google/wiki40b huggingface dataset:
Saules lācis

Izskats un ieradumi

Saules lācis ir mazākais lāču dzimtā. Tā ķermeņa garums ir apmēram 1,2 m, svars tēviņiem ir 30 - 60 kg, mātītēm 20 - 40 kg. Tēviņi ir 10 - 45% lielāki par mātītēm. Tam ir lielas ķepas ar gariem, sirpveidīgiem nagiem un kailām zolēm. Nagi ir relatīvi viegli. Ķepas ir iegrieztas uz iekšu, un gaita līdz ar to izskatās lempīga, bet saules lācis ir veikls kāpējs kokos. Ausis ir nelielas, apaļas, bet purns masīvs. Aste 3 - 7 cm gara. Neskatoties uz to, ka lācis ir maza auguma, tam ir ļoti gara, slaida mēle, kas ir apmēram 20 - 25 cm gara. Mēle tiek lietota, lai tiktu klāt pie medus bišu ligzdās. 
Atšķirībā no citiem lāčiem saules lāča kažoka apspalvojums ir īss un slīdīgs. Kažoks ir melns vai tumši brūns, bet uz krūtīm ir dzeltena vai oranža zīme, kas atgādina zirga pakavu. Arī purns ir gaišs, līdzīgā krāsā kā krūšu zīme. Pateicoties šīm košajām zīmēm lācis ieguva savu vārdu - saules lācis. 
Saules lācis ir nakts dzīvnieks, un dienas laikā tas atpūšas koka apakšējos zaros. Tā kā tas dienas lielāko daļu pavada kokos, tad reizēm nodara postījumus kokosriekstu palmu stādījumos. Lāča galvenais ienaidnieks ir cilvēks, kas medī lāci kā stādījumu kaitnieku, kā arī Ķīnas medicīnā izmanto tā žulti. Reizēm tam uzbrūk tīģeris, leopards, Āzijas melnais lācis vai pitons. Saules lācim uz kakla ir daudz brīvas ādas, kas ļauj tam apgriezties apkārt, ja kāds plēsējs to ir satvēris aiz skausta, un cīnīties pretī ienaidniekam.

Barība

Saules lācis ir visēdājs, un tas medī nelielus dzīvniekus kā ķirzakas, putnus, grauzējus, kā arī ēd augļus, olas, termītus, palmu koku jaunos dzinumus, bišu ligzdas, medu, ogas, asnus, kukaiņus, saknes, kakao un kokosriekstus. Tā spēcīgie žokļi viegli sakož riekstus. Meklējot barību, saules lācis balstās uz savu smalko ožu, bet tā redze ir ļoti vāja.

Vairošanās

Saules lācis nedodas ziemas guļā, līdz ar to tā pārošanās sezona nav noteikta. Ir uzskats, ka saules lāčiem ir monogāmas attiecības. Dzimumbriedumu saules lāči sasniedz 3 - 4 gadu vecumā. Saules lācim katru gadu piedzimst mazuļi. Grūsnības periods ilgst 96 dienas un piedzimst apmēram 300 - 400 g smags viens vai divi lācēni. Mazuļi ir akli, bez spalvām un nevarīgi. Tie zīž mātes pienu līdz pat 18 mēnešiem. Kad mazuļi ir 1 līdz 3 mēnešus veci, tie sāk savai mātei sekot un skriet līdzi. Dzīves garums nebrīvē tiem var sasniegt 28 gadus.
Talāms

Talāms jeb redzes paugurs (no grieķu θάλαμος, “istaba”) ir galvas smadzeņu daļa, kas atbild par informācijas pārnesi no maņu orgāniem, izņemot ožu, uz galvas smadzeņu garozu. Tas atrodas galvas smadzeņu vidū un sastāv no diviem pelēkās vielas veidojumiem.
Bermudu trijstūris

Bermudu trijstūris, dažreiz tiek saukts arī par Velna trijstūri, ir reģions Atlantijas okeāna rietumos, kur mīklainos apstākļos ir pazuduši vairāki lidaparāti un kuģi.
Pastāv vairāki uzskati un leģendas par transportlīdzekļu pazušanu šajā reģionā, taču šie negadījumi saistāmi ar ļoti intensīvo satiksmi reģionā, viesuļvētrām un citādi nelabvēlīgiem laikapstākļiem. Dokumentēti pierādījumi liecina, ka liela daļa negadījumu tikuši nepareizi reģistrēti un vairākas oficiālās aģentūras ir ziņojušas, ka reģionā notikušo pazušanas gadījumu apstākļi ir līdzīgi citos okeāna reģionos esošajiem apstākļiem, kuros pazuduši transporta līdzekļi.
Pirmās liecības par neparastiem pazušanas gadījumiem Bermudu trijstūra apgabalā parādījās 1950. gada 16. septembra Edvarda Van Vinkla Džonsa rakstā laikrakstam Associated Press.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2008

Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas 2008 ceremonija notika 2009. gada 24. februārī Latvijas Nacionālajā operā. Ceremoniju vadīja Baiba Sipeniece-Gavare un Valters Krauze. Balvas tika pasniegta 16 nominācijās. Visvairāk balvu (četras) saņēma grupa Prāta Vētra.
Zāģeri (filma)

Sižets

Koks ir viena no svarīgākajām Latvijas eksporta precēm, tomēr nopelnīt šajā svētā nav viegli. Uzņējūms Romāns, kurš darbojas mežizstrādes biznesā, cenšas, lai apmierināts būtu gan klients, gan strādnieks, tomēr no abām pusēm var just problēmas — pasūtītāji ne vienmēr maksā, bet zāģeri ne vienmēr ievēro ētikas normas.
Kaspars Zemītis

Biogrāfija

Kaspars Zemītis dzimis Cēsīs, beidzis Cēsu Bērnu Mūzikas skolas klarnetes klasi. Līdz 1992. gadam mācījies Priekuļu Lauksaimniecības tehnikumā. Vēlāk iestājies Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā, taču sapratis, ka tas viņu neinteresē. Tālāk turpinājis studijas mūzikas jomā Cēsu mūzikas vidusskolā un Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas vidusskolā saksofona klasē. Kad Latvijas Mūzikas akadēmijā tika atvērta ģitārspēles nodaļa profesora Juliusa Kurauska vadībā, Kaspars tajā nekavējoties iestājās un turpināja akadēmiskās studijas klasiskās ģitāras jomā, iegūstot bakalaura un maģistra grādus (pirmais ģitārspēles maģistrs Latvijā). 
Šobrīd Kaspars strādā Latvijas Mūzikas akadēmijā kā lektors un pasniedz jaunajiem studentiem klasisko ģitārspēli. Tāpat strādā arī kā ģitārspēles pasniedzējs Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas vidusskolā. Pēc JVLMA maģistrantūras beigšanas uzsācis aktīvu solo koncertdarbību.

Muzikālā darbība

Spēlējis grupā "Time After Time" kopā ar Kārli Lāci, Gintu Pabērzu, Denisu Paškeviču, Ingaru Viļumu un Mārtiņu Lindi. Regulāri muzicē kopā ar dziedātājiem Intaru Busuli, Daumantu Kalniņu, Renāru Kauperu, Aiju Andrejevu, Lindu Leen, Igo, kā arī uzstājas kopā ar Latvijas Radio kori un Latvijas Valsts Akadēmisko kori Latvija. 
Pirmais Kaspara Zemīša nozīmīgākais solokoncerts notika 2013. gada 30. aprīlī Doma baznīcā ar koncertprogrammu "Eklektika". 
Kopā ar citiem mūziķiem izdevis albumus "Nākamā pietura", "TAT Live". Ieguvis Mūzikas ierakstu gada balvu "Zelta Mikrofons" kategorijā "Instrumentālās vai starpžanru mūzikas albums".
Nodibinājis akustisko ģitāristu trio (AG3) kopā ar Mārci Auziņu un Aivaru Hermani. 
2016. gada 27. oktobrī tiek izdota viņa grāmata "Sešas stīgas. Ģitārspēles pamati".
2016. gada 30. martā izdeva savu pirmo solo albumu "Mana lūgšana". 
2017. gada 31. janvārī Kaspars izdeva savu otro solo albumu "Vētra klusumā". 
Kopš 2008. gada kopā ar savu sievu Andu Zemīti, ģitāristu Mārci Auziņu, vokālo pedagoģi Karīnu Tropu un uzņēmēju Māri Saukānu organizē ģitāristu nometni "Sešas stīgas". Šīs nometnes notiek vasarā, Īvandes muižā, Kuldīgas novadā.

