google/wiki40b huggingface dataset:
Mandarīnpīle

Izskats

Mandarīnpīlēm ir raksturīgs dzimumu dimorfisms: tēviņi ir ļoti krāsaini un krāšņi, mātītes pelēcīgas un neuzkrītošas, kā arī nedaudz mazākas. Pīļtēviņu nav iespējams sajaukt ne ar vienu citu pīļu sugu. Galvas sānos ir balta, koša josla, kuru varētu salīdzināt ar platu, izteiksmīgu uzaci, pāri galvai stiepjas tumša josla, kas zaigo metāliski violeti zaļos un ugunīgi sarkanos toņos, šādas tumši zaigojošas ir arī pīļtēviņa krūtis. Uz vaigiem un kakla koši oranžas spalvas, kas atgādina bārdu, arī uz zeltaini zaļganbrūnajiem sāniem izceļas divas košas, oranžas "buras". Kopumā ķermeņa virspuse ir tumša ar metālisku spīdumu, bet vēders, zemaste balti. Acis tumšas, knābis sarkans ar gaišu knābja galu. 
Mātītes un jaunie putni ir pelēcīgi brūni ar baltu, šauru svītru zem acs. Mugura un sāni tumši ar raibumojumu, vēders balts. Acis tumši brūnas, knābis dzeltenīgi zaļš ar gaišu knābja galu. Abiem dzimumiem uz spārniem lidojumā var redzēt tumšu, zili zaļu ar baltu spoguli.
Mandarīnpīles ķermeņa garums 41—49 cm, spārnu izplētums 65—75 cm, svars apmēram 430—690 g.

Uzvedība

Mandarīnpīles mājo Tālo Austrumu vecos lapkoku mežos, kas bagāti ar nelieliem, sekliem ezeriņiem, slīkšņām, kā arī straujām, akmeņainām upītēm un biezu pamežu. Izņemot mātītes ar pīlēniem, mandarīnpīles guļ uz ūdens. Mandarīnpīle parasti novērojama pa vienai, pāros vai nelielos bariņos. Ārpus vairošanās sezonas tās veido jauktus barus ar citām pīlēm. Baroties tās dodas krēslā, gan vakaros, gan argri no rīta. Dienas vidū tās parasti atpūšas kādā labi noēnotā un apslēptā vietā, ērtus koku zarus ieskaitot. Vairošanās sezonas laikā tēviņi ir ļoti agresīvi un aizsargā gan mātīti, gan mazuļus. Tēviņš bezbailīgi uzbrūk jebkuram ienaidniekam, bet mātīte parasti tēlo savainotu putnu, cenšoties plēsēju aizvilināt no mazuļiem.

Barība

Mandarīnpīle galvenokārt barojas ar veģetāru barību, lai gan ir visēdāja. Tie ir dažādi ūdens un sauszemes augi, to dažādās daļas, sēklas un riekstus ieskaitot.  Mandarīnpīle barojas arī ar nelieliem bezmugurkaulniekiem (moluskiem un kukaiņiem) un zivtiņām.

Ligzdošana

Ziemas sākumā mandarīnpīles izveido monogāmus pārus, kuru attiecības paliek ciešas vairāku vairošanās sezonu garumā. Lai arī ligzdas vietu izvēlas mātīte, tēviņš mātīti visur pavada un meklējumi ligzdošanas vietai notiek kopīgi. Ligzda tiek ierīkota koka dobumā. Mātīte ligzdu izklāj ar dūnām, skaidām un zāli. Dējumā ir 9—12 baltas olas. Inkubācijas periods ilgst 28—30 dienas, pērē tikai mātīte. Dobums tiek pamests pēc tam, kad pēdējais pīlēns ir izšķīlies. Māte, stāvot uz zemes, sauc mazuļus, līdz tie visi izlec no dobuma. Lai arī pīlēnu spārniņi ir ļoti maziņi, neviens, krītot lejup, nesavainojas. Pēc tam, kad pīlēni ir pametuši koku, ģimene atkal apvienojas, un par mazuļiem rūpējas abi vecāki, apmēram 50—60 dienas. Jaunās pīles sāk lidot 40—45 dienu vecumā.
GOST R

