google/wiki40b huggingface dataset:
Johans Rīvijs (skolotājs)

Dzīvesgājums

Johans Frīdrihs Rīvijs ir dzimis 1528. gadā Cvikavā, Saksijā humānista, pedagoga un teologa Johana Rīvija no Atendornas (1500-1553) ģimenē. 
Pēc studiju beigšanas viņš strādāja par skolotāju Leipcigas akadēmijā, 1546. gadā kļuva par skolas rektoru Ceicā (Zeitz), 1571. gadā par Halles ģimnāzijas rektoru. Viņa studiju laika paziņa un karaļa Stefana Batorija ārsts Simons Simoniuss esot viņu ieteicis Traķu vaivadam Janam Hļebovičam (Ян Глябовіч, 1544—1590) par viņa dēlu audzinātāju. Lietuvā Johans F. Rīvijs esot izpelnījies ievērību kā labs pedagogs, šajā laikā viņš esot sarakstījis arī t.s. "Rīvija hroniku", kurā sniegtas ziņas par senāko Lietuvas vēsturi, ieskaitot karaļa Mindauga nogalināšanu un apglabāšanu Aglonā. Rīvija hronikā ir atsauces uz vēl vecāko "Chronica sive historia Lithuana", kas nav līdz mūsdienām saglabājusies. Mūsdienās tiek uzskatīts, ka Rīvija hronika ir 19. gadsimta sākumā tapis viltojums . 
Ap 1580. gadu viņu uzaicināja kļūt par Kurzemes hercoga Gotharda Ketlera dēlu Frīdriha (1569-1642) un Vilhelma (1574-1640) skolotāju. Rīvija sprediķi esot hercoga galmā tikuši augstu novērtēti.
Pēc Kalendāra nemieru apspiešanas un iepriekšējā rektora Heinriha Mellera (Möller) atlaišanas Rīgas rāte 1589. gadā Rīviju uzaicināja kļūt par Rīgas Domskolas rektoru, no 1594. gada par Domskolas inspektoru. Viņa vadībā tika pārstrādāta skolas programma, kas tika prezentēta 1594. gadā. 
Miris Rīgā 1596. gada 8. maijā.

Leģenda par karaļa Mindauga nāvi

Mācītāja J. F. Rīvija (Rivius) hronikā esot minēts, ka 1618. gadā, novācot kāda torņa drupas, Aglonā atrasta marmora plāksne, uz kuras bijis uzraksts latīņu valodā: "Šeit atdusas Mindaugs, kunigaitis, lietuvietis..."
Mustafa Jatabarē

Starptautiskā karjera

2008. gada novembrī pēc augstvērtīga snieguma savā klubā Jatabarē izpelnījās izsaukumu uz Mali izlasi. 19. novembrī viņš debitēja spēlē pret Alžīrijas izlasi Ruānā, spēlei noslēdzoties 1-1. 2010. gada 10. janvārī 2010. gada Āfrikas Nāciju kausa atklāšanas spēlē pret Angolas izlasi viņš izlīdzināja rezultātu dramatiskā spēlē, kad Mali no 0-4 panāca 4-4.
Sam-Hiors

