google/wiki40b huggingface dataset:
Žils Arnu de Rivjērs

Biogrāfija

No 1850. gadu beigām līdz 1870. gadu beigām bijis viens no vadošajiem Francijas šahistiem. Pola Morfija viesošanās laikā Parīzē (1858, 1863) nospēlējis daudzas partijas ar ASV šahistu, kurās gan pārsvarā zaudējis. 1867. gada Parīzes starptautiskajā turnīrā palicis 6. vietā 13 dalībnieku konkurencē, taču bijis labākais starp Francijas šahistiem, apsteidzot Samuelu Rozentālu. Sekmīgi piedalījies nelielos Parīzes turnīros: 3. vietā 1880. gadā, dalīta 2. vieta 1881. gadā, 2. vieta 1883. gadā un 3. vietā Café de la Régence turnīrā 1896. gadā.
Aizvadījis vairākus mačus ar tā laika labākajiem šahistiem. 1855. gadā zaudējis Itālijas šaha meistaram Serafino Dibuā 11½:22½ (+8, -21, =3). 1864. gadā zaudējis vācu šahistam Gustavam Neimanim 4:8 (+3, -7, =2). 1859. gadā nospēlējis neizšķirti ar Ignacu Kolišu — 5:5. 1860. gadā Londonā uzvarējis Tomasu Vilsonu Barnu 5:2 (+5, −2, =0) un Parīzē pieveicis Polu Žurnu 7½:2½ (+7, −2, =1). 1867. gadā Parīzē divu partiju mačā uzvarējis Johanu Leventālu ar 2:0. Savu pēdējo maču 1883. gadā minimāli zaudējis Mihailam Čigorinam 4½:5½ (+4, −5, =1).
Savas dzīves laikā rakstījis dažādu preses izdevumu šaha nodaļās, kā arī sarakstījis grāmatas par biljardu un spēļu ruleti.
Platīns

Izotopi

Platīnam ir seši dabā atrodami izotopi. Visizplatītākie ir platīns-195 (33,78% no visa platīna daudzuma), platīns-194 (32,86%) un platīns-196 (25,21%). Atlikušie trīs izotopi ir platīns-198 (7,36%), platīns-192 (0,782%) un platīns-190 (0,012%). Platīns-190 ir vienīgais, kas ir radioaktīvs. Tā pussabrukšanas periods ir 6,5×10¹¹ gadi.

Sastopamība

Platīna daudzums Zemes garozā ir vidēji 5 μg/kg. Tādēļ tas ir viens no reti sastopamajiem elementiem. Tas bieži ir atrodas niķeļa un vara rūdās, lai gan ir atrodams arī tīrā veidā, galvenokārt, Dienvidāfrikā, kur iegūst aptuveni 77% no visas pasaules platīna. Otrajā vietā pēc iegūtā platīna daudzuma ir Krievija (13%). 2010. gadā ieguva 192 tonnas platīna.

Atklāšana

Vecajā pasaulē platīns nebija zināms metāls līdz pat 16. gadsimtam, lai gan Andu civilizācijas (inki un čibči) to pazina kopš neatminamiem laikiem. Pirmie eiropieši, kas saskārās ar platīnu, bija spāņu konkistadori.
1735. gadā Spānijas karalis izdeva dekrētu, kurā aizliedza platīnu vest uz Eiropu, jo viltotāji to lietoja naudas viltošanā. 1748. gadā spāņu matemātiķis un jūrasbraucējs Antonio de Ulloa kļuva par pirmo cilvēku, kas sāka pētīt šo metālu. 1803. gadā platīns pirmo reizi tika iegūts tīrā veidā no rūdas. 1835. gadā tika pierādīts, ka platīns ir jauns ķīmiskais elements.
2007. gadā Gerhards Ertls saņēma Nobela prēmiju ķīmijā par cieto virsmu ķīmisko procesu pētījumiem. Šajos pētījumos viņš pētīja arī platīnu.
Dimetilēteris

Iegūšana

Dimetilēteri var iegūt, dehidratējot metanolu ar koncentrētu sērskābi vai fosforskābi. Rūpnieciski iegūst no dabas gāzes, akmeņoglēm, biomasas.
Izvarošana

