google/wiki40b huggingface dataset:
Orbitāle

Orbitāļu apraksts ar kvantu skaitļiem

Lai viennozīmīgi aprakstītu atomārās orbitāles, izmanto tā saucamos kvantu skaitļus. Orbitāles enerģijas līmeni pamatā nosaka galvenais kvantu skaitlis, bet tās formu (enerģijas apakšlīmeni) — orbitālais kvantu skaitlis. Pirmajā enerģijas līmenī var būt tikai viena veida orbitāles — s orbitāles, kam ir sfēriska forma. Otrajā līmenī ir divu veidu jeb apakšlīmeņu orbitāles — lodveida s orbitāles un hanteles veida p orbitāles. Trešajā enerģijas līmenī bez s un p orbitālēm iespējamas vēl arī "četrlapiņu" d orbitāles, bet ceturtajā — papildus trim iepriekšējām vēl arī f orbitāles, kam ir vēl sarežģītāka forma. Piektajā līmenī teorētiski iespējamas vēl arī pavisam sarežģīta veida g orbitāles, tomēr neierosinātos atomos šīs orbitāles netiek aizpildītas.
Orbitāļu novietojumu telpā apraksta trešais kvantu skaitlis — magnētiskais kvantu skaitlis. Tā kā sfēriskās s veida orbitāles ir pilnīgi simetriskas, tām ir tikai viens magnētiskais kvantu skaitlis. Nākamā veida — p orbitālēm — ir iespējami trīs magnētiskie kvantu skaitļi, kas atbilst "hanteles" novietojumam pa X, Y vai Z asi Dekarta koordinātu sistēmā. d orbitālēm atbilst jau 5 magnētiskie kvantu skaitļi, tādēļ iespējami pieci d orbitāļu novietojumi — četros veidos telpā novietota četrlapiņu figūra un vēl viens sarežģītāks veids — hantele ar gredzenu. Katram nākamajam orbitāles tipam magnētiskais kvantu skaitlis pieaug par 2. Iespējami 7 f orbitāļu novietojumi vai 9 g orbitāļu novietojumi. Līdz ar to pirmajā enerģijas līmenī kopā iespējama tikai viena orbitāle, otrajā — četras (viena s un trīs p orbitāles), trešajā — 9 (1 s, 3 p, 5 d orbitāles), t.i., iespējamo orbitāļu skaits dotajā enerģijas līmenī vienāds ar līmeņa numura kvadrātu.
Pastāv vēl arī ceturtais kvantu skaitlis — spina kvantu skaitlis. Katrai orbitālei atbilst divi spina kvantu skaitļi. Spinu vienkāršoti var iztēloties kā elektrona griešanos ap savu asi, bet rotācija iespējama divos virzienos. Tādēļ vienā orbitālē saskaņā ar Pauli principu var atrasties divi elektroni. Pauli princips nosaka, ka atomā nevar būt divi elektroni, kam vienādi visi četri kvantu skaitļi. Tādējādi katrā atoma enerģijas līmenī iespējamais maksimālais elektronu skaits vienāds ar divkāršotu enerģijas līmeņa numura jeb galvenā kvantu skaitļa kvadrātu. Atoma orbitāļu kopumu ar vienādu galveno kvantu skaitli sauc par elektronu čaulu. Elektronus, kas atrodas ārējā elektronu čaulā, sauc par vērtības elektroniem jeb valences elektroniem.
Karikatūra

