google/wiki40b huggingface dataset:
Vidusokeāniskā grēda

Vidusokeāniskā grēda ir zemūdens kalnu sistēma, kas veidojas no vairākām kalnu grēdām un veido Zemes garozas virsmas vislielākās lineārās nepārtraukto pacēlumu joslas. Tās Pasaules okeānā veido vienotu sistēmu aptuveni 75 000 kilometru garumā. Grēdas paceļas par 2—3 kilometriem virs okeānu abisālajiem līdzenumiem un šajās struktūrās notiek jaunas okeāniskās Zemes garozas veidošanās un norisinās spredinga process.

Vēsture

Tā kā vidusokeāniskās grēdas atrodas dziļi zem ūdens, tās atklāja tikai 1950. gados ar eholokācijas palīdzību skenējot okeāna dibenu. 1960. gadu beigās tika izstrādāta tektonisko plātņu teorija, kas izskaidroja kā šo grēdu eksistenci, tā arī tām paralēlās magnētiskās anomālijas.

Uzbūve

Vidusokeāniskajām grēdām ir vienveidīgāka forma un ģeoloģiskā uzbūve, salīdzinot ar analoģiskajām sauszemes reljefa formām, kas veidojas kā dažādu ģeoloģisko procesu kopums un pakļautas dažādu pakāpju erozijai.
Vidusokeāniskās grēdas veidojas magmai tektonisko plātņu spredinga zonās paceļoties virs okeāniskās Zemes garozas un pakāpeniski veidojot jaunu garozu.
Vidusokeāniskās grēdas iedalās ātrā spredinga un lēnā spredinga grēdās. Grēdām ar plātņu atbīdes ātrumu 8—16 cm gadā (kā Klusā okeāna Austrumu pacēlums) nav raksturīgs ieliekums grēdas vidusdaļā. Grēdām ar mazu spredinga ātrumu pa tās kori parasti veidojas izteikta rifta ieleja ar līdz pat 4000—5000 metru dziļumu.
Melluži

Nosaukums

Savu latvisko nosaukumu Melluži ieguvuši no vietējām zemnieku mājām, bet agrākais to nosaukums bija Karlsbāde pēc tāda paša nosaukuma peldiestādes, kuru šeit dibināja barons Kārlis fon Firkss. Savukārt vietvārds Melluži, iespējams, cēlies no vārda „mellene”, kuru šejienes mežos bijis ļoti daudz. Senākais nosaukums Mellužiem atdots 1918. gadā.

Vēsture

Agrāk Melluži atradās uz Nurmuižas īpašnieku Firksu zemes un to iedzīvotāji nodarbojušies ar zvejniecību. Gruntsgabali vasarniekiem sākti ierādīt pēc tam, kad 1827. gadā Kārlis Firkss Mellužos uzbūvēja kūrmāju. 1904. - 1905. gadā šeit notika pirmās latviskās izrādes. Pirmā pasaules kara laikā kūrmāja tika nodedzināta un tās vietā izveidoja parku ar koncertestrādi.
Straujāka kūrvietas attīstība sakās pēc Rīgas-Tukuma dzelzceļa līnijas atklāšanas 1877. gadā. 1881. gadā Mellužu kāpās peldu viesus uzņēma siltā jūras ūdens vannu iestāde, kas piederēja Dzelzkalnam – Eizenbergam. 1884. gadā Ozolu ielā 3 darbu sāka Sarkanā krusta dibinātā vasaras atpūtas nometne meitenēm. 1887. gadā pie Mellužu parka atvēra vasaras aptieku. 1889. gadā Baložu ielā atvēra privātu sākumskolu, ko vadīja Jūrmalas sabiedriskais darbinieks un novadpētnieks Pēteris Belte.
Mellužos pa vasarām mēdza apmesties skolotāji. Pēc Pirmā pasaules kara ceļvežos un aprakstos līdz pat 1930. gadiem šis rajons rekomendēts "klusas atpūtas cienītājiem", kaut arī Mellužu parka estrādē bieži skanēja mūzika.
1986. gadā Mellužu prospektā uzbūvēja Komponistu jaunrades namu, kurā 1988. gada novembrī notika Latvijas Tautas frontes Jūrmalas nodaļas dibināšanas konference.