Izvarošana ir seksuālās vardarbības forma, kas visbiežāk iekļauj dzimumaktu un ir izdarīta pret otras personas gribu vai bez otrai personas piekrišanas. Izvarošana var tikt izdarīta dažādos veidos: pielietojot fizisku spēku, ar draudu palīdzību vai pret cilvēku, kas nav pie apziņas vai nav patstāvīgi spriestpējīgs. Izvarošana tiek uzskatīta par nepieņemamu rīcību un lielākajā daļā pasaules ir noziegums.
Pēc 1999. gada ASV datiem visbiežāk par izvarošanas upuriem kļūst sievietes (91% gadījumu), bet izvarotājs visbiežāk ir vīrietis (99% gadījumu). Gandrīz vienmēr izvarotājs ir bijis pirms tam pazīstams ar savu upuri. Izvarošanai var būt dažādi motīvi: seksuālo tieksmju apmierināšana, varas izrādīšana, vēlme otru cilvēku pazemot utt.
Persona, kas veic izvarošanu, tiek saukta par izvarotāju.
Postmodernisms

Postmodernisms (latīņu: post - pēc modo - nupat) ir visaptveroša humanitāro zinātņu kustība, kam galvenokārt raksturīga objektīvās patiesības un metanaratīva noliegšana. Tas ir vispārīgs apzīmējums 20. gadsimta beigu pārmaiņām Rietumu kultūras un filozofiskajā apziņā, kurām raksturīgs modernitātes vērtību noliegums. "Mūsu pašreizējā kultūra ir cinisms un ironija - jebkas dzīvotspējīgs, katrā ziņā jebkurš mēģinājums paust kādu ideālu novīst to spozmē", tā postmodernismu apraksta Svens Birkerts.
Postmodernismam nav precīzas definīcijas, bet tam piedēvētas dažādas pazīmes, piemēram, nenoteiktība, fragmentācija, patiesības konstrukcija, nevis atrašana. No postmodernisma viedokļa "šo pazīmju uzskaitīšana nav korekta, jo tā grib apstādināt procesus, atrast būtiskas īpašības, atņemt postmodernismam tā nenoteiktību".
Postmodernisma jēdziens cieši saistīts ar postrukturālisma un dekonstrukcijas pieeju literatūrai. Žaks Deridā, Mišels Fuko un citi norādījuši, ka nav iespējams izveidot skaidru un neapgāžamu patiesības struktūras aprakstu. Postmodernisms ietekmējis arī mākslu un arhitektūru.
Cryptonevra

Pieaugušo īpatņu apraksts

Mušu ķermenis ir melns, ar daļēji dzeltenu pieri, ūsām un kājām. Labi attīstīti ir galvas sariņi; vte sariņš ir garāks par vti sariņu. Actiņu trīsstūris ir liels, plašs aizmugurē, gandrīz sasniedz pieres priekšējo malu; ar sietiņveida mikroskulptūru, bez putekļaina aplikuma. Seja ar carinum, kas ir trīsstūrveida starp ūsām un ir šaura apakšā. Pirmā flagellomere ir tikpat gara, cik plata ar punktētu virsējo malu.
Skutums melns ar vāji granulētu skulptūru, ar putekļainu aplikumu un ar daudziem vienmērīgi augošiem sariņiem.
Femorālie un tibiālie orgāni ir.
Skapis (filma)

Sižets

Animācijas filma cenšas atbildēt uz jautājumiem "Kas ir kas?" un "Kas kuram ir iekšā?".
Joža Lāngoša

Biogrāfija

No 1940. gadiem līdz 1950. gadiem bijusi viena no vadošajām Ungārijas šahistēm. Četras reizes uzvarējusi neoficiālajos Ungārijas sieviešu šaha čempionātos (1942, 1943, 1944, 1949), kā arī tikpat reizes atkārtojusi šo panākumu oficiālajos Ungārijas sieviešu šaha čempionātos (1947, 1950, 1951, 1952).
Piedalījusies 1949.—50. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Maskavā, kurā dalījusi 10.-11. vietu kopā ar Mariju Teresu Moru (uzvarēja Ludmila Rudenko). Piedalījusies arī 1952. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Maskavā, kurā dalījusi 8.-10. vietu kopā ar Olgu Rubcovu un Šantalu Šodē de Silanu (uzvarēja Jeļizaveta Bikova).
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Jožai Lāngošai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Bijusi pirmā ungāru šahiste, kas kļuvusi par startptautisko meistari šahā.
Bertrands Traore

