google/wiki40b huggingface dataset:
Bābeles tornis

Bābeles tornis, saskaņā ar Bībeles Pirmās Mozus grāmatas 11. nodaļu, bija celtne, ko cēla cilvēki, lai sasniegtu debesis. Dievs, redzēdams cilvēces vienotību torņa celšanā, nolēma iznīcināt torni, kā arī sajaukt līdz tam vienoto cilvēku valodu daudzās valodās, lai nākotnē šādi mēģinājumi nevarētu atkārtoties. Torņa iznīcināšana pašā Pirmajā Mozus grāmatā nav aprakstīta, taču uz to ir norādes Jubileju grāmatā un citviet.

Leģendas izcelsme

Daudzi Bībeles pētnieki saista Bābeles torni ar tai laikā Mezopotāmijā celtajām kulta celtnēm — zikurātiem. Pats augstākais zikurāts — Etemenaki zikurāts, kura augstums sasniedza 91 metru — atradās Bābelē. Nav zināms, kad tieši tas tika uzcelts, bet tas noticis vēl pirms Hammurapi valdīšanas laika (1792-1750 p.m.ē.). 689. gadā p.m.ē. Asīrijas valdnieks Sinaheribs iznīcināja Bābeli un arī Etemenaki zikurātu. Zikurātu atjaunoja Jaunbabilonijas valdnieks Nebukadnecars II. 
Tas sastāvēja no septiņām terasēm, kas bija krāsotas dažādās krāsās un veltītas septiņiem dieviem. Zikurāta pašā augšā atradās neliela svētnīca, kas no ārpuses bija apšūta ar tirkīzziliem glazētiem ķieģeļiem. Svētnīcu uzskatīja par dieva Marduka un viņa sievas — rītausmas dievietes Sarpanitas mājokli. Šeit atradās dieva Marduka zelta statuja.
Stacijas tilts

Vēsture

1979. gadā pirmo reizi tika izteikta ideja par jaunās ielas un tilta pār Rēzeknes upi būvniecību, kas atslogotu no intensīvas transporta kustības Atbrīvošanas aleju.
2010. gada 10. septembrī plkst. 13:00 Rēzeknes pilsētas 725. gadu jubilejas svinībās tika atklāts Stacijas tilts.
Inga Bērziņa

Izglītība

1986. gadā Inga Bērziņa ieguva Latvijas Universitātes ģeogrāfa un ģeogrāfijas pasniedzēja diplomu. 1997. gadā iegūtā izglītība tika papildināta iegūstot Latvijas Universitātes ģeogrāfijas maģistra diplomu. Laikā no 1997. līdz 2006. gadam Inga Bērziņa ir papildinājusi savas zināšanas un spējas vairākos semināros, konferencēs un līdzīgās īslaicīgās izglītības aktivitātēs.

