google/wiki40b huggingface dataset:
Nakts gārnis

Izskats un īpašības

Nakts gārnis ir vidēja auguma, spēcīgi veidots un kompakts gārņu dzimtas putns. Tā ķermenis ir apmēram 58—65 cm garš, spārnu plētums 105—112 cm, svars 800 g. Mātītes ir nedaudz mazākas nekā tēviņi. Nakts gārņa apspalvojums ir zili pelēks, ar melnu pakausi un muguru. Pavēdere ir gaišāka, gandrīz balta. Uz pakauša tam ir divas garas, baltas spalvas. Acis sarkanas. Knābis un kājas īsas, salīdzinot ar citiem gārņu dzimtas putniem. Knābis ir melns, bet kājas pieaugušiem putniem dzeltenas. Riesta laikā tās kļūst sārtas. Jaunie putni ir brūni ar balti pelēku, raibumainu apspalvojumu. Spārnu spalvu galos palieli, balti laukumi. To acis dzeltenas vai rudas. Kājas pelēkas. Jaunie putni iegūst pieauguša putna apspalvojumu tikai trešajā gadā.

Uzvedība

Nakts gārņi ir sabiedriski putni visa gada garumā. Tie labprāt uzturas arī citu gārņu dzimtas putnu sabiedrībā. Ziemas periodā uz atpūtu dienas laikā tie pulcējas lielos baros. Lidojumā vēsā laikā tas kājas pievelk pie ķermeņa, lai taupītu siltumu. Nakts gārņi apsargā gan barošanās, gan ligzdošanas teritorijas. Iztraucēti ligzdā jaunie putnēni var būt agresīvi pret cilvēku.

Barība

Kā visi gārņu dzimtas putni nakts gārnis barojas ar zivīm, vēžveidīgajiem, kalmāriem, vardēm, ūdens kukaiņiem, moluskiem, dēlēm, sliekām, ķirzakām, čūskām, nelieliem zīdītājiem, visbiežāk ar grauzējiem, kā arī ar nelieliem putniņiem un to olām. Nakts gārnis neatsakās arī no maitas gaļas un cilvēku pārtikas atkritumiem. Dienas laikā tie atpūšas kāda koka vai krūma zarā, bet medīt dodas naktī vai agri no rīta. Nakts gārnis medī viens, turklāt apsargājot savu medību teritoriju. Visbiežāk tie medī, nekustīgi stāvot ūdens malā un gaidot, kamēr medījums pietuvojas tvēriena attālumā. Reizēm tas lēnām bradā pa seklu ūdeni ar nolaistu galvu, vērojot ūdeni.

Ligzdošana

Nakts gārnis veido monogāmus pārus uz sezonu. Tēviņš, lai pievērstu mātītes uzmanību, uzsāk riņķa deju ar izstieptu kaklu, bet nolaistu galvu, šņācot un agresīvi knābjot zariņiem, tos purinot. Mātīte dejas vilināta tam tuvojas. Iesākumā tēviņš var būt agresīvs, bet drīz vien ielaiž dejas aplī mātīti. Līdz ar to pāris ir izveidots. Riesta laikā abiem dzimumiem ir sārtas kājas. Gadā pārim ir viens perējums. Nakts gārņi ligzdo kolonijās augstu kokā. Vienā kokā var būt līdz 12 ligzdām. Ligzda tiek būvēta tuvu koka stumbram zaru žāklē. Tēviņš izvēlas ligzdas vietu, sākot to būvēt vai sākot remontēt veco ligzdu. Ligzdai ir platformas forma, kas sakrauta no zariem un sausas zāles. Vēlāk ligzdu pāris būvē kopīgi. Tēviņš sagādā materiālus, bet mātīte vij ligzdu. Dējumā ir 3—5 olas. Tikko izdētas olas ir zaļas, bet vēlāk tās kļūst gaiši zilas vai zaļas. Inkubācijas periods ilgst 24—26 dienas. Olas perē abi vecāki. Karstā laikā perējošie putni mērcējas ūdenī, saslapinot savas spalvas, iespējams, lai dzesētu olas. Putnēnus baro abi vecāki. Pēc 2 nedēļām tie pamet ligzdu, bet uzturas tās tuvumā. Pēc 3 nedēļām, ja kāds iztraucē ligzdošanas koloniju, jaunie putni sastājas koka galotnē. Lidot tie sāk pēc 6—7 nedēļām. Kad jaunie putni pamet ligzdu un sajaucas savā starpā, vecāki tos neatšķir un baro ikvienu jauno nakts gārni no kolonijas.
Kansallis-Osake-Pankki