Mellužu estrāde

Mūsdienās estrāde galvenokārt tiek izmantota nekomerciāliem pasākumiem, kuros netiek noteikta ieejas maksa. Tajā tiek rīkoti publiski un brīvi pieejami koncerti un izrādes.

Ievērojami cilvēki

Melluži un Asari bija salīdzinoša klusa un mierīga vieta vasaras mītnes īrēšanai vidēji turīgiem pilsētniekiem, kultūras darbiniekiem, skolotājiem. Te dzīvojuši komponisti Emīls Dārziņš un Alfrēds Kalniņš, rakstnieks Rūdolfs Blaumanis, dzejnieces Elza Stērste un Veronika Strēlerte, gleznotājs Janis Rozentāls, režisori Alfrēds Amtmanis-Briedītis un Vera Baļuna.
Aiviekstes pagasts

Reljefa formas

Ambaiņu kalns, Apšu kalni, Bunduļkalns, Dāmenkalns, Draudavkalns, Juču kalni, Kandavas kalns, Kāršu kalni, Kurmēnu kalni, Lejaskroga kalni, Mālakalns, Mežriju kalni, Puduļu pilskalns, Suņu kalns, Vādas kalns

Upes

Aiviekste, Akmensstrauts, Jaunā Veseta, Kaļķupīte, Maiļupīte, Melnupe, Odze, Pelava, Riekstiņa, Skanstupīte, Veseta, Vesetas kanāls, Vēžupīte.

Ūdenstilpes

Apaļais ezers, Baltenītis, Dāmenezers, Krievciema dzirnavezers, Līdacis, Līkais ezers, Neļaubītis, Odzes ezers, Skaidrais ezers, Spīganas ezers, Spridzēnu ūdenskrātuve, Tulmenītis.

Purvi

Zvirbuļpurvs

Vēsture

Teritorija 1206. gadā nonāca Rīgas arhibīskapijas pakļautībā. Krievijas impērijas laikā Aiviekstes pagasta teritorija bija vienīgā Vitebskas guberņas platība, kas iesniedzās Aiviekstes labajā krastā. Pie Aiviekstes ietekas Daugavā 19. gadsimta sākumā izveidojās Gostiņu (Glazmankas) miests, kur apmetās galvenokārt ebreji, jo tiem bija liegtas tiesības iegūt īpašumus Vidzemes un Kurzemes guberņās. Aiviekstieši piedalījās 1905. gada revolūcijā, tāpēc soda ekspedīcija nošāvusi 4 revolucionārus un nodedzinājusi vienas mājas. Pirmā pasaules kara laikā tika nopostītas 18 zemnieku saimniecības, bet Gostiņos no 192 mājām tika nopostītas 152. 
Aiviekstes pagasts izveidots 1922. gadā, atdalot to no Ungurmuižas pagasta. 1933. gadā Gostiņi ieguva pilsētas tiesības un tos atdalīja no pagasta. 1935. gadā pagasta platība bija 50,93 km² un tajā dzīvoja 1605 iedzīvotāji. 1941. gādā PSRS varas iestādes izsūtīja 3 cilvēkus, bet 1949. gadā - 26 iedzīvotājus. 1945. gadā Jēkabpils apriņķa Aiviekstes pagastā izveidoja Aiviekstes un Brīvzemnieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Aiviekstes ciems ietilpis Pļaviņu (1949-1959), Krustpils (1959-1960) un Aizkraukles (pēc 1975. gada) rajonos. Aiviekstes ciemu likvidēja 1960. gadā, teritoriju pakļaujot Pļaviņu pilsētai un izveidojot Pļaviņu lauku teritoriju, kurā iekļauta arī Klintaines ciema padomju saimniecības «Pļaviņas» teritorija. Aiviekstes ciems atjaunots 1975. gadā, par to reorganizējot Pļaviņu lauku teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Aiviekstes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Pļaviņu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Kriškalni (pagasta centrs), Ķūģi, Krievciems, Īvāni, Aizpurves, Āpēni, Draudavas, Ezerkrasti, Ģeriņi, Juči, Maiļupsala, Mālkalni, Mežezers, Ozolsala.
Dzirnavas (šahs)