Darba pieredze

Pēc augstskolas diploma iegūšanas 1986. gadā Inga Bērziņa sāka strādāt Rīgas Angļu ģimnāzijā par ģeogrāfijas skolotāju, un strādāja tur līdz 1994. gadam. Ar 1994. gadu Bērziņa dzīvo un strādā Kuldīgā. Pirmā darba vieta dzimtajā pilsētā ir Viļa Plūdoņa Kuldīgas 1. vidusskola, kur viņa turpina ģeogrāfijas skolotājas darbu. Ar laiku Inga Bērziņa tiek paaugstināta amatā par skolas direktora vietnieci komercizglītībā. Viļa Plūdoņa Kuldīgas 1. vidusskolā Inga Bērziņa nostrādā līdz 1997. gadam, kad viņa kļūst par Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolas ekonomikas docētāju. Bet jau drīz 1998. gadā Inga Bērziņa kļūst par reģionālās attīstības nodaļas vadītāju Kuldīgas rajona padomē un savus pienākumus tur pilda līdz 2000. gadam.
Pēc tam Inga Bērziņa tiek iecelta par Kuldīgas rajona statistikas nodaļas vadītāja vietnieci tautas skaitīšanas jautājumos. Seko vadītājas darbs Kuldīgas rajona padomes pašvaldības uzņēmumā bezpeļņas organizācijā Kurzemes attīstības aģentūra. Par vadītāju viņa tur nostrādā līdz 2002. gadam. Līdz tam 2001. gadā Inga Bērziņa sāk strādāt un joprojām strādā par Kuldīgas novada pieaugušo izglītības centra lektori. Paralēli 2001. gadā viņa tiek iecelta par Kuldīgas novada domes priekšsēdētāja Edgara Zalāna vietnieci, un šos pienākumus turpina līdz 2007. gada novembrim, kad pati kļūst par domes priekšsēdētāju. No 2001. līdz 2003. gadam Inga Bērziņa paspēj darboties par Kuldīgas rajona koordinatori BO SIA "Baltijas jūras piekrastes attīstības aģentūrā". No 2003. gada līdz 2007. gada 29. novembrī Inga Bērziņa kļūst arī par Kuldīgas rajona padomes pašvaldības aģentūras "Kuldīgas attīstības aģentūra" vadītāju.
2005. gadā Inga Bērziņa tika pieaicināta strādāt par eksperti LR Reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministrijā pie Nacionālā attīstības plāna izstrādes. Savukārt jau 2006. gadā Inga Bērziņa par eksperti tiek aicināta strādāt Sorosa fondā Latvijā Moldovas-Latvijas forumā par sabiedrības līdzdalību, reģionālās attīstības grupas vadībā. Laikā no 2005. gada līdz 2006. gadam Inga Bērziņa tika iecelta par koordinatori biedrībā "Kurzemes reģionālās attīstības aģentūra".

Privātā dzīve

Inga Bērziņa ir precējusies un trīs bērnu māte.
Maikls De Luka

Biogrāfija

De Luka piedzima Bruklinā, Ņujorkā. Viņa māte bija emigrējusi vācu ebrejiete, tēvs itāļu izcelsmes amerikānis, kurš strādāja uzņēmumā ConEdison. 1986. gadā De Luka uzsāka darbu šovbiznesā. Iesākumā viņš strādāja par scenāriju redaktoru, bet ļoti ātri pakāpās pa karjeras kāpnēm, lielākoties patiecoties savam mentoram Robertam Šaiji. 195. gadā De Luka pabeidza Ņujorkas Universitātes mākslas skolas studijas.

Karjera

1988. gadā, De Luka debitēja kino industrijā kā līdzproducents filmai Leatherface: The Texas Chainsaw Massacre III. De Luka kopš bērnības ir liels komiksu un grafisko romānu fans, tostarp arī Frenka Millera darbiem un zinātniskai fantastikai, kā piemēram "Zvaigžņu ceļš".  1996. gadā, De Luka, pašpasludinātais trekijs, vērsās pie producentiem Brenona Bragas un Rona Mūra ar ideju priekš seriāla Star Trek: Voyager un ieguva tiesības sarakstīt scenāriju vienai no sērijām.
De Luka ir scenārija līdzautors populāra britu komiksa varoņa tiesneša Dreda filmas adaptācijai, kurā galveno lomu atveido Silvestrs Stallone.
De Luka bija New Line Cinema studijas ražošanas direktors. Viņa pienākumos ietilpa pirms producēšanas iespējamo filmu caurskatīšana, viņa laikā studija izlaida tādas filmas kā "Septiņi", "Piektdiena" (Friday), "Naktis bugi stilā", "Ostins Pauerss" (Austin Powers), "Spriedze" (Rush Hour), "Asmens" (Blade) un "Magnolija" (Magnolia). De Luka sarakstīja scenāriju un producēja filmu Freddy's Dead: The Final Nightmare, kas ir sestā filma Nightmare on Elm Street franšīzes filmu sērijā.
Pēc darba studijā New Line Cinema, no 2001. līdz 2004. gadam De Luka strādāja par ražošanas direktoru studijā DreamWorks.
Pēc sadarbības līguma beigām ar studiju DreamWorks, De Luka parakstīja līgumu ar studiju Sony Pictures un izveidoja pats savu producentu uzņēmumu Michael De Luca Productions. Pirmā filma, ko producēja viņa uzņēmums ir "Rēgu Bruņinieks" (Ghost Rider, 2007) ar Nikolasu Keidžu galvenajā lomā, pēc tam sekoja filmas "21" (2008) un "Mīlas guru" (The Love Guru, 2008) ar Maiku Maiersu galvenajā lomā.
Viņš divas reizes ticis izvirzīts Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā filma" — 2010. gadā par filmu "Sociālais tīkls" un 2011. gadā par filmu "Naudas spēle". Trešo reizi De Luka tika nominēts šai balvai par 2014. gadā producēto Pola Grīngrasa filmu "Kapteinis Filipss: Somālijas pirātu gūstā".
Vēl De Luka ir producējis 2011. gada rīmeiku klasiskai kulta vampīru šausmu filmai Fright Night. De Luka kopā ar Danu Bruneti producēja "Greja piecdesmit nokrāsas" (Fifty Shades of Grey), kas ir 2015. gada adaptācija tāda paša nosaukuma romānam dižpārdoklim.