Privātā dzīve

Kaspars Zemītis ir precējies ar Andu Zemīti, audzina trīs dēlus. Vecākais dēls Kārlis spēlē grupā "Pirmais kurss" un ir izveidojis savu izdevniecību "ZeArts". Mārtiņš Matīss muzicē grupā "Sudden Lights", strādā Mūzikas namā "Daile", apgūst sitaminstrumentu spēli Pāvula Jurjāna Mūzikas vidusskolā. Jaunākais dēls Jēkabs Roberts mācās Rīgas Doma kora skolā. Visa Kaspara Zemīša ģimene ir saistīta ar mūziku. Viņi ir piedalījušies labdarības pasākumos un arī festivālā "Bildes", kur Kaspara brālis Oskars Zemītis spēlēja basģitāru.
Jans Abramovičs

Darbība

Uzaudzis Nikolaja Radzivila Rudā galmā. Atbalstīja Radzivilu dzimtu Biržu atzara politiku, kas bija kalvinisma piekritēji. No 1593. līdz 1596. gadam - Minskas vaivads, bet no 1596. līdz 1602. gadam - Smoļenskas vaivads. Savā īpašumā Varņanos (tagad agropilsētiņa Baltkrievijas Astravjecas rajonā), kuru ieguva 1587. gadā, nodibināja kalvinistu skolu, baznīcu un slimnīcu. Caur savu otro sievu uzturēja labas attiecības ar valsts pareizticīgo līderiem, tostarp Konstantīnu Ostrožki. Piedalījās disputos ar jezuītiem Viļņa 1585. un 1599. gadā, kā arī disidentu kongresos Toruņā 1595. gadā un Viļņā 1599. gadā. Atbalstīja Andreju Volanu un Janu Radvanu, kurš pēc Abramoviča rīkojuma sacerēja poēmu "Radviliāda".
Klucis — nepareizais latvietis

Sižets

Latvijā dzimušajam māksliniekam Gustavam Klucim bija pārliecība par to, ka mākslas principos nepieciešama revolūcija. Šī pārliecība sakrita ar Ļeņina iecerēto vispasaules revolūciju, tāpēc Klucis kļuva par Ļeņina labo roku šo plānu popularizēšanā. Tomēr totalitārajai varai ir nepieņemama radošā brīvība.
Romans Arlausks

Biogrāfija

Pirms Otrā pasaules kara bijis viens no vadošajiem Lietuvas šahistiem. 1936. gadā Lietuvas izlases sastāvā piedalījies neoficiālajā šaha olimpiādē Minhenē pie 6. galdiņa (+4, -7, =7). 1938. gadā bijis otrais Lietuvas šaha čempionātā, bet 1941. gada čempionātā izcīnījis 3. vietu. 1943. gadā uzvarējis Kauņas šaha čempionātā un dalījis 1.-3. vietu Lietuvas šaha čempionātā. 1944. gadā, kad Otrā pasaules kara laikā Lietuvai tuvojās Sarkanā armija, Arlausks devās bēgļu gaitās. Pēc kara dzīvojis Vācijā un aktīvi piedalījies pēckara šaha dzīvē. 1945. gadā uzvarējis Baltijas pārvietoto personu čempionātā. 1948. gadā pārcēlies uz pastāvīgu dzīvi uz Austrāliju, kur strādājis par arhitektu. 1949. gadā uzvarējis Dienvidaustrālijas štata šaha čempionātā. 1950. gadā šajā čempionātā bijis otrais aiz Lūcija Endzelīna. 1951. gadā izcīnījis 6. vietu Austrālijas šaha čempionātā. Bijis viens no spēcīgākajiem Austrālijas korespondencšahistiem. Uzvarējis 3. Austrālijas korespondencšaha čempionātā (1950-1953) un ieņēmis 3. vietu 4. Pasaules korespondencšaha čempionātā (1962-1965). Par godu Arlauska piemiņai Austrālijas šaha federācija ir nodibinājusi viņa vārdā nosauktu medaļu, kuru katru gadu piešķir labākajam Austrālijas jaunajam šahistam.
Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas pareizticīgo katedrāle