Karjera

2013. gadā Traorē pievienojās Chelsea akadēmijai, bet 2014. gada 1. janvārī Traorē oficiāli pievienojās Chelsea F.C. 2014. gada 2. janvārī Traorē uz īres tiesībām pievienojās Eredivisie komandai SBV Vitesse. 2016. gadā tika izīrēts uz Amsterdamas "Ajax". 2017. gadā Traorē pievienojās Lionas "Olympique".
Burkinafaso futbola izlases sastāvā Traore ir spēlējis 2012. un 2017. gada Āfrikas Nāciju kausā.
IOS

Vēsture

2005. gadā kad Stīvs Džobss sāka plānot iPhone, viņam bija dota izvēle, vai nu "samazināt Mac, kas būtu ļoti liels solis tehnoloģiju industrijā, vai samazināt iPod". Džobss izlēma dibināt abas komandas, kurus vadīja Skots Forstāls un Tonijs Fadels, respektīvi. Abas komandas savstarpēji cīnījās, Forstālam uzvarot un izveidojot iPhone OS. Lēmums deva iespēju iPhone, kā platformu trešo pušu izstrādātājiem, lietojot labi zināmu programmu Mac trešo pušu izstrādātāji varēja veidot sistēmu, ar minimālu trenēšanos.
Operētājsistēma tika prezentēta 2007. gada 9. janvārī un tika palaista tā paša gada jūnijā. Prezentācijā Džobss ziņoja: ''iPhone darbina OS X" un tas darbina ''darbvirsmas lietotnes", bet iPhone palaišanas laikā operētājsistēma tika pārdēvēta par iPhone OS. Pašās beigās, trešo pušu lietotnes netika atbalstītas. Stīva Džobsa paskaidrojums bija, ka izstrādātāji varēs veidot pārlūka lietotnes caur Safari interneta pārlūku.
App Store tika palaists 2008. gada 10. jūlijā ar 500 lietotnēm. Lietotņu numurs strauji auga, tam sasniedzot 2.2 miljonus lietotņu 2017. gadā.

Operētājsistēmas atjaunojumi

Lielie iOS atjauninājumi tiek izlaisti ikgadēji. Pašreizējā iOS versija, iOS 10, tika izlaista 2016. gada 13. septembrī. Tā ir pieejama iPhone 5 un vecākiem modeļiem, ceturtās paaudzes iPad, iPad Air un iPad Air 2, iPad Pro, iPad Mini 2 un vecākiem modeļiem. Nākamais lielais atjauninājums iOS 11 tika izziņots 2017. gada 5. jūnijā un tiks palaists 2017. gada nogalē.
Volgas vācieši

Volgas vācieši (vācu: Wolgadeutsche vai Russlanddeutsche — 'Krievijas vācieši', krievu: Поволжские немцы) bija vācu etniskā grupa, kas kopš 18. gadsimta dzīvoja Krievijas impērijas iekarotajās agrākās Kazaņas hanistes zemēs Volgas lejtecē Saratovas apkaimē.

