair apkalpošanai.
Kopš darbības uzsākšanas 2004. gadā Ryanair līdz 2015. gada janvārim uz un no Rīgas lidostas pārvadājis 8 miljonus pasažieru.