Rašanās vēsture

Padomju Savienībā bija spēkā kopīga valsts standartu sistēma GOST. Pirmais vissavienības standarts kviešiem tika apstiprināts 1926. gadā. GOST standartu kategorija tika ieviesta 1940. gadā.
Valsts standarti GOST bija obligāti izpildāmi noteikumi ar likuma spēku. Līdz 1996. gadam likuma spēks bija visiem Krievijas valsts standartiem — tie bija normatīvi tiesiskie akti. Kopš 1996. gada GOST R sistēma vairs nav obligāta. 2002. gadā Krievijā tika pieņemts federālais likums "Par tehnisko regulējumu". Saskaņā ar šo dokumentu tiek nošķirti valsts standarti un tehniskie reglamenti, tādējādi sertifikācija GOST R sistēmā ir kļuvusi brīvprātīga. Izņēmumi ir minēti valdības lēmumā Nr. 982, kas ir pieņemts 2009. gadā.

Sertifikācija GOST R sistēmā

GOST R ir sistēma produkta obligātajai atbilstības novērtēšanai (sertifikācijai), ko izmanto Krievijā. Ar šī jautājuma regulējumu nodarbojas Tehniskās regulēšanas un metroloģijas federālā aģentūra ("Rosstandart") un Federālais akreditācijas dienests ("Rosakreditacija"). Obligātās sertifikācijas GOST R sistēmā raksturīga iezīme ir valsts kontrole. Tāpat pēc pieteicēja vēlēšanās GOST R sistēmā var veikt brīvprātīgu sertifikāciju, ko uzņēmumi izvēlas, lai palielinātu patērētāju uzticēšanos savai produkcijai.
GOST R sistēmā tiek izsniegti divu veidu dokumenti: sertifikāts un atbilstības deklarācija.

GOST R sertifikāts

GOST R sertifikāts ir normatīvais dokuments, kas tiek izdots uz noteikta parauga valsts veidlapas. Tas apliecina, ka produkcija patiešām atbilst Krievijas Federācijā noteiktajām kvalitātes un drošības prasībām. Šo dokumentu izsniedz "Rosstandart" akreditētas sertifikācijas iestādes. GOST R sertifikāta izsniegšanas pamatojums var būt produkcijas sertifikācijas testi, ražošanas stāvokļa analīze vai citas noteiktās procedūras. Gan obligāto, gan brīvprātīgo sertifikāciju ierosina uzņēmējdarbības subjekts.

GOST R deklarācija

GOST R atbilstības deklarācija ir cits normatīvo dokumentu veids, kas tāpat kā sertifikāts apliecina preces atbilstību Krievijas Federācijā pieņemtajām prasībām. Krievijā ir spēkā tikai obligātā produkcijas deklarēšana. GOST R sistēmā sertifikātam un atbilstības deklarācijai ir vienāds juridisks spēks. Atbilstības deklarāciju var pieņemt juridiska persona, kas ir reģistrēta Krievijas teritorijā un vienlaikus ir deklarētās produkcijas ražotājs vai pārdevējs, vai arī pilda produkcijas ārvalsts ražotāja funkcijas Krievijas Federācijā. Pieteicējam ir jāiesniedz produkcijas atbilstības GOST R prasībām pierādījumi, kas tiek pārbaudīti akreditētās laboratorijās. Par deklarētās produkcijas neatbilstību GOST R prasībām ir atbildīgs pieteicējs.

