google/wiki40b huggingface dataset:
Hermans Balke

Dokumenti

Rusova Livonijas hronika par mestru Balki:
"Tad iecēla 1238.gadā par pirmo Vācu ordeņa mestri Livonijā Hermani Balku, no dažiem sauktu, varbūt viņa slaveno darbu dēļ, par "Falku" (vanagu). Pirms iecelšanas viņš 7 gadus bija bijis zemes mestris Prūsijā. Šis mestris pirmais ieveda Livonijā Vācu ordeņa tērpu un iekārtu.
Tā izbeidzās Zobenbrāļu ordenis Livonijā un iesāka savu darbību Vācu ordenis.
Šī mestŗa laikā ar ķeizara Fridriķa II. piekrišanu un pāvesta vidotājību, kuŗš bija nosūtījis uz Livoniju greznu sūtniecību, atdeva, kauču nelabprāt, Dānijas ķēniņa rīcībā Rēveli ar apkārtējām zemēm. Par to Dānijas ķēniņš atdāvināja Vācu ordenim Livonijā visu Jervi uz mūžīgiem laikiem. Viņš sūtīja arī lielu kaŗaspēku ordenim palīgā pret nekristīgiem".
Milzu upjucirslis

Izskats

Ķermeņa garums 29—35 cm, kopā ar asti 53—64 cm. Ārēji atgādina ūdru. Viena no raksturīgākajām pazīmēm ir garā, platā aste, kuru peldot viļņveidīgi kustina, līdzīgi zivij. Apmatojums mīksts un zīdains. Šādi grāmatā "Pārpildītais šķirsts" milzu upjucirsli apraksta Džeralds Darels:
"Tas bija turpat divas pēdas garš, pie kam auguma lielāko daļu veidoja aste. Šī spēcīgā, muskuļotā ķermeņa daļa bija saplacināta nevis no augšas un apakšas kā ūdrim, bet gan no sāniem — kā kurkulim. Astes apmatojums bija tik īss un gludi pieguļošs, ka izskatījās, it kā aste būtu apvilkta ar spīdīgu, pulētu ādu. Ķermeņa virspuse bija melna, bet ķepas, vēders, kakls un krūtis — koši balti. Nelielais ķermenis drukns, galva nedaudz saspiesta. Purns un vaigi ap degunu tādi kā pietūkuši un apauguši ar veselu mežu baltu, īsu ūsu. No augšas raugoties, upjuciršļa galva atgādināja vesera galviņu. Kājas bija mazas un glītas, un ačeles spīguļoja kažokā kā sīki ahātiņi.

Izplatība

Āfrikas centrālais tropisko lietus mežu apgabals, no Nigērijas un Centrālāfrikas Republikas dienvidiem caur Ekvatoriālo Gvineju, Gabonu, Kamerūnu, Kongo Republiku, Kongo Demokrātisko Republiku līdz Angolas un Zambijas ziemeļiem. Neliela populācija mīt lietus mežā Ugandas un Kenijas pierobežā.

Dzīvesveids

Dzīvo lietus mežu upēs, strautos, arī dīķos un purvos. Upju krastos meklē barību un vairojas. Aktīvs naktīs, dienas laikā parasti uzturas pašu raktās alās, kuru ieeja atrodas zem ūdens līmeņa.

Barība

Lielākajai daļai pamatbarība krabji, ēdienkarti papildina vardes, zivis, gliemji un kukaiņi.

Aizsardzība

Kaut arī milzu upjuciršļu skaits samazinās, tie pagaidām nav ierindoti apdraudēto sugu sarakstā. Lielākās briesmas rada mežu izciršana un zemes erozija. Daļa iekļūst zvejas tīklos un zvejnieku slazdos. Nebrīves apstākļos iedzīvojas slikti un parasti aiziet bojā. Tiek medīts ādas dēļ.
Kastelholmenas tilts

Kastelholmenas tilts ir tilts Stokholmā, kas savieno Šepsholmenas salu ar Kastelholmenas salu.