Biogrāfija

Sam-Hiors dzimis 1906. gada 6. janvārī Liepājā ebreju ģimenē. Pirmā pasaules kara gados ģimene devās evakuācijā uz Krieviju. 20. gados Sam-Hiors apguva moderno deju pēc horeogrāfa Rūdolfa fon Lābana metodēm. No 1926. gada darbojies modernajā dejā. No 1927. gada sniedzis solokoncertus Latvijā, bijis Annas Ašmanes mūzikas un ritmoplastikas skolas pedagogs. 
Sniedzis solokoncertus, kuros interpretējis dažādu laikmetu un kultūru mūziku. Dejas tematikā dominē gan sociāla protesta motīvi, gan arī „ekstāzes dejas”, kurās izmantoti austrumu kultūru dejas elementi. Vadījis amatieru kolektīvu, t.s. „deju kori”, ar kuru iestudējis plastiskas kompozīcijas. Horeogrāfijā ietekmējies no Lābana metodes, atsakoties no mūzikas ritma diktētām kustībām un veidojot patstāvīgu, psiholoģiski pamatotu kustību partitūru. Sam-Hiora uzskati par kustības nozīmi pausti viņa rakstā „Modernā ķermeņa kultūra” žurnālā „Signāls”.
No 1929. līdz 1934. gadam Strādnieku teātra kustību konsultants un plastikas pedagogs, veidojis horeogrāfiju daudzām šī teātra izrādēm. Kad 1934. gadā teātris tika likvidēts, uzstājies galvenokārt ārpus Latvijas, no 1936. līdz 1938. gadam strādājis dažādos Polijas teātros. 
No 1940. līdz 1941. gadam vadījis amatieru deju kolektīvus. No 1941. līdz 1945. gadam atradies evakuācijā KPFSR, Mahačkalā (Dagestānas APSR), strādājis par horeogrāfu Dagestānas teātrī. 1945. gadā atgriezies Latvijā, veidojis horeogrāfiju dažādiem iestudējumiem Jaunatnes teātrī, Jelgavas teātrī un Valmieras teātrī. Publicējis recenzijas par deju iestudējumiem, vadījis amatieru deju trupas. No 1948. gada Valsts teātra institūta pedagogs, baletmeistars.
Jānis Strēlnieks

Karjera

Basketbolista gaitas sācis Talsos trenera Arkādija Bajāra vadībā, bet vidusskolas vecumā pārcēlies uz Ventspili, kur turpinājis trenēties un spēlēt LJBL. 
Vairākas sezonas pieaugušo basketbolā pārstāvēja BK Ventspils, kas bija pirmā profesionālā komanda viņa spēlētāja karjerā. 2009. gada Latvijas čempions BK Ventspils sastāvā.
2012.—2013. gada sezonu aizvadīja Krievijas Profesionālās līgas klubā Sanktpēterburgas "Spartak", 2013. gadā ar "Spartak" sasniedzis Krievijas kausa finālu. 2013. gada augustā pievienojās Ukrainas līgas klubam Kijevas "Budivelnyk", ko trenēja Latvijas izlases galvenais treneris Ainars Bagatskis.
No 2014. gada vasarai līdz 2017. gada vasarai pārstāvēja Vācijas Bundeslīgas klubu Bambergas "Brose Baskets", kura sastāvā 2015. gadā kļuva par Vācijas čempionu. Pēc tam pievienojās Grieķijas klubam Pirejas "Olympiacos".
2019. gada vasarā noslēdza līgumu ar Krievijas klubu Maskavas CSKA.

Latvijas izlase

2009. gadā kopā ar Latvijas U-18 izlasi izcīnīja bronzas medaļu 2009. gada Eiropas U-18 čempionātā. 2010. gada 10. jūlijā debitējis Latvijas izlasē, kuras sastāvā piedalījies četros Eiropas čempionāta finālturnīros (2011, 2013, 2015, 2017).
Tjumeņa

Vēsture

Sibīrijas hans Ibaks (Saīds Ibrahims) 1495. gadā krita kaujā pret karavadoņa Taibugas pēcnācēju Mahmetu (Mamuku), kas arī pretendēja uz Sibīrijas valdnieku troni. Viņš pārcēla valsts galvaspilsētu no Tjumeņas uz Iškaru un noslēdza savienību ar Maskavas lielkņazu. 
1582. gada maijā Jermaka vadītie kazaki iebruka Sibīrijā un 80 strūgās uzbruka Čingituras (Tjumeņas) pilsētai. 8. novembrī pēc uzvaras kaujā pār hanu Kučumu pie Čuvašu raga Tobolas un Irtišas upju satecē kazaki ieņēma arī Sibiras pilsētu. 1583. gadā krievi pakļāva vietējos iedzīvotājus vogulus (mansus) un ostjakus (hantus) Pelimas, Tavdas un Kondas baseinā. Krievijas cars tūlīt papildināja savu titulu ar Ugras lielkņaza, Kondas un Obdoras kņaza nosaukumiem. Hana Kučuma dēls Ali 1584. gadā atguva Iškaru, tomēr atsākās cīņas ar Taibugas dzimtai piederīgo Seidaku.    
1586. gadā krievi atgriezās Sibīrijā un no jauna uzcēla Tjumeņas cietoksni, kas kļuva par bāzi visai Sibīrijas iekarošanai. Drīz pie lielajām upēm uzcēla Toboļskas, Taras, Berjozovas un Obdorskas cietokšņus.
Silva Bendrāte