Citi standarti

Līdztekus valsts standartiem GOST R Krievijā ir spēkā standarti GOST R IEC (regulē elektroierīču drošību) un GOST R ISO (nosaka prasības kvalitātes pārvaldības sistēmām). Tiem ir rekomendējoša nozīme, un tie ir izstrādāti, balstoties uz starptautiskajiem standartiem.
Viesturs Kairišs iznāk no meža

Sižets

Guna satiekas ar rakstnieku Gintu, kurš ir divreiz vecāks par Gunu. Guna nesen zaudējusi darbu, bet Gints jau vairākus gadus neko nav uzrakstījis. Guna sāk aizrauties ar Viestura Kairiša izrādi "Odiseja", kā rezultātā, Gunai sāk jukt realitāte un teātra pasaule.
Viļānu muiža

Vēsture

Pirmo reizi muiža minēta 1495. gadā nomas līgumā ar nosakumu Wielona (vācu: Welonen) jeb Veļona, ko ar savu parakstu un zīmogu apstiprināja Livonijas ordeņa mestrs Valters Pletenbergs, slēdzot līgumu par lēņa tiesībām ar feodāli Jāni de Loi. Zemi līdz ar latgaļu zemniekiem tajā izlēņoja vasaļiem, pieprasot nodevas, klaušas un karavīrus. 1507. gadā muiža pārgāja Overlaku dzimtas rokās. 1603. gadā Poļu—zviedru kara Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Sigismunds III Vāsa Overlakam kā neuzticamam Viļānu muižu atņēma un nodeva T. Dombrovam, kas to savukārt nodeva Bergu dzimtas pārstāvim L. Ofenbergam. Šīs ģimenes valdījumā Viļāni palika līdz 1731. gadam, kad muižu pārņēma Riku dzimta. 1752. gadā Viļānu muižu ieguva Miķelis Riks (Michał Ryk), kas uzaicināja uz Viļāniem bernardiešu ordeņa mūkus un 1753. gadā iesāka celt baroka Sv. Erceņģeļa Miķeļa baznīcu un klosteri. Viļānu muiža bija viena no Latgales lielākajām muižām, kurai piederēja zemes > 49 000 ha platībā.
1830. gadā Katrīna Rika un Marija Manteifele, Gustava Manteifeļa māte, muižu pārdeva Kārlim Manteifelim. 1839. gadā Viļānu muižu nopirka Vikentijs Janovskis, kas blakus muižas kungu mājai Maltas upes krastā uzcēla trīsstāvu linu fabriku (vairāk nekā 200 strādnieku 1869. gadā). Viļānu muižā atradās arī ādas fabrika, divi kaļķu cepļi, ķieģeļu fabrika, ūdens dzirnavas, alus brūži.
Pēc 1920. gada agrārās reformas Viļānu muižu nacionalizēja un sadalīja jaunsaimniekiem, daļu zemes piešķīra Viļānu miestam. Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā padomju okupācijas iestādes apcietināja un izsūtīja pēdējo muižas īpašnieku atvasi Juliānu Janovski, kas gāja bojā 1943. gadā. Pie agrākās muižas fabrikas 1950. gadā uzcēla Viļānu hidroelektrostaciju, ko 1994. gadā atjaunoja H. Janovskis.
2010. gada NBA izslēgšanas spēles

2010. gada NBA izslēgšanas spēles bija turnīrs pēc 2009.—2010. gada NBA regulārās sezonas beigām. Izslēgšanas spēles sākās 2010. gada 17. aprīlī. Izslēgšnas spēlēs piedalījās astoņas komandas no katras konferences, kas bija iekļuvušas savas konferences astoņu labāko komandu skaitā.
Klīvlendas "Cavaliers" bija veiksmīgākā komanda regulārajā sezonā, tādējādi viņi ieguva mājas spēļu priekšrocības visām turnīra kārtām. "Cavaliers" otro gadu pēc kārtas triumfēja Centrālajā divīzijā. Regulārās sezonas uzvarētājas titulu komanda nodrošināja 5. aprīlī. "Cavaliers" izkrišana no cīņas par NBA čempiontitulu otrajā kārtā pret Bostonas "Celtics" bija sliktākais rādītājs regulārās sezonas labākajai komandai pēc Dalasas "Mavericks" zaudējuma 2007. gada izslēgšanas spēļu pirmajā kārtā Goldensteitas "Warriors".
Abu konferenču čempioni, Bostonas "Celtics" un Losandželosas "Lakers", tikās 2010. gada NBA finālsērijā.