Vēsture

Pirmais tilts netālu no pašreizējā tilta vietas tika uzcelts jau 1640. gadā, tas bija koka tilts un garāks par pašreizējo tiltu. Pazeminoties ūdens līmenim, zemes platības uz salām palielinājās un 1670. gadā papildus tika uzbūvēts vēl viens koka tilts. Starp šiem abiem tiltiem atradās neliela osta. Vēlāk jauns tilts aptuveni pašreizējā tilta vietā pāri nogrimuša kuģa vrakam tika uzbūvēts 1818. gadā, izmatojot arī vraka detaļas.

Pašreizējais tilts

Pašreizējais tilts tika uzbūvēts 1880. gadā, tas ir īss un zems tilts, kura būvniecībai ir izmantots betons, bet tilta margas ir veidotas no dzelzs. Tiltam vairākas reizes ir veikti remontdarbi un pārbūve 1936. gadā. Ūdens satiksme zem šī tilta ir aizliegta.
Ilma Čepāne

Izglītība un zinātniskā darbība

Absolvējusi Latvijas Valsts universitātes Juridisko fakultāti, 1984. gadā — turpat arī aspirantūru. Aizstāvējusi disertāciju Maskavas Valsts universitātē. Tiesību zinātņu doktore. Vairāk nekā 60 publikāciju autore par vides aizsardzības un zemes reformas tiesiskiem jautājumiem. Zināšanas papildinājusi Francijas Konstitucionālajā padomē un Valsts padomē, Kanādas Augstākajā tiesā un Dānijas valsts administratīvajā skolā.
Kopš 1977. gada Latvijas Universitātes docētāja. Kopš 2002. gada LU Juridiskās fakultātes Civiltiesisko zinātņu katedras profesore.
Apbalvota ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un 1991. gada barikāžu dalībnieku piemiņas zīmi.

Politiskā darbība

Politikā iesaistījusies atmodas laikā. 1990. gadā iestājusies Zaļajā partijā un kā Latvijas Tautas frontes kandidāte vienā no Rīgas vēlēšanu apgabaliem ievēlēta Augstākajā padomē (vēl uzvārdā Briņķe). 4. maijā balsojusi par deklarāciju "Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu". Līdz Augstākās padomes pilnvaru beigām 1993. gadā darbojusies tās Apkārtējās vides aizsardzības komisijā.
No 1993. līdz 1996. gadam strādājusi Satiksmes ministrijā parlamentārā sekretāra amatā. 
Kopš 1994. gada bija Centrālās zemes komisijas locekle. 
1996. gadā Saeima apstiprināja I. Čepāni par Satversmes tiesas tiesnesi.
2006. gada jūlijā I. Čepāne atstāja Satversmes tiesas tiesneses amatu, lai iesaistītos politikā un pievienotos partijai "Jaunais laiks". No tās tika ievēlēta 9. Saeimā. 
2008. gada janvārī izstājās no partijas "Jaunais laiks" un aprīlī piedalījās jaunas partijas "Pilsoniskā savienība" dibināšanas kongresā, kuras frakcijā turpināja darboties 9. Saeimā. Bijusi "Pilsoniskās savienības" valdes locekle. 
2010. gada rudenī no apvienības "Vienotība" saraksta tika ievēlēta 10. Saeimā, bet 2011. gadā Saeimas ārkārtas vēlēšanās ievēlēta 11. Saeimā.
Ilma Čepāne līdz galam noveda Satversmes preambulas apstiprināšanu, kuru Saeimai piedāvāja Egils Levits.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā hip hop dziesma

Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākā hip hop dziesma bija viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedza par labāko hip hop dziesmu aizvadītajā gadā Latvijā. Visvairāk reizes (divas) balvu ir ieguvis Ozols.
Pirmoreiz balva tika pasniegta 2002. gadā, bet iepriekš šī nominācija ietilpa labākās deju mūzikas dziesmas nominācijā. Pēdējoreiz balva tika pasniegta 2005. gadā, bet tad tās vietā tika izveidota nominācija gada labākā deju mūzikas, hip hop vai r'n'b dziesma.
Bogota

