google/wiki40b huggingface dataset:
Jēkabpils autoosta

Jēkabpils autoosta ir autoosta, kas atrodas Latvijas pilsētā Jēkabpilī. SIA "Jēkabpils autobusu parks" Jēkabpils autoosta atrodas Daugavas kreisajā pusē, Jēkabpils centrā blakus Kena parkam, Vienības ielā 1. Autoostā ir plaša uzgaidāmā zāle, divas kases un pieejami mantu uzglabāšanas pakalpojumi. Ziemas sezonā siltums tiek nodrošināts ar vietējo gāzes apkures sistēmu. Autoostā darbojas kafejnīca, frizētava, preses kiosks, bezmaksas interneta termināls un vairāki veikaliņi. Autoosta ir iekļāvusies "Baltic Lines" programmā, kas dod iespēju pasažieriem pasūtīt biļetes uz visiem tiem iekšzemes un starptautiskajiem maršrutiem, ko apkalpo Rīgas Starptautiskā autoosta.
Pie autoostas celtnes atrodas stāvvieta apmēram 15 autobusiem un seši pasažieru iekāpšanas laukumi, pie kurām pienāk un atiet autobusi, kuri apkalpo kā vietējos, tā iekšzemes un starptautiskos maršrutus. Autoostai apkārt esošā teritorija ir apzaļumota. Blakus autoostai atrodas pilsētas autobusu pieturas un taksometru stāvlaukums, kā arī vairāki veikali un aptieka.

Vēsture

Iepriekšējā autoosta, kas atradās blakus Vecpilsētas laukumam, bija nolietojusies un neatbilda nepieciešamajām prasībām, kā arī radīja lieku transporta kustības noslogojumu. Kā jauns būvobjekts, tas ir, autobusu perons, autoosta un apbūves zona, Jēkabpils autoosta tika nodota ekspluatācijā 2004. gada janvāra beigās, bet tika atklāta februāra beigās. Kopējās būvniecības izmaksas bija aptuveni 423000 Ls. darbus veica vietējie uzņēmēji- ģenerāluzņēmējs p/s "Jēkabpils Lauku celtnieks", "Hektors", "Velmo", "Indriķis" un "Jēkabpils PMK".

Starppilsētu maršruti

No Jēkabpils autoostas pastāv tiešā satiksme uz šādām Latvijas pilsētām: Aizkraukle, Aknīste, Alūksne, Bauska, Cēsis, Cesvaine, Daugavpils, Gulbene, Ilūkste, Jaunjelgava, Ķegums, Līvāni, Madona, Ogre, Preiļi, Pļaviņas, Rēzekne, Rīga, Salaspils, Varakļāni, Viļāni, Viesīte. Vairāki starppilsētu maršruti, piemēram, Rīga—Ludza—Kārsava un Rīga—Krāslava, neiebrauc Jēkabpils autoostā, bet pietur otrpus Daugavai, Kurzemes ielā; savukārt ECOLINES starptautiskie reisi pietur Rīgas ielā iepretim "Statoil".
Lockheed Martin

Lockheed Martin ir viens no vadošajiem aerokosmisko sistēmu ražotājiem. Kompānija dibināta 1995. gadā, apvienojoties Lockheed Corporation ar Martin Marietta. Centrālais birojs atrodas Betesdā, Mērilendas štatā, ASV. Latvijā kompānija uzbūvējusi Kūciņu radaru TPS-117 Rēzeknes novadā Kūciņos pie Rēzeknes lidlauka.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Kiribati

Sarakstā apkopotas tās vietas Kiribati, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā no Kiribati ir iekļauta 1 vieta (dabas objekts). Kiribati Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 2000. gada 12. maijā.
Anno fon Zangerhauzens