Izslēgšanas spēļu rezultāti

Komandas, kas iezīmētas treknrakstā, kvalificējas nākamai kārtai.
Vlaiku Krišans

Šaha kompozīcija

Par šaha kompozīciju sācis interesēties 1987. gadā. Pirmā uzdevuma sastādīšanai bijuši nepieciešami pieci gadi. Iecienītākais šaka kompozīcijas žanrs ir pasaku šahs.
Krišans ir 2010. gada FIDE šaha kompozīcijas pasaules kausa uzvarētājs pasaku šaha grupā. Ieguvis trīs medaļas FIDE olimpiskajos konkursos: zeltu 2010. un 2012. gadā pasaku šaha grupā, sudrabu — 2012. gadā retro uzdevumu grupā.
5. pasaules čempionātā (WCCI 2010—2012) ieguvis sudraba medaļu pasaku šaha žanrā.
No 2016. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Vergeltungswaffe

Nosaukums

Vergeltungswaffen (vai saīsinājumu V-Waffen) deva Jozefa Gēbelsa propagandas ministrija. Nosaukums tika izvēlēts ieročiem, kuri kalpotu kā atriebība pret sabiedroto spēku Vācijas pilsētu bombardēšanu, pret kuru 1944. gadā Vācijas Gaisa spēki nevarēja atbildēt. V-Waffen varētu arī būt kā atbilde uz britu "V for victory" kampaņu.
The Cad and the Hat

Sižets

Simpsonu ģimene dodas uz pludmali, kur Līza nopērk sev cepuri. Tikmēr Džaspers piedāvā Homēram uzspēlēt šaha spēli uz naudu, jo domā, ka Homērs neprot spēlēt. Homērs uzvar Džasperu, sacīdams: "Vēl viens Budapeštas gambīta upuris". Pārējie Simpsonu ģimenes locekļi ir pārsteigti, ka Homērs prot spēlēt šahu, Homērs stāsta, ka bērnībā daudz spēlējis ar savu tēvu un grasās atkal uzspēlēt ar Ābrahamu.
Kad Simpsoni atbrauc mājās, Bārts izmet Līzas cepuri pa logu. Nākamajā dienā viņš nožēlo izdarīto.
Laimons Mangalis

Dzīves gājums

Mangalis dzimis Rīgā, 1911. gada 16. novembrī. Jau bērnībā iemīlējis šaha spēli. Mācījies Rīgas pilsētas 4. ģimnāzijā. Pēc tās beigšanas 1930. gadā izglītību turpinājis Latvijas Universitātes lauksaimniecības fakultātē un strādājis Zemkopības ministrijas Mežu departamentā. No 1937. līdz 1939. gadam bijis žurnāla "Šacha Māksla" redaktors. Žurnālā publicējis vairākus rakstus par šaha teoriju un šaha kompozīciju.
1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju dzīvojis bēgļu nometnē Hamburgas tuvumā. 1948. gada decembrī no Hamburgas izceļojis uz Austrāliju. Tur dzīvojis Adelaidā un strādājis Dienvidaustrālijas ūdens apgādes departamentā. 1951. gadā apprecējies ar Lāčplēša Kara ordeņa kavaliera Jēkaba Dzeņa meitu Dzidru Laimdotu Dzeni. Bijis Matisona vārdā nosauktā šaha kluba biedrs un viens no kluba spēcīgākiem spēlētājiem. Paralēli darbam nodarbojies ar šaha žurnālistiku. Bijis Adelaidas laikraksta "The Advertiser" šaha līdzstrādnieks un A. Liepnieka ASV izdotā žurnāla "Šacha Pasaule" šaha problēmu nodaļas redaktors.
Miris 1982. gada 8. septembrī Adelaidā.