Vēsture

Pirms konkistadoru ierašanās Bogotas vietā bija čibču indiāņu galvenais centrs, kuru sauca par Bakatu (Bacatá).
Mūsdienu pilsētu nodibināja konkistadors Gonsalo Himeness de Kvesada (Gonzalo Jiménez de Quesada) 1538. gadā.
1718. gadā Bogota kļuva par spāņu Jaunās Granādas vicekaralistes (Virreinato de Nueva Granada) centru.
1810. gadā iedzīvotāji sacēlās pret spāņu varu, tomēr sacelšanās tika apspiesta. 1819. gadā Bogotu ieņēma Simona Bolivāra karaspēks.
1819. gadā vicekaraliste ieguva neatkarību no Spānijas un Bogota kļuva par Lielkolumbijas (Gran Colombia) galvaspilsētu. Tomēr 1830. gadā Lielkolumbija sabruka un izveidojās Jaunā Granāda (mūsdienu Kolumbija), Ekvadora un Venecuēla. 1903. gadā ar ASV atbalstu pret solījumiem atļaut būvēt Panamas kanālu, neatkarību no Kolumbijas ieguva Panama.
1948. gadā Bogotā tika nogalināts populārais kolumbiešu poltiķis Horhe Gaitans. Pilsētā izcēlās plaši nemieri un ielu kaujas. Sākās politiskās nestabilitātes periods (La Violencia), kurš turpinājās 10 gadus, gāja bojā no 180 000 līdz 300 000 kolumbiešu.
Sultāna Mehmeda Iekarotāja tilts

Atrašanās vieta

Tilts atrodas starp Hisarīstī (Eiropā) un Kavadžiku (Āzijā). Tas ir vanšu tilts, kas turas uz tērauda balstiem un ieliektiem āķiem. Aerodinamiskais klājs ir iekārts divās pusēs tērauda vantīs. Tilta garums ir 1.501 m un klāja platums ir 39 m. Attālums starp balstiem ir 1.090 m (14. garākais pasaulē) un to augstums virs brauktuves virsmas ir 105 m. Brauktuves augstums virs jūras līmeņa ir 64 m. Tilts, kad tas tika uzbūvēts (1988), bija 6. garākais vanšu tilts pasaulē.

Būvniecība

Tilta būvniecību veica starptautisks uzņēmumu konsorcijs, kurā ietilpa trīs Japānas, viens Itālijas un viens Turcijas uzņēmums. Projektu tiltam izstrādāja britu uzņēmums „Freeman Fox & Partners”, kas iepriekš projektēja arī Bosfora tiltu. Tilta celtniecība tika pabeigta 1988. gada 3. jūlijā un to atklāja Turcijas premjers Turguts Ēzals, pārbraucot pār tiltu pats ar savu oficiālo automašīnu. Tilta būvniecība izmaksāja 130 miljonus ASV dolāru (apmēram 59 miljoni latu).

Satiksme

Pār tiltu iet Trans-Eiropas ātrgaitas lielceļš Edirne—Ankara. Tiltam katrā virzienā ir četras joslas autotransportam un viena josla operatīvajiem transportlīdzekļiem. Joslu virziens ir mainīgs un no rīta piecas joslas ir Eiropas virzienā, bet vakaros — Āzijas virzienā. Tiltu nevar lietot gājēji. Mūsdienās diennaktī tiltu pārbrauc apmēram 150.000 automašīnas abos virzienos.
Par braukšanu pār tiltu ir jāmaksā un maksu iekasē posteņi Eiropas pusē. Maksa tiek iekasēta par braukšanu vienā virzienā. Kopš 1999. gada vairāki maksas posteņi (kreisajā pusē) nav aprīkoti ar barjerām un tie automātiski fiksē transportlīdzekļus ar skeneri no attāluma (turku: OGS). Kopš 2005. gada papildus OGS sistēmai, ieviesta arī magnētisko karšu sistēma (turku: KGS).
Ostrovas apriņķis (Pleskavas guberņa)