Biogrāfija

1974. gadā beigusi Kuldīgas 1. vidusskolu, bet 1979. gadā absolvējusi Latvijas Valsts universitāti žurnālistikas specialitātē. 2008. gadā Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē ar izcilību ieguva sociālo zinātņu maģistra grādu.
S. Bendrātei ir divi bērni.

Darba gaitas

Viņas pirmā darba vieta bija Latvijas Radio. 1997. gadā izveidojusi Kurzemes Radio — pirmo novada radiostaciju Latvijā. Līdz ievēlēšanai Saeimā S. Bendrāte bija tā radošā direktore. 
S. Bendrāte bijusi arī laikraksta "Dziednieks" galvenā redaktore, grāmatu sērijas "Saulesjosta" literārā redaktore, savulaik publicējusies laikrakstos "Lauku Avīze" un "Kurzemes Ekspresis". 
Nacionālā Radio un Televīzijas padome 1998. gadā S. Bendrāti atzinusi par labāko producentu un labāko programmu vadītāju. Par žurnālistes un pilsonisko aktivitāti un ieguldījumu Skrundas radiolokācijas stacijas problēmu atspoguļošanā un risināšanā viņa saņēmusi Latvijas Ārlietu ministrijas Atzinības rakstu.
2010. gada 20. oktobrī portāls pietiek.com publicēja trasta līguma kopiju starp S. Bendrāti (tolaik Ērmane) un Ventspils mēru Aivaru Lembergu par "Kurzemes radio" kapitāla daļu iegādi. Saskaņā ar līgumu 1997. gadā S. Bendrāte kapitāla daļas iepriekšminētajā uzņēmumā iegādājusies par A. Lemberga naudu un bijusi viņa pilnvarniece bez tiesībām pati izlemt par radio attīstību. Kopumā S. Bendrāte no A. Lemberga kapitāla daļu iegādei saņēma 2250 latu. S. Bendrāte norādīja, ka līgums vairs nav spēkā saskaņā ar mutisku vienošanos. Naudu no A. Lemberga viņa tolaik pieņēmusi, jo bijuši "pilnīgi citi laiki – pār Lemberga galvu nekādi mākoņi pat nebija savilkušies" un tā bijusi A. Lemberga "vēlēšanās palīdzēt", tāpat arī A. Lembergs neesot izmantojis trasta līgumā minētās tiesības, kā arī neesot ietekmējis saturu. Portāls pietiek.com vērsās Ģenerālprokuratūrā un Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojā ar iesniegumu izvērtēt noslēgto trasta līgumu.

Politiskā darbība

Politikā iesaistījusies 2002. gadā, kad iestājusies partijā "Jaunais laiks" un ievēlēta 8. Saeimā. 2006. gadā ievēlēta 9. Saeimā, bet 2009. gadā nesekmīgi kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās.
9. Saeimā viņa bija Sociālo un darba lietu komisijas locekle, kā arī Eiropas lietu komisijas locekle, vadīja Saeimas deputātu grupu Tibetas atbalstam. Kopš 2008. gada 14. februāra bija "Jaunā laika" Saeimas frakcijas priekšsēdētāja vietniece.
Bijusi partiju apvienības "Vienotība" valdes locekle. 2010. gada oktobrī ievēlēta 10. Saeimā no apvienības "Vienotība" saraksta Kurzemes vēlēšanu apgabalā. Saeimas ārkārtas vēlēšanās 2011. gadā netika ievēlēta parlamentā.
Valkas sporta biedrība

