Sirds

Sirds (latīņu: cor) ir orgāns, kas, periodiski saraujoties un izplešoties, nodrošina asiņu cirkulāciju organismā. Asinis apgādā organismu ar skābekli un barības vielām un arī aizvada liekās vielmaiņas vielas.
Cilvēkiem, citiem zīdītājiem un putniem sirds ir sadalīta 4 kamerās — augšējā daļā atrodas labais un kreisais priekškambaris, bet zem tiem — labais un kreisais kambaris. Sirdij ir vārstuļi, kas nodrošina asins plūsmu vienā virzienā. Labo priekškambari un kambari angliski mēdz saukt par labo sirdi, bet kreiso priekškambari un kambari par kreiso sirdi, bet latviskajā literatūrā parasti lieto jēdzienus 'labais sūknis' un 'kreisais sūknis'. Šie sūkņi ir saslēgti virknē, veidojot kopējo sirds sūkni.
Sirds var būt taisnas caurules izskatā, piemēram, zirnekļiem un posmtārpiem, vai arī sarežģītākas uzbūves, piemēram, zivīm ir 2 kameras, bet rāpuļiem 3 kameras. Mugurkaulniekiem ir divi asinsrites loki, līdz ar to tiem ir vissarežģītākās uzbūves sirdis. Cilvēkiem sirds atrodas videnē un tā ir veidota no endokarda, miokarda un epikarda. Sirdi apņem maisveidīga struktūra perikards, kas sirdi fiksē.
Sirds nodrošina asins plūsmu abos asinsrites lokos. Ar skābekli nabadzīgās asinis no sistēmiskā loka pa augšējo un apakšējo dobo vēnu caur labo priekškambari ieplūst labajā kambarī. No turienes asinis nonāk mazajā asinsrites lokā, kur plaušās notiek gāzu apmaiņa. Ar skābekli bagātās asinis pa plaušu vēnām atgriežas sirdī caur kreiso priekškambari un ieplūst labajā kambarī. Tad asinis tiek sūknētas lielajā jeb sistēmiskajā lokā, kur tās apgādā visus orgānus ar skābekli un barības vielām. Abos lokos tiek izgrūsts vienāds asiņu daudzums. Vēnas nodrošina asins plūsmu uz sirdi, bet artērijas nes asinis prom no sirds. Normāli vēnās ir zemāks asinsspiediens nekā artērijās.
Sirdij saraujoties, asinis no tās izplūst — to sauc par sistoli. Muskuļiem atslābstot, sirds piepildās ar asinīm — to sauc par diastoli. Miera apstākļos sirds saraujas ap 72 reizēm minūtē, bet slodzes apstākļos sirdsdarbība paātrinās, lai nodrošinātu pietiekamu muskuļu un citu orgānu apgādi. Fiziskas aktivitātes īslaicīgi paātrina sirdsdarbību, bet pēc ilgāka laika posma var to samazināt.
Sirds un asinsvadu slimības 2008. gadā bija vadošais nāves iemesls pasaulē, tās sastādīja 30% no visiem nāves gadījumiem. No šīm nāvēm trīs ceturtdaļas bija saistītas ar koronāro asinsvadu slimību un sirdstrieku. Pie galvenajiem riska faktoriem pieder smēķēšana, liekais svars, mazkustīgums, augsts holesterīna līmenis, augsts asinsspiediens un slikti kontrolēts cukura diabēts.
Sirds slimības galvenokārt ārstē kardiologi, kaut gan to ārstēšanā var tikt iesaistītas arī daudzas citas medicīnas specialitātes. Ir dažādas metodes, kā izmeklēt sirdi, piemēram, par sirds vārstuļu stāvokli var uzzināt pēc sirds toņiem, lietojot stetoskopu, par sirds elektriskajām norisēm ar elektrokardiogrāfiju, bet sirds struktūras var izmeklēt ar ultrasonogrāfiju.
Grieķiski sirds ir cardia, no šī vārda arī atvasināti dažādi ar sirdi saistīti termini, piemēram, kardioloģija.

Sirds sieniņas uzbūve

Sirds sieniņai ir trīs slāņi: endokards, miokards, perikards.

