google/wiki40b huggingface dataset:
Ļuba Kristola

Biogrāfija

1960. un 1962. gadā Ļeņingradas izlases sastāvā uzvarējusi PSRS komandu šaha čempionātā. 1971. gadā uzvarējusi starptautiskā sieviešu šaha turnīrā Hallē. Piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionātu finālos.
1976. gadā repatriējusies uz Izraēlu. Kļuvusi par pieckārtēju Izraēlas šaha čempioni (1978, 1982, 1984, 1988, 1990). Izraēlas izlases sastāvā četras reizes (1976, 1980, 1988, 1990) piedalījusies Pasaules šaha olimpiādē. 1976. gadā palīdzējusi Izraēlas sieviešu izlasei uzvarēt šaha olimpiādē Haifā, izcīnot arī individuālo bronzas medaļu. 1989. gadā dalījusi 1.-2. vietu Pasaules čempiones nosaukuma izcīņas cikla zonālajā turnīrā, taču pēc papildus mača nav iekļuvusi starpzonu turnīrā. Kopš 1992. gada praktiski vairs nepiedalās klātienes šaha turnīros.
Lielākos panākumus guvusi korespondencšahā. Divas reizes uzvarējusi Pasaules čempionātā korespondencšahā sievietēm: 3. čempionātā (1978 — 1984) un 5. čempionātā (1993 — 1998), kurā par 2 punktiem apsteigusi Latvijas šahisti Ingrīdu Priedīti. 4. čempionātā (1984 — 1992) izcīnījusi bronzas medaļu.
Pēc profesijas ir inženiere ķīmiķe.
Keita Vinsleta

Dzīves sākuma posms

Vinsleta dzimusi Redingā, Anglijā 1975. gadā. Viņas vecāki Rodžers Vinslets un Sallija Bridžesa bija teātra aktieri. 11 gadu vecumā Vinsleta sāka apmeklēt aktiermākslas stundas un piedalīties nelielās lomās, vēlāk mācījās skatuves mākslas vidusskolā. Savu aktrises karjeru Vinsleta sākusi 1991. gadā britu televīzijā, atveidojot lomas TV seriālos. 17 gadu vecumā Vinsleta sāka filmēties kino un jau par savu pirmo lomu filmā Heavenly Creatures (1994) ieguva trīs balvas, tai skaitā balvu Empire Award kā labākā britu aktrise.

Kinoaktrises karjera

BAFTA kino balvu un savas pirmās nominācijas Amerikas Kinoakadēmijas balvai un Zelta Globusa balvai Vinsleta saņēma par otrā plāna lomu Li Aņa režisētajā filmā "Prāts un jūtīgums" (Sense and sensibility, 1995). Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominēta arī par galveno lomu Džeimsa Kemerona filmā "Titāniks" (1997), pēc tam par otrā plāna lomu filmā "Airisa" (Iris, 2001), kā arī par galvenajām lomām filmās "Gaišo atmiņu mūžīgais starojums" (2004), "Bērnu spēlītes" (Little Children, 2006), "Lasītājs" (2008). No šīm sešām nominācijām balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā Vinsleta ieguva par lomu filmā "Lasītājs". Par šo lomu ieguvusi arī Zelta Globusa balvu un BAFTA balvu. Vēl trīs Zelta Globusa balvas ieguvusi par galvenajām lomām filmā "Revolūcijas ceļš" (2008), TV miniseriālā Mildred Pierce (2011) un filmā "Stīvs Džobss" (2015).
2000. gadā par bērnu albuma ierakstu Vinsleta ieguva Grammy balvu Best Spoken Word Album for Children.
Prettanku ezis

