google/wiki40b huggingface dataset:
Hipiji

Hipiji ir subkultūra un jauniešu kustība, kas izveidojās ASV 1960. gadu vidū un vēlāk izplatījās pārējā pasaulē. Etimoloģiski termins "hipijs" ir cēlies no vārda "hipsteris", ar ko tajā laikā apzīmēja bītņikus. Agrīnie hipiji pauda zudušās "bītņiku" paaudzes kontrkultūras vērtības, veidoja kolektīvus, klausījās psihodēlisko roku, centās īstenot seksuālo revolūciju un daudzi izmantoja dažādas substances, kā marihuānu, LSD un maģiskās sēnes, lai nonāktu citos apziņas stāvokļos.

Filozofija

Hipiju filozofija saistās ar pozitīvu attieksmi pret garīgām lietām. Hipiji iestājas par pacifismu, altruismu, mīlestību un brīvu seksuālo attiecību veidošanu, bet negatīvi attiecas pret karu un autoritatīvu varu. Tāpat hipiji atbalsta dzīvesveidu, kas saistīts ar "atgriešanos pie dabas", viņu apģērbs un dzīvesvietas bieži tika veidotas krāsainos un košos toņos, tāpēc dažkārt hipijus sauc par puķu bērniem.
Nozīmīgākie pasākumi, kas ir cieši saistīti ar hipiju subkultūru, bija Mīlestības vasara (Summer of Love) 1967. gadā un Vudstokas festivāls 1969. gadā.
Armēnijas Vērtspapīru birža

Vēsture

Armēnijas fondu birža (Armex) tika dibināta 2001. gada 13. februārī.
2007. gada novembrī Armēnijas fondu birža tika pārveidota par akciju sabiedrību. 2007. gada 21. novembrī Zviedrijas OMX AB vienojās ar Armēnijas Centrālo banku par Armēnijas fondu biržas un Armēnijas centrālā depozitārija pirkšanu; darījums pabeigts 2008. gada 7. janvārī. Pēc tam, kad 2008. gada februārī tika pabeigta ASV NASDAQ un OMX apvienošanās, izveidojot NASDAQ OMX Group, 2009. gada 27. janvārī Armēnijas fondu birža tika pārdēvēta par NASDAQ OMX Armenia.
2019. gada 18. janvārī NASDAQ OMX Armenia tika pārdēvēta par Armēnijas Vērtspapīru biržu un zīmolota kā AMX (angļu: Armenia Securities Exchange).
Eslingene