"Dzirnavas" ir tipiska kombinācija šaha spēlē, kurā kombināciju izdarošā puse pārmaiņus uzbrūk ar šahu un atklāto šahu, pie tam izdarot atklāto šahu parasti ņem vienu no pretinieka figūrām. Pēdējais atklātais šahs tiek izdarīts ar mērķi ņemt neaizsargātu vai vērtīgu figūru. Parasti kombinācija "dzirnavas" nodrošina uzbrūkošai pusei vismaz neizšķirtu ar gājienu atkārtošanos, bet gadījumā, kad ir iespējams iegūt izšķirošu materiālo pārsvaru, dod uzvaru. Bieži šī kombinācija ir saistīta ar dāmas upuri, kas palielina tās estētisko vērtību.
Kikbokseris 5: Atriebība

Sižets

Jau pirmajās filmas minūtēs dots saprast, ka Deivids Sloans, iepriekšējo filmas daļu varonis, tika nogalināts, jo atteicās parakstīt līgumu ar nelegālo kikboksa federāciju Dienvidāfrikā. Šīs filmas galvenais varonis — Mets Rīvzs (Dakaskoss), Deivida Sloana draugs, kurš, noslēdzot savu, ļoti veiksmīgu sporta karjeru, māca cīņas mākslas un trenē citu draugu, Džoniju Stailzu. Džonijs kļūst par ASV čempionu kikboksā, bet pavisam drīz nelegālās kikboksa federācijas pārstāvji uzaicina arī viņu. Klausot Meta ieteikumam, Džonijs atsakās parakstīt ar viņiem līgumu, un federācijas pārstāvji divatā smagi piekauj Džoniju uz augstas ēkas jumta. Palīgā steidzas Mets, bet viņš ierodas pārāk vēlu - viens no noziedzniekiem salauž Džonija mugurkaulu. Mets nogalina vienu no noziedzniekiem, bet otrs aizbēg ar visu Džonija čempiona jostu. Džonijs mirst Metam uz rokām.
Vēlēdamies atriebties, Mets dodas uz Āfriku, uz Johannesburgu, kur uzzin, ka slepkava (pareizāk sakot, šīs nelikumīgās kikboksa federācijas galva) ir misters Nigals — arī bijušais kikbokseris. Šķiet, ka vienatnē Mets ir lemts nāvei no Nigala rokaspuišiem, taču negaidot arī viņš atrod sev uzticamu sabiedroto. Drīz, neraugoties uz daudzajiem šķēršļiem savā ceļā, Mets satiek Nigalu viņam piederošajā kazino, kas ir kā Lasvegasas un Savvaļas Āfrikas sajaukums. Abi pretinieki ir ļoti meistarīgi cīnītāji un cīņa ir līdzvērtīga, bet Meta pusē ir vēlme atriebt draugu nāvi un taisnība, kas arī palīdz uzvarēt.
Dimitrijs Joannidis

Krīze un krišana

Joannidis Grieķijā atkal ieviesa kara stāvokli, atjaunoja politiskās represijas un izvērsa aktīvu darbību, lai Grieķijai pievienotu galvenokārt etnisko grieķu apdzīvoto, kopš 1960. gada neatkarīgo Kipras republiku, tādējādi sasniedzot grieķu nacionālistu sapni par Enosis, grieķu apdzīvoto teritoriju apvienošanu vienā valstī.
1974. gada 15. jūlijā Kipras Nacionālās gvardes daļas grieķu virsnieku vadībā gāza Kipras prezidentu, arhibīskapu Makarios III. Turcijas reakcija, 20. jūlijā iebrūkot turku apdzīvotajos Kipras ziemeļos, radīja reālas kara briesmas starp NATO valstīm Grieķiju un Turciju un noveda pie huntas krišanas 23. jūlijā. Šajā datumā prezidents Gizikis sasauca ievērojamāko demokrātijas perioda politiķu sapulci ar bruņoto spēku vadītājiem, kuras laikā militāristi piekrita atteikties no politiskās varas valstī un ļaut izveidot nacionālās vienotības valdību bijušā premjerministra Karamanlis vadībā.
Pēteris Leitāns