Prettanku ezis — vienkāršs šķērslis tanku vai citas tehnikas kustības kavēšanai. Izveidots no trim profildzelzs (vislabāk H veida) gabaliem, tos sakrustojot un sastiprinot savā starpā tā, lai gali veidotu oktaedru.
Prettanku ežus ieviesa Čehoslovākijā, kur no 1935. g. līdz 1938. gadam tika nostiprināta robeža aizsardzībai pret Vāciju un Ungāriju. No šejienes arī cēlies šo šķēršļu nosaukums angļu valodā — Czech hedgehog (Čehu ezis). Prettanku ežus plaši izmantoja Sarkanā armija 2. Pasaules kara laikā. Īpaši efektīvi tie bija kaujās pilsētas apstākļos. Dažreiz pat viens "ezis" spēja aizšķērsot ielu tehnikai. Prettanku ežus izmantoja arī Vācijas spēki Atlantijas valnī.
Prettanku eži bija mazāk efektīvi par mīnu laukiem vai prettanku grāvjiem, toties tos varēja salīdzinoši viegli izgatavot, izvietot un pēc nepieciešamības arī pārvietot.
Eiropas kultūras galvaspilsēta

Eiropas kultūras galvaspilsēta ir pilsēta, kurai viena noteikta kalendārā gada laikā Eiropas Savienībā dotas tiesības popularizēt tās kultūras dzīvi un attīstību. Eiropas kultūras galvaspilsētas statusu vairākas pilsētas Eiropā izmantojušas, lai uzlabotu savu kultūras dzīvi un starptautisko tēlu. Pirmajās divās desmitgadēs šādu statusu pilsētas pārsvarā ieguva to vēsturiskā mantojuma, pasākumu plāna un infrastruktūras un finanšu potenciāla dēļ. Eiropas Komisijas pasūtītajā Roberta Palmera pētījumā 2004. gadā secināts, ka Eiropas kultūras galvaspilsētas statuss pilsētām bijis kā katalizators to kulturālajai izaugsmei un transformācijai. Tādēļ mūsdienās viens no kritērijiem, nosakot Eiropas kultūras galvaspilsētas statusu, ir iespējamais šāda statusa iespaids uz izvēlētās pilsētas potenciālu un apmēru sociāli ekonomiskajā attīstībā.

Vēsture

Eiropas kultūras galvaspilsētas programmu sākotnēji sauca par Eiropas kultūras pilsētas programmu, kuras pamatlicēja 1983. gadā bija Grieķijas kultūras ministre Melina Merkuri. Merkuri uzskatīja, ka kultūrai netiek pievērsta pietiekama uzmanība kā politikai un ekonomikai un, tādēļ pievēršama lielāka uzmanība Eiropas dalībvalstu kultūru popularizēšanai. 1985. gadā programma tika īstenota un par pirmo šā statusa ieguvēju kļuva Atēnas. Vācijas prezidentūras laikā 1999. gadā programmu pārdēvēja par Eiropas kultūras galvaspilsētu.
Istalsnas baznīca

Vēsture

Istalsnas pirmo katoļu koka kapelu uzcēla muižkungs Jāzeps Sokolovskis 1800. gadā. Tā līdz 1927. gadam bija Eversmuižas katoļu draudzes filiālbaznīca. Kapela bija 6 asis gara, 3 asis plata un 2,5 asis augsta. Puse no dievnama augstuma bija mūra pamati, bet pārējā daļa bija celta no koka. Kapelai virs ieejas durvīm bija mazs tornītis ar zvanu.
Pašreizējo mūra baznīcu sāka celt ap veco kapelu, to nenojaucot, 1935. gadā. Tā paša gada 28. jūlijā toreizējais Ludzas dekāns, vēlākais bīskaps Antonijs Urbšs iesvētīja dievnama pamatus. Vecajā kapelā tika noturēti dievkalpojumi vēl laikā, kad jau varēja svinēt jaunās baznīcas spāru svētkus. Tā tika nojaukta, kad jaunā baznīca bija jau bija gandrīz lietošanas kārtībā. Nojaukšanas darbi ilga trīs nedēļas, pēc kurām dievkalpojumi sāka notikt jaunajā baznīcā. Blakus dievnamam atrodas veca kapsēta, kuros atdusas muižkungu Sokolovsku dzimta, prāvesti un draudzes locekļi.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Ringolds Klimons. Istalsnas draudze kā patstāvīga draudze nodibinājās 1927. gada, pirms tam tā bija Eversmuižas draudzes filiāle. Draudzei ir četras kapsētas — Zambaru kapsēta, Ivdru kapsēta, Vabaļu kapi, Speneru kapi.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Staņislava diena (40 stundas), Svētā apustuļa Jēkaba svētki, Svētās Terezijas svētki.