Latviešu bēgļu nometne

1946. gadā Eslingenē reģistrēto latviešu bēgļu skaits svārstījās no 5700 līdz 5800 cilvēkiem, no kuriem vairāk nekā 1200 bija bērni, jaunāki par 15 gadiem, bet starp pieaugušajiem sieviešu skaits bija par 600 lielāks nekā vīriešu. Nometnē bija reģistrēti 264 zemnieki, 200 ierēdņi, 150 skolotāji, 48 juristi, 41 aktieris, 37 ārsti un 33 zobārsti, 37 medmāsas, 27 mūziķi, 24 inženieri, 24 gleznotāji, 23 dažādu konfesiju garīdznieki, 17 rakstnieki un žurnālisti, 14 arhitekti un 8 zinātnieki. 
1945. gada Ziemassvētkos darbību sāka Eslingenes latviešu teātris, kas uzveda vienīgi latviešu autoru lugas un viesojās 45 latviešu nometnēs ar kopējo auditoriju 220 583 cilvēki.
Eslingenē iznāca lielākais latviešu laikraksts Vācijā "Latviešu Ziņas", avīzes "Dzimtene", "Dzintarzeme", "Eslingenes Biļetens", žurnāls "Ceļa Vēstis" un citi. Darbību atjaunoja Helmāra Rudzīša grāmatu izdevniecība "Grāmatu Draugs". No 1946. gada darbojās latviešu tautskola un ģimnāzija, Tautas augstskola ar četru līdz sešu mēnešu ilgiem kursiem lauksaimniecībā un lopkopībā, kā arī Apvienoto Nāciju Palīdzības un rehabilitācijas administrācijas (United Nations Relief and Rehabilitation Administration, UNRRA) tehniskā skola un citas mācību iestādes. 
1946. gada oktobrī Eslingenē tika izveidots Veco vīru akadēmiskais klubs, kas apvienoja dažādu studentu korporāciju biedrus, galvenokārt studijas jau sen beigušus filistrus. 1946. gada 17. novembrī pilsētā atklāja vērienīgu latviešu tēlotājas mākslas un amatnieku darbu izstādi. 
1947. gada 26. aprīlī Eslingenē notika Latvijas Centrālās padomes sanāksme, kas Saeimas priekšsēža un Valsts prezidenta funkcijas trimdā piešķīra agrākajam Saeimas priekšsēža otrajam biedram bīskapam Jāzepam Rancānam.
1947. gada 25. maijā Eslingenē norisinājās amerikāņu okupācijas zonā Vācijā visplašākie latviešu dziesmu svētki, kuros piedalījās tūkstoš koristu un apmēram 7000 viesu. 1948. gadā Eslingenē latviešu studentu korporācijas organizēja tautu komeršu, kura laikā tika likti pamati Latvijas Korporāciju apvienības izveidei nākamajā gadā.
Eslingenes latviešu komandants bija bijušais Latvijas ģenerālkonsulāta Berlīnē atašejs, Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas nodaļas vadītājs Kārlis Kalniņš. Viņš komandanta amatā ar nelieliem pārtraukumiem bija no 1945. gada oktobra līdz 1952. gada janvārim, kad nometni slēdza sakarā ar bēgļu masveida izceļošanu no Vācijas uz ASV, Kanādu, Austrāliju u.c. mītnes valstīm.
Pistole

Pistole ir viegls īsstobra šaujamierocis, ko šaušanas laikā var turēt vienā rokā. Tas pistoli atšķir no garstobra šaujamieročiem, piemēram, šautenēm un bisēm, kas ir izstrādāti turēšanai ar abām rokām ar atbalstu pie pleca.
Pārsvarā pistoles munīcijas trieciena spēks ir vājāks nekā garstobra šaujamieročiem. Tā tiek izmantota, lai šautu objektiem, kas atrodas nelielā attālumā (ne tālāk par 25—50 metriem).

Nosaukums

Franču vārda pistolet izcelsme ir neskaidra. Tas var būt radies no Itālijas pilsētas Pistoijas, kur renesanses laikmetā 1540. gados sāka  ražot īsstobra šaujamieročus.
Pēc cita uzskata rokas ieroči esot izmantoti Husītu karos 1420. gados Čehijas teritorijā. Čehu vārds píšťala („flauta”) ticis pārņemts vācu valodā kā pitschale, pitschole, petsole un citos variantos.
Konstantīns Grēvinks

Izcelsme

Kārlis Dannenbergs savā pārskatā par Jelgavas ģimnāzijas vēsturi 1875. gadā minēja, ka K. K. Grēvinka tēva Kaspara Johana uzvārds, mācoties Jelgavas akadēmiskajā ģimnāzijā, bija Krieviņš (Kreewing). Pēc studijām Jēnas universitātē viņš pārcēlās uz dzīvi Vīlandē un mainīja savu uzvārdu no Krieviņš uz Grēvinks. K. K. Grēvinka vectēvs bija Jānis Krieviņš, kas bija dzimis Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā Sīpeles muižā.      
Savukārt K. Šmita sarakstītajā Grēvinka biogrāfijā vēlāk minēts, ka Grevinku dzimta nākot no Holandes, kur kāds Johans Grevinks (Johannes Grevinck) Leidenes universitātē 1645. gadā studējis tieslietas.