Valkas Sporta Biedrība (V.S.B.) bija 1922. gada vasarā Valkā dibināta biedrība, kura savu darbību veica visā Latvijā, bet tās valde atradās Valkā, Rīgas ielā 41. V.S.B. mērķis bija veicināt fizisko un garīgo attīstību kā starp saviem biedriem, tā vispārīgi. Ar savu garu, ar savu paraugu un darbu veicināt latviešu tautas atdzimšanu, augšanu un spēku briedumu, sekmēt nacionālās Latvijas un latviskās kultūras tapšanu.
Lai popularizētu sportu, Valkas Sporta Biedrība vairāk kārt organizēja sporta propagandas pasākumus. Viens no tiem bija 1924. gadā rīkotie sporta svētki, kuros piedalījās ne tikai vietējie, bet arī sportisti no Rīgas. Šajos svētkos aktīvi piedalījās arī vietējā vidusskola un Kara Apriņķa Pārvalde. Pierādot savu aktīvo darbību, biedrība šā paša gada ziemā sāka ierīkot slidotavu un 1926. gadā biedrībai piešķīra zemi sporta laukuma ierīkošanai. Tā kā V.S.B. viena no sekcijām bija tūrisms, tad 1933. gadā Valkas Sporta Biedrības valde ar Zemkopības Ministrijas Mežu departamentu noslēdza nomas līgumu uz 24 gadiem par 1,03 ha liela zemes gabala nomu Gaujas krastā pie Zīles. Uz šīs zemes, kurai tika dots nosaukums „Gaujas kalns”, tika uzcelta tūristu mītne.
Viens no pēdējiem Valkas Sporta Biedrības rīkotajiem pasākumiem bija 1937. gadā tās 15 darbības gadu atceres pasākums ar sportistu parādi, vieglatlētikas sacensībām un apbalvošanu. Pasākumā tika veikts darbības pārskats un rādīti Latvijas vingrotāju biedrības rīku vingrojumu priekšnesumi. Svētku noskaņai varēja dabūt mielastu un izpriecāties svētku ballē.
V.S.B. kopumā darbojās 10 sekcijas: futbola, šaha, tenisa, velosekcija jeb riteņbraukšanas, ziemas sporta jeb slēpošanas, vieglatlētikas, sporta spēļu, tūrisma, zvejnieku — makšķernieku sporta un galda tenisa. Gandrīz visu biedrības pastāvēšanas laiku no 1924. — 1938. gada 14. decembrim, kad V.S.B. tika apvienota kopā ar Alūksnes sporta biedrību biedrībā 7. Valkas aizsargu sporta klubs tās priekšnieks bija Bernhards Zutis, kas pēc profesijas agrāk bija vienkāršs tirgotājs.
Sakne

Saknes uzbūve

Ikvienas saknes galā ir uzmava, kas pasargā saknes galā esošās šūnas un ļauj tai pārvietoties augsnē. No uzmavas izdalās gļotaina viela, kas palīdz tai pārvietoties. Tālāk seko augšanas josla jeb augšanas konuss, kurā norisinās nepārtraukta šūnu dalīšanās, kā rezultātā rodas veidotājaudi. Pēc augšanas joslas ir uzsūkšanas josla, kurā uzsūcas ūdens un minerālvielas. To veicina spurgaliņas — epidermas matveida izaugumi uz saknes. Spurgaliņas tieši saskaras ar augsni. Tālāk ūdens un minerālvielas tiek transportētas uz auga stumbru pa vadīšanas joslu.
Svjatoslavs Mstislavičs

Dzīvesgājums

Svjatoslavs Mstislavičs bija Kijevas lielkņaza (valdīja 1214—1223) Mstislava Romanoviča dēls no Rurikoviču dinastijas. Tēvs viņu 1218. gada iecēla par Novgorodas kņazu, jādomā, ka viņš kopā ar Pleskavas kņazu Vladimiru Mstislaviču piedalījās karagājienā uz Cēsīm. Ap 1222. gadu pēc vecā kņaza Vasiļko nāves viņu iecēla par Polockas kņazu.
Pēc Rurikoviču dinastijas kņazu mantošanas likumiem 1230. gadā viņam pienācās Smoļenskas kņaza vieta, bet tās iedzīvotāji viņu nevēlējās pieņemt. Tādēļ 1232. gadā viņš ar polockiešu karadraudzes palīdzību ieņēma Smoļensku un kļuva par tās kņazu.
Miris ap 1239. gadu, pēc Zelta ordas, vēlāk lietuviešu karaspēka iebrukuma Smoļenskas kņazistē 1238. gadā. Par viņa pēcteci kļuva Vitebskas kņazs Bračislavs Vasiļkovičs.
Cīpsla