Tehniska informācija

Istalsnas baznīca ir pelēku betona ķieģeļu viennavas celtne ar diviem torņiem, skārda jumtu un cementa grīdu, Tā ir 15 metrus gara un 10 metrus plata. Lietošanas kārtībā ir fisharmonijs.

Interjers

Dievnamā ir aplūkojami muižas īpašnieces H. Dinovskas dāvātais Krustā sistā tēls un Svētās Trīsvienības glezna. Baznīcai ir trīs altāri, no kuriem viens ir valsts nozīmes mākslas piemineklis, vērtīgas gleznas.
Alina l'Ami

Personīgā dzīve

Absolvējusi Jasu universitātes psiholoģijas maģistra studijas. Precējusies ar Nīderlandes šaha lielmeistaru Ervinu l'Ami.
Amazones lietus mežs

Amazones lietus mežs ir mūžzaļš mitrs tropiskais lietus mežs, kas aizņem lielāko Amazones upes baseina daļu Amazones līdzenumā Dienvidamerikā.
Amazones baseins aizņem 7 miljonus km², no kuriem 5,5 miljonus km² aizņem lietus mežs. Lietus mežs atrodas deviņu valstu teritorijās. Lielākā daļa atrodas Brazīlijā (60%), kam seko Peru (13%), Kolumbija (10%), kā arī Venecuēla, Ekvadora, Bolīvija, Gajāna, Surinama, Gviāna. Šeit atrodas vairāk nekā puse no pasaulē palikušajiem lietus mežiem, tāpat šis ir lielākais un sugām visbagātākais tropiskais lietus mežs pasaulē.
Amazones lietus mežos aug dažādi epifīti, piemēram, orhidejas, bromēlijas, dažādas papardes, kas aug uz koku zariem izmantojot mitrumu un barības vielas, kas tur nonākušas sakrājoties atmirušām augu daļām un lietus ūdenim. Uz zemes koku ēnā aug dažādas sūnas, papardes, kā arī ķērpji. Lietus mežos aug sarkankoki, kuriem ir vērtīga koksne, hinīnkoki, hevejas, kakaokoki, gumijkoki.
Dzīvnieku valsts ir ļoti daudzveidīga un savdabīga. Tajos mitinās jaguāri, vardes, bļauri, sliņķi, kapibras, anakondas, tapīri, rozā delfīni (pazīstami arī kā Amazones upes delfīni), gekoni, sikspārņi, vaboles, odi un milzum daudz mušu.
Oksirinkhosa

Etimoloģija

Oksirinkhosas pilsētas vārds ir cēlies no zivju sugas nosaukuma, kura dzīvo Nīlā. Šai zivij bija nozīmīga loma ēģiptiešu mitoloģijā, jo tā apēda Ozīrisa dzimumlocekli. Konkrēti nav zināms, kura bija šī zivju sugu. Iespējams, ka šī zivs bijusi Mormyridae dzimtas pārstāve, kura bieži ir figurējusi ēģiptiešu un citu mākslas darbos.
24a. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Sarkandaugava — Vecāķi kursēja pa šādām ielām: Dambja iela, Ganību dambis, Tilta iela, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela, Atlantijas iela, Vecāķu prospekts, Pludmales iela un Garciema iela.
Vecāķi — Sarkandaugava kursēja pa šādām ielām: Garciema iela, Selgas iela, Vecāķu prospekts, Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts, Tilta iela, Duntes iela un Dambja iela.
Kleina pudele