Karikatūra (itāļu: caricatura, no caricare — 'pārspīlēt') ir satīrisks vai humoristisks zīmējums vai attēls, kurā komiskais efekts tiek panākts ar pārspīlējumu, neparedzētu salīdzinājumu vai pielīdzinājumu. Dažas karikatūras liek tās vērotājam smieties vai arī pārdomāt notiekošo.
Mūsdienās teju vai katrā laikrakstā un žurnālā ir atrodamas karikatūras. Par mūsdienu karikatūru tēvu uzskata angļu mākslinieku Viljamu Hogārtu (1697—1764). Arī pirms viņa bija mākslinieki, kas savos zīmējumos centās izsmiet vispārpieņemto paradumu un uzvedības manieru aplamību. Taču Hogārtu atšķirībā no citiem interesēja arī cilvēka daba, cilvēku raksturi un viņu savstarpējās attiecības. Hogārts savos zīmējumos izsmēja sadzīviskās situācijas un problēmas, piemēram, žūpošanu, bērnu nepaklausību, dažādus noziegumus un pat neizdevušās vēlēšanas. Hogārta darbu turpināja cits angļu mākslinieks — Tomass Roulendsons. Viņa karikatūras tika publicētas lielā skaitā un izplatītas visā Anglijā. Savos darbos Roulendsons pārspīlēja cilvēku trūkumus, parādot viņus neveiklās situācijās un liekot viņiem smieties pašiem par sevi.
19. gadsimta sākumā Eiropas žurnālos parādījās karikatūras, kurās tika pausta attieksme pret sabiedrībā notiekošo. Tas bija politisko karikatūru sākums. Viens no ievērojamākajiem karikatūristiem bija francūzis Onorē Domjē (1808—1879). Savos darbos viņš parādīja cilvēkus, kuriem dota vara un atmaskoja valdības pērkamību. Viņu pat uz sešiem mēnešiem ielika cietumā, jo bija atļāvies pasmieties par karali.
Starp Latvijas populārākajiem karikatūristiem minami Sergejs Civinskis, Ēriks Ošs un Gunārs Bērziņš.
Lielvārde (stacija)

Vēsture

Stacija tika uzcelta līdz ar dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils būvniecību 1861. gadā.
Sākotnēji tās nosaukums bija Ringmundhofa.  Pirmā Pasaules kara laikā stacija stipri cieta un pēc kara tās ēka vairs nebija atjaunojama. Tās vietā 1922. gadā tika izbūvēta jauna stacijas ēka ar nosaukumu Rembate, kas bija viena no pirmajām jaunbūvētajām stacijas ēkām neatkarīgajā Latvijas valstī. 1926. gadā staciju pārdēvēja par Lielvārdi. Otrais pasaules karš atkal atnesa lielus postījumus stacijai. Atjaunot staciju nebija iespējams, tāpēc 1950. gadā tika uzbūvēta jauna stacijas celtne . Šī stacijas ēka ir saglabājusies līdz mūsdienām.
Teodors Hermanis Pantēnijs

Dzīvesgājums

Dzimis Jelgavā 1843. gada 22. oktobrī Sv. Annas baznīcas latviešu draudzes mācītāja Vilhelma Kristiāna Pantēnija ģimenē. 
Viņš studēja teoloģiju Berlīnes un Erlangenes universitātēs, bet pēc atgriešanās dzimtenē no 1870. līdz 1876. gadam strādāja par skolotāju Rīgā un laikraksta "Baltische Monatsschrift" redaktoru. Šajā laikā Jelgavā vācu valodā tika izdoti divi viņa romāni - "Vilhelms Volfšilds" (Wilhelm Wolfschild, 1872 ) un "Viens pats un brīvs" (Allein und frei, 1875-1876).
1876. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Vācijā, kur sākumā Leipcigā, tad no 1891. gada Berlīnē strādāja par žurnālu redaktoru. 1898.-1899. gadā iznāca viņa romānu apkopojums 10 sējumos.
Miris Leipcigā 1915. gada 16. novembrī.
Daivspurzivis

Morfoloģija

Daivspurzivju morfoloģijā ir saglabājušās dažādas arhaiskas īpatnības. Ass skeletu veido nepārkaulojusies elastīga horda; nav mugurkaula skriemeļu. Galvaskauss ir amfistilisks vai autostilisks. No segkauliem attīstīts arī zvīņkauls. Aste dificerkāla (fosilajām formām arī heterocerkāla). Pāru peldspurām ir garas vai masīvas balsta daivas, kas apgādātas ar īpašu no iegareniem kauliem veidotu iekšējo skeletu. Ķermeni klāj īpašas kosmoīda tipa zvīņas, kuras veidojas saaugot kopā sīkām zobiņveida zvīņām.
Sirdij ir arteriālais konuss. Zarnā atrodas spirāliskais vārstulis. Zarna atveras kloākā. Kā barības vada sākumdaļas ventrālās sieniņas izaugums veidojas viens vai divi pūslīši, kuri pilda plaušu funkcijas.