Dzīvesgājums

Konstantīns Grēvinks ir dzimis 1819. gada 14. janvārī Vīlandē advokāta un rātskunga Kaspara Johana Grēvinka un viņa sievas Kristīnes Šramas (Schramm) ģimenē. Mācījās Bērzaines ģimnāzijā pie Cēsīm (1828-1836) un Tērbatas guberņas ģimnāzijā (1836-1837). Studēja Tērbatas universitātē (1837–1841). Papildinājās Berlīnes un Jēnas universitātēs (1842–1843), 1842. gadā ieguva cand. phil. grādu par darbu Die Mitscherlich’sche Lehre von Homöomorphismus und deren Einfluß auf die Mineralogie. Savus pētījumus turpināja Freibergas kalnu akadēmijā Saksijā, 1843. gada decembrī ieguva dr. phil. grādu par darbu Über Chromverbindungen.
Strādāja par konservatoru Ķeizariskās Krievijas Zinātņu akadēmijas Mineraloģijas muzejā (1845–1854), piedalījās ekspedīcijā uz tolaik Krievijas impērijai piederošo Aļasku (1848). Ievēlēts par ģeoloģijas profesoru Tērbatas universitātē (1854–1887). Pētīja akmens laikmeta apmetnes un meteorītu atliekas Baltijas provincēs.
Miris 1887. gada 30. jūnijā Tērbatā.
Viņa vārda nosaukts Grēvinka šļūdonis Aļaskā.
Milošs Teodosičs

Karjera

Karjeru uzsācis 2004. gadā FMP Železnik sastāvā, spēlēja 2004.—2005. gada sezonā startēja Serbijas līgā. Nākamajā sezonā pārstāvēja KK Borac Čačak klubu, kā sastāvā arī spēlēja Serbijas līgā. 2006.—2007. gada sezonā viņš atgriezās FMP Železnik sastāvā. Laikā no 2007. līdz 2011. gadam pārstāvēja Grieķijas līgas klubu Pirejas "Olympiacos".
2010. gadā tika atzīts par iepriekšējā gada labāko Eiropas basketbolistu. 2009.—2010. gada Eirolīgas sezonā viņš tika atzīts par sezonas vērtīgāko spēlētāju.
2011. gada 6. jūlijā viņš parakstīja līgumu ar Krievijas Superlīgas klubu Maskavas CSKA.
Serbijas izlases sastāvā izcīnīja sudraba medaļu 2009. gada Eiropas čempionātā.
Šarls Moriss de Taleirāns-Perigors

Biogrāfija

Dzimis augstmaņu ģimenē. Tā kā Taleirānam bija iedzimts kājas defekts, viņš nebija derīgs karadienestam, tāpēc tika sūtīts reliģiskā skolā, bet vēlāk pie tēvoča Reimsas arhibīskapa. Kaut arī Taleirāns bija klaji nereliģiozs, 1789. gadā viņš tika iecelts par Otēnas arhibīskapu.
1789. gadā tika sasaukti Ģenerālštati un Teleirāns tika tajā ievēlēts no pirmās kārtas — garīdzniekiem. Tomēr viņš pieslējās revolucionāriem un palīdzēja Mirabo sekularizēt baznīcas īpašumus. Piedalījās Cilvēka un pilsoņa tiesību deklarācijas sastādīšanā. 1792. gadā devās uz Angliju diplomātiskā misijā. Tikmēr Parīzē tika atrasti dokumenti, kas diskreditēja Taleirānu, un 1792. gada decembrī Nacionālā sapulce izdeva Taleirāna aresta orderi. Kādu laiku uzturēdamies Anglijā, Taleirāns devās uz ASV.
1796. gadā pēc Termidora apvērsuma Taleiranam tika atļauts atgriezties Francijā. 1797. gadā viņš kļuva par Francijas ārlietu ministru. 1798. gadā izcēlās XYZ skandāls, kurā bija iejaukts Taleirāns, un sākās Kvazikarš ar ASV. Kopā ar Napoleona brāli Lisjēnu Napoleonu Taleirāns bija viens no 18. Brimēra apvērsuma galvenajiem arhitektiem. Būdams ārlietu ministrs Napoleona vadībā, Taleirāns bieži neatbalstīja pārāk stingrās Napoleona prasības uzvarētajām valstīm, tāpēc bija pietiekami labi ieredzēts citu Eiropas valstu elitēs. 1807. gadā Teleirāns demisionēja no ministra posteņa.
Pēc Napoleona krišanas Taleirāns kļuva par vienu no centrālajām figūrām Restaurācijā, bija galvenais Francijas pārstāvis Vīnes kongresā, kā arī parakstīja 1814. gada Parīzes Miera līgumu. Pēc Napoleona Simts dienām, 1815. gada septembrī Taleirāns demisionēja. No 1830. līdz 1834. gadam bija Francijas vēstnieks Lielbritānijā.
Operācija "Katrīna"