Kleina pudele ir slēgta virsma, kas telpu, kur tā atrodas, nesadala divās daļās. Tas nozīmē, ka no jebkura telpas punkta, kurā ir Kleina pudele, var nokļūt uz jebkuru citu telpas punktu, nešķērsojot Kleina pudeli.
Kleina pudeli pirmo reizi aprakstīja 1882. gadā Vācijas matemātiķis Fēlikss Kleins
1943. gada Latvijas čempionāts šahā

1943. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas meistarsacīkstes šahā vīriešiem un sievietēm.

Turnīra gaita

Drīz pēc Otrā Pasaules kara sākuma Latvijā atkal nomainījās pastāvošā vara. Tomēr vācu okupācijas laikā šaha dzīve neapsīka, un 1943. gadā tika sarīkotas Latvijas meistarsacīkstes šahā vīriešiem un sievietēm. Turnīru organizēja Latvijas Šaha savienība, un tas notika šahistiem ierastajā Ziemassvētku brīvdienu laikā no 23. līdz 31. decembrim.
Turnīrā piedalījās tikai tie šahisti, kas karam sākoties bija palikuši Latvijas teritorijā, tomēr dalībnieku sastāvs bija pietiekami spēcīgs. Par turnīra līderiem izvirzījās Igors Ždanovs un Zigfrīds Solmanis. Izšķirošā partija starp viņiem notika 10. kārtā, kurā uzvaru guva Ždanovs. Solmanis palika otrajā vietā, lai gan viņa vietu nopietni apdraudēja Nikolajs Engaličevs, kuram tikai zaudējumi pēdējās 2 kārtās liedza sasniegt labāku rezultātu. Vairāk gaidīts tika no Latvijas pirmskara šaha izlases dalībniekiem Kārļa Ozola un Volfganga Hāzenfusa, taču abi bija iesaistījušies vācu armijas darbībā, un tas atstāja iespaidu uz viņu spēli.
Vienlaicīgi ar vīriešu čempionātu risinājās arī Latvijas meistarsacīkstes sievietēm, kurā nebija nopietnas konkurences spēcīgākajai Latvijas šahistei Mildai Laubertei. Turnīrā piedalījās tikai 4 dalībnieces, kas sacentās divu apļu turnīrā, un par uzvarētājas galveno sāncensi kļuva viņas 9 gadus vecākā māsa Ella Lauberte, kura ieņēma 2. vietu.

Citāti

No turnīra uzvarētāja Igora Ždanova atmiņām:
"Pēc uzvaras 1943. gadā, kļūstot par pēdējo Latvijas šaha savienības meistaru, man bija izredzes spēlēt Eiropas turnīrā [...]. Diemžēl klāt jau bija 1944. gads, un viss mainījās. Pēc kara nācās pabūt "Staļina universitātēs""
Ehiūri

Morfoloģija

Ķermenis mīksts, nesegmentēts, līdzīgs cīsiņam. Garums no 3 līdz 25 centimetri. Ehiūriem ir garš neievelkams snuķītis, kurš ir klāts ar sariņiem, ar kuriem mutei tiek pievadītas barības daļiņas. Dzīvnieki spēj nomest snuķīti vai tā daļu, kura pēc paris nedēļām atkal ataug. Mute izvietota ventrālajā pusē pie snuķīša pamatnes. Aiz mutes ir divi vēdera sariņi, kas tiek izmantoti alu rakšanai. Ķermeņa aizmugurējais gals apjozts ar 1—2 sariņu gredzeniem, ar kuru palīdzību ehiūrs tīra savu patvēruma vietu. Ķermeņa sariņi tuvina ehiūrus posmtārpiem. Uz ķermeņa ādas ir dziedzeri, kuri izdala gļotas. Apjomīgā celomā ir izvietota cauruļveida zarna, kas nobeidzas ar tūpli. Pāra izvadorgāni ir metanefrīdiji un anālie maisi, kas nosēti ar skropstu piltuvēm — nefrostomiem. Anālie maisi ir raksturīgi ehiūru orgāni, tie veic elpošanas un izvadfunkcijas. Asinsrites sistēma ir vāji attīstīta; asinis — bezkrāsainas un satur amebocītus. Celomiskais šķidrums satur eritrocītus un leikocītus. Pieaugušajiem īpatņiem tajā ir arī dzimumšūnas. Celomiskais šķidrums pilda elpošanas, barošanās un izvadfunkcijas. Ehiūriem ir vēdera nervu stobrs, bet nav ne gangliju, ne arī specializētu maņu orgānu. Nervu sistēma sastāv no pierīkles nervu gredzena un vēdera stobra bez gangliju paplašinājumiem.