Sistemātikas izmaiņas

Daivspurzivju sistemātika nav līdz galam izstrādāta, tāpēc pastāv daudz dažādu grupas klasifikāciju. Tradicionāli daivspurzivis dala otiņspurēs jeb bārkšspurēs un divējādelpojošajās zivīs. Šajā rakstā attainota 2016. gada sistemātika, kas izveidota saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem. No otiņspurēm līdz mūsdienām ir saglabājusies latimēriju ģints ar 2 sugām, bet no divējādelpojošajām zivīm Austrālijas ragzobe, četras protopteru sugas no Āfrikas un Dienvidamerikas lepidosirens. Eirāzijā un Ziemeļamerikā dzīvojošu daivspurzivju nav. Savukārt, fosilā veidā daivspurzivis ir sastopamas arī Latvijas devona nogulumos (vairāk kā 40 sugas).
Maltas administratīvais iedalījums

Maltas administratīvo iedalījumu veido 68 municipalitātes (maltiešu: kunsilli lokali).
1936. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula

Šī ir 1936. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula.
Lielā Čīles zemestrīce

Lielā Čīles zemestrīce jeb Valdivijas zemestrīce (spāņu: Gran terremoto de Valdivia) ir visu laiku spēcīgākā novērotā zemestrīce, kuras stiprums tika novērtēts ar 9,5 ballēm pēc Rihtera skalas. Tā notika 1960. gada 22. maijā Čīles dienvidu daļā, 19:11 pēc Griničas laika zonas. Zemestrīce izraisīja cunami vilni, kurš izpostīja Čīles krastus un šķērsoja Kluso okeānu, izpostot arī Havaju salas, Japānas, Filipīnas, Jaunzēlandes, Austrālijas krastus, kā arī Aleutu salas pie Aļaskas. 
Zemestrīces epicentrs atradās Valdivijā, apmēram 700 km uz dienvidiem no Čīles galvaspilsētas Santjago. Tās izcelšanās koordinātas ir 38°24′00″S 73°05′00″W. Nav precīzu ziņu, cik cilvēku gāja bojā. Dažādos avotos ir minēti dažādi skaitļi. Šie skaitļi svārstās no 2231 līdz 5700 upuriem. Visbiežāk gan tiek minēts, ka zemestrīcē un cunami bojā gāja 3000 cilvēku. 
Iepriekšējā dienā 100 km uz ziemeļiem bija notikušas vairākas zemestrīces, kuru spēks bija 8,0 balles.
Urugvajas administratīvais iedalījums

Urugvajas administratīvo iedalījumu veido 19 departamenti (spāņu: departamentos). Visi departamenti sīkāk iedalās 89 municipalitātēs. Pēc platības lielākais departaments ir Takvarembo departaments (15 438 km²), savukārt mazākais — Montevideo departaments (525,5 km²). Pēc iedzīvotāju skaita lielākais departaments ir Montevideo departaments (1 319 108 iedzīvotāji), bet mazākais — Floresas departaments (25 050 iedzīvotāji).
Manteifeļi

Manteifeļi (vācu: Manteuffel) un Manteifeļi-Cēges (vācu: Manteuffel genannt Zoege, Zoege von Manteuffel, Manteuffel-Szoege) ir dažādu dzimtu atzari, kuras priekšteči Pomerānijā izsekojami līdz 13. gadsimtam, bet Igaunijā līdz 14. gadsimtam.
16. gadsimta vidū Piltenes apgabala muižnieki Cēges izmainīja savu uzvārdu un sāka sevi dēvēt par Manteifeļiem-Cēgēm.