Ostrovas apriņķis (krievu: Островский уе́зд) bija viens no Krievijas impērijas, vēlāk Krievijas PFSR Pleskavas guberņas administratīvajām vienībām (1772—1927). Tas robežojās ar Pleskavas guberņas Pleskavas, Porhovas, Novorževas un Opočkas apriņķiem, kā arī ar Vitebskas guberņas Ludzas apriņķi, vēlāk Latvijas Republikas Jaunlatgales apriņķi.
Apriņķa pilsēta bija Ostrova. 
Mūsdienās apriņķa teritorijā atrodas viss Pleskavas apgabala Pitalovas rajons, gandrīz viss Ostrovas rajons, daļēji Pečoru rajons, Porhovas rajons, Novorževas rajons un Palkinas rajons.

Vēsture

Līdz 13. gadsimtam Ostrovas apriņķa teritorija bija Novgorodas zemes rietumu daļa, kas robežojās ar letgaļu Atzeles zemi.
Pēc Adzeles dalīšanas 1224. gadā tās austrumu daļa kļuva par Rīgas arhibīskapijas daļu.
1431. gadā Pleskavas karaspēks iebruka Augšpils apvidū un uzbūvēja tur labi nocietinātu cietoksni Višgorodu (Вышгородок). 1461.-1464. gadā, izmantojot Livonijas iekšējās nesaskaņas, Pleskava ieņēma papildu robežnovadus. 
1500. gadā sākās Krievijas—Livonijas—Lietuvas karš, kurā Livonijas Konfederācijas karaspēks mestra Pletenberga vadībā 7. septembrī ieņēma Ostrovas cietoksni, bet 1502. gada 27. augustā aplenca Pleskavas kremli un uzvarēja Kaujā pie Smoļinas. 1510. gadā Ostrovas apriņķi pakļāva Maskavijas valsts. Livonijas kara laikā to ieņēma Stefana Batorija karaspēks, bet pēc Jamas Zapoļskas miera līguma atdeva Krievijai.
Ostrovas apriņķi Pleskavas provinces sastāvā izveidoja 1719. gadā, 1860. gadā caur to tika uzbūvēta dzelzceļa līnija Pēterburga—Varšava. Pēc Latvijas—Krievijas miera līguma 1920. gadā Otrovas apriņķa trīs pierobežas pagasti tika iekļauti Latvijas Jaunlatgales apriņķī. 
Apriņķi likvidēja 1927. gadā un izveidoja Ostrovas rajonu.
Ūra

Ūra bija nozīmīga Šumeras pilsētvalsts Divupē mūsdienu Irākas teritorijā. Atradusies pie Persijas līča, kas pavēra plašas iespējas tirdzniecībai, tomēr mūsdienās tā atrodas daudz tālāk no līča.
5. gadu tūkstotī p.m.ē. Ūrā parādījušās pirmās cilvēku apmetnes, nākamajā gadu tūkstotī tā kļuva par pilsētu, 25. gadsimtā — par spēcīgu valsti. Apmēram 21. gadsimtā kļuvusi par Šumeras un Akadas valsts galvaspilsētu. Šis ir bijis gan Babilonijas, gan Ahemenīdu tirdzniecības un amatniecības centrs. Panīkusi 4. gadsimtā p.m.ē.
Ievērojamākie arheoloģiskie izrakumi notikuši no 1853. līdz 1854. gadam un no 1922. līdz 1934. gadam. Pilsētā atrodas Ūras Zikurāts.
Miervaldis Jurševskis