Dzīvesgājums

Dzimis 1879. gada 19. janvārī Jaunpiebalgas pagastā amatnieka ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, studēja Maskavas universitātes juridiskajā fakultātē. Strādāja par zvērināta advokāta palīgu Maskavas Tiesu palātā. Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas viņu 1919. gadā iecēla par Rīgas apgabaltiesas locekli, 1924. gadā par apgabaltiesas priekšsēdētāja biedru. Pēc Ulmaņa apvērsuma bija Latvijas Senāta Civilās kasācijas departamenta senators (1937-1940). Vācu okupācijas laikā strādāja Tiesu palātas Civildepartamentā.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur nodarbojās ar publicistiku. Uzrakstīja ievadu zviedru valodā izdotajai grāmatai „Padomju asins darbi Baltijā”.
Miris 1949. gada 9. aprīlī Tingsrīdā, Zviedrijā.
Dievs (baltu mitoloģija)

Dievs (latgaliešu: Dīvs, lietuviešu: Dievas, prūšu: Deywss, jātvingu: Deivas — 'debesis') jeb Dieviņš ir viena no senākajām un svarīgākajām mitoloģiskajām būtnēm latviešu un visā baltu mitoloģijā.

Dievs pasakās un teikās

Pasakās un teikās Dievs parasti attēlots sacensībā ar Velnu. Dievs parasti attēlots kā attapīgs, savukārt Velns — vientiesīgs. Vēlākajos laikos (dzimtbūšanas periodā) sacerētajās pasakās velns iegūst pārcilvēcisku spēku (sprauž matos ecēšas) un ir muižkungs vai vagars, savukārt Dievs ir apspiesto un nelaimīgo aizgādnis, kas parādās veca vecīša un ceļavīra izskatā. Tādā izskatā viņš lūdz kādu pakalpojumu un tie, kas pret viņu ir laipni, saņem dāsnu atalgojumu.
Liepmuižas—Vestienas draudzes novads

Liepmuižas—Vestienas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Linden-Festen) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.

Vēsture

Izveidojies Rīgas arhibīskapijas Baltavas pilsnovadā. Zviedru Vidzemes laikā 1625. gadā Devēnas muižu pievienoja Bērzaunes draudzes novadam. 1637. gadā karaliene Kristīne Baltavas novadu ar muižām dāvināja kapteinim Ābramam Hiršam. Vidzemes guberņas laikā Baltavas apkārtne tika iekļauta Liepmuižas un Vestienas draudzes novados. Iršu muižā (Hirschenhof) 1766. gadā tika dibināta vācu kolonija. 1773. gadā abi novadi apvienoti.
Senākā Vestienas luterāņu baznīca celta 1590. gadā Kāla ezera krastā. Zviedru Vidzemes laikā tās vietā uzcelta pirmā mūra baznīca, kas atjaunota 1744. gadā. Dievnams nodega 1974. gadā un netika atjaunots. Liepkalnes evaņģēliski luteriskā baznīca ir celta no 1867. līdz 1868. gadam, draudze beidza pastāvēt 1959. gadā.
Iveta Apkalna

Biogrāfija

1999. gadā ar izcilību absolvējusi Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmiju. Studējusi klavierspēli profesora Teofila Biķa klasē un ērģeļspēli pie profesora Tālivalža Dekšņa. 2000. gadā turpinājusi klavierspēles studijas Londonas Mūzikas un Drāmas augstskolā. No 2000. līdz 2003. gadam studējusi Štutgartes Mūzikas un drāmas augstskolā profesora Ludgera Lomana ērģeļsolistu klasē. Ar koncertiem uzstājusies slavenākajās Eiropas un Ziemeļamerikas katedrālēs, baznīcās un koncertzālēs, piedalījusies vadošajos mūzikas festivālos un saņēmusi mūzikas balvas un uzvaras nozīmīgos ērģeļmūzikas konkursos. Regulāri koncertē Rīgas Domā. Repertuārā ir ērģeļmūzikas skaņdarbi no Baha līdz mūsdienu komponistiem. 1993. gadā bija ērģelniece Romas pāvesta Jāņa Pāvila II vizītes dievkalpojumā Aglonas bazilikā.
Rīgas Kristus Piedzimšanas katedrāle

