Emīls Janningss

Agrīnie gadi

Emīls Janningss piedzima un tika kristīts kā Teodors Frīdrihs Emīls Janencs Roršahā, Šveicē. Viņa mātei bija krievu un vāciešu saknes, bet tēvs bija amerikānis. Bērnības gados viņa ģimene pārcēlās uz Gerlicu Vācijā, un aktiera karjeru Janningss uzsāka pilsētas teātrī. Viņš strādāja Brēmenē un Leipcigā pirms pievienojās Maksa Reinharda teātra grupai Berlīnē.

Karjera

Janningss bija teātra aktieris, kurš pievērsās kino jomai. Viņš kā kinoaktieris filmējies daudzās mēmā kino filmās, tajā skaitā 1922. gada "Otello" ekranizācijā un Frīdriha Vilhelma Mūrnava Der Letzte Mann, kur atveidoja padzīvojušu viesnīcas šveicaru, kas tiek pazemināts par labierīcību uzkopēju. Janningss sadarbojās ar Mūrnavu arī divās citās filmās, atveidojot galveno lomu filmā Herr Tartüff (1925) un Mefistofeli filmā "Fausts" (1926). Drīz pēc tam Janningss sāka filmēties Holivudā. 1929. gadā viņš ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākais aktieris galvenajā lomā" par aktierspēli divās filmās: The Way of All Flesh (mūsdienās nav saglabājusies neviena kopija) un Jozefa Štenberga filmā The Last Command.
Viņa Holivudas karjerai pienāca gals līdz ar skaņas parādīšanos kinofilmā, jo viņa smagais vācu akcents bija grūti saprotams. Viņa dialogus parasti ieskaņoja kāds cits aktieris, filmā "Patriots" (The Patriot, 1928) pēc Janningsa iebildumiem tika atstāta viņa paša balss. Atgriezies Eiropā, viņš atveidoja Marlēnas Dītrihas partneri 1930. gada filmā "Zilais eņģelis", kas vienlaicīgi tika filmēta gan angļu, gan vācu valodā.
Pēc Sjūzenas Orleānas, Rin Tin Tin: The Life and The Legend grāmatas autores, domām Janningss patiesībā nav pirmās Kinoakadēmijas balvas ieguvēja par galveno lomu, bet gan tikai otrās vietas ieguvējs. Strādājot pie savas grāmatas, viņa atklāja, ka patiesībā vācu aitu suns vārdā Rintintins bija tā laika lielākā kinozvaigzne, kam arī pienācās balva. Kinoakadēmija bija nopietni satraukusies, ka pirmā Kinoakadēmijas balva būtu jāpasniedz sunim, tādēļ otrās vietas ieguvējs tika mākslīgi pārvērsts par uzvarētāju.

Kara gadi

Trešā reiha laikā Janningss filmējās vairākās nacionālsociālismu slavinošās filmās, tajā skaitā Führerprinzip (Vadoņa kulta) slavinošās: Der Herrscher (1937), Ohm Kruger (1941) un Die Entlassung (1942).
Kad Sabiedroto spēki 1945. gadā ienāca Vācijā, Janningss ar "Oskara" balvas statueti mēģināja pierādīt savu saikni ar Holivudu. Viņa lomas nacionālsociālisma propagandas filmās bija iemesls denacifikācijas procesam. Viņš pārvācās uz dzīvi netālu no Zalcburgas un 1947. gadā kļuva par Austrijas pilsoni.

Privātā dzīve

Janningss bija precējies trīs reizes. Visas trīs bija teātra un kino aktrises, un visas laulības tika šķirtas. Jannigsa pirmā sieva bija Hanna Ralfa, otrā — Lūsija Hēflihe un pēdējā sieva bija Gusija Hola, kura pirms tam bija precējusies ar aktieri Kondrātu Feidu.

Nāve

Janningss nomira 1950. gadā, 65 gadu vecumā, Štroblā no aknu vēža. Viņa iegūtā Amerikas Kinoakadēmijas balva mūsdienās atrodas Berlīnes Kino muzejā.

Attēlojumi

Hilmārs Eihorns atveido sirreālu Janningsa tēlu Kventina Tarantino filmā "Bēdīgi slavenie mērgļi". 1972. gada filmā "Kabarē", dziedātāja Salija Boulsa (Laiza Minelli), atrodoties augstākās sabiedrības vakariņās, mēģina sev pievērst uzmanību, apgalvojot, ka viņa ir Emīla Janningsa draudzene.