Vēsture

Banku 1889. gadā dibināja fennomāni, kā somu alternatīva pirmajai Somijas komercbanka, kuru bija dibinājuši zviedri.
1933. gadā iegūta komercbanka Luotto-Pankki. 1958. gadā pievienota banka Suomen Maatalous-Osake-Pankki.
1990. gadu sākumā, kad Somijā bija recesija, bankrotēja krājbanka Suomen Työväen Säästöpankki, un tās operācijas 1993. gadā pārņēma Kansallis-Osake-Pankki un Suomen Yhdyspankki.
1995. gadā Kansallis-Osake-Pankki apvienojās ar Suomen Yhdyspankki mātes uzņēmumu Unitas, izveidojot banku Merita Pankki. 1997. gadā Merita apvienojās ar Zviedrijas Nordbanken, izveidojot banku MeritaNordbanken. Savukārt tai 2000. gadā pievienotas Dānijas Unibank un Norvēģijas Christiania Bank og Kreditkasse. 2001. gadā apvienotās bankas nosaukums mainīts uz Nordea.
Skandi Motors

Vēsture

2001. gadā uzsāka darbību, parakstot līgumu ar Hyundai Motor Company par oficiālo Hyundai izplatītāja statusu Latvijā. 2005. gadā iegūst oficiālo Hyundai dīlera statusu un no Kurbada ielas pārvietojas uz autocentru Rīgā, Lielirbes ielā. 2007. gadā tiek noslēgts sadarbības līgums ar Jēkabpils Autocentru. 2008. gada tiek atvērts Skandi Motors autocentrs un serviss Liepājā. 2009. gadā Skandi Motors kļūst par Mitsubishi automašīnu oficiālo pārstāvi Latvijā. 2010. gadā parakstīts līgums ar Nissan Nordic Europepar, iegūstot oficiālo Nissan dīlera statusu Latvijā.
Martins Gerbers

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Gerbers uzsāka Šveicē, 1994. gadā pievienojoties Šveices hokeja līgas klubam Langnau "Tigers". Tobrīd tas spēles B līgā, bet 1997.—98. gada sezonā komanda izcīnīja vietu Šveices hokeja līgā. 2001. gada NHL draftā viņu ar kopējo 232. numuru izvēlējās Anaheimas "Mighty Ducks".
2001.—02. gada sezonu Gerbers aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas klubā Färjestads BK, bet 2002.—03. gada sezonā devās uz Ziemeļameriku, kur aizvadīja 22 spēles "Mighty Ducks" rindās. 2003.—04. gada sezonā Gerbers NHL aizvadīja vēl 32 spēles, bet 2004.—05. NHL sezonas lokauta laikā Martins spēlēja gan Färjestads BK, gan Langnau "Tigers" rindās.
Pēc lokauta Gerbers atgriezās NHL, pievienojoties Karolīnas "Hurricanes" vienībai, uz kuru viņš tika aizmainīts vēl pirms lokauta. Praktiski visu sezonu Gerbers bija "Hurricanes" pirmais vārtsargs, bet izslēgšanas kārtas laikā viņa vietu ieņēma Kems Vords. 2005.—.06. sezonā Gerbers kļuva par otro šveicieti, kas izcīnījis Stenlija kausu.
No 2006. līdz pat 2009. gadam Gerbers spēlēja Otavas "Senators" rindā, bet 2009. gada martā viņš nonāca Toronto "Maple Leafs", kuras rindās aizvadīja 14 spēles. 2009.—10. gada sezonu Gerbers aizvadīja KHL kluba Mitišču "Atlant" sastāvā.
2010.—11. gada sezonā aizvadīja trīs spēles Edmontonas "Oilers" sastāvā, atlikušo sezonas daļu pavadot AHL. 2011.—12. gada sezonā Gerbers spēlēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Växjö Lakers rindās, taču tad pievienojās Rögle BK vienībai. Karjeras nogalē četras sezonas aizvadīja Šveices hokeja līgā, līdz 2017. gadā noslēdza profesionāļa karjeru.
Šveices hokeja izlases rindās izcīnījis sudraba medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā. Gerbers spēlējis deviņos Pasaules čempionātos, kā arī 2002. un 2006. gada Olimpiskajās spēlēs. 2006. gada Olimpiskajās spēlēs Gerbers aizvadīja vēsturisku spēli, kurā, lielā mērā pateicoties tieši viņam, Šveices izlase ar 2:0 pārspēja Kanādas vienību. Šveices vārtos Gerbers atvairīja visus 49 pretinieku metienus.
Lāčplēša iela (Rīga)