Vēsture

Baznīcas pirmsākumi meklējami 1711. gadā, kad Krievijas cars Pēteris I pēc Rīgas ieņemšanas lika izprecināt sava vecākā brāļa Ivana V meitu Annu Ivanovnu ar Kurzemes un Zemgales hercogu Frīdrihu Vilhelmu. Hercogs esot solījis Jelgavā uzcelt pareizticīgo baznīcu, bet savas pāragrās nāves dēļ to neizdarīja. 
Hercoga atraitnes Annas valdīšanas laikā viņas galma padomnieks Pēteris Bestuževs 1726. gadā lika pie hercogienes pils uzcelt koka pareizticīgo baznīcu. Viņa sieva Katrīna apglabāta šajā baznīcā. Tā kā Jelgavā jau bija Svētās Annas baznīca, pareizticīgo baznīcu nodēvēja par Sv. Simeona un Sv. Annas baznīcu.
Laikā, kad hercogisti pārvaldīja muižnieku padome, 1750. gadā uzbūvēja jaunu pildrežģa baznīcas ēku ar četrstūrainu zvana torni. 
Pēc tam, kad hercogs Pēteris salaulājas ar kņazieni Jevdokiju Jusupovu, 1774. gadā tika likti pamati arhitekta Frančesko Bartolomeo Rastrelli projektētai mūra baznīcai, ko pabeidza un iesvētīja 1780. gadā. 1848. gadā Vidzemes un Kurzemes guberņu pareizticīgo draudzes atdalīja no Pleskavas bīskapijas un izveidoja patstāvīgu Rīgas pareizticīgo arhibīskapiju (krievu: Рижская епархия). 1850. gadā Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas baznīcai jaunajā arhibīskapijā piešķīra katedrāles statusu, kas bija viena no Rīgas un Jelgavas arhibīskapa (aрхиепископ Рижский и Митавский) rezidencēm.  
Baltijas rusifikācijas laikmetā no 1890. līdz 1892. gadam ar Krievijas imperatora Aleksandra III finansiālu atbalstu pēc arhitekta Nikolaja Čagina projekta katedrāli pilnīgi pārbūvēja. 
Otrā pasaules kara laikā Sarkanās armijas uzbrukumā 1944. gada augustā katedrāli sagrāva, taču atliekas nenovāca un visu okupācijas laiku tās vietā atradās drupu kaudze. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas to atdeva Latvijas Pareizticīgo Baznīcai un veica tās atjaunošanu (1993-2003). Katedrāles zvanu tornī iekāra deviņus zvanus, no kuriem lielākais sver 830 kg.
ISO 3166-2:LV

ISO 3166-2:LV ir uz Latviju attiecināts starptautisks ISO ģeokodēšanas standarts, daļa no ISO 3166-2 standarta.
Standarts apraksta Latvijas administratīvo iedalījumu veidojošas 9 republikas pilsētas un 110 novadus. Standartā ietvertie kodi sastāv no Latvijas ISO 3166-1 divburtu koda LV un trīsciparu koda īpašā alfabēta secībā novadiem un trīs burtu koda republikas pilsētām. Alfabētiskajam sarakstam izmantota sekojoša latviešu alfabēta burtu un burtkopu secība: a, ā, b, c, č, ch, d, dz, dž, e, ē, f, g, g̀, h, i, ī, ie, j, k, ķ, l, ļ, m, n, ņ, o, ō, p, r, ŗ, s, š, t, u, ū, v, z, ž.
Sokoļska atklātne

Vēsture

Sokoļska atklātne pirmoreiz spēlēta divu angļu šahistu savstarpējā partijā 1868. gadā. Gadsimta beigās to lietojis arī krievu šahists N. Bugajevs, pēc tam K. Šlehters un S. Tartakovers. Pēdējais mēģināja to teorētiski pamatot un deva atklātne jocīgu nosaukumu — "orangutana" atklātne. Vispusīgu atklātnes pētījumu veicis baltkrievu lielmeistars Aleksejs Sokoļskis, sarakstot un 1963. gadā krievu valodā izdodot grāmatu "Atklātne 1. b2-b4". Mūsdienu vadošo šahistu praksē atklātne reti sastopama.