Operācija "Katrīna" (Operation Catherine) bija Lielbritānijas Karaliskās flotes plānota militārā operācija Baltijas jūrā, kuru īstenot sākt bija plānots 1940. gada martā. Idejas autors bija Pirmais Admiralitātes Lords Vinstons Čērčils un tās plānošanu veica flotes admirālis Lords Korks.
Operācijas mērķis bija bloķēt Vācijas Baltijas piekrasti, pārtraukt Zviedrijas dzelzs rūdas piegādes Vācijai, un sagraut Vācijas jūras tirdzniecību ar Padomju Savienību, Latviju, Igauniju un Somiju. Papildus jūras blokādes ieviešanai, Čērčils cerēja, ka britu spēka demonstrējums pamudinās svārstīgās un neitrālās Skandināvijas un Baltijas valstis pieteikt karu Vācijai. Britu flote tad varētu noenkuroties kādā Skandināvijas ostā un turpināt kaujas operācijas.
Čērčils 1939. gada 12. septembrī piedāvāja izveidot ievērojamu flotes grupu — speciāli pārbūvētus novecojušus Pirmā pasaules kara laika Revenge klases kaujas kuģus Royal Sovereign, Revenge un Resolution, vienu aviācijas bāzes kuģi, piecus kreiserus, divas iznīcinātāju flotiles, zemūdenes un atbalsta kuģus. Operācijas īstenošanai kuģiem būtu jāuzliek daudz biezākas bruņas un jāpievieno papildus pontonu korpusi, kas tiem ļautu izpeldēt seklos Dānijas jūras šaurumus, kā arī padarītu tos izturīgākus pret torpēdām un aviācijas uzlidojumiem.
Plāna pretinieks bija Pirmais Jūras Lords, Admirālis Dadlijs Paunds. Viņš uzskatīja, ka kuģi daudz svarīgāki būtu Vidusjūrā un Tālajos Austrumos pret Itāliju un Japānu, kā arī to, ka lēnos un neveiklos kuģus pārāk viegli iznīcinās ienaidnieka aviācija.
Darbs pie operācijas tālākas īstenošanas tika atcelta 1940. gada 20. janvārī.
Dzīvības apdrošināšana

Raksturojums un termini

Pērkot dzīvības apdrošināšanu slēdz līgumu ar banku vai apdrošināšanas firmu. Maksājot nolīgto maksājumu (apdrošināšanas maksu), firma vai banka apņemās maksāt apdrošinātajam vai labuma guvējam noteiktu naudas apjomu vai ienākumus apdrošinātā nāves gadījumā. Dzīvības apdrošināšana ietver vairākus līgumu veidus, kuri apmierina dažādas vajadzības un piedāvā dažādas seguma formas. Tos uzrauga Finanšu un kapitāla tirgus komisija.
Apdrošināšanas prēmija ir maksājums par apdrošināšanu. Trasts ir līgums starp novēlētāju un trastiju (trustee - aizbildnis, angļu val.), saskaņā ar kuru novēlētājs nodod trastijam daļējas tiesības uz naudu vai mantu. Dzīvības apdrošināšanas atlīdzība parasti ir bez ienākuma nodokļa ieturējumiem, taču tā tiek uzskatīta kā daļa no aizgājēja īpašuma un ir apliekama ar mantojuma nodokli. Lai dzīvības apdrošināšanas atlīdzība netiktu pievienota aizgājēja mantai, dzīvības apdrošināšanas polisi var nodot trasta pārvaldīšanā. Daudzās Eiropas valstīs apdrošināšanas kompānijas piedāvā aizpildīt trasta veidlapu.
Impīčments