Vēsture

1867. gadā apvienoja Mazo Smilšu (vācu: Kleine Sandstrasse) un Lielo Smilšu (vācu: Grosse Sandstrasse) ielas, izveidojot Smilšu ielu (vācu: Sandstrasse). Baltijas rusifikācijas laikā 1885. gadā Smilšu ielu pārdēvēja Romanovu dinastijas vārdā par Romanova ielu (krievu: Романовская улица). 1923. gadā iela ieguva jaunu nosaukumu — Lāčplēša iela. Vācu okupācijas laikā tā tika pārsaukta vēsturnieka Kārļa Širrena vārdā par Kārļa Širrena ielu (vācu: Carl Schirren Straße), bet 1944. gadā atguva iepriekšējo Lāčplēša ielas nosaukumu.
Daugavpils Marka Rotko mākslas centrs

Izveide

Līdz 1993. gadam bijušajā cietokšņa artilērijas arsenāla ēkā atradās kara skolas kazarmas. Pēc kara skolas slēgšanas ēka netika izmantota vairākus gadus, laiku pa laikam arsenāla ēkas telpās pirmajā stāvā notika mākslas un foto izstādes. Daugavpils Marka Rotko mākslas centra (DRMC) izveides projekta attīstība sākās ar ideju 2002 gadā, kad tika uzsākta M. Rotko simtgadu svinību organizēšana. 2007. gada sākumā Daugavpils dome apstiprināja Marka Rotko mākslas centra izveides koncepciju arsenāla ēkā. 2008. gadā SIA "ARHIS" izstrādāja tā tehnisko projektu. No 2011. gada maija līdz 2012. gada decembrim notika būvdarbi, pamatīgi rekonstruējot vēsturisko ēku un laukumu. Marka Rotko mākslas centra ēkas restaurācija izmaksāja apmēram četru miljonus latu (vairāk nekā 5,7 miljonus eiro), no tiem 85% ieguldīja trīs dažādi Eiropas fondi, 12% — Daugavpils pilsēta, 3% — Latvijas valsts.
Rotko mākslas centra kolekcijas pamatā sākotnēji bija Daugavpils starptautisko mākslas plenēru „Marks Rotko” (2005—2012) laikā tapušie glezniecības darbi. Pēc plenēra noteikumiem, katrs dalībnieks dāvināja vismaz vienu savu mākslas darbu topošā mākslas centra krājumam (228 mākslas darbi dažādās tehnikās, 112 mākslinieki no 25 valstīm). Plenēru darbiem pievienojās arī individuālie dāvinājumi no Latvijā un pasaulē atzītiem māksliniekiem (I. Krolle, M. Kluša, S. Geršovs, A. Gals, B. Holsteins u.c.).
2013. gadā centrā viesojās ap 91 000, bet 2014. gadā — gandrīz 116 000 cilvēku.

Telpas

DRM centrā ietilpst Rotko oriģinālu zāle, Rotko klusuma telpa "Klusums ir tik precīzs" (Silence is so accurate), video zāle, Rotko darbu reprodukciju un digitālā ekspozīcija.
Mākslas centra laikmetīgās mākslas sektorā tiek iekārtotas dažādas izstādes.