Stratēģiskā ideja

Baltie tiecas pēc sarežģītas vidusspēles, plānojot pie gadījuma aktīvu darbību dāmas spārnā. Melnie, izvēloties attīstības plānu ar 1. ... e5, neizjūt nekādas grūtības.
Latvijas Universitātes Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūts

Vēsture

Dibināts pēc tālaika Valsts klīniskās slimnīcas direktora Paula Stradiņa iniciatīvas 1946. gadā. P. Stradiņa projekts paredzēja zinātniskā institūta ciešu integrāciju ar jaunbūvējamo slimnīcas un Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes kampusu teritorijā starp Liepājas ielu, dzelzceļu, Arsenālu un Mārupes ielu, tomēr grandiozais projekts palika nerealizēts.
2004. gadā institūts tika integrēts Latvijas Universitātē kā patstāvīga juridiska persona, kuras zinātnisko darbību pārraudzīja Latvijas Universitāte. 2013. gada Latvijas zinātnisko institūciju starptautiskajā izvērtējumā LU Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūts ieguva vāju novērtējumu.  
2016. gadā to apvienoja ar LU Kardioloģijas zinātnisko institūtu.
Kubeseles pilskalns

Kubeseles pilskalns (latīņu: Cubbesele, Cubezele, latviešu: Ķizbele) bija līvu pilskalns un ciems Gaujas labajā krastā jeb Kaupo zemē, tagadējā Krimuldas pagasta teritorijā pie Runtiņupītes gravas. Pilskalnu uzskata par Indriķa hronikā minēto Gaujas lībiešu valdnieka Kaupo pils vietu, iespējams, ka arī tā nosaukums cēlies no Kaupo vārda.
Ģeoloģiski Kubeseles pilskalns ir Ledus laikmetā Gaujas senlejas malā izveidojies morēnu paugurs.

Vēsture

Indriķa hronikas vēstījumā par 1206. gada notikumiem minēts, ka katoļu priesteris Alebrands kristīja Gaujas līvus Turaidā un uzcēla Kubeseles baznīcu (latīņu: ecclesia Cubbesele, tagad - Krimuldas baznīca), kas atradās pie Kubeseles pilskalna Kaupo pārvaldītajā novadā. Pēc 1207. gada Līvzemes dalīšanas līguma Kaupo daļu (pars Cauponis) ieguva bīskaps Alberts. 1225. gadā Kubeseles baznīcā Romas pāvesta legāts Modenas Viļums līviem noturēja misi un sludināja pestīšanas vārdu. Pēc bīskapa Alberta nāves 1231. gadā šo zemi ieguva Rīgas domkapituls. 14. gadsimtā Kubeseles draudzes novads ar Krimuldas pili atradās Rīgas domkapitula tiešā valdījumā, Kubeseles baznīckungs (plebanus de Cubezele) bija viens no domkapitula pastāvīgajiem locekļiem.
1775. gadā agrākajā Kubeseles pilskalnā izveidojās Krimuldas mācītājmuiža. Pilskalna izrakumos atrastas liecības no agrā un vēlā dzelzs laikmeta.

Nosaukums

Uzkata, ka pilskalna un ciema nosaukuma pirmā daļa saistāma ar Kaupo vārdu (viņš Atskaņu hronikā saukts par Kope), bet izskaņa -sele līvu valodā nozīmē ciemu. Pieņēmumam, ka Kubesele bija Kaupo dzimtais ciems, par labu liecina tas, ka pēc nāves Kaupo apglabāja Kubeseles baznīcā (Indriķa hronika XXI, 4), kuras tuvumā izveidojās Ķizbeles muiža (Kipsal).
Latviešu tautas dejas

Tautas dejas ir dejas, kas sastāv no cilvēku grupām, kuras atspoguļo tradicionālo cilvēku dzīvi no konkrētās valsts vai reģiona, kur tiek apvienoti tautas deju elementi ar dažādām pozīcijām no klasiskā baleta. Tautu deju dejošana cilvēkā izkopj pareizu stāju un ritma izjūtu, koordināciju, skatuves un uzstāšanās kultūru. Cilvēkam rodas prasme koncentrēt uzmanību un būt disciplinētam, kas ir ne mazāk svarīgi.
Latviešu tautas dejas tiek dejotas ar novadu tautastērpiem gan meitenēm, gan zēniem. Tērpus var attiecināt jebkurai dejai pēc izvēles.

Vēsture

Latvieši sākuši dejot jau sen, vēl pirms Kristus, pirms rakstu valodas rašanās. Taču savu deju sāka apzināt tikai 19. gadsimta 70. gados. Latviešu baleta vēsture sākas ar 1870. gadu, kad Rīgas Latviešu teātrī dziesmas un dejas bija jāizpilda aktieriem. Latviešu teātra tēvs, aktieris un režisors Ādolfs Alunāns bija arī mūsu pirmais profesionālais dejotājs. Bieži vien izrādēm tika “aizņemti” dejotāji arī no Varšavas un Maskavas. Katrs sevi cienošs teātris veidoja savu dejotāju grupu un apmācību sistēmu.

