Teiču dabas rezervāts

Dabas un kultūrvēsturiskais mantojums

Teiču dabas rezervātā ir Latvijas lielākais purvs (platība apmēram 16000 ha), ko praktiski nav skārusi cilvēka darbība. Aizsargājamā teritorija ir arī viens no lielākajiem mitro ekosistēmu kompleksiem Baltijā ar rezervāta aizsardzības režīmu. Lielāko daļu aizņem augstais jeb sūnu purvs. Mežs aizņem 3729 ha. Lielāki skujkoku un jaukto mežu nogabali ir tikai ziemeļu daļā. Bez akačiem un lāmām Teiču rezervātā ir 18 ezeri, kas lielāki par 2 ha; lielākie - Kurtavas, Pieslaista un Mindaukas ezers. Tie ir distrofi ezeri - ūdenī daudz organisko vielu, maz minerālvielu.

Apdzīvotas vietas un būves

Ar apdzīvotajām vietām saistītajiem putniem ligzdošanas iespēju rezervātā ir maz. Šeit atrodas tikai dažas ēkas ar mājvietām (pussabrukušas būves Sildās un Zabatās, mūri Ozolsalā un mūru paliekas vēl dažās vietās, viensēta Mindaugu salā, dažas būves Krustakrogā un četras viensētas Siksalā, infrastruktūras būves Siksalā, laipas posmā Sildas-Siksala, ugunsnovērošanas tornis Krustakrogā). Vairākas sen pamestas mājvietas (saglabājušās augļu dārza paliekas un veci mājvietām raksturīgi lapu koki) atrodamas arī citās vietās, piemēram, Bērzusalā, Ozolsalā, Plūškās. Viensētu skaits samazinājās pēc rezervāta dibināšanas. Atbilstoši tam samazinājās ar ēkām saistīto putnu (piemēram, baltās cielavas, baltā stārķa, bezdelīgas, mājas čurkstes, mājas strazda, mājas un lauku zvirbuļa, domājams, arī dadzīša, kaņepīša, dižknābja) skaits. Tūrisma infrastruktūras objektu izbūve rezervātā 90. gadu beigās jau nākamajos gados piesaistīja atsevišķas putnu sugas. Purva biotopā tāda ir baltā cielava (līdz 3 ligzdojošiem pāriem zem laipām un platformām; 1 - 2 pāri obektos Siksalā). Baltā cielava labprāt izmanto arī citus cilvēka radītus (kaut īslaicīgus) objektus - filmēšanas būdas, vagoniņu pie Vaboles ezera, koku stumbru krāvumus. Savukārt mājas čurkstes un bezdelīgas visai strauji apguva rezervāta infrastruktūras objektus Siksalā (ar ekskrementiem un nokritušām ligzdām radot ievērojamu piesārņojumu šajās ekskursantu bieži apmeklētajās vietās. Īpaši jāatzīmē pagātnē izbūvētais ceļš posmā Sildas-Siksala-Silagals, kas šķērso purvu. Blakus tam izraktais grāvis sekmējis straujāku koku apauguma veidošanos, savukārt ceļu būves un rakšanas rezultātā radusies minerālzemes josla, kurā aug daudzi purvam neraksturīgi augi (arī koki un krūmi). Līdz ar to šeit ligzdo purvam neraksturīgi putni - dzeltenā stērste, lakstīgala, dārza ķauķis, melngalvas ķauķis, purva ķauķis, lielākā blīvumā nekā parasti sastopams brūnspārnu ķauķis, gaišais ķauķis, mazais svilpis. Applūdušajos posmos ligzdo ceru ķauķis, niedru stērste, mērkaziņa. Līdzīgi arī vairākas citas antropogēni ietekmētas zonas (šosejas mala, dzelzceļmala), lai gan formāli neiekļaujas rezervātā, būtiski ietekmē apkārtnē ligzdojošos putnus. Pārejas joslā uz purvu ligzdo tipiskas lauksaimniecības ainavas sugas - brūnspārnu ķauķis, dārza ķauķis, melngalvas ķauķis, brūnā čakste, grieze. Esošo un pamesto mājvietu apkārtne ir vienīgā vieta, kur rezervātā aug veci (tātad - dobumaini un daļēji sausi) platlapju koki: ozoli, liepas, oši, kļavas. Ņemot vērā to reto sastopamību, kokiem tomēr nav būtiska nozīme rezervāta ornitofaunas veidošanā. Vienīgā suga, kuras klātbūtni nosaka vecie lapu koki, ir vidējais dzenis. Tomēr arī baltmugurdzenis nereti konstatēts pie mājvietām, koku dobumos ligzdojušas meža pūces un urālpūces.