Vēsture

Krievijas impērijas ķeizariene Katrīna II savas valdīšanas sākumā 1763. gada 22. jūlijā Eiropas valstīs izplatīja manifestu, kurā aicināja ārzemniekus pārcelties uz savas lielvalsts neapgūtajām zemēm, solot ticības un nodokļu brīvību, kā arī dažādus pabalstus. Lielākā pārceļotāju daļa bija no Svētās Romas impērijas rietumu daļas vācu valstīs (Bavārijā, Bādenē, Hesenē, Pfalcā, Reinzemē) dzīvojošajiem zemniekiem, kurus bija izputinājis Septiņgadu karš (1756–1763). Lielāko daļu vācu zemnieku nometināja Volgas lejtecē Saratovas apkaimē, kur katram kolonistam piešķīra 30 ha neiekoptas stepes zemes. 1773. gadā Volgas vācu kolonijā bija 104 ciemi ar 25 781 iedzīvotāju. 1774. gadā Saratovu ieņēma Jemeļjans Pugačovs, 1780. gadā nodibināja Saratovas vietniecību, ko 1797. gadā pārdēvēja par Saratovas guberņu.
Pārkrievošanas periodā pēc 1881.–1884. gada Volgas vācu koloniju autonomiju ierobežoja, tāpēc daudzi izceļoja uz ASV, Kanādu un Dienvidameriku. Padomju varas iestādes pēc Krievijas pilsoņu kara beigām 1924. gadā izveidoja Volgas Vācu APSR, ko likvidēja Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā un apmēram 400 000 Volgas vāciešu izsūtīja uz Sibīrijas un Vidusāzijas "darba nometnēm", kur liela daļa no viņiem gāja bojā.
Pēc PSRS sabrukuma Volgas vāciešu pēcteči un radinieki masveidā izceļoja uz Vāciju. Zināms, ka laikā starp 1990. un 1999. gadu no bijušās PSRS uz Vāciju izceļoja 1,6 miljoni iedzīvotāju, kas varēja pierādīt savu radniecību ar vāciešiem.
Aleksandrs Vurcs

Karjera

Savas karjeras laikā Vurcs ir braucis Benetton, McLaren un Williams komandās. Viņš ir viens no visu laiku garākajiem Formula 1 pilotiem. Viņam pieder rekords - vislielākais intervāls starp izcīnītiem diviem goda pjedestāliem pēc kārtas. Viņš pirmo reizi savā karjerā kāpa uz goda pjedestāla 1997. gada Kanādas Grand Prix, bet otro reizi 2005. gada Sanmarīno Grand Prix.
2007. gada 7. oktobrī viņš paziņoja par to, ka beidz karjeru. Pēdējā sezonas sacīkstē viņu aizvietoja viens no komandas testpilotiem Kadzuki Nakadžima. Viņš pēc tam kļuva par Honda komandas testpilotu un saglabāja vietu arī pēc tam, kad komanda tika pārdota un pārsaukta par Brawn. 2008. gada Singapūras Grand Prix Vurcs vadīja medicīnisko mašīnu.

Personīgā dzīve

Vurca tēvs Francis ir trīskārtējs Eiropas rallijkrosa čempions (1974., 1976. un 1982. gadā). Aleksandrs ir precējies ar Džūliju un viņiem ir trīs dēli: Čārlijs, Fēlikss un Oskars. Piedaloties sacensībās, katrā kājā nēsāja dažādu krāsu sacīkšu apavus.
Spidiļķu dzimta

Latvijā

Latvijā mājo viena spidiļķu dzimtas suga — spidiļķis (Rhodeus amarus), kas sastopams daudzās upēs un ezeros. Līdz šim nav informācijas par spidiļķa sastopamību Austrumlatvijā.

Sistemātikas izmaiņas

Līdz ar ģenētisko pētījumu attīstību, dzimta piedzīvojusi vairākkārtējas izmaiņas. Piemēram, Latvijā sastopamais spidiļķis ir izdalīts kā atsevišķa Eiropā dzīvojoša suga, bet vecais zinātniskais nosaukums tiek lietots kādreizējās Āzijas populācijas (nominālpasugas) spidiļķim jeb Amūras spidiļķim (Rhodeus sericeus). Trīs spidiļķu ģintis no sešām ir monotipiskas: dzeloņainie spidiļķi (Acanthorhodeus), Taivānas spidiļķi (Paratanakia) un Tokijas spidiļķi (Pseudorhodeus). Tās izdalītas kā atsevišķas ģintis nesenā pagātnē. Balstoties uz ģenētiskajiem atklājumiem, 2016. gadā tika izdalīta spidiļķu dzimta. Pirms tam šī zivju grupa tika sistematizēta kā karpu dzimtas apakšdzimta.
Otto Cielēns