Biogrāfija

Jurševskis iemācījās spēlēt šahu no sava tēva sešu gadu vecumā. Līdz 1940. gadam, kad viņš pabeidza Rīgas 2. ģimnāziju un iestājās Latvijas Universitātē, kur studēja arhitektūru, viņš jau bija kļuvis par spēcīgu šahistu. 1937. gadā viņš uzvarēja skolas turnīrā, pārspējot visus pretiniekus. Ar mainīgām sekmēm viņš piedalās dažādos Rīgas un Jūrmalas turnīros. Spēcīgākie no tiem 1944. gada Rīgas ātrspēles čempionāts (8. vieta no 18 dalībniekiem) un 1944. Rīgas čempionāts (12. vieta no 16 dalībniekiem).  
Viņš aizbēga no Rīgas 1945. gadā, tieši pirms padomju armijas ierašanās. Pēc Otrā pasaules kara kā pārvietotā persona  viņš piedalījās vairākos šaha pasākumos Vācijā, ieskaitot turnīrus Blombergā un Lībekā (1945), Mērbekā (1946), Hānavā (1947). Šajos pasākumos Jurševskis spēlēja ar spēcīgiem spēlētājiem no Baltijas valstīm, kā arī Vācijas un Austrijas meistariem - tostarp Jefimu Bogoļubovu, Frīdrihu Zēmišu, Ludvigu Relštābu, Elmāru Zemgali, Lūciju Endzelīnu, Romānu Arlausku un Kārli Ozolu.
1948. gadā Jurševskis emigrēja uz Kanādu, kur viņš apmetās Vankūverā. Sešas reizes viņš uzvarēja Britu Kolumbijas čempionātos (1949, 1950, 1954–57).  Viņš spēlēja arī trīs Kanādas čempionātos (1951, 1955, 1957), labākais rezultāts bija trešā vieta 1957. gadā Vankūverā  aiz Povila Vaitoņa un Gēza Fištera.
Jurševskis mīlēja spēlēt ātrspēli — par tās tehniku un taktiku viņš uzrakstījis nelielu brošūru. 
Pēc profesijas Jurševskis bija mākslinieks. Viņa zīmējumi publicēti dažādos šaha žurnālos, ilustrējis arī vairākas šaha grāmatas.
2015.—2016. gada Vācijas futbola Bundeslīgas sezona

Pārspēles par vietu Bundeslīgā

Pārspēlēs piedalās Frankfurtes "Eintracht", kas Bundeslīgā ierindojās 16. vietā, un 2. Bundeslīgas 3. vietas ieguvēji 1. FC Nürnberg.

Otrā spēle

Divu spēļu summā ar 2–1 uzvarēja Frankfurtes "Eintracht" un saglabāja vietu Bundeslīgā.
Antons Austriņš

Biogrāfija

Antons Austriņš dzimis 1884. gada 31. janvārī Vecpiebalgas Kakaišos zemnieku ģimenē. Pamatizglītību guva Vecpiebalgas Upītes pagastskolā un Vecpiebalgas pamatskolā. Tālāk mācījās Rīgas skolotāju seminārā, kā arī Pēterburgā Zemstes skolotāju seminārā. 1904. gadā sāka strādāt par skolotāju Ģipkā.
Piektā gada revolūcijas laikā 13. janvāra demonstrācijā Daugavmalā Austriņu sašāva kājā. Vairākus mēnešus pēc revolūcijas apspiešanas 1906. gadā viņš pavadīja cietumā sakarā ar apsūdzību par politisku slepkavību. Uz laiku atbrīvots, viņš aizbēga uz Somiju, slēpjoties ar svešu vārdu. 1909. gadā dzīvoja Latgalē, tās iespaidus vēlāk atspoguļoja stāstu krājumā "Māras zemē". Līdz pat Februāra revolūcijai 1917. gadā dzīvoja bez pases, bieži bija spiests mainīt dzīvesvietu.
Pēc atgriešanās dzimtenē 1919. gadā Austriņš darbojās LSPR Izglītības tautas komisariātā. Pēc Brīvības cīņu beigām 1920. - 1923. gadā strādāja laikrakstā "Latvijas Vēstnesis", pēc tam pilnībā nodevās literāram darbam.
Miris 1934. gada 17. aprīlī Rīgā, apbedīts Meža kapos.