Apaudzis purvs

Purvmalas priežu audzes klajā sūnu purvā parasti pāriet pakāpeniski. Lai gan koku izmēri un to biezība samazinās, plašas joslas nav piemērotas klajumus mīlošajiem putniem. Šādas platības nosacīti var saukt par apaugušu purvu. Priedītes 2 - 5 m augstumā, to vainagi nesakļaujas, stumbrs no stumbra atrodas 4 - 10 m attālumā. Apaudzis purvs aizņem ne mazāk kā 2000 ha no Teiču rezervāta. Plašākās apaugušās joslas veidojušās rajonos, kurus ietekmējusi senāk veiktā nosusināšana. Ligzdojošo putnu sabiedrība šeit ir visai vienmuļa, raksturīgākā suga - koku čipste.

Purva klajumi

Klajumi, kas nepieciešami retajiem tārtiņveidīgajiem putniem, visbiežāk novietoti purva vidusdaļā vai apkārt lāmām un akačiem. Par klaju purvu rezervātā var nosaukt mazāk nekā 10 000 ha lielu platību. Purva klajumos dominējošās putnu sugas ir pļavu čipste un lauku cīrulis.

Degumi purvā

Liela daļa no purva virskārtas ir kādreiz degusi. To apliecina gan vietājo iedzīvotāju ziņas (plašākais ugunsgrēks 1964. gadā), gan vietumis prāvās platībās atrodamie, viršiem bagātie sausie klajumi ar atsevišķām lielākām priedēm (bieži var atrast arī apdegušu stumbru atliekas). Jādomā, ka ugunsgrēki ietekmēja putnu faunu, taču ziņas par to nav saglabājušās. Vietējie iedzīvotāji pauž viedokli, ka purva dienvidu malā pēc 1960. gadu ugunsgrēkiem izzuduši šeit kādreiz bijušie medņu riesti. Vairāk izsekota degumu ietekme uz purva ornitofaunu pēdējo 10 gadu laikā. Šajā laikā purvs vai priežu audzes uz kūdras augsnēm degušas 4 vietās, kopumā līdz 30 ha lielā platībā. Turpmākajos gados šajās platībās, mainoties augu sugu sastāvam, novērota vairāku jaunu putnu sugu ieviešanās. Interesantākais no tām ir sila cīrulis. Tā teritorijas konstatētas visos lielākajos degumos, taču parasti tikai dažos nākamajos gados pēc degšanas (1 pāris uz degumu 5 - 15 ha platības). Degumu platībās attīstoties koku-krūmu veģetācijai (ieviešas bērzs, apse, arī kārkli), uzsāk ligzdot brūnspārnu ķauķis, purva ķauķis, gaišais ķauķis (dažkārt - dziedātājstrazds un melnais meža strazds).

Zāļu un pāreju purvi

Tipiski zāļu purvi rezervātā atrodami niecīgās platībās. Arī apgabali ar raksturīgām pārejas purva platībām aizņem tikai ap 200 ha. Lielākās vienlaidu platības izveidojušās Šūmāna ezerā un Vaboles ezera krastos. Nereti šajās vietās aug niedres - izklaidus vai veidojot audzes. Arī daudzās sūnu purva slīkšņās izveidojušies līdzīgi apstākļi (nav ieskaitīti minētajā pārejas purvu platībā) - ar bagātīgām grīšļu audzēm un ievērojamu nelielu bērziņu piemaisījumu starp atsevišķi augošām priedītēm. Lielākās šādu slīkšņu platības ir Kazsalas akaču rajonā, Stutkas lāmās, Liepsalas lāmās, Apsalu lāmās. Biežāk sastopamās un raksturīgākās sugas šādās vietās ir pļavu čipste (dominē), niedru stērste, lukstu čakstīte, mazais svilpis un brūnspārnu ķauķis (abas pēdējās augas - nogabalos ar lapu koku klātbūtni), arī ceru ķauķis un dzeltenā cielava. Visai bieži ligzdo mērkaziņa, purva tilbīte, dzērve. Arī vairums dzeltengalvu cielavu novērojumu Teiču rezervātā veikti pārejas purva platībās (Vaboles ezers) vai slīkšņu rajonos ar ievērojamu līdzību tām (Apsalu lāmas, Liepsalas lāmas). Lauku cīruļi pārejas purva nogabalos sastopami, ja nogabalu iekšienē atrodas ar sfagniem klāti klajumi bez bieziem grīšļiem vismaz 0,1 ha platībā (piemēram, salas Vaboles ezerā). Savukārt koku stāvam raksturīgās sugas (piemēram, koku čipste) atrodamas, ja aug lielāku priežu vai bērzu grupas.