Dzīvesgājums

Cēlis no Zangerhauzenas (tagad - Saksija-Anhalte). Pēc Vācu ordeņa vācmeistara Sainas Eberharda (vācu: Eberhard von Sayn, latīņu: Eberhardus) ieteikuma 1253. gadā virsmestrs Osternas Popo (vācu: Poppo von Osterna) iecēla bruņinieku Anno par Livonijas mestru. Kā amata zīmi viņš saņēma Livonijas zīmogu. Uz Kursas kara ceļa jūrmalā viņu sagaidīja ordeņa brāļi un pavadīja līdz Rīgai, kur Svētā Jura pilī par godu jaunajam mestram tika sarīkots mielasts. Drīz pēc tam mestrs Anno devās uz Klaipēdu pret prūšiem, kas bija aplenkuši Mēmelburgas pili.
Pēc tam, kad žemaiši iebruka Kurzemē, 1255. gadā mestrs vadīja Livonijas ordeņa karaspēku karagājienā uz Žemaitiju.
1256. gadā Anno fon Zangerhauzens tika izraudzīts par Vācu ordeņa virsmestru (1257—1273).
Rusova Livonijas hronika par mestri Anosu:
" 1258. gadā Prūsijas virsmestris Pope atsūtīja Livonijai jaunu mestri - Zangerhauzes Anosu. Šis mestris veda dažus kaŗus pret zemgaļiem un šamaišiem. Pēc 3 gadu valdīšanas Livonijā viņu iecēla 1261.gadā par virsmestri Prūsijā".
Saules banka

Vēsture

Banka tika dibināta 1992. gada 17. augustā ar nosaukumu «Slāvu banka». Nosaukumu «Saules banka» tā ieguva 1993. gada 24. decembrī. 1994. gada augustā tā bija viena no pirmajām bankām Latvijā, kura paziņoja par plāniem piedāvāt klientiem norēķinu kartes.
1997. gadā Igaunijas banka Tallinna Pank apmaiņas ceļā ieguva 20% «Saules bankas» akciju. Tallinna Pank turpināja iegādāties bankas akcijas, 1997. gada beigās tai piederēja 80% «Saules bankas» akciju. 1998. gada vasarā Tallinna Pank apvienojās ar Igaunijas banku Ühispank, kas tādējādi kļuva pārņēma Tallinna Pank rīcībā esošās akcijas. 1999. gada maijā Ühispank iegādājās atlikušos 20% «Saules bankas» akciju, tādējādi kļūstot par bankas vienīgo īpašnieku. Tajā pašā laikā tika izskatīta iespēja pievienot «Saules banku» Latvijas «Unibankai», kuru, tāpat kā Ühispank, kontrolēja Zviedrijas Skandinaviska Enskilda Banken (SEB). Kā iemesli neapvienoties tika minētas banku atšķirīgās funkcijas — «Unibanka» bija universāla banka, kas apkalpo gan uzņēmumus, gan privātpersonas, kamēr «Saules banka» bija specializēta banka, kurai bija daudz klientu no Krievijas.
1999. gada 18. decembrī Uhispank parakstīja līgumu par 100% «Saules bankas» akciju pārdošanu Itālijas uzņēmējam Ernesto Preatoni, taču Latvijas Banka neļāva veikt šo darījumu. 2000. gada nogalē notika pārrunas par bankas pārdošanu «Rietumu bankai», un Latvijas Banka šo darījumu 21. decembrī akceptēja. 2001. gada 23. februārī tika parakstīta vienošanās par bankas pārdošanu «Rietumu bankai». Darījuma summa netika atklāta, taču laikraksts «Bizness un Baltija», atsaucoties uz neoficiālu informāciju, ziņoja, ka banka tika pārdota par 13,5 miljoniem latu.
Banka pārtrauca savu darbību 2001. gada 1. jūlijā, un tā tika iekļauta «Rietumu bankā».
Brīvkorpuss