Šaha kompozīcija

Publicējis apmēram 300 dažādu žanru šaha kompozīcijas. Daudzas no tām guvušas atzinības dažādos sastādīšanas konkursos.
Četrdesmit divi (filma)

Sižets

Maratona skriešana Rīgā nav no tām lietām, par ko pastāstīt ar vārdiem. Maratonu drīzāk varētu parādīt ar tēlu, trokšņu, ūdens, kustības un citu lietu palīdzību.
Valters fon Litvics

Biogrāfija

Dzimis Silēzijā. Pirmā pasaules kara laikā ieņēma vairākus augstus amatus, tostarp vairākkārt komandēja dažādas brigādes. Pēc karadarbības beigām un Novembra revolūcijas, Rat der Volksbeauftragten, Vācijas pagaidu valdība, iecēla viņu par Reihsvēra vienību komandieri Berlīnē un tās apkārtnē. Šajā amatā 1919. gada janvārī ar brīvkorpusu palīdzību apspieda Spartaka sacelšanos.
Līdzīgi daudziem Reihsvēra virsniekiem, Litvics bija Versaļas miera līguma oponents. Īpašu viņa nepatiku izraisīja noteikumi par bruņoto spēku samazināšanu līdz 100 000 vīriem, brīvkorpusu izformēšanu un 900 Reihsvēra virsnieku atlaišanu, kuri tika apsūdzēti kara noziegumos. Viņš cerēja, ka būs iespējams ignorēt šo līguma daļu. Pēc tam, kad aizsardzības ministrs Gustavs Noske Litvicu atlaida no vairākiem amatiem, 1920. gada martā viņš izlēma rīkoties. Izmantojot brīvkorpusa Marinebrigade Ehrhardt nevēlēšanos tapt izformētam, Litvics to pievilka pie Berlīnes robežas un vēlāk ar tā palīdzību okupēja Berlīni, kad Noske atteicās pakļauties viņa prasībām. Tā kā Litvicam un viņa biedriem pietrūka atbalsta no vecās elites un sabiedrības kopumā, tad apvērsums ilga tikai dažas dienas. Litvics, kurš apvērsuma valdībā ieņēma aizsardzības ministra amatu, 17. martā izbrauca no valsts uz Zviedriju.
Kādu laiku viņš dzīvoja Ungārijā, bet pēc amnestijas, 1924. gadā atgriezās dzimtenē. Bija Vācijas Tēvzemes partijas (vācu: Deutsche Vaterlandspartei) biedrs. Miris Breslavā 1942. gadā.
Valtera fon Litvica dēls ģenerālis Smilo fon Litvics arī bija Dzelzs krusta Bruņinieka krusta ar Ozollapām un Zobeniem kavalieris. Pēc kara kalpoja bundesvērā. Meitas vīrs ģenerālis Kurts fon Hammeršteins-Ekvords kādu laiku bija reihsvēra komandieris un bija pazīstams nacistu pretinieks.
Nīcgales Lielais akmens

Raksturojums

Rapakivi granīta laukakmens apkārtmērs ir 31,1 m, platums — 10,4 m, garums — 10,5 m un augstums — 3,5 m. Aptuvenais virszemes tilpums ir 170 m³. Tas ir noapaļojies, laika gaitā ieplaisājis akmens ar lielu robu virspusē un sānos iekaltiem 3 pakāpieni, ko 1937. vai 1938. gadā pēc vietējā mežziņa A. Jostsona pasūtījuma iekalis kāds mežstrādnieks.

Vēsture

Ģeologi uzskata, ka Nīcgales Lielais dižakmenis pirms aptuveni 15 tūkstošiem gadu atdalījies no Dienvidrietumu Somijas klintāja, un uz Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumu to pirms 13—14 tūkstošiem gadu atnesis šļūdonis.
Par akmeni pirmo reizi rakstījis Zelmārs Lancmanis 1924. gadā „Latvijas Vēstneša” 11. numurā:
(..) Līksnas pagasts. Liels akmens. Kolupes un Nīcgales mežu robežās, 1 versti uz dienvidiem no mežsarga Soma, 6 verstis no Nīcgales stacijas. Akmens guļ purvā, virs zemes viņš ap 2. asu augsts, apkārt 50—60. Šeit tikuši upuri nesti
— Zelmārs Lancmanis „Latvijas Vēstneša” 11. numurs”
Dabas pieminekļu pētnieks Guntis Eniņš gan norāda, ka pēdējais ir apgalvojums bez nekādiem pierādījumiem.
Kopš 2001. gada Nīcgales Lielajam akmenim ir aizsargājama dabas pieminekļa, kopš 1997. gada — aizsargājama arheoloģiska pieminekļa statuss. Aizsargājamā teritorija ir 0,01 ha.
Pits Andersons