Vairošanās

Ehiūri ir divdzimumu organismi (Bonellia ģints pārstāvjiem dzīvnieku starpā ir visizteiktākais dzimumu dimorfisms). Apaugļošanās parasti ārēja. No oliņas izšķiļas kāpurs — trohofora.

Dzīvesveids

Ehiūri ir jūras organismi, kas pārsvarā dzīvo lielos dziļumos. Tie apmetas aizsargātās vietās; lielākā daļa ierokas smiltīs vai dūņās, kur dzīvo U-veida aliņās. Tāpat tie apdzīvo klinšu spraugas, tukšus gliemežvākus, jūras ežu čaulas u.c. patvēruma vietas. Barojas, ar snuķīti filtrējot detrītu. Urechidae dzimtas pārstāvji uztver baktērijas un barības daļiņas ar ķermeņa izdalīto gļotu palīdzību. Gļotas veido tīklveida caurulīti, kas aizpilda tārpa aliņu; ehiūrs peristaltiski savelkot ķermeni dzen caur to ūdeni. Pēc tam gļotu caurulīte tiek apēsta. Tika noskaidrots, ka caurulītes sieta poru izmēri ir 36—40 angstrēmi, jo tās laiž cauri albumīna molekulas, bet aiztur globulīna molekulas.
Muzikālā notācija

Vēsture

Mūsdienu nošu pierakstīšanas sistēma radās viduslaiku Eiropā, taču jau ilgi pirms tam atšķirīga nošu pierakstīšana tika lietota dažādās zemēs.
Mūsdienu nošu nosaukumus radīja itāļu benediktiešu mūks Gvido no Areco, kurš dzīvoja apmēram no 991. līdz 1033. gadam. Nosaukumi radīti no Jānim Kristītājam veltītas dziesmas pirmajām zilbēm:
Ut queant laxis
 
resonare fibris
 
Mira gestorum
 
famuli tuorum,,
 
Solve polluti
 
labii reatum,
 
Sancte Iohannes.
17. gadsimtā vairumā zemju "ut" tika nomanīts ar skanīgāko "do".
Bonna

Vēsture

Pilsēta radās ap 10 gadu p. m. ē., kad romieši pie apdzīvotās vieta Bonnas (Bonna) uzcēla tiltu pār Reinu. Pēc Teitoburgas meža kaujas šeit tika radīta liela leģionāru nometne. No 1288. līdz 1803. gadam Bonna bija Ķelnes arhibīskapu rezidence. 1794. gadā franči sagrāba pilsētu un tā kļuva par Francijas daļu. 1815. gadā tā iekļāvās Prūsijā un bija tās sastāvā līdz 1945. gadam. 1949. gadā tā kļuva par Vācijas Federatīvās republikas pagaidu galvaspilsētu. 1990. gadā Vācijas Demokrātisko Republiku pievienoja VFR, un 1991. gada 20. jūnijā, pēc karstām debatēm, Bundestāgs nobalsoja par Vācijas galvaspilsētas pārcelšanu uz vēsturisko galvaspilsētu — Berlīni, tomēr vēl aizvien vairākas ministrijas faktiski atrodas Bonnā.
Plūdmaiņas