Endokards

Endokards ir iekšējais sirds slānis, kas izklāj sirds kambarus. Tā šūnas gan pēc uzbūves, gan attīstības ir līdzīgas endotēlija šūnām, kas izklāj asinsvadus. Endokards pilda aizsargfunkciju, pasargājot vārstuļus un sirds kambarus.
Smagāka miokarda infarkta gadījumā, kad ir skarta visa sirds sieniņa, var tikt bojāts arī endokards. Bojātajā vietā var veidoties trombi, kas var vēlāk atrauties un doties tālāk pa lielo asinsrites tīklu uz citiem orgāniem.

Perikards

Perikards ir maisveida struktūra, kas apņem sirdi un lielo asinsvadu daļas. Perikardam ir divi slāņi — serozais (iekšējais) un fibrozais (ārējais). Slāni, kur serozais slānis apņem sirdi, sauc par epikardu. Perikards veido perikarda dobumu, kur atrodas perikarda šķidrums. Perikards fiksē sirdi videnē, pasargā no infekcijām (piemēram, tādām, kas radušās plaušās), no pārlieku lielas sirds izplešanās, kā arī nodrošina sirds lubrikāciju, lai samazinātu berzi sirds saraušanās laikā.

Vārstuļi

Vārstuļi būtībā ir sirds endokarda dublikatūra, un tie ļauj asinīm plūst tikai vienā virzienā, nodrošinot kambaru uzpildīšanos un iztukšošanos. Vārstuļu darbību nodrošina spiediena starpība abpus vārstuļiem. Sirdij ir atrioventrikulārie vārstuļi un pusmēness vārstuļi.
Atrioventrikulārie vārstuļi atrodas starp priekškambariem un kambariem. Starp kreiso priekškambari un kreiso kambari atrodas trīsviru (trikuspidālais) vārstulis, bet starp labo priekškambari un labo kambari — divviru (bikuspidālais jeb mitrālais) vārstulis. Tie ir sarežģītāki, salīdzinot ar pusmēness vārstuļiem, jo ir saistīti ar palīgstruktūrām. Pie viru brīvajām malām piestiprinātas papilāro muskuļu cīpslainās stīgas (chordae tendineae), kas ir nospriegotas un neļauj virām izvērsties uz priekškambaru pusi kambaru saraušanās laikā un īsi pirms tās. Lielāko sirds cikla daļu vārstuļi ir atvērti, aizvērti tie ir tikai kambaru sistoles laikā.
Pusmēness vārstuļi atrodas pie sirds izejas atverēm. Kreisajā pusē pirms ieejas aortā atrodas aortas vārstulis, bet labajā pusē ir plaušu vārstulis. Pusmēness vārstuļi ir plānāki, atgādina kabatiņas ar mezgliņiem, kas, pamīšus saķerdamies, nodrošina ciešu vārstuļu sakļaušanos, kad uz tiem spiež asinis. Lielāko sirds cikla daļu tie ir aizvērti un tikai kambara asiņu izgrūšanas laikā atveras.

Koronārā asinsrite

Koronārā asinsrite ir asins cirkulācija asinsvados, kas atrodas sirds muskuļslānī jeb miokardā. Šos asinsvadus, kas apgādā miokardu ar skābekli bagātām asinīm, sauc par koronārajām artērijām jeb vainagartērijām. Asinsvadus, kas savāc ar skābekli nabadzīgās asinis, sauc par sirds vēnām. Lielākās vēnas ir V. cordis magna, V. cardiaca media, V. cardiaca parva un vv. cardiacae anteriores.
Labā un kreisā koronārā artērija ir izvietota uz sirds virsmas, tādēļ tās sauc arī par epikardiālajām koronārajām artērijām. Šīs artērijas spēj mainīt savu diametru autoregulācijas ietekmē, tādējādi regulējot asins caursplūdi pēc nepieciešamības. Tomēr šīs samērā šaurās artērijas bieži skar aterosklerotiskie procesi, kuru ietekmē tās var tikt bloķētas. Samazināta asins caurplūde var izraisīt stenokardijas lēkmi vai miokarda infarktu. Miokarda infarkta iespējamību paaugstina arī tas, ka sirds asinsvadiem anastamozes (savienojumi starp vairākiem asinsvadiem) ir ļoti šauras, tādējādi, ja tiek bloķēts viens asinsvads, tad cita artērija nevar pietiekami apasiņot skarto rajonu. Koronārās artērijas, kas atrodas dziļāk miokardā, sauc arī par subendokardiālajām artērijām.