Dzīves gājums

No sešu gadu vecuma Pits astoņus gadus mācījās mūzikas skolā, apgūstot klavieru spēli un mūzikas teoriju. Vēlāk mācījies Rīgas Elektromehāniskajā tehnikumā, kur 15 gadu vecumā sāka dziedāt tehnikuma grupā. Pēc tam kopā ar Valēriju Saifudinovu (Seiski) 1962. gadā organizējis pirmo rokgrupu PSRS — „The Revengers”. 1964. gadā kopā ar Zigismundu Lorencu izveidoja grupu „Melody Makers”. Šīs grupas popularitāte bija tik liela, ka 1965. gadā aizliegta koncerta dēļ notika daudzskaitlīga  jauniešu protesta akcija, kurā tika izmantoti plakāti — „Brīvību ģitārai!” un „Nost BEO!” (Estrādes orķestru birojs Kultūras ministrijas pārraudzībā).1966. gadā Andersons pārcēlās uz Tallinu, kur ātri iemācījās igauņu valodu un spēlēja rokenrolu pirmajā igauņu grupā „Optimistid”. 1967. gadā Pits atgriezās Latvijā un kopā ar Seiski atkal dibināja grupu — „Natural Product”. 1972. gadā viņš saņēma uzaicinājumu uzstāties milzīgajā "Rock’n’Roll Revival Show" Londonā, taču padomju varasiestādes nedeva izbraukšanas atļauju. 
Jauns posms sākās 1980. gadā, kad Pits dziedāja  igauņu grupā „Rock Hotel”. Vēlāk tika izveidota grupa „Arhīvs”, „Pete Anderson & The Rhythm Kings”, „Pete Anderson Band” un „Pete Anderson & The American Dream”. Lielāko popularitāti guvis ar „The Swamp Shakers”.
Pitam Andersonam kopā izdoti 9 albumi. 2009. gadā izdotais albums «Brass-A-Billy» uzvarēja "Just Plain Folks Music Awards" balvu pasniegšanā ASV, nominācijā Rockabilly Album. Andersons ir pirmais latvietis, kas saņēmis šo balvu. Artēmijs Troickis savā grāmatā „Back In The USSR, The True Story Of Rock In Russia” atzinis Andersonu par pirmo nopietni vērtējamo rokeri bijušajā PSRS.
2015. gadā viņam tika atklāta liposarkoma (rets vēža paveids). Miris 2016. gada janvārī. 2016. gada janvārī tika paziņots, ka viņš saņems Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikā.
Gaiļa Ministru kabinets

Māra Gaiļa vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 1994. gada 19. septembra līdz 1995. gada 21. decembrim.
Valdis Kalnroze

Biogrāfija

Dzimis Kuldīgā 1894. gada 17. janvārī maiznieka ģimenē. Mācījās Liepājas pamatskolā. Iesākumā strādāja gadījuma darbos, arī Liepājas teātrī. Pirmā Pasaules kara laikā 1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Sāmsalu, kur Kuresārē strādāja pie Ārensburgas pils nocietināšanas. Piedalījās Brīvības cīņās, par ko apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni. 
Pēc kara beigām strādāja dzelzceļa administrācijā. Glezniecībai pievērsās vēlu, to apgūdams mākslinieka Anša Stundas studijā un Latvijas Mākslas akadēmijā (1927—1932), beidza Vilhelma Purvīša vadīto Dabasskatu glezniecības meistardarbnīcu ar diplomdarbu "Darbs". Studiju gados kopā ar Eduardu Kalniņu uz motocikla apceļoja Beļģiju, Holandi un Vāciju (1930). Bija mākslinieku biedrības "Zaļā vārna" biedrs. 
1944. gadā kļuva par Latvijas PSR Mākslinieku savienības biedru, 1952. gadā no tās tika izslēgts, bet 1957. gadā atkal uzņemts.  
Miris 1993. gada 16. aprīlī Rīgā, apbedīts Meža kapos.