Plūdmaiņas ir periodiskas jūras vai okeāna ūdens līmeņa svārstības, kuras rodas Saules un Mēness un dažreiz arī jūras straumju ietekmē. Lielākajā daļā pasaules katru dienu ir divi plūdmaiņas cikli, kas sastāv no diviem paisumiem un diviem bēgumiem, bet ir vietas tikai ar vienu plūdmaiņu ciklu dienā. Plūdmaiņas ir iemesls ūdens līmeņa mainīgumam jūrās.
Par paisumu sauc ūdens līmeņa pacelšanos, bet par bēgumu — pazemināšanos.
Kaut arī Zemeslodei Saules pievilkšanās spēks ir aptuveni 200 reizes lielāks par Mēness pievilkšanās spēku, tomēr plūdmaiņas Mēness ietekmē ir divreiz stiprākas par tām, kuras ietekmē Saule. Tas ir tāpēc, ka plūdmaiņu stiprums ir atkarīgs nevis no ķermeņa gravitācijas lauka lieluma, bet no tā gradienta (nevienmērības). Palielinoties attālumam līdz gravitācijas lauka avotam, gradients samazinās ātrāk, nekā paša lauka lielums. Tā kā Saule ir 400 reizes tālāk no Zemes, nekā Mēness, tad arī plūdmaiņu spēks, ko izraisa Saule, ir mazāks.
Visaugstāko paisumu (18 metri) var novērot Fandi līcī Kanādas austrumu piekrastē Atlantijas okeānā pie Jaunskotijas. Stiprākā no plūdmaiņu straumēm pasaulē ir Saltstraumenas straume Norvēģijas ziemeļos.
15. šaha olimpiāde

15. šaha olimpiāde notika no 1962. gada 16. oktobra līdz 31. oktobrim Varnā (Bulgārija). Olimpiādes sacensībām tika izveidota speciāla pilsētiņa Varnas kūrortā "Zelta smiltis".
Olimpiādes galvenais tiesnesis bija lielmeistars Salo Flors.

"B" fināls

13. Spānija, 14. Anglija, 15. Izraēla, 16. Kuba, 17. Zviedrija, 18. Polija, 19. Beļģija, 20. Somija, 21. Mongolija, 22. Šveice, 23. Īslande, 24. Dānija

"C" fināls

25. Norvēģija, 26. Albānija, 27. Tunisija, 28. Indija, 29. Irāna, 30. Francija, 31. Puertoriko, 32. Urugvaja, 33. Grieķija, 34. Luksemburga, 35. Turcija, 36. Īrija, 37. Kipra.
Ielas kanjons

Ielas kanjons (angļu: street canyon), arī pilsētas kanjons, ir vieta pilsētā, kur ielas malās atrodas vairākas augstceltnes vai debesskrāpji, kas rada kanjonam līdzīgus apstākļus šajā vietā. Bieži šādi veidojas vietās, kur kāda iela atdala kvartālus vai vairāku lielu ēku kompleksus. Šādas vietas ir, piemēram, Magnificent Mile iela Čikāgā, "Varoņu kanjons" Manhetenā un Honkongas centrālajā un Kouluņas apkārtnē. Šādiem kanjoniem ir ietekme uz vietējo mikroklimatu — temperatūru, vēju, gaisa kvalitāti, kā arī GPS un radio uztveramību. Tāpat kā dabas radītiem kanjoniem, ielu kanjonus iedala vairākos veidos, kā, piemēram, simetriskie un asimetriskie kanjoni, kuros celtnes ielu malās ir vai nav aptuveni viena augstuma, īsie, vidēji garie un garie kanjoni, kuru veids ir atkarīgs no ielas daļas garuma, kur abās malās ir augstceltnes, kā arī to iedala regulāros, avēnijas un dziļajos pēc kanjona augstuma un platuma attiecības.
9. tramvaju maršruts (Rīga)