Cīpsla (latīņu: tendo) ir blīvo saistaudu tips, kas sastāv no resniem, cieši savienotiem paralēliem kolagēnšķiedru pinumiem, kas organizējas paralēli viens citam. Starp pinumiem novietojas fibrocīti, kuru dēvē par cīpslu šūnām jeb tendinocītiem, un neliela fibroblastu un bazālās amorfas vielas daudzuma.
Kandavas katoļu baznīca

Vēsture

Sākoties Atmodai, arvien vairāk Kandavas cilvēki sāka pievērsties ticībai, bet nebija telpu dievkalpojumu noturēšanai. Draudzes locekļi, lielākoties pensionāri domāja par baznīcas būvniecību un, pateicoties Vācijas katoliskās organizācijas "Bonifatiuswerk" atbalstam, 1998. gadā iegādājās vecu dzīvojamo namu Kandavas vecpilsētā, kas ir 18. gadsimta arhitektūras piemineklis. Sakarā ar ēkas statusu, tās pārbūvē par dievnamu bija jāievēro dažādi ierobežojumi, tai skaitā bija jāatstāj nemainīgs ārējais izskats. Sākās pārbūves darbi, kurus veica draudzes locekļi, galvenokārt pensionāri bez jebkādas atlīdzības. Tika nojauktas iekšsienas un demontēti griesti, padziļināts pagraba stāvs, tādā veidā palielinot iekštelpu kvadratūru. Lūgšanu telpā ar koka siju palīdzību tika izveidots papildus otrais stāvs, kurā virs ieejas tika izveidotas kora telpas, no kurām turpinājās balkons lūgšanu telpā abās pusēs. 2003. gada 14. septembrī Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis baznīcu konsekrēja, veltot to Gvadelupes Dievmātes godam un aizbildniecībai. 2006. gada 3. decembrī, Gvadelupes Dievmātes titulsvētkos, Kurzemes bīskapijas bīskaps Vilhelms Lapelis iesvētīja jauno zvanu torni, bet tā sponsoriem uzdāvināja pāvesta Benedikta XVI pasvētītās ikonas, bet ikviens  varēja saņemt pāvesta svētīto medaljonu.

Eksterjers

Dievnams ir klasicisma stilā celta mūra ēka, kas celta 18. gadsimtā. Tā kā dievnams cieši pieguļ gājēju ietvei un ielai, baznīcas dārza un žoga tam apkārt nav. Pa kreisi no baznīcas galvenās fasādes atrodas akmeņdārzs ar reliģiskām skulptūrām. Pie baznīcas kreisās ārsienas priekšējā pusē ir piebūvēts moderns zvanu tornis.

Interjers

Baznīca ir vienas navas celtne ar flīžu grīdu un mūra griestiem. Uz koka pīlāriem balstās balkoni abās lūgšanas telpas pusēs un kora telpas otrajā stāvā. Kā turpinājums pīlāriem ir balkona sienas, kas salaistas kopā pie griestiem ar koka sijām, tādā veidā noturot joma smagumu. Logos ievietotas mūsdienās izgatavotas vitrāžas. Pagrabtelpās ir izveidota tējnīca un ekspozīciju zāle, kurā var aplūkot gleznu un fotogrāfiju izstādes, kas tiek mainītas katru gada ceturksni.
Dievnamā ir viens vairāk kā 100 gadus vecais 19. gadsimta  altāris, kurš agrāk bija kā sānu altāris Ventspils baznīcā. Tam ir divas rotējošas gleznas ar Kristus augšāmcelšanās un Gvadelupes Dievmātes gleznu, kas ir oriģināla kopija no Meksikas. Tā ir gleznota uz indiāņu apmetņa jeb rupjas tilmas no agaves šķiedrām. Šī glezna ir vairāk kā 470 gadus veca un saglabājusi savu mirdzumu. Kora telpās ir ērģeles. Aplūkojami stilizēti Krusta tēla attēli, kurus ir dāvinājis mākslinieks Jānis Bārzda. Dievnamā ir labiekārtotas telpas Svētdienas skolai.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Toms Priedoliņš. Draudzei pieder katoļticīgie, kas dzīvo Kandavas pilsētā. Dievkalpojumi notiek svētdienās un svētku dienās. Darbojas Svētdienas skola. Draudzes vecākais ir Eduards Losis.
Fāzes manipulācija

QPSK modulators

QPSK modulācijai var izmantot tādu pašu modulatoru kā QAM (4. att.).
.
4.attēlā redzamā QAM modulatora I un Q ieejās jāpadod divpolāri (+1;-1) signāli.