Mākslinieciskā darbība

Galvenais glezniecības žanrs ir bijusi ainava, māksliniekam paticis gleznot pilsētas ainavas ar ezeru krastiem, upes līčiem un pilsētas atspulgiem tajos un marīnas. Taču pievērsies arī klusajām dabām. Valdis Kalnroze uzskatāms par smalku tonālās glezniecības meistaru, kurš veidojis pastozas, fakturētas, sudrabaini pelēcīgas kompozīcijas, kas tikušas papildinātas ar spektra krāsu spožiem akcentiem. Sākumposma radīto darbu ekspresijā īpaša nozīme ir gaišo un tumšo laukumu attiecību plašajam diapazonam. Vēlāk radītajos darbos noteicošā kļūst pelēcināto toņu gamma, gleznojuma maniere kļūst diferencētāka, vēlīno darbu raksturīga iezīme — sarkanas un baltas krāsas akcenti, kur kontrasts palīdz izcelt harmoniju, lai arī tas ir neiederīgi tonālās glezniecības klasiskajos principos. 1930. gados mākslinieks attīsta ne tikai otas gleznojumu, bet lieto arī paletes nazi ekspresijas sasniegšanai. Darbos ikdienišķais, reālais gūst mazliet teiksmainu noskaņu, ainavas gandrīz vienmēr papildina stafāža, kas neienes sadzīviskus akordus.
Galvenokārt strādājis eļļas glezniecības tehnikā.

Izstādes

Izstādēs piedalījies no 1927. gada. Ņēmis dalību visās "Zaļās vārnas" rīkotajās izstādēs. Personālizstādes bijušas Vecgulbenē (1928), Rīgā (1933, 1934 (kopā ar Kārli Padegu), 1942, 1964, 1970, 1975, 1979). Piemiņas izstāde notikusi 1994. gadā Ogrē.
Livonijas Kauss futbolā

Livonijas Kausa izcīņa futbolā ir futbola klubu turnīrs starp Igaunijas Meistarlīgas un Latvijas Virslīgas čempioniem, kura idejas autori bija igauņi.
Sākotnēji bija domāts izspēlēt divus mačus – viesos un mājās, tomēr beigās vienojāmies, ka sistēma būs šāda.

Uz kausa ir 12 vietu, kur ierakstīt uzvarētāju. Klubs, kurš visvairāk reizes uzvarēs no šīm 12 reizēm arī saņems kausu.
— Genādijs Karavajevs
2006. gada Livonijas Kausa izcīņa tika pārcelta, tomēr beigu beigās tā nenotika.
Alberts Kronenbergs

Dzīvesgājums

Kronenbergs ir dzimis Slokas pagasta Braņķu ciemā "Ceriņu" mājās 1887.gada 18.oktobrī. Pirmo izglītību Alberts ieguva krusttēva Alberta Hāznera tautas skolā, kas atradās tagadējā Valkas ielā Jūrmalā. Tālāk viņš ir mācījies Blūma mākslas skolā (1903—1906), Jaņa Rozentāla studijā (1906—1908), kā arī Pēterburgas Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skolā (1911—1915). Kopš 1911. gada piedalījās izstādēs. Viņš ir ilustrējis apmēram 130 grāmatas, tai skaitā paša rakstītas. Pirmā pazīstamā mākslinieka bilžu grāmata bērniem (ar autora tekstu) «Mazais ganiņš» iznāca 1931. gadā. Kopš tā laika Kronenberga zīmējumi un dzejoļi bijuši kopā ar vairākām latviešu tautas paaudzēm. Autors ir vairāku pazīstamu tēlu radītājs — Mazais ganiņš, Tuntuļu Jurītis, Pieci kaķi. Īpaši tuvi tie bijuši bērniem, lai gan pamācošie darbi aizrāvuši ne vienu vien vecākas paaudzes lasītāju. Publicējis arī karikatūras. Kronenbergs bija Neatkarīgo mākslinieku vienības loceklis, 1945. gadā kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības locekli. Pēc viņa darbiem ir tikušas iestudētas vairākas Dailes teātra izrādes.