Brīvkorpuss (vācu: freikorps) ir vācu brīvprātīgo militāro vai paramilitāro formējumu nosaukums.
Pirmie brīvkorpusi pēc Frīdriha II Lielā iniciatīvas tika izveidoti jau 18. gadsimtā, lai papildinātu vācu karaspēku Septiņgadu karā. 19. gadsimtā tiem bija nozīmīga loma vācu cīņās pret Napoleonu, kas radīja ap šiem formējumiem patriotisku auru.
Pēc Pirmā pasaules kara Vācijā atgriezās simtiem tūkstošu kara veterānu, bet tobrīd valstī valdīja nestabilitāte un jukas. Tāpēc drīz vien radās virkne brīvkorpusu, kas darbojās kā paramilitāras organizācijas, lai neļautu valstij iegrimt absolūtā haosā. Versaļas līguma noteikumi paredzēja vācu armijas samazināšanu. Tādēļ brīvkorpusi kļuva par vienu no iespējām kā apiet šo noteikumu. Šie formējumi tika izmantoti, lai cīnītos ar revolucionāriem un kreisajiem spēkiem, kuri pēc Vācijas impērijas sabrukuma tīkoja iegūt varu, tomēr arī paši brīvkorpusi un to vadītāji, kas pārstāvēja reakcionārās un nacionālistiskās aprindas, centās ietekmēt politiku. 1920. gadā, kad Veimāras republikas valdība nolēma izformēt brīvkorpusus, izcēlās Kapa pučs, kura neveiksme noveda pie praktiski visu brīvkorpusu izformēšanas. Vēlāk daļa veterānu pievienojās nacionālistu kustībām un atstāja būtisku ietekmi uz tālākajiem notikumiem valstī. Ārpus Vācijas teritorijas brīvkorpusi nereti turpināja cīnīties par savas valsts interesēm, piemēram, šādi formējumi piedalījās karadarbībā Baltijā, Silēzijā, Prūsijā un citviet.
Vēlākajos gados šo nosaukumu lietoja arī citas provāciskas paramilitārās kustības, piemēram, Sudetu vācieši vai Dānijas nacistiskās partijas militarizētais spārns.
Vilis Rīdzenieks

Biogrāfija

1900. gadā beidzis mācības Šauļu ģimnāzijā. Piedalījies 1905. gada revolūcijā, pēc tam līdz 1908. gadam dzīvojis Sanktpēterburgā, te bijis fotogrāfa Aleksejeva māceklis. Vēlāk atgriezies uz dzīvi Latvijā. 1910. gadā atvēris fotosalonu Ventspilī, 1915. gadā Rīgā atvēris fotosalonu Klio, ko vadījis līdz 1935. gadam. Laikā no 1931. līdz 1935. gadam vadījis Rīgas Tautas augstskolas fotostudiju. Fotografējis latviešu strēlniekus, Kurzemes bēgļus Rīgā, valsts proklamēšanas brīdi, neatkarības cīņas, Raiņa un Aspazijas atgriešanos no trimdas, Rīgas Svētā Pētera baznīcas degšanas norisi, kā arī vairākus citus notikumus un personas. Strādājis Latvijas Zinātņu akadēmijas Koksnes ķīmijas institūta fotolaboratorijā. Miris 1962. gada 13. novembrī, apglabāts Meža kapos.
Viens no viņa ievērojamākajiem darbiem ir lielformāta fotogrāfija (119×158 cm) "Latvijas Republikas pasludināšana 1918. gada 18. novembrī", kurā uzņemts Latvijas valsts pasludināšanas brīdis pašreizējā Latvijas Nacionālajā teātrī, tā ir vienīgā notikuma vizuālā liecība. Ir fotogrāfijas "Sv. Pētera baznīcas degšana 1941. gada 29. jūnijā" autors. Viņa fotogrāfija "Māte" (attēlota ir komponista Emīla Dārziņa māte) 1928. gadā ieguva zelta medaļu Vimbldonas starptautiskajā fotoizstādē. Lielākā daļa viņa fotogrāfiju (apmēram 500) pašlaik atrodas Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā.
1930. gadā Rīdzenieks ticis apbalvots ar piektās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1938. gadā — piektās šķiras Atzinības krustu.
Jans Zommers

Karjera

Karjeru sāka FC Basel sistēmā. Ticis izīrēts gan FC Vaduz, gan Grasshopper. Pēc īrēm kļuva par stabilu Basel spēlētāju. 2014. gada martā parakstīja piecu gadu līgumu ar Vācijas klubu Menhengladbahas "Borussia".
Šveices izlasē spēlējis gan 2014. gada FIFA Pasaules kausā, gan 2016. gada Eiropas čempionātā.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Krimuldas novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Krimuldas novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Spānijas administratīvais iedalījums

Spānijas administratīvo iedalījumu veido 17 autonomie apgabali (spāņu: comunidades autónomas), 2 autonomās pilsētas (spāņu: ciudades autónomas) un 3 suverēnās teritorijas (spāņu: plazas menores de soberanía). Spānijas autonomie apgabali (spāņu: Comunidad Autónoma) ir Spānijas Karalistes pirmā līmeņa politiskais iedalījums, kas izveidots saskaņā ar Spānijas konstitūciju. Konstitūcijas otrais pants atzīst visu "reģionu un tautību" tiesības uz pašpārvaldi un pasludina "Spānijas nācijas nesaraujamo vienotību". Autonomie apgabali sīkāk iedalās 50 provincēs (spāņu: provincias).
Heinrihs Strods