Impīčments (angļu: impeachment — ‘apšaubīšana’) ir īpaši noteikumi, pēc kuriem dažās valstīs likumdošanas vara tiesā sauc pie atbildības augstas valsts amatpersonas un notiek šo personu lietu izskatīšana. Apsūdzība nenozīmē, ka amatpersona atkāpjas no amata; tas ir tikai pirmais solis, lai amatpersonu atbrīvotu no amata.
BelAZ

Vēsture

1946. gadā Baltkrievijas PSR Augstākā Padome pieņēma lēmumu būvēt kūdras mašīnbūves rūpnīcu. 1948. gadā Žodzinā sākta Kūdras mašīnbūves rūpnīcas celtniecība. 1950. gadā izlaista pirmā produkcija. 1951. gadā kūdras mašīnbūves rūpnīca pārprofilēta par Ceļu un meliorācijas mašīnu rūpnīcu Dormaš. 1958. gadā rūpnīca pārdēvēta par Baltkrievijas automobiļu rūpnīca. Izlaists pirmais 25 tonnu kravnesības pašizgāzējs MAZ-525. 1978. gadā sākta lidmašīnu vilcēju ražošana.
1996. gadā rūpnīca kļuva par ražošanas apvienību "Baltkrievijas automobiļu rūpnīca". 2007. gadā ražošanas apvienībai pievienota Starodorožskas mehāniskā rūpnīca. 2009. gadā pievienota Mogiļevas vagonbūves rūpnīca. 2011. gadā ražošanas apvienībai pievienota atklāta akciju sabiedrība Kuzlitmaš. 2012. gadā pievienota Sluckas celšanas un transportēšanas iekārtu rūpnīca. 2012. gadā izveidots holdings BELAZ-HOLDING.
Floids Lendiss

Karjera

F. Lendisa profesionālā karjera sākās 1999. gadā Mercury Cycling Team. 2002. gadā viņš pievienojās US Postal, kur bija viens no gregari Lānsam Ārmstrongam vairākās sezonās, kurās viņš kļuva par čempionu. Pēc aiziešanas no US Postal viņš kļuva par 2006. gada Tour de France uzvarētāju, pārstāvot Šveices komandu Phonak. F. Lendisam tika piespriesta diskvalifikācija, kuras termiņš beidzās 2009. gada 30. janvārī. Viņš atgriezās sportā, pārstāvot profesionālās komandas OUCH un Bahati Foundation, bet 2011. gadā pameta sportu, nesaņemot piedāvājumu no profesionālajām komandām. Lai arī Tour de France uzvara F. Lendisam tika atņemta, viņš turpināja apstrīdēt savu vainu dopinga lietošanā līdz 2010. gadam, kad atzinās apsūdzībās, atzīstot, ka dopingu lietojuši arī daudzi citi riteņbraucēji, tostarp L. Ārmstrongs.
Udupi Ramačandra Rao