Privātā dzīve

2009. gadā apprecējās ar aktrisi Andželiku Madridi (1974), viņiem ir meita Skailāre (2008) un dēls Keidens (2012).
Informācija

Informācija ir ziņas, dati par kādu priekšmetu, jēdzienu, notikumu vai ko citu, kas ir objekts kādām operācijām, kurām ir saturiska interpretācija. Šajā gadījumā par operācijām saprot uztveri, nodošanu, pārveidošanu, glabāšanu un izmantošanu.
Informācijai, atšķirībā no datiem, ir jēga.
Informatīvā plūsma veido tā saucamo informācijas piramīdu, kuras pamatā ir dati, nākamais līmenis ir informācija, kuru noslēdz zināšanas. No avota datiem nodošanas procesā tiek iegūta informācija, šīs informācijas izmantošanas rezultātā noteiktos apstākļos rodas zināšanas.

Informācijas iegūšana

Informāciju var uztvert ne tikai cilvēks, bet arī dzīvnieki, augi un dažādas ierīces, piemēram, termometrs.
Informācijas uztveršanu sauc par informācijas iegūšanu. Cilvēks informāciju iegūst ar redzes, dzirdes, ožas, garšas un taustes palīdzību.
Cilvēks uztverto informāciju uzglabā savā atmiņā. Atmiņai ir svarīga nozīme, jo ar tās palīdzību var uzkrāt zināšanas un pēc vajadzības tās izmantot.
Tā kā visu vajadzīgo informāciju ne vienmēr var atcerēties, cilvēki laika gaitā ir izgudrojuši dažādus informācijas uzglabāšanas palīglīdzekļus, piemēram, grāmatas, burtnīcas, audio un video kasetes, kompaktdiskus.

Informācijas organizēšana

Informāciju organizēt ir nepieciešams, lai informāciju var efektivāk informāciju iegūtu un saglabātu un vēlāk meklētu, novērtētu un atlasītu. Informācijas organizēšana ietver dažādus procesus tās analīzei, pielietošanai un sakārtošanai.
Informācijas organizēšanas metodes ietver datubāžu veidošanu, vizuālo pārvaldību, diagrammu un inforgrafiku veidošanu, sistēmu analīzi, hierarhisko koku veidošanu u. c.

Informācijas apstrāde

Informācijas apstrāde ir darbības, kurās informāciju sakārto, sagrupē, pārveido un veic ar to aprēķinus.
Martins Škrtels

Klubu karjera

Savu profesionāļa karjeru viņš uzsāka FK AS Trenčín komandā, kur laika posmā no 2001. līdz 2004. gadam aizvadīja 45 mačus un guva 8 vārtus.