Dzīvesgājums

Dzimis 1925. gada 20. aprīlī Ilūkstes apriņķa Dvietes pagasta „Strazdiņos” kā vecākais dēls Helēnas un Pētera Strodu ģimenē. Mācījās Ūziņkroga un Dvietes pamatskolās (1934-1939) un Ilūkstes Valsts humanitārajā ģimnāzijā (1939-1944). Bebrenes vidusskolas skolotājs (1944-1946), līdztekus studēja neklātienē un vēlāk klātienē Latvijas Valsts Universitātes Vēstures fakultātē Rīgā (1945-1950), no 1949. gada Centrālā Latvijas Vēstures muzeja vecākais pētnieks. 1950. gadā viņš apprecējās ar Lūciju Jaundzemu, kas bija atradusies cietumā par nacionālo partizānu atbalstīšanu.
Pēc universitātes beigšanas H. Strodu 1951. gadā uzņēma aspirantūrā un 1953. gadā viņš aizstāvēja vēstures zinātņu kandidāta disertāciju "Kurzemes kroņa muižas klaušu saimniecības sairšanas periodā 19. gs. 1. pusē". Strādāja par Latvijas Vēstures muzeja Vēstures nodaļas vadītāju un direktora vietnieku zinātniskajā darbā, no 1954. gada par Latvijas Zinātņu akadēmijas Vēstures institūta Arheoloģijas un etnogrāfijas sektora vecāko pētnieku. Veica pētījumus Latvijas vēsturē un lauksaimniecības vēsturē, strādāja daudzos arhīvos dažādās valstīs. 1977. gadā Maskavā aizstāvēja vēstures zinātņu doktora disertāciju "Lauksaimniecība Latvijā pārejas periodā no feodālisma uz kapitālismu".
1982. gadā Strodu ievēlēja par Latvijas Universitātes vēstures profesoru un līdz 1993. gadam viņš bija PSRS vēstures katedras vadītājs. No 1998. gada viņš bija arī Latvijas Okupācijas muzeja pētniecības programmu vadītājs. Pētnieciskās darbības dēļ Heinriham Strodam 2007. gadā aizliedza iebraukt Krievijā.
Miris 2012. gada 13. aprīlī Rīgā, apglabāts Rīgas I Meža kapos.
Vidusamerikas piramīdas

Vidusamerikas piramīdas ir piramīdas formas celtnes, ko cēla Vidusamerikā. Šīs celtnes parasti bija ar pakāpieniem, kuru augšā bija templis, kas ir raksturīgāk Mezopotāmijas zikurātiem, nekā Ēģiptes piramīdām. Vidusamerikas lielākā piramīda pēc apjoma ir Dižā Čolulas piramīda, kas atrodas Meksikā.
Audzējs

Audzēju iedalījums

Atkarībā no izcelsmes audzējus iedala 2 galvenajās grupās: epitēlijaudu un saistaudu audzēji. Nereti audzējus klasificē, nosaucot pēc orgāna, kurā tie veidojušies, piemēram, hepatoma- aknu audzējs, neirinoma- nervu audu audzējs, angioma- asinsvadu audzējs. Atkarībā no augšanas īpatnībām audzējus iedala labdabīgos un ļaundabīgos.

Labdabīgie audzēji

Labdabīgie audzēji parasti aug lēni, atbīdot apkārtējos audus, bet neieaugot tajos, šos audzējus ietver kapsula, tāpēc, operējot tie ir viegli izlobāmi, tie neveido jaunus audzēja perēkļus.