Daiļrades raksturojums

Austriņš bija savdabīga, dziļi oriģināla personība, rakstnieks ar dziļu dabas, cilvēku dvēseles izjūtu un izpratni. Laikabiedri bieži uzsvēra Austriņa raibo dzīves gājumu. Dzejojis, kā žurnālists rakstījis latviešu presei. Stingri rakstniecībai, atmetot žurnālistiku, Austriņš pievērsās 1923. gadā. Mūža laikā literāts sarakstījis ap divdesmit grāmatu un vairāk nekā desmit tulkojumu. Lasītāju iemīļoti bija viņa stāsti, īpaši bērnības atmiņām veltītais ”Puiškāns”, kas pirmo reizi izdots 1931. gadā.
Sīpeles pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Pēc 1920. gada Latvijas agrārās reformas Sīpeles muižu sadalīja 27 vienībās 352 ha platībā, Sprigauļu muižu sadalīja 29 vienībās 284 ha platībā, Lustes muižu sadalīja 21 vienībā 279 ha kopplatībā.
1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Sīpeles un Straumes ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Dobeles rajonā. Mūsdienās Sīpeles pagasta teritorija iekļauta Dobeles novada Dobeles, Jaunbērzes un (neliela daļa) Bērzes pagastos.
Kilkim Žaibu

Vēsture

Festivālu rīko kopš 1999. gada, un to ik gadu apmeklē vidēji no aptuveni 1500 līdz 2000 cilvēkiem. Festivālā galvenokārt uzstājās grupas un folkloras kopas no Baltijas valstīm. No Latvijas visa festivāla norises vēsturē uzstājušās tādas grupas kā Skyforger, Auļi, Green Novice, Vilki, Heaven Grey u.c. 2009. gadā, festivāla 10 gadu jubilejā, tajā uzstājās grupa Amon Amarath, bet 2016. gadā — Venom. Līdztekus grupu priekšnesumiem, festivālā laikā notiek arī dažādas sacensības, konkursi, seno cīņas klubu kauju paraugdemonstrējumi un amatnieku tirdziņš.
2015. gadā festivāla norises vietu pārcēla no Varņiem uz netālu no Latvijas—Lietuvas robežas esošo Žagari, bet nākamajā gadā tas tika atkal rīkots iepriekšējā vietā.
Ogre (upe)

Raksturojums

Ogres izteka atrodas Vestienas paugurainē. Tecējuma sākumā Ogre pa īsām pietekām uzņem Piebalgas pauguraines ezeru ūdeņus, pa Sustalu arī lielo Vecpiebalgas ezeru ūdeņus. Ogres posms starp Cirstiem un "Lācīšiem" ietilpst Vecpiebalgas aizsargājamo ainavu apvidū. Upe visā garumā līkumaina. Līdz Ērgļiem Ogre līkumo pa ieleju vai gravu ar stāvām nogāzēm, šeit tā ir visstraujākā. Krastos daudzviet dolomīta atsegumi. Kalnrēžu dolomītsmilšakmens pie Rembates, un Ogres dolomītu krauja pie bijušās Ogres kartona fabrikas ir aizsargājamie ģeoloģiskie objekti. Visu sezonu Ogre laivojama no bijušās Ogres HES (netālu no Baltavas stacijas), augstākā ūdenslīmenī no Ērgļiem, bet palos pat no Ineša pa Sustalu.

Vēsture

Ogres upes senais vārds līvu valodā bija Wogene, Woga, kas pirmo reizi rakstos pieminēts Indriķa hronikas aprakstā par 1206. gada līvu sacelšanos pret krustnešiem. Upes nosaukums varētu būt saistāms ar vārdu voog - "straume, plūsma, vilnis" vai voogama - "plūst, tecēt, viļņot".
Zosēnu pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Alupe, Dzestrene, Gailīšupīte, Gauja, Gausupīte, Pērļupe, Tulija.

Vēsture

Zosēnu pagasts sāka veidoties kā Zosēnu ciema padome, ko 1945. gadā izveidoja Jaunpiebalgas pagastā. 1951. gadā tai pievienoja Pērļupes ciema Mičurina kolhoza teritoriju. 1990. gadā Zosēnu ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jaunpiebalgas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Melnbārži (pagasta centrs), Magonas, Murdēni, Ormaņi, Rudiņi, Spulgas, Zosēni.
Andrejs Skabelka