Biogrāfija

U. R. Rao dzimis Adamaru, Karnātakā. 1951. gadā Madrasas Universitātē Rao ieguva bakalaura grādu. 1953. gadā viņš ieguva maģistra grādu Banarasas Hindi universitātē. 1960. gadā Gudžarātas Universitātā Udupi Ramačandra Rao saņēma doktora grādu.
1961. gadā Rao devās uz ASV, kur Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā darbojās pēcdokturantūrā, strādājot pie kosmiskā starojuma jautājumiem. 1963. gadā viņš kļuva par asistējošo profesoru Teksasas Universitātē Dalasā Perspektīvo pētījumu dienvidrietumu centrā. 1966. gadā Rao atgriezās Indijā, un kā asociētais profesors darbojās Fizisko pētījumu laboratorijā Ahmedabadā. 1969. gadā viņš kļuva par profesoru.
1972, gadā tika dibināts Indijas Zinātnisko pavadoņu projekts (Indian Scientific Satellite Project, ISSP; tagad Indijas Kosmosa pētījumu organizācijas Pavadoņu centrs). Udupi Ramačandra Rao kļuva par ISSP projekta direktoru. Viņa vadībā tika izgatavots pirmais Indijas pavadonis Aryabhata. No 1975. līdz 1984. gadam Rao bija Indijas Kosmosa pētījumu organizācijas Pavadoņu centra direktors.
No 1984. līdz 1994. gadam Udupi Ramačandra Rao bija Indijas Kosmosa pētījumu organizācijas priekšsēdētājs un Indijas valdības Kosmosa komisijas un sekretariāta, kosmosa departamenta priekšsēdētājs. Viņš attīstīja raķešu izstrādi, tai skaitā ASLV un PSLV, GSLV, kā arī kriogēno tehnoloģiju. Viņa vadībā veiksmīgi tika palaisti ģeostacionārie sakaru pavadoņi INSAT.
No 1997. līdz 2000. gadam Rao vadīja ANO Kosmosa miermīlīgas izmantošanas komiteju. 2001. un 2002. gadā viņš bija plašsaziņas aģentūras Prasar Bharati priekšsēdētājs. Udupi Ramačandra Rao pildīja vēl citus amatus un pienākumus.
Viņš ir publicējis vairāk nekā 360 zinātnisku un tehnisku rakstu dažādos žurnālos. Rao saņēmis daudzus Indijas un ārvalstu apbalvojumus un goda nosaukumus. 1976. gadā viņš Padma Bhushan apbalvojumu, un 2017. gadā — Padma Vibhushan, kas ir otrs augstākais civilais apbalvojums Indijā. 2013. gadā Udupi Ramačandra Rao iekļauts Starptautiskās pavadoņu profesionāļu biedrības Kosmosa un pavadoņu slavas zālē.
Strūves parks

Strūves parks ir viens no Jēkabpils parkiem, kas atrodas Daugavas kreisajā pusē, netālu no Jēkabpils ģimnāzijas. Parku norobežo Brīvības, V. Strūves, R. Blaumaņa un Pļaviņu ielas. Parka kopējā platība 1,2 ha un tam piegulošās ielas nosaukums ir Strūves iela, godinot izcilā ģeodēzista un astronoma Frīdriha Georga Vilhelma Strūves paveikto.

Vēsture

Strūves parks bija bagāto pilsētas iedzīvotāju iecienīta atpūtas vieta jau senos laikos. Parkā spēlējis orķestris, darbojies restorāns un bieži uzstājušies ceļojošie akrobāti. Ieeja parkā bija par maksu. Tas bija laikā, kad to sauca par Kroņa dārzu, vēlāk par Jēkabpils pilsētas dārzu. Retais no pilsētniekiem zinaja, ka vienā no dārza stūriem atrodas necils akmens, kas Jēkabpils vārdu padarījis pazīstamu ģeodēzijas zinātņu pasaulē. Tas ir Strūves ģeodēziskā meridiāna loka punkts- Somu līča- Daugavas mērījumu galapunkts. Mērījumus Tērbatas universitātes profesors Vilhelms Strūve Jēkabpilī veica 1826. gadā no 16. maija līdz 14. jūlijam.
1931. gadā, vietā, kur stāvēja ekspedīcijas mērinstruments, uzstādīja piemiņas akmeni "Strūves astronomiskais punkts. Novērots 1826. gadā. Atjaunots 1931. gadā". Meridiāna loks tika nosaukts par Strūves loku, tāpēc var teikt, ka pilsēta atrodas uz Strūves meridiāna. Krustpilietis Kārlis Skaubītis , nākamais kara lidotājs, 1911. gada vasarā demonstrēja virs Kroņa dārza kokiem lidojumu ar gaisa balonu, kas pildīts ar uzkarsētu gaisu. Padomju gados parks tika iesaukts par Puškina parku un rekonstruēts - iekārtoti soliņi un celiņi noklāti ar betona plāksnēm. Parkā, Daugavas pusē, tika uzstādīts A. Puškina krūštēls (tagad nojaukts). Pēc Atmodas 1992. gadā parku pārdēvē par Strūves parku.