Biogrāfija

Dzimis Mārsnēnu pagastā. 1918. gada decembrī brīvprātīgi iestājās Latvijas armijā. Sākumā bija Atsevišķā studentu rotas virsnieka vietnieks. Piedalījās cīņās pret lielinieku spēkiem Kurzemē un Zemgalē. 1919. gada maijā paaugstināts par leitnantu. 1920. gada septembrī tika iecelts par tanka "Vidzemnieks" komandieri. Pēc demobilizācijas studējis Latvijas Universitātē (ekonomiku). 1922. gadā tika apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni par cīņām Saldus apkaimē. 1935. gada maijā tika apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni (IV šķiras) un novembrī ar Aizsargu Nopelnu krustu. Bija direktora vietnieks akciju sabiedrībā "Kūdra". Pēc Latvijas okupācijas, 1940. gadā, tika apcietināts. Kara tribunāls 1941. gadā viņam piesprieda nošaušanu, kura tika izpildīta Babītes pagastā. Tā paša gada jūlijā viņš tika pārapbedīts Rīgas Brāļu kapos.
Čhve Toksins

Biogrāfija

Augstāko militāro izglītību guvis pirms II Pasaules kara Ķīnā, Vampoa (Whampoa), studējis Japānā. Brīvi pārvaldīja ķīniešu, japāņu, vācu un angļu valodas. Pēc kara turpinājis izglītoties ASV militārajās mācību iestādēs Firtrilejā (Fort Riley) un kājnieku karaskolā Fortbeningā (US Infantry School at Fort Benning). Karjeru turpināja Dienvidkorejas bruņotajos spēkos, sasniedzot ģenerāļa dienesta pakāpi. Korejas kara laikā 11. kājnieku divizijas (11th ROKA Division) komandieris.
Precējies ar Rju Mijunu (Ryu Mi-Yong), ģimenē trīs meitas un divi dēli.
Beidzoties karadarbībai, pārgāja diplomātiskajā dienestā, kļūstot par militāro atašeju Japānā, vēlāk par vēstnieku Dienvidvjetnamā. Dienvidkorejas ārlietu ministrs laikā no 1961. līdz 1963. gadam. Vēstnieks Vācijas Federatīvajā Republikā laikā no 1963. līdz 1967. gadam.
60. gadu otrajā pusē izvirzījās par čondogjo (Cheondogyo) reliģiskās denominācijas līderi.
1977. gadā reliģisko vajāšanu dēļ Dienvidkorejā viņš emigrēja uz ASV, kur lūdza politisko patvērumu. 1984. gadā pirmo reizi ieradās Ziemeļkorejā, kura uz viņu atstāja tādu iespaidu, ka 1986. gadā ģimene (divas meitas un viens dēls palika) pārcēlās uz dzīvi turp.
Bija Ziemeļkorejas Tēvzemes mierīgas atkalapvienošanos komitejas priekšsēdētāja vietnieks un Korejas reliģijas lietu padomes priekšsēdētājs. Sarakstījis grāmatu "Nācija un es", kurā skaidro savu pasaules redzējumu un to, kāpēc zinot dzīvi gan kapitālismā, gan sociālismā, izvēlējies pēdējo.
Cēsu Skolotāju institūts

Cēsu Skolotāju institūts (CSI) bija valsts uzturēta pedagoģiskā augstskola, kas no 1938. līdz 1955. gadam (ar pārtraukumu 1940.-1944. gadā) atradās Bērzaines ielā 34 Cēsīs. Mūsdienās agrākā institūta ēkā atrodas Cēsu internātpamatskola-rehabilitācijas centrs.

Vēsture

Institūta priekšvēsture izsekojama līdz 1882. gadam, kad par Vidzemes bruņniecības līdzekļiem pie Cēsīm uzcēla Bērzaines ģimnāzijas ēku. Baltijas rusifikācijas laikā  no 1892. līdz 1906. gadam Bērzaines ģimnāzijas darbība tika apturēta, bet to galīgi slēdza pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā.
Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma Bērzaines ģimnāzijas ēkā 1920. gadā darbību uzsāka Cēsu Bērzaines Valsts vidusskola, līdztekus lielajā ēkā īslaicīgi darbojās Cēsu  skolotāju seminārs (1920-1922). 1929./1930. m. g. Cēsu Valsts vidusskolu pārdēvēja par Cēsu Valsts ģimnāziju. 
1938. gadā to pārcēla uz jaunuzbūvēto ēku netālu no Ruckas muižas. 
Tajā pašā gadā uz agrākās Bērzaines ģimāzijas ēku tika pārcelts Rīgas Skolotāju institūts. 
Vācu okupācijas laikā ēkā atradās kara hospitālis. 1944. gada rudenī Cēsīs atvēra sešgadīgu skolotāju institūtu, kas turpināja darboties līdz 1955. gadam. 
Pēc tam ēkā izvietota Cēsu sanatorijas mežaskola bērniem ar novājinātu veselību, tagad Cēsu internātpamatskola-rehabilitācijas centrs.