Vēsture

Neobizantiskajā stilā celta sakrālā ēka, kas raksturīga eklektisma perioda pareizticīgo dievnamiem, celta 1876.—1884. gadā pēc arhitekta Roberta Pflūga projekta. Pirmā ēka, ko uzcēla Rīgas Esplanādes laukumā. Ēkas celtniecības gaitā 1880. gadā sākotnējais projekts tika mainīts: ēku papildināja ar zvanu torni, kam par iemeslu bija imperatora Aleksandra II dāvinājums katedrālei — divpadsmit Maskavā lieti zvani. Katedrāles būvapjomu vainago pieci kupoli, kas sākotnēji bija ar zeltītām ribām un krustiem. Dzelteno ķieģeļu sienas ieklātas ar horizontālām sarkanbrūnu betona plāksnīšu joslām. Ikonostasu gleznojuši Pēterburgas mākslas akadēmijas profesori. Fasādes dekoratīvi plastisko apdari veikusi tēlnieka Augusta Folca firma.
PSRS varas iestādes 1963. gadā katedrāli slēdza, lika nozāģēt krustus un noņemt zvanus, izņemot divus lielākos, kurus iemūrēja. Pēc Jura Skalberga projekta to pārbūvēja par "Zinību namu", izveidoja starpstāvu pārsegumus un kupolā iekārtoja planetāriju. Vienā no sānu altārtelpām atradās kafejnīca, ko tautā trāpīgi iesauca par "Dieva ausi".
Drīz pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas Valdemārs Feldmanis dievnamam uzdāvināja zeltītus krustus, kas bija izgatavoti Vircburgas amatniecības skolas darbnīcās. 1991. gada vasarā Rīgas Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāli atkal atdeva ticīgajiem un pēc gandrīz 30 gadu pārtraukuma tajā notika svinīgs dievkalpojums. 1992. gada 7. janvārī Rīgas un visas Latvijas arhibīskaps Aleksandrs atjaunotajā katedrālē noturēja liturģiju, pēc kuras garīdzniecība aizlūdza par valsts valdību un visiem iedzīvotājiem.
Austra Kārkliņa

Dzīvesgājums

Dzimusi 1895. gada 2. jūlijā Rankā amatnieku ģimenē. Mācījās Jaunpiebalgas draudzes skolā, V. Maldoņa ģimnāzijā Rīgā, studēja filozofiju Latvijas Universitātē. Strādāja par skolotāju Rīgas 3. ģimnāzijā. Iztulkojusi no itāļu, vācu, krievu, franču valodas ap 20 operu libretu, rakstīja presē par Aspaziju, A. Brigaderi, E. Stērsti, E. Virzu, J. Poruku, J. Sudrabkalnu, publicēja recenzijas.
Mirusi 1986. gada 1. aprīlī Rīgā, apbedīta Meža kapos.
Els Horfords

Karjera

Spēlējis NCAA, kur pārstāvēja Floridas universitātes basketbola komandu "Gators". Komandas sastāvā viņš divas reizes kļuva par NCAA čempionu (2006, 2007). 2007. gada NBA draftā E. Horfordu Atlantas "Hawks" izraudzījās pirmajā kārtā ar trešo kārtas numuru (pēc Grega Odena un Kevina Duranta). Jau pirmajā sezonā E. Horfords ieņēma vietu "Hawks" starta pieciniekā, bet komanda sasniedza play-off, kur piekāpās n
akamajiem čempioniem Bostonas "Celtics" (3-4). Debijas sezonā viņš tika iekļauts līgas simboliskajā debitantu pirmajā izlasē.
E. Horforda karjerā labākā bija 2012.—2013. gada sezona, kurā viņš guva vidēji 17,4 punktus un 10,2 atlēkušās bumbas spēlē, kas ir karjeras augstākais sasniegums.
2016. gada jūlijā E. Horfords kā brīvais aģents noslēdza līgumu ar Bostonas "Celtics" par 113 miljoniem dolāru uz 4 sezonām. 2017.—2018. gada NBA sezonā "Celtics" ar centra spēlētāju sastāvā sasniedza Austrumu konferences finālu, kur piekāpās Klīvlendas "Cavaliers".