Kā norit latviešu tautas dejas

Latviešu tautas dejas tiek dejotas lielākoties pāros — zēns ar meiteni, kas arī ir svarīga latviešu tautas deju iezīme. Deja pāros kā satuvina cilvēkus, tā arī palīdz vairāk izprast vienam otru, tu vairs neesi pats par sevi, bet gan esi atbildīgs par cilvēku sev līdzās, par jūsu kopējo rezultātu. Var būt pat tikai meiteņu deja vai zēnu deja. Dejas laikā bieži vien tiek izveidots kāds latviešu etnogrāfisks raksts.
Rihards fon Mīzess

Dzīves gājums

Dzimis Ļvovā bagātu ebreju ģimenē, vēlāk ģimene pārcēlās uz Vīni. Mācījies Vīnes Tehniskajā universitātē. Pēc mācību beigām strādāja Brno un Strasbūrā (tolaik tā atradās Vācijā). Pirmā pasaules kara laikā - aviācijas pilots un lidmašīnu konstruktors. Pēc kara katedras vadītājs Drēzdenes Augstākajā tehniskajā skolā. Pēc Ādolfa Hitlera nākšanas pie varas 1933. gadā - emigrēja uz Turciju, kur darbojās Stambulas universitātē. 1939. gadā devās uz ASV, kur kļuva par pasniedzēju Hārvarda universitātē.
Ribonukleīnskābe

Ribonukleīnskābe (RNS) ir nukleīnskābju veids. RNS veidota no monomēriem (ribonukleotīdiem) kuru sastāvā esošā pentoze vienmēr ir riboze. RNS molekulām ir galvenā nozīme ģenētiskās informācijas realizēšanā — transkripcijā un translācijā. Daudziem vīrusiem RNS ir ģenētiskās informācijas nesēja.
Seru bāka (priekšējā vaduguns)

Raksturojums

Bākas augstums ir 11 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks betona tornis ar galeriju un laternu. Tornis ir baltā krāsā, galerija un laterna sarkanā. Gaismas elements atrodas 13 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (0,5 s deg, 0,5 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 6 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.
Jelgavas Svētā Nikolaja evaņģēliski luteriskā baznīca

Vēsture

Baznīca uzbūvēta pie agrākā Paula dīķa no 1904. līdz 1907. gadam Jelgavas latviešu luterāņu draudzei un nosaukta Svētā Nikolaja vārdā. 
Altāra glezna bija mākslinieka J. Romaņa darbs. Lietuviešu mākslinieks Kalpoka izveidoja freskas ar divu eņģeļu tēliem. Baznīcā bija atbrīvošanas cīņās kritušo varoņu piemiņas plāksne. Dievnama pirmais mācītājs līdz 1932. gadam bija prāvests J. Reinhards.
Pēc Ulmaņa apvērsuma 1935. gadā patriotiski noskaņotais Sv. Nikolaja baznīcas mācītājs O. Krauklis ierosināja mainīt baznīcas nosaukumu. No vairākiem variantiem Valsts prezidents Kārlis Ulmanis apstiprināja Vienības baznīcas nosaukumu, oficiāli pasludināja 1937. gadā. Baznīca izpostīta Jelgavas sagraušanas laikā 1944. gada vasarā, bet tās drupas nojauca 1954. gadā.
Korijs Šneiders

Spēlētāja karjera

2004. gada NHL draftā viņu ar kopējo 26. numuru izvēlējās Vankūveras "Canucks".
Pēc drafta viņš trīs gadus NCAA turnīrā pārstāvēja Bostonas universitātes komandu "Eagles", divas reizes komanda iekļuva NCAA finālā. Kopš 2007.—2008. gada sezonas viņš spēlēja Vankūveras "Canucks" AHL līgas fārmklubā Manitobas "Moose", otrajā sezonā viņš tika atzīts par līgas labāko vārtsargu. Regulāri "Canucks" sastāvā K. Šneiders sāka spēlēt 2010.—2011. gada sezonā.
2013. gada NHL drafta laikā tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils" vienību, "Canucks" pretī saņemot pirmās kārtas izvēles tiesības.
Vārtsargs ASV jaunatnes izlases ir pārstāvējis vairākos turnīros. 2003. gada Pasaules U-18 čempionātā tika izcīnīta zelta medaļa, 2004. gada Pasaules U-18 čempionātā izcīnīja sudrabu, 2005. un 2006. gada Pasaules U-20 čempionātos ASV izlase ierindojās 4. vietā.
Tasmanijas vilks