Vēsture

Par pirmo Manteifeļu dzimtas pārstāvi uzskata 1256. gadā pieminēto Anklamas soģi Johanesu Mandiulu (Johannes Mandiuel aduocatus de Thanglim). Pēc dzimtas leģendas pirmie tās pārstāvji bijuši kareivīgi un ļauni, tadēļ iesaukti par "velna vīriem" (man Düwel).
Igaunijas un Kurzemes Manteifeļiem sākotnējais uzvārds bijis Zoje un pirmais ar šādu uzvārdu bijis 1325. gadā Dāņu Igaunijā dzīvojošais Gerhards Zoje (Gerardus Soye). Dokumentos šos uzvārds sastopams arī kā Coje vai Cēge (varianti Zoye, Soye, Soeghe, Zoeghe, Zöge, Szöge, Zoege, Szoege).
Pēdējais Kurzemes bīskaps Magnuss iecēla Kārli Cēgi (Szöge) par Piltenes soģi jeb fogtu (Stiftvogt) savos Kurzemes valdījumos (1561-1578), kamēr pats 1570. gadā tika kronēts par Livonijas karali un pārcēlās uz dzīvi Oberpālenē. Pēc Kārļa Zēges nāves 1578. gadā Piltenes apgabala zemes īpašumus mantoja viņa brālis Johans Cēge. Kazdangas Manteifeļu atzara pārstāvji brāļi Kārlis Johans Cēge un Johans Gerhards Cēge atbalstīja Kurzemes hercogu centienus pievienot Piltenes apgabalu Kurzemes un Zemgales hercogistei. 17. gadsimtā Cēges pieņēma Manteifeļu uzvārdu, kas pēdīgi kļuva par dubultuzvārda sastāvdaļu. Ierakstīti Kurzemes bruņniecības matrikulā.
Vidzemē dzimušo Gothardu Johanu fon Manteifeli 1759. gadā iecēla par Svētās Romas impērijas grāfu. 19. gadsimtā Manteifeļu dzimta izplatījās arī Polijā.
Pēc 1920. gada agrārās reformas Manteifeļiem muižas atņēma un viņi pārcēlās uz dzīvi Vācijā un Polijā.
Tārtiņu dzimta

Latvijā

Latvijā sastopamas 9 tārtiņu dzimtas sugas: jūras tārtiņš (Charadrius alexandrinus), upes tārtiņš (Charadrius dubius), smilšu tārtiņš (Charadrius hiaticula), tuksneša tārtiņš (Charadrius leschenaultii), Morinella tārtiņš (Charadrius morinellus), dzeltenais tārtiņš (Pluvialis apricaria), tundras tārtiņš (Pluvialis fulva), jūras ķīvīte (Pluvialis squatarola) un ķīvīte (Vanellus vanellus).
Tārtiņu dzimta Latvijā ir lielākā tārtiņveidīgo kārtā. Tipiski smilšainu ūdenstilpņu krastu apdzīvotāji ir tārtiņi. Visbiežāk sastopamais ir upes tārtiņš, bet ļoti bieži pļavās sastopama ir ķīvīte.

Izskats

Tārtiņu dzimtas sugas ir nelieli vai vidēji lieli bridējputni. Mazākais dzimtā ir Madagaskaras tārtiņš (Charadrius thoracicus), kura mazāko indivīdu ķermeņa garums ir 13 cm, svars 11,5 g. Lielākās ir maskotā ķīvīte (Vanellus miles), kuras lielāko indivīdu ķermeņa garums ir 38 cm, svars 400—440 g, un dienvidu ķīvīte (Vanellus chilensis), kuras lielāko indivīdu ķermeņa garums ir 38 cm, svars 425 g. 
Tārtiņu dzimtas putniem ir kompakta ķermeņa uzbūve, īss kakls, apaļa galva un gari, visbiežāk smaili spārni, lai gan ķīvītēm spārni ir noapaļoti. Knābis ir īss un taisns, izņemot šķībknābi (Anarhynchus frontalis). Aizmugurējais pirksts ir īsāks vai tā nav vispār. Lielākajai daļai sugu ir arī īsa aste, izņemot skaļo tārtiņu (Charadrius vociferus). Tikai dažām sugām pastāv neliels dzimumu dimorfisms.