Nacionālā izlase

E. Horfords spēlē Dominikānas basketbola izlasē kopš 2008. gada. Būdams tās līderis, izcīnīja bronzas medaļu 2011. gada Amerikas čempionātā.
Asinsblaktis

Bioloģija

Tā kā asinsblaktis ir parazīti, to morfoloģija atšķiras no pārējām sugām blakšu kārtā. Tomēr to pārošanās veids un galvas uzbūve nepārprotami liecina, ka tās ir tuvu radniecīgas koku laupītājblaktīm (Anthocoridae), kuras ir plēsīgi, nevis parazītiski kukaiņi. Visas asinsblakšu dzimtas sugas ir mazas, plakanas un tām ir ovāla ķermeņa forma. Pēc barošanās to ķermeņi piepūšas un no asinīm kļūst tumši. Asinsblaktis nelido, bet tām ir rudimentāri, nefunkcionējoši spārniņi. Visām sugām ir knābjveidīgs, blaktīm raksturīgais dūrējsūcējtipa mutes orgāns, ar kuru tās caurdur saimniekdzīvnieka ādu un sūc asinis.
Asinsblaktīm ir raksturīga traumatiskā pārošanās. Lai arī mātītēm ir normāls olu dēšanas trakts, tēviņš pārošanās brīdī caurdur mātītes vēdera sienu, sperma pēc tam ceļo caur mātītes paraģenitālo sistēmu. Barošanās ir cieši saistīta ar vairošanos. Mātītes barojas, lai spētu saražot olas un, iespējams, tēviņiem jābarojas, lai saražotu spermu. Olu dēšanas ieradumi ir dažādi atkarībā no sugas. Nimfām, lai augtu, arī ir nepieciešamas asinis. Lai arī asinsblaktis var pārnest uz savu barošanās avotu dažādus vīrusus un patogēnus, tas notiek samērā reti.
Windows NT

Windows NT ir operētājsistēmu saime, ko izstrādājis Microsoft. Tās pirmā versija tika izlaista 1993. gada jūlijā. Tā ir no procesora neatkarīga, vairākprocesu un vairāklietotāju operētājsistēma.
Pirmā Windows NT versija bija Windows NT 3.1 un to radīja darbstacijām un serveriem. Tā bija paredzēta kā papildinājuma patērētājiem paredzētajām Windows versijām (ieskaitot Windows 1.0 līdz Windows 3.1x), kuras bija bāzētas uz MS-DOS operētājsistēmas. Pamazām Windows NT saime tika paplašināta Microsoft vispārīga lietojuma operētājsistēmu produktu līnijas virzienā visiem personālajiem datoriem, padarot Windows 9x operētājsistēmu saimi par novecojušu.
Agrāk apzīmējums "NT" tika skaidrots ar frāzi "New Technology" (jaunā tehnoloģija), bet šādu nozīmi vairs neizmanto. Sākot ar Windows 2000 "NT" vairs netika izmantots produkta nosaukumā, un tika iekļauts tikai produkta versijas apzīmējumā.
NT bija pirmā pilnībā 32 bitu Windows versija, kamēr patērētājiem orientētās versijas, Windows 3.1x un Windows 9x bija 16/32 bitu hibrīdversijas. Tā ir vairāku arhitektūru operētājsistēma. Sākotnēji tā atbalstīja vairākas centrālā procesora arhitektūras, ieskaitot IA-32, MIPS, DEC Alpha, PowerPC un vēlāk Itanium. Jaunākās versijas atbalsta x86 (konkrētāk IA-32 un x64) un ARM. Windows NT svarīgākās iespējas iekļauj Windows čaulu, Windows API, Native API, Aktīvo direktoriju, Group Policy, Hardware Abstraction Layer, NTFS, BitLocker, Windows Store, Windows Update un Hyper-V.
Daļā Windows NT risinājumu priekšteči ir operētājsistēmas, ko Deivs Katlers izstrādāja, pirms tika pieņemts darbā Microsoft, konkrētāk VMS un RSX-11, kā arī neizlaistā objektos bāzētā operētājsistēma, ko viņš izstrādāja arhitektūrai DEC PRISM. Šo priekštecību Katlers skaidro Helēnas Kasteres grāmatas "Inside Windows NT" priekšvārdā.
Šķidrais slāpeklis