Piemiņa

1995. gadā tika dibināta Alberta Kronenberga prēmija Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolas audzēkņiem. Apbedīts Meža kapos. Pieminekli "Mazais ganiņš" viņa kapa vietai veidojis tēlnieks Juris Mauriņš. Saistībā ar viņa 120 gadu jubileju, 2007.gada 18.oktobrī Jūrmalā atklāta viņam veltīta piemiņas zīme. Koka un metāla skulptūru komplekss veidots kā atvērta grāmata, ap kuru izvietojušies pasaku tēli. Zīmes uzstādīšanas vieta ir izvēlēta pie Slokas bibliotēkas (Raiņa ielā 3), kur tika iespiesta Kronenberga pirmā grāmata. Piemiņas zīmi uzstādīja A/S „Būvuzņēmums „Restaurators””, tās autori — tēlnieks Edvīns Krūmiņš un arhitekts Valdis Šmits. Slokā atrodas viņa vārdā nosaukta iela.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2005

Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2005 notika 2006. gada 10. martā Arēnā Rīga. Ceremoniju un koncertu vadīja Baiba Sipeniece un Valters Krauze. Visvairāk balvas (četras) ieguva Prāta Vētra.
Koncertā uzstājās Gunāra Kalniņa Gospeļu koris “GG choir”, Marija Naumova duetā ar Intaru Busuli un grupu Keksi, grupas Dzelzs Vilks, Klaidonis, Astro'n'out, Tumsa, bērnu rokgrupa Kids 4 Rock & Kaža, Laimas myzikanti, Prego, Device, Gustavo, Jenny May, Haralds Sīmanis, Elīna Fūrmane, Detlef, Lādezers, Putnu Balle & Remix, Dons, grupas Tribes Of The City, U.K. un Prāta Vētra.
Psihotropo vielu tiesiskais regulējums Latvijā

Galvenais likums, kas tiesiski regulē narkotiskās un psihotropās vielas Latvijā ir Krimināllikums. Tā 2. pielikums uzskaita kontrolētās substances, iedalot tās 3 sarakstos, ar papildus 4. sarakstu, kur iekļauti prekursori un reaģenti, kas var tikt potenciāli izmantoti psihotropu vielu ražošanā. 2. pielikumā ir norādīti daudzumi, līdz kuriem tie tiek uzskatīti par maziem un daudzumi, sākot ar kuriem tie tiek uzskatīti par lieliem.

2. pielikuma 2. panta 3. punkts

2. pielikuma 2015. gada martā spēkā esošajā redakcijā 2. panta 3. punkts saturēja sekojošu tekstu.
 2. Noteiktie vielu daudzumi attiecināmi arī uz:
3) vielu atvasinājumiem ar līdzīgu farmakoloģisku iedarbību;
Zināmu publicitāti guvušajā 10 kilogramu mefedrona lietā apsūdzētie tika apcietināti 2010. gada pavasarī, kaut arī saskaņā ar advokātu Aivo Leimani mefedrons tika iekļauts kontrolējamo vielu sarakstā tikai sākot ar 2012. gada 1. janvāri.
Viens no apsūdzētajiem šajā lietā iesniedza prasību Satversmes tiesā, uzskatot, ka 2. pielikuma 2. panta 3. punkts ir nekonstitucionāls un neatbilst Latvijas Republikas Satversmes 90. pantam un 92. panta otrajam teikumam. Satversmes tiesa šo prasību noraidīja, lemjot, ka plaši interpretējamu tiesisko normu interpretēšana atstājama vispārējās jurisdikcijas tiesu ziņā pār kurām Satversmes tiesai nav jurisdikcijas.
Neskatoties uz faktu, ka daudzus gadus spēkā esošais 2. panta 3. punkts teorētiski varētu tikt attiecināts uz jebkuru sarakstā neiekļautu atvasinājumu vai nākotnē radītiem atvasinājumiem, kas vēl nav zināmi, 2013. gada 14. februārī tika paziņots par saraksta papildināšanu ar "pamatformulām", kas varētu tikt izmantotas jaunu atvasinājumu ražošanā.