"Zenit"

2004. gada 31. jūlijā aizsargs debitēja savā jaunajā darba vietā - Krievijas Premjerlīgas klubā Sanktpēterburgas "Zenit". Tiesa, debija Krievijas kausā. Pats futbolists atzina, ka klubā iejuties ātri, jo tajā bijuši vairāki čehu un slovāku futbolisti.
Pēc aizvadītām 113 spēlēm "Zenit" rindās par viņu interesi izrādīja "Valencia", Totenhemas "Hotspur", "Everton" un Ņūkāslas "United". Taču Škrtels galu galā nonāca "Liverpool" rindās.

"Liverpool"

Liverpūles komandā viņš pievienojās 2008. gada 11. janvārī, parakstot četru ar pusi gadu ilgu līgumu. Par viņu "Liverpool" samaksāja iepriekšējam klubam 6,5 miljonus sterliņu mārciņu. Par jauno spēlētāju tobrīdējais galvenais treneris Rafaels Benitess sacīja: "Viņš ir agresīvs, ātrs un labi spēlē ar galvu. Uzskatu, ka Škrtels ir labs papildinājums gan nākotnei, gan tagadnei."
Premjerlīgā viņš debitēja mačā ar "Aston Villa". Lai gan Škrtels iesākumā jaunajā komandā izcēlās ar vairākām kļūdām, futbolists kļuva par stabilu pamatsastāva aizsargu. Viņš arī ieguva mača labākā spēlētāja balvu "Liverpool" oficiālajā vietnē internetā spēlē pret "Everton", savā pirmajā Mersisaidas derbijā.
Savus pirmos vārtus "Liverpool" sastāvā viņš guva 2009. gada 21. novembrī, mačā ar Mančestras "City", kas noslēdzās ar rezultātu 2:2. Nākamā gada 26. februārī viņš iedzīvojās nepatīkamā savainojumā, traumējot labo kāju.

Karjera izlasē

Škrtels ir ticis iekļauts vairāku Slovākijas futbola jaunatnes izlašu sastāvos, taču pieaugušo valstsvienībā debitēja 2004. gadā. Viņš arī ticis izvēlēts 2010. gada Pasaules Kausa izcīņas finālturnīram. Tieši Škrtela sniegums deva lielu artavu slovāku uzvarai pār itāļiem, kas ļāva Slovākijai izkļūt no apakšgrupas.
Alesandro Salvio

Biogrāfija

Piedzimis Neapolē bagātā ģimenē. Viņa brālis bijis pazīstams sava laika dzejnieks. Pēc studijām vietējā universitātē Salvio ieguvis doktora grādu un nodarbojies ar jurisprudenci. 16. gadsimta beigās kļuvis par vienu no spēcīgākajiem Eiropas šahistiem. Izcēlies ar saviem "aklā" šaha paraugdemonstrējumiem, spēlējot neskatoties uz galdiņu, kuru dēļ bijis iecienīts viesis pie Itālijas aristokrātiem un pat pie Romas pāvesta. Savā dzimtajā pilsētā nodibinājis šaha akadēmiju.
1604. gadā publicējis savu pazīstamāko traktātu par šaha spēli — "Trattato dell' inventione et arte liberale del gioco di scacchi, kurā analizējis tādas šaha atklātnes kā karaļa gambīts un itāļu atklātne, kā arī daudzas galotņu pozīcijas. Salvio traktāts bijis populārs un piedzīvojis atkārtotu izdevumu 1634. gadā. 19. gadsimtā gan ticis izpētīts, ka daudzas savas idejas Salvio aizguvis no sava tautieša Polērio darbiem. Publicējis arī daiļliteratūras darbus par šaha tematiku, tajā skaitā traģisko poēmu "Skakaida" (La Scaccaide).
The Coca-Cola Company