Vēsture

Šis maršruts atklāts 1947. gadā kā patstāvīgs maršruts. Sākotnēji tas kursēja no Iļģuciema līdz Centrāltirgum, bet pēc tam maršruts uz laiku tika slēgts. Pēc tam 1966. gadā tika izveidots no Ķengaraga līdz Drāmas teātrim, bet pēc tam pagarināja līdz Aldarim. Maršrutā pēdejos gados nav bijušas lielas pārmaiņas. Šobrīd 9. tramvajs ir vismazāk izmantotais un arī visretāk kursējošais tramvaja maršruts Rīgā. Sākot ar 2013. gada 4. septembri 9. tramvajam izveidota jauna pieturvieta "Kultūru vidusskola" abos virzienos. Viena atrodas starp pieturām "Lugažu iela" un "Pētersalas iela" virzienā uz Doli. Otra atrodas starp pieturām "Ganību dambis" un "Lugažu iela" virzienā uz Aldari.

Maršruts

Virzienā Aldaris — Ķengarags tramvaji brauc pa šādām ielām: Sarkandaugavas iela, Tilta iela, Ganību dambis, Pētersalas iela, Eksporta iela, Kronvalda bulvāris, K. Valdemāra iela, Z. A. Meierovica bulvāris, Aspazijas bulvāris, Prāgas iela, Centrāltirgus iela, Maskavas iela, Mazā Krasta iela, Īsā iela un Maskavas iela.
Virzienā Ķengarags — Aldaris tramvaji brauc pa šādām ielām: Maskavas iela, Īsā iela, Mazā Krasta iela, Maskavas iela, Centrāltirgus iela, Prāgas iela, Aspazijas bulvāris, Z. A. Meierovica bulvāris, K. Valdemāra iela, Kronvalda bulvāris, Eksporta iela, Pētersalas iela, Ganību dambis, Tilta iela un Sarkandaugavas iela.

Maršruts ar mainītu virzienu

Virzienā 3. tramvaju depo (Fridriķa ielā) — Ķengarags tramvaji brauc pa šādām ielām: Maskavas iela.
Virzienā Ķengarags — 3. tramvaju depo (Fridriķa ielā) tramvaji brauc pa šādām ielām: Maskavas iela.
Virzienā Aldaris — 3. tramvaju depo (Fridriķa ielā) tramvaji brauc pa šādām ielām: Sarkandaugavas iela, Tilta iela, Ganību dambis, Pētersalas iela, Eksporta iela, Kronvalda bulvāris, K. Valdemāra iela, Z. A. Meierovica bulvāris, Aspazijas bulvāris, Prāgas iela, Centrāltirgus iela, Maskavas iela, Mazā Krasta iela, Īsā iela un Maskavas iela.
The Latin Library

Ārējas saites

The Latin Library mājaslapa
Vecsvirlaukas pagasts

Vēsture

Vēsturiskā Vecsvirlaukas muiža (Alt-Bergfried, Bajāri) mūsdienās atrodas Jaunsvirlaukas pagastā. Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Dzirksteles un Vecsvirlaukas ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Jelgavas rajonā. Mūsdienās Vecsvirlaukas pagasta teritorija iekļauta Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā un neliela daļa Jelgavas pilsētā.
Velna laivas