Marka Rotko darbu kolekcija

Marka Rotko simtgades svinību 2003. gadā ietvaros Daugavpils pilsētai tika uzdāvināta viņa gleznu reprodukciju kolekcija, kurā ietilpa četrdesmit viena Marka Rotko gleznu muzeja kvalitātes kopija. Kopš 2013. gada mākslas centrā eksponēti seši mākslinieka darbu oriģināli, ko centram deponējuši viņa bērni Keita Rotko-Praizela (Kate Rothko Prizel) un Kristofers Rotko (Christopher Rothko): „Ifigenijas upurēšana”, „Māte un bērns”, „Augstais priesteris”, „Bez nosaukuma”, „Nr. 10 (brūns, melns, sjēna uz tumšā vīna)” un „Nr. 7 (oranžais un šokolāde)”.
Plānots, ka 2016. gadā uz Latviju atceļos jauni Marka Rotko oriģināldarbi, kas nomainīs esošo mākslinieka gleznu izstādi.
Deniss Platonovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Platonovs uzsāka 2002.—03. gada sezonā, kad spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Kazaņas "Ak Bars" rindās. Nākamās sezonas ievadā hokejists aizvadīja trīs spēles AHL vienībā Milvokī "Admirals", taču tad atgriezās Kazaņā. 2004.—05. gada sezonas vidū uzbrucējs pārcēlās uz Ņižņekamskas "Ņeftehimik" vienību.
2005. gada vasarā Deniss pievienojās Magņitogorskas "Metallurg" vienībai, 2006.—07. gada sezonā komandas sastāvā izcīnot Krievijas čempiona titulu. Kluba sastāvā hokejists spēlēja līdz pat 2011. gada vasarai, kad pievienojās Omskas "Avangard" rindām, sezonas otrajā pusē nonākot Ufas "Salavat Julajev" vienībā. 2013.—14. gada sezonā kopā ar Magņitogorskas "Metallurg" izcīnīja Gagarina kausu, finālsērijā ar 4—3 pārspējot Prāgas "Lev".
Ābols (auglis)

Ābols (pomum) ir sulīgs auglis. Par ābolu parasti dēvē ābeļu augļus, bet pēc augļu morfoloģiskās klasifikācijas āboli ir visu ābeļu apakšdzimtas augu augļi, piemēram, cidoniju, bumbieru, pīlādžu, aroniju, korinšu un citu augļi.
Sibīrijas kolonoks

Izplatība

Sibīrijas kolonoks dzīvo viscauri Austrumāzijā; gandrīz visā Sibīrijas teritorijā, izņemot polāros apgabalus. Uz ziemeļiem tas ir sastopams līdz Ohotskas jūrai, bet uz dienvidiem līdz Kvangtungai Ķīnā. Dienvidu daļā uz rietumiem tas sastopams līdz Tibetai un Gobi tuksnesim. Ziemeļu daļā tas uz rietumiem dzīvo līdz Krievijas rietumu robežai Urālu kalniem. Sibīrijas kolonoks ir introducēts vairākās Japānas salās.
Sibīrijas kolonoks ir tipisks taigas iemītnieks, Taivānā tas dzīvo tikai kalnos 1400—1700 metrus virs jūras līmeņa. Savu migu tas iekārto ūdens tuvumā.

Izskats

Sibīrijas kolonoka ķermenis ir slaids, garš un lokans ar īsām kājām. Tam ir gara, pūkaina aste. Tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm. Ķermeņa garums tēviņiem bez astes ir 28—39 cm, astes garums 15—21 cm, svars 650—820 g, mātītēm ķermeņa garums ir 25—30 cm, astes garums 13—16 cm, svars 360—430 g. Galvas forma saspiesta. Ausis platas, zemas un noapaļotas. Kažoka krāsa vasarā ir sarkanbrūna vai ruda, ziemā tas kļūst gaišāks, zeltaināks. Augšlūpas un apakšžokļa matojums ap degungalu ir balts, tāpat kā Eiropas ūdelei. Ap acīm tumša matojuma maska. Ziemas kažoks Sibīrijas kolonokam ir ļoti biezs un pūkains.