Uzvedība un barība

Arktikā un mērenajā joslā ligzdojošās sugas ir gājputni un dodas ziemot uz dienvidiem. Tārtiņu dzimtas putni medī, galvenokārt izmantojot redzi, salīdzinoši citi tārtiņveidīgie putni, piemēram, slokas medī, iztaustot dūņas un dubļus ar jutīgo knābi. Atkarībā no sugas tie barojas ar ūdens un sauszemes bezmugurkaulniekiem, piemēram, kukaiņiem, tārpiem, moluskiem, vēžveidīgajiem un dažādiem augiem. Medījot tiek izmantots skriešanas un ik pa brīdim sastingšanas paņēmiens atšķirībā no citiem tārtiņveidīgajiem, kas parasti vienmērīgā solī pārstaigā barošanās vietu.

Ligzdošana

Vairošanās sezonas laikā tārtiņu dzimtas sugas nostiprina ligzdošanas teritoriju, kas parasti ir labi pārskatāma. Visas sugas ir ļoti rūpīgi vecāki, kas neatlaidīgi uzmana teritoriju. Vecāki aizsargā olas un jaunos putnus, izmantojot skaļu saukšana, cenšoties novērst uzmanību, tēlojot savainotus putnus un vedinot ienaidnieku prom no mazuļiem, kā arī vecāki var bezbailīgi uzbrukt plēsējam. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Putnēni ir ligzdbēgļi un vecāki tos nebaro, bet kopīgi dodas barības meklējumos. Lielākā daļa sugu ir monogāmas, bet dažās poligāmas.
Kauja pie Klaipēdas (1256)

1256. gada kauja pie Klaipēdas notika 1256. gada beigās, drīz pēc jaunā Livonijas mestra Burharda fon Hornhūzena ierašanās Rīgā un dāvanu apmaiņas ar Lietuvas dižkunigaiti Mindaugu. 
Pēc vēstules saņemšanas no Mindauga mestrs Burhards izlēma gar Baltijas jūru doties uz 1252. gadā uzcelto Mēmelburgas (Klaipēdas) cietoksni dienvidu Kursā, kas bija "skādējis" žemaišiem. Ieradies Klaipēdā, mestrs uzzināja, ka žemaiši pils tuvumā uzcēluši kara nometni un gatavojas uzbrukumam. Viņš nolēma pirmais uzbrukt žemaišu karaspēkam kopā ar 40 ordeņa brāļiem un 500 izraudzītiem kuršu karavīriem Klaipēdas komtura Bernharda no Hārenes vadībā. 
Pārspēks bija žemaišu pusē, kaujā krita 12 ordeņa brāļi un daudz kuršu karavīru, mestrs Burhards un Klaipēdas komturs Bernhards tika ievainoti un atkāpās uz Mēmelburgas pili. 
Pēc atlabšanas mestrs Burhards devās uz Rīgu, kur gatavojās jaunam karagājienam, līdz pie viņa ieradās žemaišu sūtņi un ierosināja sākt miera sarunas. Uz apspriedi ieradās Rīgas arhibīskaps Alberts II Zauerbērs, Rīgas pilsoņu pārstāvji un Livonijas ordeņa komturi, kas nolēma atbalstīt divu gadu miera līgumu. Žemaišu sūtņi beidza miera sarunas ar rokasspiedienu un līgumu apstiprināja žemaišu ķēniņu (lejasvācu: kunigen, lietuviešu: kunigaikščiai) apspriedē.
Voljers

Voljers (no franču: volière — 'putnu būris') ir iežogots laukums (ar nojumi vai atklāts), kurā var atrasties būri vai namiņi sīku dzīvnieku (trušu, suņu, putnu u.c.) uzturēšanai zvērkopības saimniecībās, zooloģiskajos dārzos, izstādēs un citur. Voljerus lieto arī savvaļas dzīvnieku uzturēšanai maksimāli dabiskā vidē, kas dod iespēju tos aplūkot tūrisma objektu apmeklētājiem.
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (5. diena)