Vēsture

1886. gadā farmaceits Džons Pembertons (John Stith Pemberton) izveidoja dzēriena recepti. 1887. gadā to patentēja. 1889. gadā recepte tika pārdota Eisam Kendleram (Asa Griggs Candler), kurš 1862. gadā dibināja uzņēmumu The Coca-Cola Company.
1889. gadā uzņēmums ieviesa frančīzes izplatīšanas sistēmu, kurā The Coca-Cola Company tikai ražoja dzēriena koncentrātu, bet dzērienu lietošanai pēc licences sagatavoja un pārdeva citi uzņēmumi.
1919. gadā uzņēmumu par 25 miljoniem ASV dolāru iegādājās investoru grupa ar Ernest Vūdrufu (Ernest Woodruff) priekšgalā.
1960. gadā The Coca-Cola Company nopirka uzņēmumu Minute Maid.
1982. gadā The Coca-Cola Company par 692 miljoniem ASV dolāru  nopirka Columbia Pictures.
1989. gadā Columbia Pictures par 3 miljardiem dolāru pārdots Sony.
1993. gadā nopirkts Indijas kolas zīmols Thums.
1995. gadā iegādāts dzērienu ražotājs Barq's.
2001. gadā par 181 miljonu dolāru nopirkts augļu sulu un kokteiļu zīmols Odwalla.
2007. gadā par 250 miljoniem dolāru iegādāts Fuze Beverage.
2018. gada 31. augustā tika paziņots, ka Coca-Cola no Whitbread par 3,9 miljardiem sterliņu mārciņu pirks Apvienotās Karalistes kafejnīcu tīklu Costa Coffee. Darījumu plānots pabeigt 2019. gada pirmajā pusē.
Katoļu iela (Jelgava)

Vēsture

17. gadsimta Jelgavas kartēs iela saukta par Ķēniņu ielu. Iela sākās krustojumā ar Lielo ielu pie Tirgus laukuma un beidzās pie pilsētas vaļņiem Annas vārtu apkaimē, aiz kuriem sākās Kalves lielceļš (Kalwensche Straße, tagadējā Lietuvas šoseja).
1645. gadā hercoga Jēkaba valdīšanas laikā šajā ielā uzcēla Svētā Jura baznīcu, kas no 1783. gada līdz Kurzemes un Zemgales hercogistes likvidācijai bija Inflantijas un Piltenes bīskapa rezidence. 
Ielu pārdēvēja par Katoļu ielu (vācu: Katholische Straße). Tagadējā katedrāles ēka uzcelta 1906. gadā pēc arhitekta Kārļa Strandmaņa projekta. 1909. gadā uz Jelgavas latviešu biedrības priekšnieka Jāņa Čakstes gruntsgabala pēc arhitekta Paula Eplē projekta uzcēla jaunu namu 1885. gadā nodegušā nama vietā. Pirmā pasaules kara Kurzemes ofensīvas laikā 1915. gadā sagrāva Katoļu ielas dienvidu galā esošās ēkas.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 27. augustā to pārdēvēja par Lietuvas ielu.
Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1990. gada 26. aprīlī tai atjaunoja Katoļu ielas nosaukumu.
320-W. latviešu policijas (sardzes) bataljons

Izveidošana

320-W. policijas bataljonu saformēja pulkvežleitnants Osvalds Meija 1943. gada 1. decembrī Rīgā no 20-E. bataljona 5., 6., 7., un 8. rotas sastāva, par komandieri tika iecelts kapteinis Aleksandrs Lēvings.