Apskates objekti parkā

Parkā apskatāms piemiņas akmens "Strūves astronomiskais punkts. Novērots 1826. gadā. Atjaunots 1931. gadā", uzstādīts 1931. gadā un informatīvās plāksnes pie ģeodēziskajiem punktiem, kas tika svinīgi tika atklātas 2006. gada 17. jūnijā,kā arī mērinstrumenta makets.
Parka teritorijā atrodas valsts nozīmes dižkoks- PARASTĀ LIEPA (TILIA CORDATA).
Laimdonis Grasmanis

Biogrāfija

Laimdonis Grasmanis dzimis 1916. gada 12. maijā Krievijā, kur atradās ģimene bēgļu gaitās. Bērnību pavadījis Liepājā pie audžuvecākiem. 
Māksliniecisko izglītību guvis Liepājas lietišķās mākslas vidusskolā dekoratīvās glezniecības nodaļā (1933 — 1937) un Latvijas Mākslas akadēmijā Figurālās glezniecības meistardarbnīcā (1937 — 1942, no kuras izstājās kara gados. Bijis Drāmas teātra, tagadējā Latvijas Nacionālā teātra galvenais mākslinieks un Rīgas kinostudijas mākslinieks inscenētājs. Mākslinieku Savienības biedrs no 1945. gada, Kino Savienības biedrs no 1962. gada.

Mākslinieciskā darbība

Mākslinieciskajā vidē sava laika spilgta un radoša personība, kas apveltīta ar lielām darba spējām. Stājglezniecībā strādājis galvenokārt akvareļa un eļļas glezniecības tehnikās, gleznojis ainavas un portretus. Portretējis galvenokārt latviešu aktierus — Elzu Radziņu, Lidiju Freimani, Pēteri Pētersonu, Hariju Liepiņu, Jāni Osi, Hariju Avenu, Arnoldu Mīlbretu un citus, šiem darbiem ir liela kā mākslinieciska tā arī kultūrvēsturiska vērtība. Mākslinieka gleznas ir vitālas, ar kāpinātu krāsainību un ekspresiju, gleznojumā izmantojot sulīgus, plašus triepienus. Akvareļa tehnikā darinājis galvenokārt ainavas, arī portretus (Olga Krūmiņa, Ēvalds Valters, Artūrs Dimiters, Karps Klētnieks), izmantojot klasiskā akvareļa paņēmienus un dzidrā pludinājuma tehniku.

Skatuves meistara darbība

Bijis viens no ievērojamākajiem latviešu skatuves glezniecības meistariem. Būdams Drāmas teātra galvenais mākslinieks, veidojis aptuveni 100 dažādiem iestudējumiem skatuves ietērpu, bez tam darinājis skatuves ietērpus arī Dailes teātrim un Operetes teātrim. Bijis labs dažādu stilu un laikmetu pazinējs.

Mākslinieka inscenētāja darbība

Rīgas kinostudijā kā mākslinieks inscenētājs strādājis no 1956. gada, dodot savu artavu sekojošu filmu tapšanā: "Zvejnieka dēls", "Rita", "Šķēps un roze", "Sūtņu sazvērestība", "Kapteiņa Enriko pulkstenis", "Pie bagātās kundzes", "Vella kalpi".

Izstādes

Mākslinieks izstādēs piedalījies no 1937. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā (1943, 1966, 1970). Piemiņas izstāde notikusi Rīgā (1978, 1996, 2006), Liepājā (1997).
Megha-Tropiques

Lidojuma gaita

Megha-Tropiques tika palaists 2011. gada 12. oktobrī 05:31 UTC ar nesējraķeti PSLV-C18 no Satiša Dhavana kosmosa centra. Kopā ar to tika palaisti trīs nanopavadoņi: SRMSAT, Jugnu, VesselSat1.
1982. gada Latvijas čempionāta šahā 1. līga

1982. gada Latvijas šaha čempionāta 1. līga - Latvijas PSR 39. šaha čempionāta vīriešiem 1. līga.