Attīstība

Sirds ir pirmais funkcionālais orgāns, kas attīstās, jo tā ir vitāli svarīga, lai turpinātu attīstīties pārējās embrija daļas. Tā sāk darboties aptuveni trešajā embrioģenēzes nedēļā.
Sirds veidojas no splanhnopleiras mezenhīmas (viscerālās mezodermas) neirālās plātnītes daļas, kas vēlāk veido kardiogēno rajonu. No šīs daļas veidojas divas endokardiālas caurulītes, kas saplūst un veido primitīvu sirds cauruli. Tā ātri pārveidojas 5 rajonos — truncus arteriosus, bulbus cordis, primitīvais kambaris, primitīvais priekškambaris un sinus venosus. Truncus arteriosus sadalīsies un veidos aortu un plaušu artērijas, bulbus cordis attīstīsies par labo kambari, primitīvais kambaris kļūs par kreiso kambari, primitīvais priekškambaris veidos labo un kreiso priekškambari, bet sinus venosus — par daļu no labā priekškambara, sinusatriālo mezglu un koronāro sinusu.
Embrija sirds sāk pukstēt ap 22. dienu ap 75-80 sitieniem minūtē. Pakāpeniski katru dienu sirdsdarbība pieaug par 3,3 sitieniem minūtē, sasniedzot 165-185 sitienus minūtē 7. attīstības nedēļā. Pēc 9. nedēļas tā sāk samazināties līdz 145 (±25) reizēm minūtē.
Līdz dzimšanai nav starpības starp sievietes un vīrieša sirdi.

Asins plūsma

Sirds ir dubults sūknis — to veido virknē saslēgts labais un kreisais sūknis. Sirds kā sūkņa galvenā funkcija ir asiņu izgrūšana lielajā (sistēmiskajā) un mazajā (plaušu) asinsrites lokā. Abos lokos tiek izgrūsts vienāds asiņu daudzums. Plaušās asinis tiek bagātinātas ar skābekli, te tiek nodrošināta oglekļa dioksīda u.c. vielu izvade. Sistēmiskajā lokā skābeklis tiek transportēts uz ķermeņa audiem un oglekļa dioksīds — prom no tiem. Asinis plūst caur sirdi vienā virzienā.
Sirdij raksturīga ritmiska un secīga sirds daļu saraušanās (sistole) un atslābšana (diastole). Visu daļu kopējo diastoli sauc par pauzi.

Endokrīnā funkcija

Embrionālās attīstības laikā sirds priekškambaru un kambaru kardiomiocīti izstrādā ātriju nātrijurētisko peptīdu (angļu: ANP — atrial natriuretic peptide). Pēc dzimšanas endokrīnā funkcija saglabājas tikai priekškambaru un sirds austiņu kardiomiocītiem.
ANP ķermenī pazemina asinsspiedienu un piedalās urīnveidošanas procesa regulācijā, kontrolējot ūdens un sāļu līdzsvaru, izvadot caur nierēm nātrija jonus un ūdeni, bet aizturot organismā kālija jonus.

Elektrokardiogramma

Lietojot virsmas elektrodus, ir iespējams reģistrēt sirds elektrisko aktivitāti. Šo pierakstu sauc par elektrokardiogrammu (EKG). Pēc EKG var noteikt sirds veselības stāvokli, un mūsdienās tas ir svarīgs diagnostiskais līdzeklis. Elektrokardiogrammas galvenie elementi ir P vilnis (priekškambaru depolarizācija), QRS komplekss (priekškambaru repolarizācija un kambaru depolarizācija) un T vilnis (kambaru repolarizācija).

Miokarda infarkts

Miokarda infarkts (saukts arī par akūtu miokarda infarktu un sirdstrieku) ir miokarda išēmiska nekroze, kas rodas, ja samazinās asinspieplūde kādam miokarda rajonam. Samazinātā asinspieplūde nespēj pietiekami apgādāt miokarda šūnas ar skābekli līdz ar to kardiomiocīti iet bojā. Lielākā daļa miokarda infarktu rodas saistībā ar koronāro sirds slimību, kuras pamatā ir ateroskleroze. Visbiežāk novēro sāpes krūtīs, kas izstaro uz plecu, roku, žokli. Novēro arī nogurumu, elpas trūkumu un sliktu dūšu.