Piektajā Pekinas olimpisko spēļu dienā sacensības norisinājās 26 sporta veidā un tika sadalīti 17 medaļu komplekti.
Sacīkšu sākumu laiki doti pēc Latvijas laika
Bišu dzimta

Īpašības

Šajā grupā ir gan sabiedriskas bišu sugas, piemēram, medusbites un kamenes, gan bites vientuļnieces, piemēram, namdarbites un parazītbites jeb dzegužbites. Saskaņā ar jaunāko sistemātiku bišu dzimtai pieder visas garmēles bišu sugas, izņemot tās sugas, kas pieder griezējbišu dzimtai (Megachilida). Sugām, kas veido ligzdas, mātītes vāc ziedputekšņus, kas pamatā saķeras uz pakaļējo kāju matiņiem. Salīdzinoši griezējbites ziedputekšņus pamatā savāc uz vēdera matiņiem. Ligzdas atkarībā no sugas tiek būvētas augsnē zem zemes, trūdošā kokā vai arī tiek būvētas brīvstāvošas ligzdas aizsargātā vietā. Piemēram, kamenes ligzdu var iekārtot zem sausām lapām, sūnām, vecas, sausas zāles, iekārtoties pamestās peļu alās, koku dobumos un citās pasargātās vietās. Toties namdarbites ligzdu iekārto trūdošā kokā. Bišu dzimtas sugas ir vienas no svarīgākajiem un nozīmīgākajiem kukaiņiem augu apputeksnēšanā.

Sistemātikas izmaiņas

Mūsdienās bišu dzimta ir daudz plašāka kā tas bija vēl nesenā pagātnē. Bišu dzimta ir apvienota ar agrāko pūkbišu (Anthophoridae) un ktenoplektrīdbišu (Ctenoplectridae) dzimtām. Vecās bišu dzimtas četras apakšdzimtas mūsdienās tiek klasificētas kā mūsdienu medusbišu apakšdzimtas (Apinae) ciltis.
Leons Leventons

Biogrāfija

Pārstāvējis Rumānijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1924. gadā. Vēlākajos gados vairāk pazīstams kā šaha problēmists. Sastādījis vairāk nekā 1200 kompozīciju, savā daiļradē pievērsies arī tādām tēmām kā retrogrādā analīze un palīgmats. 1956. gadā kļuvis par FIDE starptautisko arbitru šaha kompozīcijā. 1962. gadā emigrējis uz Franciju.
Donava

Vēsture

Senajos laikos Donava kopā ar Reinas upi mūsdienu Vācijas teritorijā galvenokārt kalpoja par Romas impērijas ziemeļu robežu, gar kuru bija izvietoti vairāki nocietinājumi un romiešu karaspēka vienības.
Taisnstūris

Taisnstūris ir četrstūris, kam visi leņķi ir vienādi ar 90°. Tāpēc tā malas pa pāriem ir vienādas un paralēlas. Taisnstūris ir paralelograma speciāls gadījums, kam visi leņķi ir taisni. Savukārt taisnstūra speciāls gadījums ir kvadrāts - četrstūris ar vienādiem leņķiem un vienādām malām.

Taisnstūris topoloģijā

Vairākas topoloģijā svarīgas virsmas ir iespējams konstruēt, izmantojot taisnstūri. Tā piemēram, salīmējot kopā divas pretējās taisnstūra malas pirms līmēšanas vienu pagriežot par 180 grādiem, iegūst Mēbiusa lapu. Salīmējot abus pretējo malu pārus neveicot pagriešanu, tiks iegūta tora virsma, utml.
401. kilometrs