Ļaundabīgie audzēji

Šie audzēji gandrīz vienmēr aug ātri, iespiežas veselajos audos un orgānos, rada perēkļus citās organisma vietās, kur audzēja šūnas nokļūst ar asinīm.
2004. gada UCI šosejas riteņbraukšanas Pasaules kauss

2004. gada UCI šosejas riteņbraukšanas Pasaules kauss bija sešpadsmitā un pēdējā UCI Pasaules kausa sezona. Sacensību kalendārs neatšķīrās no 2003. gada sacensībām, kas nozīmēja, ka tas nebija mainījies pēdējos septiņus gadus.
Gerolsteiner komandas pārstāvis Dāvids Rebellins pēc pārliecinoša Ardēnu sacensību snieguma pārņēma vadību kopvērtējumā. Viņš uzvarēja gan Amstel Gold Race, gan Ljēža—Bastoņa—Ljēža. Tomēr Paolo Betīni stabilais sniegums sezonas garumā ļāva Quick Step-Davitamon sportistam apsteigt Rebellinu un iegūt trešo Pasaules kausa titulu pēc kārtas, uzstādot šīs sacensības rekordu. Tam par pamatu bija Betīni lieliskā forma augustā, kas viņš ieņēma trīs otrās vietas, kuras deva 210 punktus, kamēr Rebellins uzkrāja tikai 112, tobrīd ierindojot Betīnī otrajā vietā tikai 6 punktus aiz līdera Rebellina. Augusta nedēļas nogalē, kad nenotika Pasaules kausa sacensības, Betīni ieguva zelta medaļu Olimpisko spēļu šosejas grupas braucienā.
Komandu sacensībās T-Mobile Team apsteidza Rabobank par vienu punktu, pārsvaru gūstot tieši pēdējās sacensībās.
Sezonas atklāšanas sacensībās Milāna—Sanremo notika kuriozs starpgadījums, kad sprinta finišā Ēriks Cābels domāja, ka jau ir nodrošinājis uzvaru un pacēla gaisā rokas, svinot uzvaru, bet tajā brīdī Oskars Freire spēja viņu apsteigt un gūt negaidītu uzvaru.
Latviska Gada Grāmata

Saturs

"Latviskajā Gada Grāmatā" bija praktiskas un didaktiskas pamācības, arī prozas un dzejas teksti. Iespieda arī Štefenhāgena izdoto grāmatu sarakstu.
Miko Lehtonens

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Lehtonens uzsāka 2004.—05. gada sezonā, debitējot SM līgas kluba Espo "Blues" sastāvā.
2007. gada vasarā Lehtonens noslēdza līgumu ar NHL klubu Bostonas "Bruins", taču vēl sezonu pavadīja "Blues" sastāvā, pirms devās uz Ziemeļameriku, 2008.—09. gada sezonā aizvadot arī savu debijas spēli NHL, atlikušo sezonas daļu spēlējot AHL. Arī 2009.—10. gada sezonā Lehtonens "Bruins" aizvadīja vienu vienīgu spēli.
2010. gada vasarā Lehtonens pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam Skellefteå AIK, taču pēc tajā aizvadītas sezonas nonāca KHL vienībā Čerepovecas "Severstal". Pusotru sezonu vēlāk pārcēlās uz Cīrihes "Lions", taču 2013. gada vasarā pievienojās HK Bernes rindām.
LADEE

Lidojuma gaita

LADEE tika palaists 2013. gada 7. septembrī 03:27 UTC ar nesējraķeti Minotaur V no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (MARS) starta laukuma LP-0B. Šis bija pirmais Minotaur V starts.
LADEE Mēness orbītas sasniegšanai izmantoja neierastu trajektoriju. Sākotnēji tā tika ievadīta augstu eliptiskā Zemes orbītā. Tas gandrīz mēneša laikā veica trīs apriņķojumus ar planētu, katru reizi orbītai palielinoties.
6. oktobrī 10:57 UTC, kad LADEE atradās apogejā, uz četrām minūtēm tika iedarbināts kosmiskā aparāta dzinējs, lai ieietu Mēness orbītā. Vēl divi manevri tika veikti 9. un 12. oktobrī, lai orbītu pazeminātu līdz 250 km. 40 dienu laikā paredzēta sistēmu un instrumentu testēšana.
18. oktobrī veikts lāzera sakaru eksperiments LLCD, pirmoreiz vēsturē pārraidot datus no Mēness orbītas uz Zemi ar ātrumu 622 megabiti sekundē, kas bija vairāk par sešām reizēm ātrāk nekā agrāk.
20. novembrī LADEE pazemināja orbītu ar augstumu no 12 līdz 60 km no Mēness virsmas, kas ir misijas darba orbīta.
2014. gada 3. februārī NASA paziņoja, ka, tā kā ir ietaupījušies degvielas krājumi, LADEE misija tiks pagarināta par 28 dienām. Kosmiskā aparāta orbīta tiks pazemināta līdz dažiem kilometriem virs Mēness virsmas.
2014. gada 11. aprīlī tika izslēgti LADEE zinātniskie instrumenti, kad tam bija beigušies degvielas krājumi. Kosmiskais aparāts ietriecās Mēness neredzamajā pusē 18. aprīlī laikā starp 04:30 un 05:22 UTC.
Abrenes apriņķa muižu nosaukumi