Piemineklis I. Kokaram

2012. gadā pie kādreizējās Cēsu skolotāju institūta ēkas atklāja piemiņas plāksni tā bijušajam studentam un kordiriģentam Imantam Kokaram (1921—2011).
Autoceļš A8 (Latvija)

Vēsture

No 1830. līdz 1857. gadam cauri Olainei uzbūvēja jaunu pasta ceļu no Vidzemes guberņas galvaspilsētas Rīgas līdz Kurzemes guberņas galvaspilsētai Jelgavai. Uz guberņu robežas atradās divi robežstabi ar Vidzemes un Kurzemes-Zemgales ģerboņiem, kas saglabājušies līdz mūsdienām.
1980. gados no Rīgas līdz Dalbei izbūvēja divjoslu šoseju.
2014. gada oktobrī pabeigta A8 rekonstrukcija 11 kilometru garā posmā no Jelgavas līdz Lielvircavai. Rekonstrukcijā pastiprināja ceļa segu, atjaunoja tiltu pār Platoni un paplašināja brauktuvi. Kopējās darbu izmaksas bija 6,46 miljoni EUR.
Krāslavas ordeņa pils

Krāslavas ordeņa pils (vācu: Kreslawka, poļu: Kraslaw) bija Livonijas ordeņa nocietinājums Krāslavas Teātra kalnā. Līdz mūsdienām saglabājies vienīgi zemes valnis un daži mūra fragmenti.

Vēsture

Iespējamais Krāslavas ordeņa nocietinājums uzcelts Teātra kalnā pie senā Daugavas ūdensceļa. Tā atradās Daugavpils komturejas teritorijā. 
Pils celšanas gads nav zināms, bet dokumentos tā pieminēta 1558. gadā, kad Livonijas ordeņa mestrs Vilhelms fon Firstenbergs to izlēņoja savam vasalim Engelbrehtam Plumperam.
Livonijas kara laikā Krāslavu ieņēma Krievijas caristes karaspēks. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Krāslavas pils nav pieminēta, pēc līguma noslēgšanas Krāslavas pilsnovads tika iekļauts Pārdaugavas hercogistes, vēlāk Inflantijas vaivadijas teritorijā. 1626. gadā Krāslavas muižu nopirka Līdinghauzenu — Volfu dzimta, pēc tam tā piederēja Čapskiem, no 1729. gada Plāteriem.

Apraksts

Krāslavas nocietinājums bija celts no laukakmeņiem, tā izmēri bija 20х15 metri, sienu biezums ap vienu metru.
Pasaules komandu šaha čempionāts

Pasaules komandu šaha čempionāts ir Starptautiskās šaha federācijas (FIDE) organizētas valstu komandu sacensības, kas notiek kopš 1985. gada.

Turnīra vēsture

Pasaules komandu šaha čempionātā piedalās spēcīgākās 10 valstu komandas, kas tiek noteiktas pēc šaha olimpiādes un kontinentālo komandu čempionātu rezultātiem. Turnīrs notiek pēc riņķa sistēmas. Pirmajā čempionātā komandas sacentās pie sešiem galdiņiem, vēlāk galdiņu skaits tika samazināts līdz četriem. Pirmo četru čempionātu mājvieta bija Šveices pilsēta Lucerna, vēlāk turnīra norises vieta katru reizi tiek mainīta. Pirmie seši turnīri notika reizi četros gados. 2009. gada turnīrs organizatorisku sarežģījumu dēļ tika pārcelts uz 2010. gada janvāri. Pēc tam FIDE nolēma pāriet uz divu gadu ciklu un aizvadīt sacensības nepāra gados. Kopš 2007. gada notiek arī Pasaules komandu šaha čempionāti sievietēm.