Vēsture

Ceļa postenis tika ierīkots 20. gadsimta 60. gados, līdz ar Daugavpils apvedceļa līnijas izbūvi.
2012. gada 8. janvārī plkst. 22.10 te notika dzelzceļa avārija — kravas vilciena, kurš brauca 524. km posteņa virzienā, 17 krautas cisternas noskrēja no sliedēm, no tām 16 apgāzās, bet no 5 cisternām noplūda apmēram 180 tonnas kravas. Avārijas iemesls bija pārmijas kreisā asmeņa lūzums divās vietās.
Politrauma

Patofizioloģija

Funkcionālu traucējumu atsevišķi komponenti var uzkrāties un pie neadekvātas vai neefektīvas ārstēšanas var beigties ar nāvi. Tiešais vai netiešais spriegums pie traumas izpaužas ar pastiprinātu antigēnu slodzi, kas draud fizioloģiskai aizsargsistēmai. Fizioloģiskās aizsargsistēmas pārslodze noved līdz imūnsistēmas izsīkšanai, sepses attīstībai un multiorgānu disfunkcijas progresēšanai.
Politraumu uzskata par sistēmisku traumatisku slimību, kas attīstās pie smagām kombinētām traumām un kas nosaka tās patoģenēzes un ārstēšanas taktikas principu galvenās īpašības. Sistēmiskā traumatiska reakcija vispārēji attīsta sistēmisku iekaisuma atbildes sindromu. Specifiskie patoģēniskie faktori atkarīgi no dažu ķermeņa daļu vienlaicīga bojājuma un traucējumu rakstura, kas saistās ar viena vai otra anatomiska apgabala bojājumiem.
Patoloģiskas impulsācijas vienlaicīga dažu perēkļu rašanās pie tās ilglaicīgas darbības un pietiekošas intensitātes noved līdz tūlītējo kompensatoru mehānismu dezintegrācijai un sabrukšanai, un turpmāk rada stāvokļa pasliktināšanos un traumatiska šoka rezistenci.
Vienlaicīga dažu iekšējas un ārējas asiņošanas avotu esamība apgrūtina kopēja asinszuduma apjoma aprēķinu un draud ar neadekvātu stāvokļa smaguma aprēķinu medicīniskās evakuācijas nodrošināšanas laikā.
Posttraumatiskās toksikozes pieaugšanu pavada mīksto audu lielo masīvu bojājumi.

Definīcija

Pētījumos nav vienprātības par to, kā definēt politraumu un pagaidām neviena no klasifikācijas sistēmām nav augstāka par 4. pierādījumu līmeni. 
Viens no variantiem (tostarp Latvijā izmantots) definē politraumu kā vairāku ievainojumu sindromu (Ievainojumu smaguma skalas punkti >17), kas cietušā organismā izraisa sistēmiskas reakcijas, kuras var novest pie primāri neievainotu orgānu vai dzīvībai svarīgu sistēmu funkciju traucējumiem.

Ievainojumu smaguma skala

Ievainojumu smaguma skalā (Injury severity score - ISS) ievainojumu smagums izteikts punktos, kas pamatojas uz pacienta anatomisko struktūru bojājumu smagumu, izmantojot trīs dažādu anatomisko apvidu smagākās traumas saskaņā ar 6 ISS anatomiskajiem apvidiem (galva vai kakls, seja, krūškurvis,vēders un iegurņa orgāni, ekstremitātes vai iegurnis, ārēji ievainojumi).

Primārais novērtējums

Primārais politraumas novērtējums galvenokārt ietver elpceļu, elpošanas un asinsrites novērtēšanu. Tā nav ilgāka par 5 minūtēm, ja vien netiek veiktas manipulācijas. Primārais novērtējums jāveic arī tad, ja pēkšņi mainās pacienta stāvoklis, piemēram, kļūst neskaidra apziņa vai mainās ādas krāsa.