Dienesta gaitas

Bataljons pildīja sardžu dienestu galvenokārt Rīgā, bet arī Ķegumā, Jelgavā un Liepājā. Bataljonu izformēja 1944. gada 20. septembrī, 3. rotu pilnā sastāvā iekļaujot 20-E. Rīgas bataljonā kā 5. rotu.
Ieva Ilvesa

Izglītība

Ilvesa dzimusi Rīgā, bet bērnību pavadījusi Salacgrīvā. Vidējo izglītību ieguvusi Limbažos. Pēc mācībām pārcēlusies uz Rīgu studēt Latvijas Universitātes starptautisko attiecību studiju nodaļā, kur ieguvusi maģistra grādu politikas zinātnē. Jau studiju laikā 1997.gadā sāka strādāt Ārlietu ministrijā. 2012. gadā ieguva otro maģistra grādu, absolvējot profesionālās pilnveides programmu Džonsa Hopkinsa universitātē Vašingtonā. Šajā laikā viņa kopā ar bijušo ASV vēstnieku NATO Kurtu Volkeru (Kurt Volker) sastādīja un rediģēja grāmatu “Nordic-Baltic-American Cooperation: Shaping the U.S.-European Agenda”.

Karjera

Diplomātes karjeru Ieva Ilvesa uzsāka 1997. gadā. Strādājusi pie Latvijas iestāšanās NATO un 2006. gada NATO samita organizēšanas Rīgā. Latvijas valsts Ilvesas darbību novērtējusi, viņai 2007. gadā pasniedzot Atzinības krustu par pašaizliedzīgo ieguldījumu Rīgas NATO samita norises nodrošināšanā. Strādājusi arī Latvijas pārstāvniecībā NATO Briselē. Bijusi Eiropas Savienības pārstāvniecības Dienvidkaukāzā vadītāja Pītera Semnebi padomniece, strādājusi Azerbaidžānas galvaspilsētā Baku un nodarbojusies ar Azerbaidžānas un ES attiecībām.
Kopš 2012.gada bijusi Latvijas Aizsardzības ministrijas Nacionālās kiberdrošības politikas koordinācijas nodaļas vadītāja. Bijusi Aizsardzības ministrijas valsts sekretāra padomniece. Ilvesa arī koordinējusi NATO Stratēģiskās komunikācijas izcilības centra ("StratCom") izveidi Rīgā.

Privātā dzīve

2015. gada novembrī Ilvesa saderinājās ar tābrīža Igaunijas prezidentu Tomasu Hendriku Ilvesu, ar kuru laulības noslēdza 2016. gada 2. janvārī Hallistes baznīcā, Vīlandes apriņķī. Ilvesai ir trīs bērni — dēls Ralfs Jānis (dzimis 2002. gadā), meita Isabella (dzimusi 2014. gadā). 2016. gada 28. novembrī Ievai Ilvesai un Tomasam Hendrikam Ilvesam piedzima dēls Hanss Hendriks.

Sabiedriskā dzīve

Kā Igaunijas pirmā lēdija Ilvesa bija iesaistījusies vairākās sabiedriskās aktivitātēs, piemēram, kļuvusi par Igaunijas SOS ciemata patronesi, kā arī pavadījusi dzīvesbiedru vairākās ārvalstu vizītēs, to skaitā apmeklējusi ANO Ģenerālās asamblejas 71. sesiju, kur tikusies ar tā brīža ASV prezidentu Baraku Obamu un pirmo lēdiju Mišelu Obamu.
Clusterpoint

Vēsture

Uzņēmuma pirmsākumi meklējami 2002. gadā radītajā informācijas meklētājā www.siets.lv, kuru izveidoja programmatūras izstrādātāji — Gints Ernestsons, Jurģis Orups un Oskars Vīksna. 2006. gada 21. augustā tika izveidots Clusterpoint, kas sākumā darbojās kā NoSQL datubāze, nodrošinot atbalstu uzņēmumu darbībai kritisko interneta un mobilo lietotņu risinājumiem.
Kopš 2015. gada janvāra Clusterpoint nodrošina tūlītēji mērogojamas datubāzes pakalpojumu (DBaaS), kas lietotājiem ļauj reallaikā apstrādāt savus datus.