"Velna laivas" jeb Laivveida akmens krāvuma senkapi ir ļoti senas Bronzas laikmeta (ap 950—750. gads p.m.ē.) apbedījumu vietas Kurzemes ziemeļu daļā. Šādas apbedīšanas tradīcijas bronzas laikmetā un līdz par vikingu laikiem bija izplatītas arī citās Baltijas jūras reģiona zemēs, galvenokārt Gotlandes salā, kā arī Igaunijas un Somijas rietumu daļā, Zviedrijas dienvidu daļā, Vācijas ziemeļu daļā un Dānijā.
Kurzemes "Velna laivas" celtas no lieliem, stāvus liktiem granīta akmeņiem, krāvuma gali un "laivu" duļļu vietas iezīmētas ar īpaši lieliem akmeņiem. "Laivu" garums ir 9—15 metri, platums 2,5—4,5 metri. Krāvuma centrā izraktās bedrēs novietotas māla urnas, kurās sabērti sadedzināti mirušo kauli, dažreiz urnas novietotas no plakaniem akmeņiem veidotās kamerās. Vienā "velna laivā" varēja būt 4—12 apbedījumu.
Laivu kapeņu iekšējā uzbūve ir visām puslīdz vienāda: zem velēnas visā laivas iekšienē izlikts akmeņu klāsts; pats kaps atrodas laivas vidū: zem lielas akmens plāksnes še izbūvēti viens, divi, vai vairāki akmens šķirstiņi, kuros novietoti māla trauki, urnas ar pelniem un sadedzināto miroņu kaulu drumstalām; nekādas citas senlietas šais kapos nav atrastas.

Nosaukums

Nosaukums radies pēc laivas veida virszemes akmeņu krāvumiem. Latviešu mitoloģijas iespaidā to izcelsmi savulaik saistīja ar veļiem, pēc Senlatvijas tautu kristianizēšanas ar Velnu.

Vēsture

Pirmos izrakumus 1863. gadā pie Bīlavu mājām izdarīja Jelgavas mākslinieks un senatnes pētnieks Jūliuss Dērings. Vinš atklāja divus, vienu aiz otra izvietotus, ZR-DA virzienā orientētus, no lieliem laukakmeņiem veidotus laivas formas apbedījumus. Izrakumos atrada 10—12 no plānām akmens plāksnēm veidotas kameras, kas bija novietotas cita virs citas trijos līmeņos. To pildījumā atradās ar degušiem cilvēku kauliem, oglītēm un trauku lauskām sajauktas smiltis. 1999. gadā Bīlavu laivas tika atjaunotas un kļuva par Valsts nozīmes kultūras pieminekli, 2004. gadā te izveidoja atpūtas vietu.
Birznieku velna laiva 1863. gadā bijusi labi saglabājusies 14,5 m gara un 3,05 m plata ar no astoņiem akmeņiem sastāvošu 5,1 m garu "stūres" vietu dienvidu galā. Izrakumos tika atrastas trauku lauskas un deguši cilvēku kauli, kā arī viens vesels māla trauks.

Teika

Vietējā novada vecākais Vidzers noslēdzis līgumu ar velnu, lai tas aizber ar smiltīm jūras šaurumu starp Sāmsalu un Kolkas ragu. Tādā veidā vācu kuģiem būtu slēgta ieeja jūras līcī un līdz ar to atņemta iespēj piestāt Kurzemes krastā. Lai to izdarītu, velns koka kuģos vedis smiltis, taču naktī, trešā brauciena laikā, to pārsteigusi gaiļa dziesma, un velns aizbēdzis uz elli, bet kuģi pārvērtušies ar akmeņiem. Tādējādi izveidojušās "velna laivas", bet mežs, kurā tās atrodas, ieguvis nosaukumu "Vidzera mežs".
Patriss Beržerons

Spēlētāja karjera

Hokejists pirms karjeras NHL spēlēja Kvebekas junioru hokeja līgā (QMJHL) un 2003. gada NHL draftā viņu Bostonas "Bruins" izraudzījās ar kopējo 45. kārtas numuru. P. Beržerons patstāvīgi "Bruins" sastāvā spēlē kopš 2003.—2004. gada sezonas. Lokauta laikā spēlēja "Bruins" AHL fārmklubā Providensas "Bruins". 2011. gadā "Bruins" sastāvā izcīnījis Stenlija kausu, tādējādi pievienojoties Triple Gold Club.
Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2010. un 2014. gada Olimpisko čempionu, izcīnījis zeltu arī 2004. gada Pasaules čempionātā un 2005. gada Pasaules junioru čempionātā.