Īsa neiroloģiskā novērtēšana

Visbiežāk tiek pielietota Glāzgova komas skala, kur tiek novērota acu atvēršana, kustības un spēja runāt.
PERRL algoritms, kur tiek pārbaudīta acu zīlīšu simetrija un reakcija uz gaismu.
Du Fu

Biogrāfija

Du Fu ir dzimis izglītotā ģimenē 712. gadā. Ļoti agri nomira māte, un viņa audzināšanu pārņēma tante. Du Fu saņēma tradicionālo konfūcisma izglītību, taču 735. gadā nenokārtoja imperatora pārbaudījumus. Tā rezultātā ļoti daudz no savas jaunības pavadīja ceļojot. Ceļojumu laikā viņš kļuva pazīstams kā dzejnieks un arī sastapa daudzus tā laika dzejniekus. 741. gadā Du Fu iespējams apprecējās.
744. gadā iepazinās ar vēl vienu izcilu ķīniešu dzejnieku Li Bai. Turpmāk abi dzejnieki dalījās iespaidos, kā arī mainīja līdz tam pieņemto dzejas rakstīšanas veidu. Draudzība starp dzejniekiem bija vienpusīga. Ir zināmi 12 dzejoļi, kuros Du Fu pieminējis savu draugu Li Bai, bet Li Bai tikai divos dzejoļos ir pieminējis Du Fu.
Pēc ceļošanas Du Fu atgriezās galvaspilsētā, un kopš tā laika vairs nesatika Li Bai. No 751. līdz 755. gadam Du Fu atradās imperatora galmā. Šajā laikā Du Fu jaunākais dēls nomira no bada. 755. gada ģenerālis Aņs Lušaņs izraisīja valstī nemierus un mēģināja gāzt Tanu dinastijas valdniekus no troņa. Tā rezultātā Du Fu bija spiests pamest savas mājas un apmēram gadu bija prom no savas ģimenes. 768. gadā Du Fu bezmērķīgi devās ceļojumā uz dienvidiem, kur pēc diviem gadiem nabadzībā nomira.

Ietekme

Literatūras kritiķi Du Fu un viņa darbus ir ļoti augsti novērtējuši. Viņa dzīves laikā tie nebija augstā vērtē. Tas izskaidrojams varētu būt ar to, ka Du Fu ieviesa dažādus jauninājumus un izmainīja līdz tam pierasto dzejas rakstīšanas veidu. 11. gadsimtā viņa darbiem kļuva slaveni. No Du Fu darbiem ietekmējušies daudzi rakstnieki un domātāji. Kā vienu no spilgtākajiem piemēriem var minēt japāņu dzejnieku Macuo Basjo.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Gvinejā

Sarakstā apkopotas tās vietas Gvinejā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Gvinejas ir iekļautas 1 vieta (dabas objekts), savukārt 3 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Šī vieta ir iekļauta arī kā apdraudētais objekts, kurš tuvākajā nākotnē varētu tikt iznīcināts. Gvineja Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1979. gada 18. martā.
Parastā zalktene

Apraksts

Tas ir līdz 1,5 m liels, vasarzaļš krūms. Stumbrs zarains, zari stāvi, miza gaišbrūna. Lapas veselas, lancetiskas, sakopotas pamīšus zaru galos. Zied tūlīt pēc sniega nokušanas, lapām plaukstot. Ziedi iesārti, uz zariem gandrīz sēdoši. Atrodas iepriekšējā gada lapu žāklēs zaru augšdaļā. Apziednis četrdaļīgs. Auglis - kaulenis ar sarkanu, sulīgu apvalku. Indīgs augs.

Biotopi

Aug mitros vai pamitros, jauktos un lapkoku mežos.

Izplatība

Parastā zalktene ir Eirāzijas diezgan plaši izplatīta suga.
Preiļu rajons

Izveide un reorganizācija

1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Daugavpils apriņķis tika sadalīts Daugavpils, Krustpils, Līvānu un Preiļu rajonos. 1952. - 1953. gadā Preiļu rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1959. gadā Preiļu rajonam tika pievienots Līvānu rajons. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Preiļu rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

Ciemi

Aglonas - Aizkalnes - Galēnu - Jersikas - Pelēču - Preiļu - Rauniešu - Riebiņu - Rožkalnu - Rožupes - Rudzētu - Rušonu - Saunas - Silajāņu - Stabulnieku - Turku - Upenieku - Upmalas - Vārkavas.