Investīcijas

Clusterpoint vairākas reizes ir piesaistījis vietējo un starptautisko riska kapitālu. 2008. gadā investīcijas tajā veica Otrais Eko Fonds. 2012. gadā investīciju fonds BaltCap investēja 1 miljonu EUR. 2015. gada martā Clusterpoint piesaistīja 1,25 miljonus USD no Imprimatur Capital Fund Management un BaltCap.
Redīsi

Šķirnes

Vispārīgi redīsu šķirnes tiek grupētas četrās grupās pēc to nogatavošanās laika posma. Visplašākā grupa ir pavasara redīsi, pie kuras pieder tādas šķirnes kā Champion, Cherry Beauty, Cherry Belle, Comet, Early Scarlet, Globe, Red Boy un Sparkler White Tip. Citas lēni augošās ir vasaras, rudens un ziemas šķirnes. Šajās šķirnēs ietilpst arī rutki. Redīsu šķirnes grupē arī pēc krāsām, izmēriem, saknes garuma, garšas un citām pazīmēm.

Izmantošana

Redīsu saknes plaši izmanto kulinārijā, lai gan uzturā var izmantot arī tā lapas. Redīsu saknes bieži ēd svaigā veidā, pievienojot tos salātiem. Redīsu lapas dažreiz pievieno zupām.
No redīsu sēklām iegūst redīsu sēklu eļļu. Tās potenciālais izmantošanas veids varētu būt kā biodegviela.
Austrumu zemēs, piemēram, Japānā un Korejā, no redīsu saknes veido cilvēku figūriņas. Mūsdienās tas vairs nav tik aktuāli, bet savulaik ar šīm figūriņām spēlējās bērni. Savukārt Oahakas štata pilsētās (Meksikā) 23. decembrī, pirms Ziemassvētkiem, ir tā sauktā Redīsu nakts (spāņu: Noche de los rábanos), kurā cilvēki sacenšas, kurš ir izaudzējis vislielākos redīsus.
Dita Rietuma

Izglītība

1992. gadā absolvējusi Maskavas Kinematogrāfijas institūtu. 2012. gadā Latvijas Universitātē ieguvusi Mākslas zinātņu doktora grādu.

Karjera

1987. gadā  sākusi publicēt rakstus par kino un recenzijas dažādos laikrakstos un žurnālos. 1992. gadā sāka strādāt laikrakstā "Diena". Tāpat ir vairāku grāmatu par kino autore "Planēta NeHolivuda" (2002), "365 Dienas filmas" (2005), "Personības. Parādības. Personīgi" (2009), "Film Noir. No pagātnes līdz mūsdienām" (2013), "500 visu laiku filmu filmas" (2015).
2014. gadā kļuvusi par Nacionālā kino centra direktori. Lasījusi lekcijas Latvijas Kultūras akadēmijā, Latvijas Universitātē. Bijusi dažādu starptautisku kinofestivālu žūrijas locekle. 1996. gadā kļuvusi par Latvijas Kinematogrāfistu savienības biedri. Izdevuma Kultūras Diena redaktore, vada lekciju kursus Rīgas Stradiņa universitātē.
Pēteris Dreimanis