Šķidrais slāpeklis ir bezkrāsains šķidrums - slāpekļa šķidrais agregātstāvoklis. Atmosfēras spiedienā šķidrais slāpeklis vārās pie –195,8° C, tā blīvums ir 0,808 g/cm³. Šķidrais slāpeklis nav indīgs vai sprādzienbīstams. Izolētos konteineros, piemēram, Djuāra traukos, to var pārvadāt bez ievērojamiem iztvaikošanas zudumiem.

Iegūšana

Šķidro slāpekli iegūst sašķidrināta gaisa frakcionētās destilācijas procesā.
Boļševiki

Boļševiki (krievu: большевики — ‘tādi, kas ir vairākumā’) jeb lielinieki bija Krievijas impērijā KSDSP radikālais spārns, kas 1912. gada partijas kongresā ieguva vairākumu Vladimira Uļjanova (Ļeņina) vadībā un atšķēlās no partijas, izveidojot Krievijas Sociāldemokrātisko Strādnieku (boļševiku) partiju. Par savu mērķi uzskatot komunisma ieviešanu, partija pēc 1917. gada Oktobra apvērsuma pārdēvējās par Krievijas komunistisko (boļševiku) partiju (Российская коммунистическая партия (большевиков) — РКП(б)) un saglabāja šo nosaukumu līdz 1925. gadam.
No 1925. līdz 1952. gadam partijas nosaukums bija "Vissavienības Komunistiskā (boļševiku) partija" (Всесоюзная коммунистическая партия (большевиков) (ВКП(б)).
No 1952. līdz 1991. gadam partijas nosaukums bija "Padomju Savienības komunistiskā partija" (Kоммунистическая партия Советского Союза (КПСС)).
1991. gadā Krievijas Federācijā partija tika likvidēta.
Džozefs Blekbērns

Biogrāfija

Pēc izglītības bijis komersants un nodarbojies ar uzņēmējdarbību. Jaunībā lieliski spēlējis dambreti. Tikai 18 gadu vecumā aizrāvies ar šahu. Impulsu tam devusi piedalīšanās simultānspēles seansā pret slaveno amerikāņu šahistu Polu Morfiju, kas tajā laikā viesojās Eiropā. Pēc tam Blekbērns ātri guva panākumus šahā un kļuva par profesionālu šahistu. No 1862. gada līdz 1914. gadam piedalījās gandrīz visos nozīmīgos starptautiskos šaha turnīros. 1869. gadā viņš pirmo reizi uzvarēja Lielbritānijas šaha čempionātā. 1872. gadā Londonas turnīrā ieņēma 2. vietu aiz Vilhelma Steinica, kuru uzvarēja savstarpējā partijā. 1873. gadā dalījis 1. vietu ar Steinicu Vīnes turnīrā, bet zaudējis papildmačā. 1876. gadā uzvarējis Londonas šaha turnīrā ar lielisku rezultātu — 10 punkti no 11 iespējamajiem. 1880. gadā dalījis 1.—3. vietu Vīsbādenes šaha turnīrā. Izcils bijis Blekbērna rezultāts 1881. gada Berlīnes šaha turnīrā, kurā viņš uzvarēja un par 3 punktiem apsteidz savus tuvākos sekotājus Johannesu Cukertortu un Mihailu Čigorinu. 1883. gadā ieņēmis 3. vietu Londonas turnīrā un uzvarējis Nirnbergas turnīrā. 1885. dalījis 2. vietu Hamburgas šaha turnīrā.
Stipri vājāki bijuši Blekbērna rezultāti mačos. Tā 1876. gadā viņš cietis smagu sagrāvi neoficiālā mačā par Pasaules čempiona nosaukumu pret Steinicu — 0:7.
Bijis liels šaha spēles popularizators, uzstājies ar simultānspēles seansiem daudzās valstīs. 1885. gadā kā pirmais no Eiropas meistariem viesturnejā apmeklējis Austrāliju. Bieži spēlējis arī seansus neskatoties uz galdiņa. Blekbērna rekords šajā jomā ir bijusi vienlaicīga spēle ar 16 pretiniekiem.
1914. gadā, 72 gadu vecumā guvis savu pēdējo panākumu, dalot 1. vietu Lielbritānijas šaha čempionātā. Pēc tam pārtraucis aktīvās šahista gaitas. Miris no sirdstriekas.
Paleogrāfija