Latvijas šahisti čempionātos

1992. gadā Pasaules šaha olimpiādē Manilā Latvijas vīriešu izlase ieņēma augsto 5. vietu, kas ļāva piedalīties 1993. gada Pasaules komandu čempionātā. Latvijas izlase savā debijas čempionātā vēl pēc 6. kārtas dalīja otro vietu, taču zaudējumi turnīra finišā ar vienādu rezultātu 1:3 Ukrainai un Uzbekistānai ierindoja to 6. vietā. Pie pirmā galdiņa lielmeistars Aleksejs Širovs izcīnīja individuālo sudraba medaļu. Vēlākajos gados sniegums šaha olimpiādēs un Eiropas komandu šaha čempionātos neļāva Latvijas pārstāvjiem pretendēt uz vietu Pasaules komandu šaha čempionātos. 2013. gada Pasaules komandu šaha čempionātā sievietēm piedalījās divas Latvijas šaha skolas pārstāves: Anda Šafranska pārstāvēja Franciju, bet Viktorija Ni - ASV. 2013. gada Pasaules komandu šaha čempionātā vīriešiem Vācijas komandas sastāvā piedalījās bijušie Latvijas pārstāvji Daniels Fridmans un Arkādijs Naidičs. 2015. gada Pasaules komandu šaha čempionātā sievietēm ASV sastāvā atkārtoti piedalījās Viktorija Ni. 2019. gada Pasaules komandu šaha čempionātā vīriešiem jau Azerbaidžānas komandas sastāvā piedalījās Arkādijs Naidičs.
Komo (pilsēta)

Temperatūra

Viszemākā vidējā gaisa temperatūra parasti tiek reģistrēta janvārī −0,4 °C.
Visaugstākā gaisa temperatūra parasti tiek reģistrēta jūlijā +28,3 °C.
Lebedina

Vēsture

Rakstu avotos pirmoreiz minēta 1654. gadā kā kazaku dibinātu slobodu. Nosaukums cēlies vai nu no netālā Lebedinas ezera, vai arī no ciemiem Kijevas vai Čerkasu apkaimē, no kurienes nākuši pārceļotāji. 1658. gadā ciems paplašinājās un tika nozīmēts par kazaku Sumu pulka sotņas miestu. 1708. gadā Lebedinā tika spīdzināti un nonāvēti ap 900 hetmaņa Ivana Mazepas atbalstītāju.
Titikakas ezers

Titikakas ezera salas

Ezerā ir vairāk kā 41 salas, no kurām dažas ir blīvi apdzīvotas. Pirmiedzīvotāji Titikakas ezerā no niedrēm izveidojuši ap 43 mākslīgu, peldošu salu grupu - vienu no interesantākajām reģiona tūrisma atrakcijām.
Takiles salas iedzīvotāji izgatavo izcilas kvalitātes ar rokām austus izstrādājumus.
Amantani salā dzīvo vairāki tūkstoši cilvēku, kas runā kečvu valodā. Šai salai raksturīgs unikāls kultūras mantojums un raksturīga, lieliski saglabājusies lauksaimnieciskā kultūrainava.
Oranžzeltainais krupis

Izskats

Oranžzeltainais krupis bija neliela auguma krupis, un, kā tas krupjiem raksturīgs, mātītes bija lielākas nekā tēviņi. Pieaugušas mātītes ķermeņa garums bija 47—54 mm, tēviņa 41—48 mm. Oranžzeltainā krupja tēviņš bija košā, oranži zeltainā krāsā, mugura vienkrāsaina, bet pavēdere viegli raibumota. Mātītes mugura varēja būt gan tumšāka, gan gaišāka, sākot ar olīvzaļu, dzeltenīgu toni un beidzot ar melnu.  Muguru, galvu un kājas rotāja koši sarkani punkti, kuriem apkārt bija dzelteni gredzeni. Vēderpuse bija gaiši dzeltenzaļa vai rozīga. Tēviņa purna daļa, salīdzinot ar mātīti, bija garāka, slaidāka, tam bija arī garākas ekstremitātes. Abiem dzimumiem āda bija relatīvi gluda, kārpas nelielas, atgādinot graudiņus. Katras kārpas galā bija mazs, melns asumiņš. Acu zīlītes bija horizontāli novietotas elipses. Kāju pirkstiem peldplēve bija tikai pakaļkājām un arī tikai pie pirkstu pamatnes.