Purvmalas mežaudzes

Virzoties ārā no purva, nākas šķērsot pārejas zonu. Sākumā jāpāriet apauguša purva daļu (priedītes nelielas, un to vainagi nesaslēgušies), tad seko purvmalas mežaudzes - priedīšu izmēri palielinās, līdz tās veido saslēgušos mežaudzi. Parasti meža augšanas apstākļu tips šādās vietās ir niedrājs vai purvājs. Nereti audzes ir plašas un vecas (mežizstrāde vienmēr bijusi mazintensīva gan izvešanas grūtību, gan lielā stumbra garumu dēļ). Līdzīgas audzes atrodamas arī purva iekšienē (Vilku metiens, Briežuauka, pie ezeriem un nelielas - daudzās citās vietās). Kopplatība rezervātā ir ne mazāka kā 500 ha. Jo audze vecāka, jo putnu sugām bagātāka. Dominējošā ligzdojošā suga ir koku čipste, tai seko (ievērojami mazākā blīvumā) žubīte, melnais mušķērājs, vītītis (parasti uz audžu robežas ar klaju purvu), svirlītis (raksturīgs vecākās audzēs), sila strazds. Vecākajām priežu audzēm visai tipiskas sugas ir dižraibais dzenis, melnā dzilna, erickiņš, arī lielā zīlīte, zilzīlīte. No retām sugām atzīmējams mednis, rubenis, bikšainais apogs, apodziņš, vakarlēpis. Ligzdojošo putnu sugu skaits pieaug, ja lielāks ir citu sugu koku piemaisījums audzē. Vairākās vietās purvmalā priežu vietā tomēr aug bērzu audzes (veidojušās, aizaugot kādreiz ganībām izmantojamām zemēm; degumu vietās; vietās, kur purvs no meža norobežots ar novadgrāvi.) Lielākās platībās bērzu audzes atrodamas reģionā starp Lisiņas un Ciematnieka ezeru, starp Barbaļiem un Sustu. Ligzdojošo sugu sastāvā dominē koku čipste. Tomēr daudz lielākā skaitā sastopama žubīte un svirlītis, kā arī jaunaudzēm un skrajiem lapu koku mežiem raksturīgie ķauķi (vītītis, čuņčiņš, gaišais ķauķis u.c.).

Meliorācijas ietekmē radušās audzes uz kūdras augsnēm

Lielākā daļa rezervāta mežu ir 60 - 70. gadu meliorācijas ietekmē radušās audzes uz kūdras audzēm, ar blīvu grāvju tīklu un biezu pamežu. Dominē mitri, vidēja vecuma jauktu koku meži (priede, bērzs, egle, apse). Lielākais vienlaidus masīvs (vairākus kilometrus platā joslā) atrodas rezervāta ziemeļdaļā. Beidzamo desmitgažu laikā nosusināšanas ietekme mazinās, pateicoties meliorācijas sistēmu aizsērēšanai un bebru darbībai. Biežāk izplatītā putnu suga ir žubīte, divreiz mazākā blīvumā - svirlītis, čuņčiņš, vītītis, sarkanrīklīte, koku čipste, paceplītis. No retāk sastopamajām sugām pieminams trīspirkstu dzenis, baltmugurdzenis, urālpūce, apodziņš.

Pārplūstošās mežaudzes

Ievērojami bagātāka putnu fauna atrodama pārplūstošajās mežaudzēs, kur senāk veiktā nosusināšanas ietekme jau mazinājusies. Melnalkšņu audzes rezervāta teritorijā aizņem mazāk nekā 10 ha platības, bet pārplūstošas bērzu audzes - vairāk nekā 100 ha. Šīs audzes izceļas ar bagātu ligzdojošo putnu sabiedrību, kur daudzas sugas sastopamas visai līdzīgā blīvumā (biežākās - sarkanrīklīte, paceplītis, tām seko žubīte, čuņčiņš, svirlītis, kā arī meža strazdi). Šajos nogabalos ligzdo baltmugurdzenis, trīspirkstu dzenis, urālpūce, apodziņš. Visai līdzīgi biotopi veidojušies bebru darbības rezultātā pārplūdinātās un daļēji nokaltušās mežaudzēs (pie Ozolsalas ap 50 ha, daudzviet mazākās platībās; kopā līdz 150 ha). Lai gan bebru pārpludinājumi ir īslaicīgi, radusies kaltošo koku pārbagātība, kas jau tagad piesaistījusi ievērības cienīgu putnu sabiedrību. Bez minētajām sugām te ligzdo arī mitro vietu putni - gaigalas, mērkaziņas, meža tilbītes, ormaītis.