Abrenes apriņķa muižu nosaukumi ir viens no avotiem Abrenes apriņķa un Latvijas vēstures izziņai. 
Muižas pastāvēja līdz 1920. gada agrārajai reformai, kad tās tika likvidētas un bijušajiem īpašniekiem reizumis tika atstāti vienīgi muižu centri. 1925. gada 1. aprīlī no Ludzas apriņķa ziemeļu daļas pagastiem un no Krievijas pievienotajām teritorijām izveidoja Jaunlatgales apriņķi.
Pēc reformas tā laika Jaunlatgales apriņķa robežās saglabājās 1 liels muižas centrs (ar platību virs 150 ha) Bakavā, kā arī 2 mazie muižas centri (ar platību 50-100 ha) Balvos un Radavā. 
Vietvārdu nosaukumos muižas vārds tika izskausts ar 1936. gada likumu par lauku nekustamo īpašumu pārdēvēšanu.
Berezne

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1445. gadā kā Polijas—Lietuvas ūnijas apdzīvota vieta. Iekļāvusies Krievijā pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Berezne iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Izglītība

Pilsētā darbojas meža koledža.
Skurstenis (filma)

Sižets

Reiz bija kāds skurstenis, pie kura atradās trīs mājas. Šajās mājās dzīvoja septiņas gaišmatainas meitenes.
Homer the Heretic

Sižets

Homērs atsakās no ticības, lai neietu uz baznīcu svētdienas rītos. Pēc kāda laika, būdams mājās, Homērs sarīko ugunsgrēku.
Itālijas Konstitucionālais referendums (1946)

Itālijas Konstitucionālais referendums (1946) notika 1946. gada 2. jūnijā. Tā rezultātā tika izbeigta Itālijas Karalistes pastāvēšana un Itālija kļuva par republiku. Referendumā piedalījās 24,9 miljoni reģistrēto balsstiesīgo (89%), no kuriem 12,7 miljoni (54,2%) nobalsoja par republiku bet 10,7 miljoni (45,7%) par monarhiju. Vienlaikus ar referendumu notika Itālijas Konstitucionālās sapulces vēlēšanas. Referenduma rezultāti iezīmēja skaidu Itālijas dalīšanos Ziemeļos un Dienvidos, Ziemeļiem balsojot par republiku, bet Dienvidiem aizstāvot monarhiju.
Līdz 1946. gadam Itālija bija konstitucionālā monarhija, kurā ceremoniālo valsts galvas lomu ieņēma Savojas dinastijas karaļi, bet izpildvara piederēja vēlētam premjerministram. Karaļnams sevi diskreditēja pēc tam, kad 1922. gadā karalis Viktors Emanuels III pretēji parlamenta vairākumam par premjerministru iecēla nelielās fašistu partijas vadoni Benito Musolīni, kurš kļuva par absolūtu Itālijas diktatoru. Lai arī 1943. gadā, kad Itālijas teritorijā jau bija iebrucis Sabiedroto valstu karaspēks, karalis sadūšojās un atlaida Musolīni, pēckara Itālijā karaļnama sadarbošanās ar fašistiem padarīja monarhijas tālāku pastāvēšanu problemātisku. Politiskās partijas, kas bija guvušas iedzīvotāju atbalstu haotiskajā laikā starp 1943. un 1945. gadu, jo bija bruņoti cīnījušās pret fašistiem un nacistiskās Vācijas okupāciju, bija republikāniskas. Daudzi itāļi vainoja karaļnamu par to, ka tas pieļāva fašistu nākšanu pie varas.
1944. gada aprīlī karalis Viktors Emanuels III, kurš bija sevi kompromitējis fašistu diktatūras laikā, lielu daļu savu pilnvaru uzticēja troņmantiniekam, kroņprincim Umberto. Pēc Romas atbrīvošanas 1944. gada jūnijā karalis iecēla Umberto par troņa ģenerālleitnantu, un tikai juridiski saglabāja karaļa amatu. 1944. gada 25. jūnija Itālijas valdības un karaļa apstiprināts dekrēts apsolīja, ka pēc kara beigām tiks sasaukta Konstitucionālā sapulce, kas radīs jaunu konstitūciju un izlems valsts pārvaldes formu. 1946. gada 1. martā Alčide de Gasperi valdība apstiprināja konstitucionālā referenduma būtību – republika vai monarhija. 1946. gada 9. maijā Viktors Emanuels III atteicās no troņa, devās trimdā uz Aleksandriju Ēģiptē un Umberto kļuva par karali Umberto II. Tas bija dinastijas pēdējais mēģinājums sevi glābt, par karali ieceļot jauno un pievilcīgo Umberto. Karalis viņš bija tikai 40 dienas, iegūstot iesauku “Maija karalis”.
Referenduma rezultāti tika paziņoti 10. jūnijā. Negaidot galīgo referenduma rezultātu paziņošanu, valdība pasludināja republikāniskās iekārtas izveidošanu un iecēla de Gasperi par pagaidu Valsts Galvu 1946. gada 13. jūnijā. Jaunā republika noteica, ka visiem Savojas diniastijas vīriešu dzimtas pārstāvjiem uz visiem laikiem jāatstāj Itālija. Šis aizliegums tika atcelts tikai 2002. gada oktobrī, pēc kura dinastijas pārstāvji ieradās Romā uz 20 minūšu ilgu audienci pie Romas pāvesta.
PCD