Turnīra gaita

Otrais 1. līgas turnīrs notika no 15. janvāra līdz 8. februārim 1982. gadā Rīgā. Salīdzinot ar pirmo turnīru, tā dalībnieku skaits bija paplašināts līdz 16 dalībniekiem, bet Latvijas PSR čempionāta finālā iekļuva 1.-6. vietas ieguvēji. Turnīru sekmīgi aizvadīja pieredzējušais meistars Jurijs Arhipkins, kas izcīnīja uzvaru kopvērtējumā. Otro un trešo vietu dalīja 1980. gada Latvijas čempions Valērijs Žuravļovs un meistarkandidāts Mihails Moskovičs, kurš vienīgais aizvadīja turnīru bez zaudējumiem. Nākamās trīs vietas ieņēma Guntars Antoms, Nikolajs Žuravļovs un Oļegs Krivonosovs, kuri arī ieguva ceļazīmes uz čempionāta finālu.
Pīrss Brosnans

Biogrāfija

Brosnans piedzima 1953. gadā Īrijā namdara Tomasa Brosnana ģimenē. Tēvs ģimeni drīz pameta. Kad Pīrsam Brosnanam bija četri gadi, viņa māte pārcēlās uz Londonu, lai strādātu par medmāsu. Viņš palika Īrijā, dzīvoja pie mātes vecākiem, bet pēc viņu nāves — pie citiem radiem. Vēlāk tika nosūtīts dzīvot pansijā. 1964. gadā Brosnans pārcēlās dzīvot uz Londonu pie mātes un viņas vīra. Mācījās skolā Londonas dienvidrietumos. 16 gadu vecumā nolēma kļūt par gleznotāju, iestājās Svētā Mārtina mākslas koledža Londonā. Viņš izmēģināja arī "uguns rijēju" profesiju. Bet vēlāk trīs gadus mācījās Teātra mākslas centrā Londonā un atrada savu aicinājumu aktiera profesijā.
Aktiera karjeru Brosnans uzsāka 1977. gadā kā teātra aktieris. Vēlāk sāka filmēties kinofilmās un televīzijā. Kļuva pazīstams ar lomu TV seriālā "Remingtons Stīls" (Remington Steele, 1982–1987). Attēlojis galveno lomu TV miniseriālā "80 dienās apkārt zemeslodei" (Around the World in 80 Days, 1989) pēc Žila Verna romāna motīviem. Attēlojis lomas tādās filmās kā "Ceturtais protokols" (The Fourth Protocol, 1987), "Mūžīgā aukle" (Mrs. Doubtfire, 1993). Filmējies četrās Džeimsa Bonda filmās laika posmā no 1995. līdz 2002. gadam — "Zeltacs" (1995), "Rītdiena nemirst" (1997), "Ar pasauli nepietiek" (1999), "Mirsti citu dienu" (2002).
Brosnans ir piedalījies tādās veiksmīgās filmās kā "Marss uzbrūk!" (Mars Attacks!, 1996), "Dantes smaile" (Dante's Peak, 1997), "Tomasa Krauna afēra" (The Thomas Crown Affair, 1999), "Matadors" (The Matador, 2005), "Mamma Mia!" (2008) un "Rēgu rakstnieks" (The Ghost Writer, 2010).
Brosnans divas reizes nominēts Zelta Globusa balvai — kā labākais aktieris otrā plāna lomā TV miniseriālā Nancy Astor (1982) un par galveno lomu filmā "Matadors" (2005). 1997. gadā Brosnanam piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.
Brosnans kopā ar amerikāņu kinoproducenti Bo St.Klēru 1996. gadā Losandželosā nodibināja producēšanas kompāniju Irish Dream Time. Brosnans producējis vairāk nekā 10 filmas.
Brosnans piedalās sabiedriskajās aktivitātēs, kā arī vides aizsardzības kustībā. Kopš 2001. gada viņš ir UNICEF sūtnis no Īrijas. Piedalās labdarības darbā.