Meži uz minerālaugsnēm

Meži uz minerālaugsnēm rezervātā aizņem nelielu platību (vairāki simti hektāru). Lielākā daļā - Kurtavas silā teritorijas austrumu malā. Šeit atrodas priežu un jaukti vidēja vecuma meži, putnu sabiedrībā dominē žubīte, čuņčiņš, svirlītis un koku čipste. Raksturīga iezīme ir prāvais mežirbju skaits, sastopams riekstrozis. Sauso mežu josla purva dienvidu malā starp Atašieni un Krustakrogu ir būtiski antropogēni ietekmēta. Tā atrodas šosejas malā, kas rada traucējumus, mehānisko piesārņojumu un regulārus degumus. Tomēr atsevišķas putnu sugas - sila cīrulis, erickiņš - tieši šeit atrastas lielākā blīvumā. Nelielā platībā rezervātā atrodams arī jauktu koku mežs ar dominējošu apsi minerālaugsnēs. Sastopama ļoti bagāta putnu sabiedrība (dominē žubīte, Phylloscopus ģints ķauķi, sarkanrīklīte un paceplītis), daudz dzeņu un citu dobumperētāju. Ar jauktiem/apšu mežiem apaugušas arī dažas pussalas un salas purvā (Cūksala, pussala Ozolsalas purvā).

Meža salas un pussalas purvā

Apaugušām salām purvā ir īpaša nozīme reto dienas plēsīgo putnu (klinšu ērglis) piesaistē. Šādu salu rezervātā ir maz, vairumā no tām aug vidēja vecuma mežs (mežizstrāde veikta vēl pirms 40 - 60 gadiem). Kopējā minerālzemes salu platība ir ap 40 ha, ietverot vairāk nekā 20 saliņas (Sibsala, Cūksala, Melnā sala, salas Eiduku purvā pie ceļa Mētriena-Atašiene, Kazsala, salas pie Vabioles ezera, Liepsala, salas purvmalā starp Stutkas pussalu un viaduktu). Dominējošās putnu sugas minerālzemes saliņās ir koku čipste un Phylloscopus ģints ķauķi, taču interesanti, ka pat nelielās salās ligzdo gan melnie meža strazdi un dziedātājstrazdi, gan sīļi un lauku baloži.

Pļavas un zālāji

Pļavas un zālāji teritorijā aizņem salīdzinoši nelielu platību - ap 340 ha. Putniem nozīmīgākās ir lielākās vienlaidus pļavu platības.
Siksala ir liela minerālūdens sala purva vidū, kur zālāji aizņem apmēram 120 ha platību. Uz salas atrodas mājvietas ar kokiem un sakņu dārziem, zemākajās daļās - dīķīši un mitraines, salu aptver meža josla. Līdz 1990. gadam liela daļa pašreizējo zālāju bija aparti. Rezervātā ietilpst tikai daļa Siksalas.
Pulcenes (Apsalas, Vaišļusala) ir meliorēts daudzgadīgs zālājs 87 ha platībā, pie bijušajām mājvietām ir vairāki ozoli. Piekļaujas lielai mežu un purva ieskautai zālāju un tīrumu platībai.
Ozolsala ir mežu un purvu vidū izolta pļavu platība, kas pagātnē susināta ar seklu grāvīšu sistēmu. Tagad grāvji un mitrākās daļas aizaugušas. Pļavas - ap 50 ha, fragmentētas ar krūmu joslām un mežaudzēm, centrā ap mājvietu saglabājušies koki un drupas. Zemākās vietas pārplūdinātas bebru darbības rezultātā.
Mindaugas sala atrodas meža masīva iekšienē. Tur pašlaik atrodas vienīgā apdzīvotā mājvieta rezervātā. Pļavas - ap 25 ha, mozaikveidīgi novietotas un lielākajā daļā pārmitras (taču ilgstoši pļautas vai apganītas).
Vēja Vīta ir 13 ha liels meliorēts zālājs, ko no mežaudzēm norobežo iztaisnotā Lisiņas upe (aramzeme 80. gados).
Sildas. Ap 5 ha. Novietotas pie mājvietas, pussalā starp Sildu ezeru un purvu.
Uzskaitītajās platībās ligzdo lielākā daļa lauksaimniecības ainavas putnu sugu rezervātā. Pārējās pļavu teritorijās (14, kopējā platība ap 35 ha) putniem ir mazāk nozīmīgas nelielo izmēru dēļ vai tāpēc, ka tās ir aizaugušas ar krūmiem.