Uzvedība

Sibīrijas kolonoks ir nakts dzīvnieks, izņēmums ir mātes ar mazuļiem. Tie ir nometnieki, lai gan dažreiz tie migrē, lai atrastu barību. Vienas nakts laikā kolonoks nostaigā apmēram 10—12 km, reizēm 18—20 km. Tas pārvietojas lēcieniem, spēj rāpties arī kokā. Migu iekārto zem koka saknēm, akmeņiem, bieži ieņem citu dzīvnieku izraktās alas. Briesmu gadījumā izdala smaku ar sekrētu no dziedzeriem zem astes.
Sibīrijas kolonoka galvenie dabīgie ienaidnieki ir lielie, plēsīgie putni.

Barība

Sibīrijas kolonoks medī ūdensžurkas, strupastes, peles, vāveres, lēcējpeles, kukaiņus, putnus un vardes, izēd no ligzdām olas. Tas, ja ir ispējams, ēd arī riekstus un ogas. Kad medījuma ir daudz, Sibīrijas kolonoks uzkrāj medījuma pārpalikuma rezerves slēptuvē.

Vairošanās

Riesta laikā ziemas beigās tēviņi var saplēsties par mātītes uzmanību. Grūsnība ilgst apmēram 29 dienas. Laikā no aprīļa līdz jūnijam piedzimst 2—12 nevarīgi, akli mazuļi, ar vidējo skaitu 5 mazuļi. Acis atveras pēc mēneša. Māte tos zīda ar pienu 2 mēnešus. Rudenī jaunie kolonoki pamet ģimeni. Dzimumbriedumu jaunie Sibīrijas kolonoki sasniedz 2 gadu vecumā. Savvaļā tie dzīvo apmēram 5—6 gadus, nebrīvē 10 gadus.
Anhedonija

Anhedonija (no grieķu: ἀν- (an-) — 'ne' un ἡδονή (hēdonḗ) — 'bauda') ir nespēja gūt prieku no nodarbēm, kas parasti to sagādā, piemēram, no vaļaspriekiem, mūzikas, fiziskām, sociālām un seksuālām aktivitātēm. Anhedonija sastopama pie dažādām garīgajām slimībām (šizofrēnijas), kā arī garastāvokļa traucējumiem. Tā mēdz būt saistīta arī antipsihotisko līdzekļu lietošanu, kā arī novērojama opioīdu, stimulantu atcelšanas sindroma laikā.
Kauja par Rīgas jūras līci (1915)

1915. gada kauja Rīgas jūras līcī notika Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada augustā, Kurzemes ofensīvas laikā, kad pēc Kurzemes guberņas iekarošanas Vācijas impērijas jūras kara flotes virspavēlnieks Heinrihs fon Hoencollerns (Hohenzollern) deva pavēli iegūt kontroli pār Rīgas jūras līci. Pēc jūras kaujas pie Pērnavas vācu kara flotes pavēlniecība bija spiesta atteikties no šiem plāniem līdz 1917. gadam, kad līdztekus Rīgas operācijai vācu flote veica operāciju "Albiona", kuras rezultātā iekaroja Igaunijas salas.

Kaujas mērķi

Vācu flotei izvirzīja četrus uzdevumus: 1) iznīcināt krievu flotes daļas, kas apsargāja ziemeļu ieeju līcī pie Monas (Muhu) salas; 2) izveidot mīnu aizsprostu starp Muhu salu un kontinentu; 3) sabombardēt Daugavgrīvas cietokšņa nocietinājumus; 4) noslēgt Pērnavas ostu, kas kalpoja kā britu zemūdeņu osta.