Dzīvesgājums

Piedzima Kusas pagasta Bikās kā saimnieka jaunākais dēls. Pēc vietējo skolu un Rīgas Pareizticīgo garīgo semināra beigšanas iestājās studēt vēsturi Tērbatas universitātē. Beidza to 1906. gadā un ieguva vēstures zinātņu kandidāta grādu. No 1907. — 1909. gadam strādāja par pedagogu Valmieras skolotāju seminārā, no 1909. līdz 1912. gadam bija skolotājs Ārensburgas, no 1912. līdz 1914. gadam Liepājas, bet no 1914. līdz 1915. gadam Rīgas Aleksandra ģimnāzijā.
Pirmā pasaules kara laikā no 1916. gada Pēteris Dreimanis dzīvoja Krievijā, bet 1920. gadā atgriezās Latvijā. 1921. — 1929. gadā darbojās Darba partijā un Demokrātiskajā centrā. 
Latvijas neatkarības laikā bija vēstures metodikas lektors Latvijas Universitātē un skolotājs Rīgas skolotāju institūtā, Valsts tehnikumā un Rīgas pilsētas komercskolā.
Līdzās pedagoģiskajam darbam nodevās Latvijas vēstures pētīšanai. Publicēti viņa pētījumi par Viestartu, tautas atmodas laika saimniecību un sabiedrību un par zemnieku cīņām Vidzemē. Viņš bija rosīgs ari sabiedriskajā darbā, darbodamies Nacionālo skolotāju savienībā, rakstīja dienas presē un ilgāku laiku vadīja Latvijas radiofona informācijas un priekšlasījumu daļu. 
1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1948. gadā pārcēlās uz Kanādu. 1949. gadā pie Londonas latviešu biedrības noorganizēja latviešu sestdienas skolu un to vadīja līdz 1962. gadam. Piedalījās LNAK dibināšanā un bija tās padomes loceklis līdz 1967. gadam. Bija LPB Kanādas kopas loceklis un kopš 1959. gada tās goda biedrs. 1960. gadā saņēma LNJAK balvu un 1964. gadā Ziemeļamerikas KF atzinības rakstu.
Seišelu piekūns

Izskats

Seišelu piekūns ir mazākais piekūnu ģintī. Abi dzimumi izskatās vienādi, tikai mātītes ir nedaudz lielākas un gaišākas nekā tēviņi. Tā ķermeņa garums ir 15—24 cm, spārnu izplētums 44—47 cm, svars tēviņam apmēram 73 g, mātītei 87 g. Atšķirībā no citiem piekūniem spārni ir īsi un noapaļoti. Mugurpuses un spārnu apspalvojums ir tumši sarkanbrūns ar melniem raibumiņiem, bet pavēdere ir gaiša, rudi brūna bez raibumiem. Uz stilbiem garu spalvu "bikses". Galva un garā aste tumši zilpelēka. Uz astes melnas šķērssvītras. Knābis ir tumši pelēks, bet kājas, āda ap acīm un knābja vaskādiņa dzeltenas. Jaunajiem putniem ir brūna, svītrota galva, kā arī uz krūtīm ir raibumi.

Uzvedība un barība

Seišelu piekūns uzturas mežos, krūmājos un lauksaimniecības ainavā, klinšu un ēku tuvumā. Tas galvenokārt medī gekonus un scinkus, kas sastāda 92% no kopējās barības, bet Sešelu piekūns barojas arī ar kukaiņiem, abiniekiem, nelieliem putniņiem un grauzējiem. Tas ilgstoši sēž uz zara un vēro apkārtni, bet, pamanot upuri, strauji uzbrūk, kā arī Seišelu piekūns medī lidojumā, upurus uzlasot no koku stumbriem, zariem un lapām, kā arī no zemes.

Lizgdošana

Gadā Seišelu piekūnam ir viens perējums. Vairošanās sezona ir no augusta līdz oktobrim. Katram pārim ligzdošanas teritorija ir apmēram 40 ha liela. Tas ligzdu nebūvē, bet izmanto klinšu radzes, koku dobumus un ēku konstrukciju iedobes. Olas tiek dētas un kailas virsmas. Reizēm izmanto pamestas citu putnu ligzdas, piemēram,  parastās mainas ligzdas. Dējumā ir 2—3 baltas olas ar tumšākiem raibumiem, labos medību gados līdz 7 olām. Inkubācijas periods ilgst apmēram 28—31 dienu. Jaunie putni izlido 35—42 dienu vecumā, bet paliek kopā ar vecākiem vēl apmēram 14 dienas. Perējumu apdraud parastās mainas un melnās žurkas.
Terapija

Terapija ir slimību ārstēšana, arī medicīnas nozare, kas pētī iekšķīgo slimību rašanos, patoģenēzi, norisi, diagnostiku, profilaksi un ārstēšanu.