Liela fāžu skaita manipulācijas

Attīstot QPSK pieeju tālāk, var izvēlēties jebkuru fiksēto fāžu vērtību skaitu, palielinot viena simbola ietilpību. Taču palielinoties fāžu skaitam, samazinās intervāli starp tām, kā rezultātā krītas traucējumnoturība. Praksē reti kad lieto vairāk nekā astoņas vērtības (8PSK).
Jēkabs Ķulītis

Darbība Jelgavas ģimnāzijā

Mācītājs Jēkabs Ķulītis darbojās ģimnāzijā no 1919. līdz 1940. gadam un pasniedza ticības mācību. Viņam bijusi dziļa ietekme uz audzēkņiem, ko sekmēja arī viņa izcilās oratora dāvanas. Daudzi no viņa audzēkņiem vēlāk studēja teoloģiju un kļuva par luterāņu mācītājiem (A. Anševics, Edg. Bergmanis, J. Billerts, K. Birznieks, Tāl. Gulbis, Kr. Hermanis, E. Kronbergs, V. Mežezers, A. Romanis, R. Slokenbergs, V. Šēfers, H. Ulmanis, Ž. Upīte, A. Voitkus un citi. 1923. gada pavasarī Ķulīša audzinātā klase uzdāvāja skolai karogu ar zelta izšūto Kaudzītes Matīsa aicinājumu:
Kur kauns un bēdas tautu spiež

Un maz, kas tautai līdza cieš,

Tur nāc, lai glābējs mazs vai vēls,

Bet teic, ka esi viņas dēls.
Viņa sieva Leontīne Ķulīte beidza Latvijas Universitātes vēstures nodaļu un strādāja Jelgavas ģimnāzijā par vēstures un tautsaimniecības skolotāju (1929-1944), bija Jelgavas aizsardžu priekšniece.
Anžejs Pasečņiks

Karjera

Profesionālā līmenī A. Pasečņiks sāka spēlēt 2012. gadā Latvijas Basketbola līgā VEF Rīga komandā. Kopš 2015. gada vasaras spēlē Spānijas komandā Gran Canaria pārstāvot to gan ACB līgā, gan zemāka līmeņa sacensībās. Pēc izvēlēšanas 2017. gada NBA draftā spēlētājs turpināja spēlēt Spānijas līgā.
2019. gada vasarā Filadelfijas "76ers" atteicās no draftā iegūtajām tiesībām uz A. Pasečņiku, un drīz pēc tam tika izplatīta informācija, ka viņš NBA vasaras līgā pārstāvēs Vašingtonas "Wizards", kas arī īstenojās.
Raimonds Valters

Biogrāfija

Dzimis 1938. gada 27. maijā Rīgā Eduarda Valtera un viņa sievas Vilhelmīnes, dzimušas Zabludovskas, ģimenē.
No 1952. līdz 1956. gadam mācījās Liepājas 1. vidusskolā, 1956. gadā iestājās Latvijas Valsts universitātes Ķīmijas fakultātē, no 1958. līdz 1961. gadam studēja Rīgas Politehniskā institūta (RPI) Ķīmijas fakultātē.
1965. gada martā aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju "2-Aminoalil-un 2-aminoacetoksimetil-2-aril-1,3-indandionu sintēze un īpašības", 1975. gada novembrī aizstāvēja ķīmijas doktora disertāciju "Keto-, imīno- un ciankarbonskābju amīdu virknes cikla izomērija".
1988. gadā R. Valteru ievēlēja par profesoru RPI organiskās ķīmijas katedrā, 1992. gadā par LZA akadēmiķi, bet 1999. gadā — par Valsts profesoru organiskajā ķīmijā.