Norise

Jūras kaujas pirmā daļa notika no 1915. gada 6. līdz 9. augustam, kad vācu karakuģi cauri mīnētajam Irbes šaurumam ielauzās Rīgas jūras līcī, bet pēc jūras kaujām bija spiestu atgriezties atpakaļ Baltijas jūrā.
No 16. līdz 20. augustam notika kaujas Irbes šaurumā, uz ziemeļiem no Roņu salas un Rietumigaunijas (Monzunda) arhipelāgā, kas beidzās ar kauju pie Pērnavas ostas 1915. gada 20. augustā.
Pērnavas kauja sakās 20. augusta rītā, kad vācu tvaikoņi pietuvojās Pērnavas molam. Taču, baidoties no vācu desanta, krievi jau bija aizsprostojuši ieeju ostā — starp moliem bija nogremdēti trīs burinieki un fabrikas “Waldhof” prāmis. Atbildot uz krievu uzsākto apšaudi, vācu karakuģi savu uguni vērsa pret pilsētu un 40 minūšu laikā Pērnavas osta bija bloķēta. Vācieši atkāpās jūrā, pa ceļam nogremdējot sešus vietējo Kihnu salas iedzīvotāju burukuģus. Komandants Rodzjanko, nobijies no vāciešu desanta iespējamības, lika uzspridzināt fabriku “Waldhof”, elektrostaciju, pienotavu, petrolejas noliktavas, kā arī nogremdēt jūrā palikušos kuģus. Pārējos Rīgas līča ieņemšanas uzdevumus vācu flotei izpildīt neizdevās.
Šajā operācijā krievu flote zaudēja 2 lielgaballaivas, 2 tvaikoņus, 9 nelielus buriniekus, 1 prāmi un 1 hidroplānu. Nopietnus bojājumus cieta bruņukuģis “Slava” (Слава). Vācieši zaudēja 2 jūras medniekus un 3 tralerus. Nopietni bojāts bija līnijkreiseris “Moltke”, vieglais kreiseris “Thetis”, jūras mednieks "S-144" un traleris "T-77". Vieglāki bojājumi bija līnijkreiserim “Von der Tann”, vieglajam kreiserim “Augsburg” un jūras medniekam "V—183".
Arnis Cimdars

Izglītība

1980. gadā beidzis Jelgavas 1. vidusskolu. Pirmo augstāko izglītību būvinženiera specialitātē ieguvis 1985. gadā Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā Jelgavā. 2009. gadā ieguvis sociālo zinātņu maģistra grādu politikas zinātnē Latvijas Universitātē.

Karjera

No 1985. līdz 1987. gadam Cimdars bija Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas galvenais enerģētiķis, vēlāk — LLA prorektora vietnieks kopmītņu jautājumos. No 1990. līdz 1993. gadam strādājis par Jelgavas pilsētas dzīvokļu nodaļas vadītāju. No 1993. līdz 1996. gadam bijis a/s "Aipara" prezidents, bet līdz 1997. gadam darbojies kā Saeimas Tautsaimniecības, agrārās, vides un reģionālās politikas komisijas konsultants.

Politiskā darbība

1995. gadā iestājies partijā "Saimnieks", vēlāk kļuvis arī par Demokrātiskās partijas "Saimnieks" biedru. 1998. gadā, uzskatot, ka Centrālās vēlēšanu komisijas priekšsēdētāja amats ar darbu partijā nav savienojams, darbību partijā apturējis. Pēc Demokrātiskās partijas "Saimnieks" pārveidošanās par Latvijas Demokrātisko partiju dalību partijā nav atjaunojis un šobrīd nav nevienas partijas biedrs.
6. Saeimas vēlēšanās Cimdars organizējis Demokrātiskās partijas "Saimnieks" dalību Zemgales reģionā.

Vēlēšanu novērošana

1997. gada janvārī pirmoreiz ievēlēts par Centrālās vēlēšanu komisijas biedru. Tā paša gada 11. decembrī tika ievēlēts par CVK priekšsēdētāju. Pirmās vēlēšanas, kuras Cimdars vadīja šajā amatā, bija 7. Saeimas vēlēšanas 1998. gadā. Cimdars tika pārvēlēts kā CVK priekšsēdētājs 1999., 2003. un 2007. gadā. 2019. gadā viņu nomainīja Kristīne Bērziņa.
Kopš 1997. gada viņš pārstāv Latviju Eiropas valstu vēlēšanu administratoru asociācijā (ACEEEO). 2000. gadā Varšavas konferencē ievēlēts par ACEEEO Izpildpadomes locekli. Atkārtoti asociācijas Izpildpadomē ievēlēts 2003. gadā Londonas konferencē. No 2005. gada septembra līdz 2007. gada septembrim bijis arī ACEEEO prezidents.