Izdošana

PCD tika izdots 2005. gada 13. septembrī ASV, vēlāk tas tika izdots atkal, kopā ar vēl vienu disku PCD Tour Edition (Explicit version). Komplekts iekļauj 10 standarta izdevuma dziesmas, Don’t Cha oriģinālo (necenzēto) versiju, dziesmu “Hot Stuff (I Want You Back)” un “Stickwitu” (piedaloties Avant) remiksus, dziesmas “Buttons” (piedaloties Snoop Dogg) versiju, kas tika izmantota singla izdošanā, kā arī dziesmas “Sway” un “Flirt”.
Jānis Zlaugotnis-Cukurs

Biogrāfija

Jānis Zlaugotnis piedzima 1888. gada 9. septembrī Kauguru pagastā. 
1920. gadā nomainīja uzvārdu uz Zlaugotnis-Cukurs.
Darbojās arodbiedrībās un Latvijas Komunistiskajā partijā, bija Žūpības apkarošanas kurators. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā no Strādnieku un zemnieku partijas (Komunistiskās partijas) saraksta. 
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā apcietināts. Nošauts 1941. gada 22. jūnijā Rīgas Centrālcietumā.
Juhamati Āltonens

Spēlētāja karjera

Savu spēlētāja karjeru Āltonens uzsāka SM līgas kluba Oulu "Karpat" sistēmā. 2003. gada NHL draftā Juhamati izvēlējās Sentluisas "Blues" vienība, taču savā turpmākajā karjerā uz Ziemeļameriku somu uzbrucējs tā arī nedevās. 2003.—04. sezonā, būdams 18 gadus vecs, Āltonens debitēja "Karpat" pirmajā sastāvā. Tiesa, tajā viņš nostiprinājās vien 2005.—06. sezonā. 2005., 2007. un 2008. gadā kluba sastāvā kļuvis par Somijas čempionu hokejā. 2009.—10. sezonu Juhamati aizvadīja Lahti "Pelicans" rindās, taču 2010.—11. sezonā tika izīrēts Kontinentālās hokeja līgas klubam Magņitogorskas "Metallurg".
Pirms 2011.—12. gada sezonas Āltonens noslēdza līgumu ar Magņitogorskas klubu, tajā aizvadot vēl vienu sezonu. 2012.—13. gada sezonu Āltonens aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas klubā Rögle BK, savukārt 2013.—14. gada sezonā spēlēja SM līgas vienībā Oulu "Karpat".
2014. gada vasarā Āltonens noslēdza divu gadu līgumu ar KHL jaunpienācēju Helsinku "Jokerit", bet pēc tam pievienojās SM līgas klubam Helsinku HIFK.
Somijas izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada olimpiskajās spēlēs, spēlējis arī 2010. un 2011. gada Pasaules čempionātos, 2011. gadā izcīnot Pasaules čempiona titulu.