Ģimene

1962. gadā Raimonds Valters apprecējās ar Sarmu Leimani, ir divi dēli - Kārlis (1970) un Andrejs (1974).
Telesakari

Telesakari, telekomunikācija jeb tālsakari ir informācijas sūtīšana attālumā, izmantojot kādu informācijas nesēju. Mūsdienās informācijas pārraidi veic elektriskas vai optiskas ierīces, kas nodrošina signālu noraidīšanu lielā ātrumā, lielos attālumos un lielā apjomā.
Telesakari ir nozīmīga mūsdienu pasaules ekonomikas nozare ar 3,85 triljoniem USD ieņēmumu 2008. gadā.

Telesakaru tīkli

Telesakaru tīklus veido visu tehnisko līdzekļu kopums telesakaru nodrošināšanai starp vairākām vietām, kurās iekārtas nodrošina piekļuvi šiem pakalpojumiem. Katram tīklā esošajam saņēmējam tiek piešķirta unikāla adrese, lai nodrošinātu ziņu saņemšanu tieši konkrētajam lietotājam. Telesakaru tīkla piemēri ir datortīkli, internets (vispasaules tīmeklis), radiosakaru tīkli, televīzijas tīkli, mobilo sakaru tīkls, bezvadu tīkls, globālais teleksa tīkls, integrēto pakalpojumu cipartīkls (ISDN), publiskais komutējamais tālruņu tīkls (PSTN), aviācijas telesakaru tīkls.

Pārraides vide

Datortīklu informācijas pārraidē viena no nozīmīgākajām datu pārraides vidēm ir optiskā šķiedra. No tiem veido optiskos kabeļus. Radiopārraides un televīzija tiek nodrošināta ar radioviļņiem, kurus raida un uztver antena. Ar radioviļņiem tiek nodrošināts arī bezvadu tīkls. Telesakaru nodrošināšanā izmanto arī koaksiālos kabeļus un pārraides līnijas.

Telesakaru vēsture

Agrākos laikos informācija tika sūtīta vizuālu (dūmu, optiskā telegrāfa, signālkarogu) vai skaņas (bungu, taures) signālu veidā. Pagrieziena punkts moderno tālsakaru virzienā bija 1830. un 1840. gados izgudrotajam telegrāfam. Tas 19. gadsimtā ļāva ar sakaru līnijām savienot kontinentus. Revolūcija tālsakaros notika 20. gadsimta sākumā, kad tika izgudrots radio un telefons. 20. gadsimta vidū tika ieviesta televīzija. 20. gadsimta beigās attīstītās interneta un mobilo telefonu tehnoloģijas ir nozīmīgi ietekmējušas mūsdienu sabiedrību sociālā, kultūras un ekonomikas jomā.
Viljams Šekspīrs