Dzīves veids

Oranžzeltainais krupis bija zem zemes dzīvojoša krupju suga. Lielāko daļu sava mūža tas pavadīja pazemē un virszemē parādījās tikai īsu brīdi vairošanās sezonas laikā, lietus sezonas periodā. Oranžzeltainajiem krupjiem bija raksturīga eksplozijas veida vairošanās, mātītes dēja ikrus seklos applūdumos un peļķēs, ne dziļākos par 10 cm. Šai sugai tēviņu skaits bija izteikti lielāks nekā mātīšu skaits, tādēļ starp tēviņiem bija asa konkurence par tiesībām vairoties. Vienā sezonā mātīte izdēja 200—400 ikrus, un kurkuļiem bija nepieciešamas 5 nedēļas, līdz tie kļuva par nelieliem, uz sauszemes dzīvojošiem krupīšiem.

Oranžzeltaino krupju izmiršana

Oranžzeltainie krupji izmira ļoti strauji. Laikā no sugas atklāšanas gada līdz 1987. gadam šai sugai nebija ne mazākās pazīmes par apdraudējumu. Piemēram, 1964. gadā, kad atklāja oranžzeltaino krupi, Sevidžs nelielā laukumiņā (apmēram 5 metru rādiusā) saskaitīja 200 krupjus. 1987. gada populācijas skaits strauji samazinājās līdz 1500 īpatņiem, 1988. gadā tika atrasti 5 īpatņi, bet 1989. gadā tikai viens. Kopš 1989. gada oranžzeltainie krupji vairs nav novēroti.
Šīs sugas izmiršana pārsteidza visus zinātniekus, jo tai nebija nekāda būtiska apdraudējuma no cilvēku puses. Turklāt izmiršana notika ļoti strauji, dažu gadu laikā. Zinātnieki ir secinājuši, ka izmiršanas iemesls ir strauja pieaugušo īpatņu nomiršana, nesaistīta ar, piemēram, arvien mazāku skaitu jaunās paaudzes īpatņu. Ir izvirzītas vairākas hipotēzes par iemesliem, kas izraisīja sugas izmiršanu, sākot ar klimatiskajām izmaiņām, paaugstinātu saules aktivitāti, karstumu un sausumu. Zinātnieki uzsver, ka 1980. gados ļoti daudzas tropu sugu populācijas ievērojami samazinājās, bet ļoti ierobežotā vide, kurā dzīvoja oranžzeltainie krupji, deformējoties un mainoties, nespēja uzturēt salīdzinoši nelielo populāciju. Cita hipotēze izskata slimības epidēmijas iespējamību oranžzeltaino krupju populācijā.
Kembridžas-Springsas variants

Vēsture

Nosaukumu Kembridžas-Springsas variants atklātne ieguvusi pēc 1904. gada turnīra ASV pilsētā Kembridžas-Springsā, kur tā tika lietota vairākās partijās. Taču Harijs Pilsberijs bija to spēlējis vēl agrāk — 1896. gada Nirnbergas turnīrā. Kembridžas-Springsas variants izgāja pārbaudi mačā Kapablanka — Aļehins (1927). Mūsdienu praksē variants sastopams reti, jo baltie jau sestajā gājienā var spēlēt 6. c4xd5, ievirzot spēli sev izdevīgākos variantos.

Stratēģiskā ideja

Balto gājiens e2-e3 ir atgriezis laidnis no dāmas spārna aizsardzības, un, atliekot sava karaļa spārna attīstību un saistot zirdziņu, melnie uzsāk strauju uzbrukumu dāmas spārnā, koncentrējot spiedienu pret punktu c3. Tagad draud 7. ... Ze4 ar sekojošo Lf8-b4, kā arī 7. ... Lb4 un uz 8. Tac1 Dxa2. Dažos variantos pēc d5xd4 var izpausties balto laidņa neaizsargātais stāvoklis.