Spēlētāja karjera

Karjeru Skabelka sāka 1992.—93. gada sezonā Starptautiskajā hokeja līgā spēlējošās Minskas "Tivali" sastāvā. Komandas rindās Krievijas un Baltkrievijas čempionātos uzbrucējs spēlēja līdz pat 1994.—95. gada sezonas izskaņai, 1993.—94. gada sezonā tiekot atzīts arī par Baltkrievijas Ekstralīgas sezonas labāko spēlētāju.
No 1995. līdz 1998. gadam Skabelka spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Jaroslavļas "Torpedo" sastāvā, tad sezonu aizvadīja Kazaņas "Ak Bars" rindās. No 1999. līdz 2001. gadam spēlēja Toljati "Lada" sastāvā, taču tad pievienojās Ufas "Salavat Julajev" rindām, tās pārstāvot līdz pat 2004. gadam. 2004.—05. gada sezonu aizvadīja Novosibirskas "Sibir", taču tad atgriezās Baltkrievijā, nākamās divas sezonas aizvadot Baltkrievijas Ekstralīgas vienībā Minskas "Dinamo".
Baltkrievijas hokeja izlases rindās piedalījies 1998. un 2002. gada Olimpisko spēļu turnīros, kā arī 12 Pasaules čempionātos. Viņš ir visu laiku rezultatīvākais izlases spēlētājs.

Trenera karjera

2009. gadā Skabelka kļuva par Baltkrievijas Ekstralīgas kluba HK Gomeļa galveno treneri, amatā pavadot nākamās četras sezonas. 2012. gada Pasaules čempionātā bija Baltkrievijas hokeja izlases trenera palīgs, taču gadu vēlāk jau vadīja komandu.
2013.—14. gada sezonā bija KHL kluba Ņižņijnovgorodas "Torpedo" galvenā trenera Pētera Skudras palīgs. 2014. gada aprīlī tika apstiprināts par jauno Novosibirskas "Sibir" galveno treneri. 2017.—18. gada sezonā bija Omskas "Avangard" galvenais treneris, taču 2018. gada jūnijā kļuva par Astanas "Baris" un Kazahstānas hokeja izlases galveno treneri.
Eiropas konvencija par pilsonību

Eiropas konvencija par pilsonību ir Eiropas Padomes 1997. g. pieņemtā un 2000. g. spēkā stājusies konvencija, kas regulē pilsonības iegūšanas, zaudēšanas un atjaunošanas nosacījumus un procedūras, rīcību multiplās pilsonības un valstu pēctecības gadījumos. Uz 2016. g. septembri konvencijai ir 20 dalībvalstis; vēl 9 valstis konvenciju parakstīja. Latvija konvenciju parakstīja 2001. gadā, bet uz 2016. g. nav ratificējusi. Saeimā pirmais likumprojekts par konvencijas ratifikāciju tika nodots komisijām 2002. g. janvārī, bet tālāku virzību neguva; divi likumprojekti par konvencijas ratifikāciju tika noraidīti 2006. maijā un 2012. g. februārī.
Sakari Salminens

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Salminens sāka 2007.—08. gada sezonā, tajā aizvadot 30 spēles SM līgas kluba Pori "Assat" sastāvā. Jau nākamajās divās sezonās Salminens bija viens no rezultatīvākajiem komandas spēlētājiem.
2010. gada starpsezonā uzbrucējs pārcēlās uz Kuopio "KalPa" vienību, tajā kļūstot par komandas vadošo spēlētāju. Salminena rezultativitāte turpināja augt ar katru sezonu. 2012.—13. gada sezonu uzbrucējs pirmo reizi noslēdza ar vairāk nekā vienu vidēji spēlē gūtu punktu, 54 spēlēs atzīmējoties ar 55 punktiem.
Somijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada olimpiskajās spēlēs, spēlējis arī 2013. gada Pasaules čempionātā.
Jesenīka

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1267. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Freivaldava (vācu: Freiwaldau). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. 1931. gada 25. novembrī pilsētas apkaimē notika streikotāju sadursmes ar čehoslovāku policiju, kuru rezultātā gāja bojā 10 demonstrantu. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.