Privātā dzīve

Arnis Cimdars ir dzimis 1962. gada 8. jūnijā Jelgavā. Šobrīd ar ģimeni dzīvo Ozolnieku novadā. No 1985. līdz 2007. gadam dejojis Tautas deju ansamblī "Ritums".
Ilgtspējība

Vides ilgtspējība

Tā ir atbildīga rīcība attiecībā pret vidi un tās daudzveidību, vērsta galvenokārt uz vides saglabāšanu.

Sociālā ilgtspējība

Tā ir atbildīga rīcība pret cilvēkiem visdažādākajos kontekstos, bet galvenokārt tā attiecināma uz visu sabiedrības daļu ietveršanu.
TU3

Lokomotīves vēsture

Lokomotīve tika izstrādāta 1954. gadā Čehoslovākijā, rūpnīcā ČKD-Sokolovo. Sākotnējais lokomotīves apzīmējums Čehoslovākijas dzelzceļu sistēmā bija T47. Eksportam uz PSRS lokomotīves ieguva jaunu sērijas apzīmējumu TU3 "trešā tipa šaursliežu dīzeļlokomotīve" (тепловоз узкоколейный, тип третий).

Eksports

Padomju Savienībā šīs lokomotīves tika importētas, sākot ar 1957. gadu.

Lokomotīvju ekspluatācija

Lokomotīves TU3-001 un TU3-002 tika ekspluatētas Mazajā Oktobra dzelzceļā Ļeningradā. Pēc tam abas lokomotīves tika norakstītas. Tas, kas palika pāri no lokomotīves TU3-001, atrodas Oktobra rūpnīcas teritorijā un ir sagatavots sagriešanai metāllūžņos, kura tika nozīmēta uz 2012. gada janvāri. Lokomotīve TU3-002 tika nodota Lavasāres (Igaunija) šaursliežu dzelzceļa muzejam. Vēl viena TU3 sērijas lokomotīve mūsdienās tiek ekspluatēta Ļvovas bērnu dzelzceļā.
TU3 tipa lokomotīves izmantotas arī Latvijā. Lokomotīve TU3-004 tika ekspluatēta Brocēnu cementa un šīfera kombinātā, bet TU3-035 — Rīgas bērnu dzelzceļā.

Lokomotīvju novērtējums

Lokomotīve tika projektēta smagā tipa kravas/pasažieru vilcienu vilkšanai pa šaursliežu dzelzceļiem, dēļ kā tai bija liels saķeres svars - 30,5 t. Tas bija viens no iemesliem, kas nodrošināja to, ka lokomotīves PSRS dzelzceļos "neiedzīvojās", lokomotīvju ekspluatācijai bija nepieciešami smagā tipa sliežu ceļi, kādi bija tikai PSRS satiksmes ceļu ministrijas pārziņā. Vietējo dzelzceļu īpašniekiem nebija iespēju izmantot šāda tipa sliežu ceļus, to pārziņā bija vieglā tipa sliežu ceļi, uz kuriem šīs lokomotīves izmantošana bija burtiski neiespējama, dēļ tās lielās slodzes. Tāpat sakarā ar to, ka lokomotīvei bija diezgan gara ekipāžas daļas garenbāze, tā slikti izbrauca maza rādiusa ceļa līkumus.
Mihails Ričagovs

Biogrāfija

1980. gadu beigās izvirzījies par vienu no Igaunijas vadošajiem šahistiem. 1989. gadā ieguvis pirmo medaļu Igaunijas šaha čempionātā par 3. vietu,, kurai tālāk sekojušas bronzas medaļa 1992. gadā, sudraba - 1994., 1995. un 1997. gados, kā arī zelts 2000. gadā.
Sešas reizes pārstāvējis Igaunijas izlasi Pasaules šaha olimpādēs (1992, 1994, 1996, 1998, 2000, 2002) un divas reizes Eiropas komandu šaha čempionātos (1992, 1997).
2000. gadā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņā, bet zaudējis jau 1. kārtā. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā Stokholmas 1997. gadā, Tamperes 1999. gadā un Tallinas 2006. gadā. Piedalījies 2004. gada Latvijas šaha čempionātā, kur, dalot 2.-4. vietu, pēc papildrādītājiem palicis trešais. 2009. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā ierindojies 14. vietā. Bijis lielmeistaru Alekseja Širova un Lembita Olla sekundants. 2011. gadā Ričagovam piešķirts FIDE vecākā trenera nosaukums. 2012. gadā Pasaules šaha olimpiādē bijis Latvijas vīriešu izlases treneris.
Trohētijas

Sistemātika

Sākotnēji trohētijas iekļāva kakaoaugu dzimtā, taču pēc plašiem aprakstiem ģinti pievienoja malvu dzimtai. Tomēr par tās sistemātiku joprojām tiek debatēts.