Koronārā sirds slimība

Koronārās sirds slimības pamatā ir pazemināta asins plūsma koronārajās artērijās (vainagartērijās), kas apasiņo sirdi. Tā rezultātā veidojas išēmija — neatbilstība starp oksigenēto asiņu caurplūdi un miokarda vielmaiņas vajadzībām. Miokarda išēmija vairāk nekā 90% gadījumu ir saistīta ar aterosklerozes izraisītu koronāro artēriju obstrukciju. Akūts koronārais sindroms ir nopietns koronārās sirds slimības variants.

Koronārais X sindroms

Koronārais X sindroms raksturojas ar sāpēm krūtīs, bet koronārie sirds asinsvadi nav izmainīti. Vairumam pacientu ir konstatējami kapilāru bojājumi.

Miokardīts

Miokardīts ir sirds muskulatūras iekaisums. Miokardītu var izraisīt gan infekcijas, piemēram, hlamīdijas, riketsijas, kandidas, HIV, gripas vīrusi, gan imūnreakcijas, gan nezināmas izcelsmes slimības, piemēram, sarkoidoze un gigantšūnu miokardīts. Vieglos gadījumos pārmaiņas miokardā ir atgriezeniskas, smagos gadījumos daļa miokarda šķiedru iet bojā un to vietā rodas saistaudi.

Salauztas sirds sindroms

Takocubo kardiomiopātijai jeb salauztās sirds sindromam raksturīga sirds kreisās daļas daļēja nesaraušanās. Lai gan konkrēts cēlonis nav zināms, jaunākie pētījumi ir apstiprinājuši faktu, ka tik tiešām no nelaimīgas mīlestības vai citiem negatīviem pārdzīvojumiem var paaugstināties dažādu stresa hormonu līmenis, piemēram, noradrenalīna. Retos gadījumos cilvēku tas var pat novest līdz nāvei.

Akūta sirds mazspēja

Akūta sirds mazspēja ir no jauna radušies vai būtiski pasliktinājušies sirds mazspējas simptomi, kas tipiski ietver elpas trūkumu, tūskas, nogurumu un prasa neatliekamu ārstēšanu.

Brugadas sindroms

Brugadas sindroms ir ģenētiska saslimšana, kurai raksturīga anormāla elektrokardiogramma, un ir viens no biežākajiem iemesliem jaunu vīriešu pēkšņai kardiālai nāvei.

Simbolisms

Sirds jau no seniem laikiem ir uzskatīta par vienu no dzīvībai svarīgākajiem orgāniem, ķermeņa centru un vietu, kur mājo emocijas, griba, intelekts, mērķis vai prāts.
Senās Ēģiptes reliģijā sirds tika saistīta ar dvēseli. Tika uzskatīts, ka šī metafiziskā sirds tiek veidota no asins piliena, kas ņemts no bērna mātes sirds pēc ieņemšanas. Uzskatīja, ka sirds ir vieta, kur atrodas emocijas, domas, griba, un ka tā ir atslēga uz dzīvi pēc nāves. Tika uzskatīts, ka pēc nāves sirdi pārbaudīs un svērs dievs Anubiss. Gadījumā, ja sirds svērtu vairāk nekā dieva Maat spalva, tad sirdi uzreiz izbarotu dēmonam Ammit.
Ķīniešu hieroglifs "sirds", 心, saistās ar salīdzinoši reālistisku sirds attēlojumu (norādot sirds kambarus). Ķīniešu vārds Xin metaforiski apzīmē "prātu, saprātu", "dvēseli" vai "centru, kodolu". Ķīnas medicīnā sirds tiek uzskatīta par centru 神 Shen — "gars, dvēsele, apziņa".
Daudzi antīkās pasaules filozofi un zinātnieki, tostarp Aristotelis, uzskatīja sirdi par mājokli domām, spriešanai un emocijām, bieži vien nepieminot smadzeņu ieguldījumu šajās funkcijās.

Ēdieni

Dzīvnieku sirdis mēdz izmantot uzturā. Tās ir bagātas ar olbaltumvielām, jo sastāv gandrīz tikai no muskuļiem.