Raksturojums

Tasmanijas vilkam bija dzeltenbrūns kažoks ar 13—21 strīpām uz muguras, no kā tas ieguva vienu no savām iesaukām "tīģeris". Pieaudzis īpatnis bija 100—130 cm garš ar 50—65 cm garu asti. Dzīvnieka plecu augstums no zemes bija 60 cm, un tas svēra 20—30 kilogramus. Tēviņi pārsvarā bija lielāki par mātītēm.
Tasmanijas vilki spēja atvērt žokļus netipiski plati - pat līdz 120 grādu platumam. Žokļi bija muskuļoti un sastāvēja no 46 zobiem.
Tasmanijas vilki parasti medīja naktīs. Dzīvnieki parasti bija piesardzīgi un vairījās no sastapšanās ar cilvēku. Tasmanijas vilkiem bija pastāvīga uzturēšanās teorija aptuveni 40—80 km² liela, tomēr tie neizrādīja konkurenci par teritoriju. Lai arī vilksomaiņi bija vientuļnieki, tie dažkārt mēdza uzturēties baros, sevišķi gadījumos, kad trūka barības.
Dzīves ilgums Tasmanijas vilkam sasniedza 5—7 gadus, bet, dzīvojot nebrīvē, tas varēja sasniegt pat 9 gadu vecumu.

Izmiršana

Kad pirms 5000 gadiem Austrālijā ieradās dingo, Tasmanijas vilki, kas tobrīd apdzīvoja visu Austrālijas cietzemi un Jaungvineju, tika izkonkurēti un to izplatības areāls sašaurinājās. 1788. gadā, kad Austrāliju sasniedza pirmais kuģis ar eiropiešu kolonistiem, Tasmanijas vilki dzīvoja vairs tikai Tasmanijā. Vēlāk austrāliešu fermeri Tasmanijas vilkus sāka izšaut, jo tie medīja aitas. No 1888.—1909. gadam Tasmanijas valdība pat piešķīra atlīdzību par katru nomedīto Tasmanijas vilku. Tā rezultātā sākās ļoti strauja šīs sugas izmiršana. Pēdējais zināmais brīvā dabā esošais vilksomainis tika nošauts 1930. gadā Mavbanā, bet pēdējais sugas pārstāvis nebrīvē nomira 1936. gadā 7. septembrī Hobārtas zooloģiskajā dārzā.
Lai arī jau kopš 1901. gada vairākas dabas aizsardzības piekritēju kustības iestājās par šo dzīvnieku aizsardzību, tomēr nekas reāls tā arī netika darīts. Tikai 1936. gada 10. jūlijā (59 dienas pirms pēdējais Tasmanijas vilks nomira) Tasmanijas valdība oficiāli pasludināja šo dzīvnieku sugu par aizsargājamu.
Foobar2000

foobar2000 ir bezmaksas audio atskaņotājs Microsoft Windows platformai. Dažas no pamata iespējām ietver pilnīgu unikoda atbalstu, ReplayGain atbalstu un iebūvētu atbalstu populārākajiem audio formātiem.
Kreigs Andersons

Karjera

Profesionāļa karjeru sācis 2001. gadā, kad sāka spēlēt AHL līgas kluba Norfolkas "Admirals" sastāvā. Pirms tam viņu 1999. gada NHL draftā Kalgari "Flames" izraudzījās ar 77. kārtas numuru, savukārt 2001. gada draftā — Čikāgas "Blackhawks" ar 73. numuru. NHL debitējis 2002.—2003. gada sezonā "Blackhawks" sastāvā, 2006.—2007. gada sezonā pārgāja uz Floridas "Panthers", kā sastāvā aizvadīja nepilnas trīs sezonas. 2009.—2010. gada sezonu aizvadīja un nākamo sezonu uzsāka Kolorādo "Avalanche" sastāvā, sezonas vidū pārgāja uz Otavas "Senators", kur spēlē vēl joprojām. 2012.—2013. gada sezonā bija visvairāk metienus atvairījušais vārtsargs NHL (91,4%).
ASV izlases sastāvā startējis 2006. un 2008. gada Pasaules čempionātā.