Cilvēki

1773. gadā šeit dzīvoja austriešu komponists Kārlis Diterss fon Ditersdorfs (Carl Ditters von Dittersdorf, 1739-1799). 1845. gadā kūrortā arstējās ukraiņu/krievu rakstnieks Nikolajs Gogolis (Никола́й Васи́льевич Го́голь, 1809-1852).
Jesenīka ir ungāru politiķa Kāroja Kuena-Hēdervāri (Károly Khuen-Héderváry, 1849-1918) dzimtā pilsēta.
Jumprava (stacija)

Vēsture

Stacija tika uzbūvēta 1918. gadā un tai deva nosaukumu Lomaņi. Kopš 1921. gada stacija saucas Jumprava.
1926. gadā šeit tika uzbūvēta pirmā stacijas ēka. Taču Otrā Pasaules kara laikā stacija gāja bojā,tāpēc tās vietā tika izbūvēta jauna stacijas ēka 1950. gadā bijušās vietā. Šī stacijas ēka ir saglabājusies līdz mūsdienām. Līdz 1991. gadam šeit bija stacija, jo posmā Jumprava—Dendrārijs (856. km) bija vienceļa posms.
Zirņu Svētā Mārtiņa Romas katoļu kapela

Vēsture

Sākoties Atmodai, arvien vairāk Zirņu pagasta cilvēki sāka pievērsties ticībai, bet nebija telpu dievkalpojumu noturēšanai. Katoļu dievkalpojumus Zirņos sāka noturēt 1997. gadā Zirņu pamatskolā. Tos palīdzēja organizēt Staņislava Balgalve. Draudze vēlējās atrast sev pastāvīgas telpas un 2001. gadā, pateicoties pagasta valdes priekšsēdētājam Vilnim Grāvelim, tās iekārtoja bijušajās kopmītņu telpās, kur izveidoja kapelu. Tajā pašā gadā kapelu iesvētīja Liepājas diecēzes bīskaps Ārvaldis Andrejs Brumanis, veltot to Svēta Mārtiņa godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Romans Grantovskis. Zirņu draudze sākusi veidoties 1997. gadā, bet to oficiāli nodibināja 2008. gadā. Dievkalpojumi notiek reizi mēnesī, uz kuriem pulcējas aptuveni 20 ticīgo cilvēku. Īres maksu un komunālos pakalpojumus sedz Zirņu pagasta pašvaldība. Draudzes vecākā ir Benita Kārkliņa, tajā darbojas Svētdienas skola, kuru vada skolotāja Staņislava Balgalve un Maltas ordeņa palīdzības dienests.
Vilkiem mests laupījums

Sižets

Filma ir par skandalozu notikumu ar Bieriņu muižas baronu Rautenfeldu (filmā Rauts). Viņš apprecēja savu kalponi, bet ģimene baronu ieslodzīja psihiatriskajā klīnikā.
Biržu (Madonas) muiža

Biržu muiža jeb Madonas muiža (vācu: Modohn) bija muiža Lazdonas pagasta un Madonas pilsētas teritorijā.

Vēsture

Muiža izveidojusies Rīgas arhibīskapijas Ļaudonas pilsnovadā pie senā Kokneses - Alūksnes lielceļa pēc tam, kad 1461. gadā Rīgas arhibīskaps Silvestrs Stodevešers iznomāja novadā esošās zemes saviem vasaļiem. Zviedru Vidzemes muižu redukcijas laikā tā kļuva par Zviedrijas kroņa muižu , kartēs tā sastopama gan ar Modonas, gan Biržu vārdu. 
Krievijas impērijas ķeizariene Elizabete no Biržu muižu uzdāvināja grāfam Aleksandram Buturļinam (Бутурлин), bet imperatore Katrīna II - serbu izcelsmes ģenerālmajoram Maksimam Zoričam.
No 19. gadsimta sākuma līdz 1920. gada zemes reformai no Ļaudonas novada atdalītā Lazdonas draudzes novada Biržu muiža piederēja Vulfu dzimtai.
Pēc 1900. gada ap Biržu muižas Leivēra krogu un Madonas dzelzceļa staciju pakāpeniski izveidojās mūsdienu Madonas pilsēta.