Dzīve

Viljams Šekspīrs dzimis Stretfordā pie Eivonas, viņa tēvs Džons Šekspīrs bijis turīgs cimdu meistars un aldermanis, māte Mērija Ārdena — muižnieku meita. Šekspīra dzimšanas datums nav zināms, bet viņš ir kristīts 1564. gada 26. aprīlī Svētā Džordža dienā.
Šekspīra izglītība, iespējams, sākās jau no sešu vai septiņu gadu vecuma, Stratfordas klasiskajā ģimnāzijā. Šī skola atrodas netālu no viņa mājām — Henley street. Stratfordas skola bija uzbūvēta jau 200 gadus pirms Šekspīra dzimšanas. Kā jau visi tā laika dižākie dramaturgi un dzejnieki, viņš mācījās lasīt un rakstīt no ābeces. Lielākā daļa mācību priekšmetu tika pasniegta latīņu valodā, bet bija arī pāris mācību stundas, kas norisinājās angļu valodā. Viņam bija jāmācās par latīņu darbu autoriem, kā piemēram — Seneka, Cicerons, Ovīdijs, Vergilijs, Horācijs. Šie autori radīja viņā interesi un ietekmēja turpmākos Šekspīra darbus. Šekspīra ikdienas darbību pēc tam, kad viņš atstāja skolu, un pirms viņš atkal parādījās kā profesionāls aktieris, 1580. gados nav iespējams izsekot. Iespējams, ka viņš varētu būt strādājis kā skolotājs vai advokāts, vai par cimdu meistaru kopā ar tēvu un brāli Gilbertu. Šis ir liels zaudējums Šekspīra biogrāfijā, jo vienīgais, ko mēs varam uzzināt, ir tas, ka viņš ir apprecējies ar bāreni — Annu Hateveju (Anne Hathaway, 1556-1623). V. Šekspīra un Annas Hatevejas laulībā piedzima trīs bērni — Susanna (1583-1649), un nedaudz vēlāk, dvīņi Judīte (1585-1662) un Hamnet (1585-1596), viņa vienīgais dēls un mantinieks, kas nomira 11 gadu vecumā. Nav īsti skaidrs, ko Šekspīrs darīja pirmajos gados pēc laulības, bet 1588 gadā viņš devās uz Londonu. Strādāja Globe teātrī.
Valdis Lauskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1957. gada 29. aprīlī Daugavpilī. Mācījās Daugavpils 1. vidusskolā, studēja Daugavpils Pedagoģiskā institūta Fizikas un matemātikas fakultātē, kuru beidza 1982. gadā. No 1982. līdz 1986. gadam spēlēja volejbolu PSRS augstākajā līgā un kļuva par PSRS sporta meistaru. 1986. gadā sāka strādāt Daugavpils 1. vidusskolā par direktora vietnieku audzināšanas darbā. 
Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1990. gadā Valdis Lauskis kļuva par Demokrātiskās Darba partijas Daugavpils nodaļas priekšsēdētāju, izveidoja Demokrātisko spēku padomi un raidstaciju "Demokrātiskais Radio". Barikāžu laikā 1991. gada janvārī organizēja barikāžu aizstāvju braucienus no Daugavpils uz Rīgu.
Kad 1991. gada 20. septembrī Latvijas Republikas Augstākā Padome pieņēma lēmumu atlaist Daugavpils domi, Valdi Lauski iecēla par pilsētas pagaidu valdes priekšsēdētāju. Šajā amatā viņš nostrādāja līdz 1994. gada pašvaldību vēlēšanām. 1994. gadā viņš kļuva par Daugavpils Latgaliešu biedrības priekšsēdētāju un 1998. gadā par Latgales pētniecības institūta valdes locekli.
1998. gada Saeimas vēlēšanās V. Lauski ievēlēja par 7. Saeimas deputātu no Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP), bet 2000. gadā viņš kļuva par LSDSP ģenerālsekretāru.  
2004. gadā Valdis Lauskis ieguva ekonomikas zinātņu maģistra grādu Daugavpils Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē.
Vēlāk bija Sociālā Taisnīguma partijas priekšsēdētājs (2008-2013) un sociālistisko politisko partiju apvienības „Atbildība” līdzpriekšsēdētājs. Kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no partijas No sirds Latvijai.
Livermorijs

Vēsture

Saskaņā ar Dmitrija Mendeļejeva izstrādāto paredzamo elementu nosaukšanas sistēmu, sākotnēji periodiskajā tabulā šo elementu paredzēja ar nosaukumu ekapolonijs. 1979. gadā IUPAC ieteica to nosaukt par ununheksiju (ķīmiskais simbols: Uuh). Ununheksijs pirmo reizi tika sintezēts 2000. gada 19. jūlijā. 2011. gadā tika nolemts, ka elementam tiks piešķirts nosaukums. Dubnas zinātnieki, kuri to sintezēja, gribēja ķīmisko elementu nosaukt par maskaviju, par godu Maskavas apgabalam. Tomēr 2012. gada 23. maijā tika pieņemts, ka šo elementu nosauks par livermoriju, par godu Livermoras nacionālajai laboratorijai, kas atrodas ASV Kalifornijas štatā.
Kēnigsbrika

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1225. gadā. 1331. gadā pirmoreiz minēta kā pilsēta. Līdz 1635. gadam - Bohēmijas, vēlāk - Saksijas sastāvā. No 1906. līdz 1992. gadam pie pilsētas atradās armijas poligons.