Paleogrāfija (no grieķu palaiós 'sens' un graphein 'rakstīt') ir vēstures zinātnes palīgdisciplīna, kas pēta rakstu zīmju attīstības vēsturi, kā arī konstatē un pēta rakstību grafisko formu, veidošanas paņēmienus, saīsinājumus u.c. īpašības, attīstības likumsakarības dažādu laiku rakstu pieminekļos. Paleografijas uzdevums ir izzināt rakstības vēsturi, izzināt tekstu, noteikt autoru, sarakstes laiku un vietu, noteikt rakstu autentiskumu.
Paleogrāfija pēta burtu un rakstības zīmju (piemēram, hieroglifu) attīstību, īpatnības katrā reģionā, pēta saīsinājumus, pieturzīmes, ciparu rakstību, rakstību rīkus, rakstības materiālus. Atsevišķa paleografijas nozare kriptografija pēta slepenrakstus. Paleogrāfijas intrešu sfērā ietilpst arī ornamentu, ūdenszīmju, formāta un manuskriptu iesiešanas tehnikas pētīšana (XX gs. otrajā pusē ar manuskriptu tehniskās izgatavošanas niansēm sāka nodarboties speciāla palīgdisciplīna - kodikoliģija).
Jans Muršaks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Muršaks sāka 2003.—04. gada sezonā, spēlējot Slovēnijas hokeja līgā. Uz Ziemeļameriku uzbrucējs devās 2006. gada vasarā, tur sākot spēlēt Ontārio hokeja līgā.
2008.—09. gada sezonu Muršaks aizvadīja jau AHL vienības Grendreipidsas "Griffins" sastāvā, taču 2010.—11. gada sezonā uzbrucējs aizvadīja arī 19 spēles NHL kluba Detroitas "Red Wings" sastāvā. 2012.—13. gada NHL lokauta laikā Muršaks spēlēja EBEL līgas klubā Ļubļanas "Olimpija".
"Red Wings" rindās Muršaks 2012.—13. gada sezonā aizvadīja tikai divas spēles, pēc sezonas beigām noslēdzot divu gadu līgumu ar KHL klubu Habarovskas "Amur". 2013.—14. gada sezonas otrajā pusē Muršaks tika aizmainīts uz Maskavas CSKA rindām, tās sastāvā spēlējot līdz pat 2017. gadam. 2017.—18. gada sezonu uzsāka Ņižņijnovgorodas "Torpedo" sastāvā, taču sezonas gaitā pārcēlās uz Zviedrijas hokeja līgas komandu Frölunda HC.
Slovēnijas hokeja izlases rindās spēlējis divos olimpisko spēļu turnīros, 2018. gadā pildot izlases kapteiņa pienākumus, kā arī četors Pasaules čempionātos.
1982. gada NHL drafts

1982. gada NHL drafts bija 20. NHL drafts, kurš notika 1982. gada 9. jūnijā Monreālā.
5. jūnijs

5. jūnijs ir gada 156. diena pēc Gregora kalendāra (157. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 209 dienas.