Apraksts

Krūmi un nelieli koki, kuru augstums var sniegties no 2 līdz 5 vai pat 8 m. Ziedi iespaidīgi krāšņi, atkarībā no sugas balti, sārti vai oranži.

Veģetācija un apdraudējums

Trohētijas sastopamas mitros mežos ar augstu nokrišņu daudzumu vai kalnainās vēju puses nogāzēs.
Visas ģints sugas ir apdraudētas, un lielākās briesmas rada invazīvās sugas kā Ķīnas gvajave, krabjēdāji makaki un žurkas. Ārkārtīgi retās Trochetia parviflora populāciju veido aptuveni 63 īpatņi. Sugu uzskatīja par izmirušu kopš 1863. gada, līdz 2001. gadā to no jauna atklāja botāniķu grupa Corps de Garde kalna nogāzē.

Apputeksnēšana

Trohētijas ir vieni no nedaudziem zināmiem augiem, kas spēj producēt krāsainu nektāru. Tā, Trochetia boutoniana nektārs ir sarkans, bet Trohetia blackburniana — dzeltens. Daži zinātnieki sliecas domāt, ka tās varēja apputeksnēt kolonizācijas laikā izmirušās putnu sugas. Tomēr nesenie pētījumi liecina, ka dažas trohētiju sugas apputeksnē felsumas, turklāt labprātāk izvēloties augus ar krāsainu nektāru nekā augus, kuru nektārs ir bezkrāsains.
Mūsdienās galvenie apputeksnētāji ir Maurīcijas olīvzaļās baltactiņas, Maurīcijas pelēkās baltactiņas, introducētās medusbites un felsumas.
Vietās, kur olīvzaļie briļļuputni izzuduši, Trochetia blackburniana pamatā apputeksnē zilastes gekoni. Turklāt, apputeksnēšanas produktivitāte atkarīga no pandānu blīvuma, kuru lapu spirālisko pušķu vidi šīm felsumām kalpo par patvērumu.
Šostakoviča 5. simfonija

Dmitrija Šostakoviča 5. simfonija D minorā (Op. 47) ir simfonija orķestrim, kas tika komponēta laikaposmā no 1937. gada aprīļa līdz jūlijam. Simfonijas pirmatskaņojumu 1937. gada 21.novembrī veica Ļeņingradas filharmoniskais orķestris Jevgeņija Mravinska vadībā. Publika par skaņdarbu bija tādā sajūsmā, ka balstoties uz Mstislava Rostropoviča teikto, pēc pirmatskaņojuma beigām ovācijas nerimās vēl vismaz 40 minūtes.
5. simfonija mūsdienās tiek uzskatīta par vienu no Šostakoviča visslavenākajiem darbiem.
Rīgas Ezerkrastu pamatskola

Izglītības programmas

Vispārējās pirmsskolas izglītības programma(01011111), Pamatizglītības programma (21011111), Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (21015611)

Vēsture

Skolas pirmsākumi meklējami 1963. gadā, kad Annas ielā izveidoja Rīgas 2. pagarinātās darba dienas skolu. 1978. gadā atklāja skolas ēku P. Dauges ielā 27. Skolā strādāja 135 skolotāji un pagarināto grupu audzinātāji, skolā mācījās apmēram 2000 skolēnu.
1985. gadā uzcēla skolas ēku Malienas ielā 89, tolaik skolā mācījās 920 skolēni latviešu un krievu plūsmās.
No 2003. gada pastāvēja Rīgas Ezerkrastu vidusskola, ko 2013. gadā pārdēvēja par Rīgas Ezerkrastu pamatskolu.
2019. gadā Rīgas dome pieņēma lēmumu par Rīgas Ezerkrastu pamatskolas pievienošanu Rīgas Juglas vidusskolai.