google/wiki40b huggingface dataset:
Nacionālā apvienība (pirmskara)

Vēsture

Latviešu zemnieku savienības līderi Kārlis Ulmanis, Jānis Čakste un Zigfrīds Anna Meierovics vienojās ar Rīgas pilsonības politisko līderi Arvedu Bergu piedalīties Satversmes sapulces vēlēšanās Rīgas apgabalā vienā konservatīvo Rīgas pilsoņu sarakstā ar nosaukumu "Bezpartejisko pilsoņu grupa". Par Satversmes sapulces deputātiem Rīgas apgabalā no Bezpartejisko pilsoņu grupas kļuva Arveds Bergs, Kārlis Kasparsons, Juris Ķēmanis, Zelma Cēsniece-Freidenfelde, Pauls Ašmanis (Ārlietu ministrijas Informācijas centra vadītājs) un Jānis Taube. Vēlāk Bezpartejisko pilsoņu grupas frakcijai pievienojās arī inženieris Artūrs Ozols no Darba partijas.
1921. gada 25. maijā šie Satversmes sapulces deputāti un Republikāņu partijas līderi Aurēlijs Zēbergs, Eduards Strautnieks un Gustavs Ķempelis dibināja savienību "Bezpartejiskais nacionālais centrs". No 1925. līdz 1931. gadam partijas nosaukums bija Nacionālais Centrs, bet no 1931. līdz 1934. gadam Latviešu Nacionālā Apvienība. Tā bija izteikta labā spārna konservatīvi demokrātiska partija. Biedru skaits nebija liels, bet tas stabili turējās aptuveni 400 cilvēku robežās. Parijas idejas un uzskatus pauda laikraksts „Latvis”.
Kosmiskie ātrumi

Apkārt Zemei

Lai ķermenis kļūtu par Zemes pavadoni un riņķotu ap to inerces dēļ, tam jānokļūst orbītā ap Zemi vismaz ar pirmo kosmisko ātrumu, kas uz Zemes ir vienāds ar 7,91 km/s. Ja kosmiskais aparāts orbītā nonācis ar šādu ātrumu, tas var izslēgt dzinējus un turpināt pārvietoties inerces dēļ. Tas visu laiku it kā krīt uz Zemi, bet lielā ātruma dēļ nokrist nevar.

Starp citiem ķermeņiem kosmosā

Kosmosā starp visiem ķermeņiem darbojas gravitācijas spēks. Divi debesu ķermeņi pievelk viens otru ar vienādu spēku, bet, pēc 2. Ņūtona likuma, smagākus debess ķermeņus ir grūtāk izkustināt no to sākotnējās orbītas, tāpēc vieglākie ķermeņi orbitē ap masīvākajiem. Šos vieglākos orbitējošos ķermeņus sauc par pavadoņiem. Ir dabiskie pavadoņi un mākslīgie pavadoņi.
Pavadoņa orbitālo kustības ātrumu sauc par pirmo kosmisko ātrumu, kuru aprēķina pēc formulas:
 — pirmais kosmiskais ātrums, m/s
 — gravitācijas konstante, 
 — planētas vai zvaigznes, ap kuru rotē pavadonis, masa, kilogramos
 — planētas vai zvaigznes, ap kuru rotē pavadonis, rādiuss, metros
Ja pirmais kosmiskais ātrums tiek pārsniegts, tad pavadoņa orbītas forma kļūst par elipsi.
TED

Vēsture

Pirmā TED konference notika 1984. gadā. Sākot ar 1990. gadu, tā tika rīkota ik gadu, konferencēm notiekot Monterejā, Kalifornijā. Pašlaik pasākumi notiek Longbīčā un Polmspringsā, kā arī dažādās Eiropas un Āzijas vietās, neklātienes skatītājiem piedāvājot tiešo straumēšanu. Runātāju runas laiks uz skatuves parasti ir līdz 18 minūtēm. Konferencēs tiek runāts par plašu tēmu spektru: zinātni, mākslu, tehnoloģiju, dizainu, politiku, kultūru, izklaidi, uzņēmējdarbību, kā arī dažādām pasaules problēmām. Dažādās TED konferencēs ir uzstājušies tādi cilvēki kā pāvests Francisks, Bils Klintons, Džeina Gudola, Malkolms Gladvels, Els Gors. Gordons Brauns, Ričards Dokinss, Bils Geitss, Stīvens Hokings, Salamans Kāns, Google dibinātāji Lerijs Peidžs un Sergejs Brins, kā arī daudzi Nobela prēmijas laureāti. TED pašreizējais kurators ir bijušais britu žurnālists un žurnālu izdevējs Kriss Andersons.

TED Translators

Sākot ar 2006. gada jūniju šīs runas bezmaksas ir pieejamas Ted.com. 2011. gada novembrī bija publicētas jau bija vairāk kā 1050 runu. Kopš 2009. gada maija ir pieejamas runu transkripcijas, kuras brīvprātīgie var pārtulkot citās valodās. 2011. gada maijā, divus gadus pēc Atvērtā tulkošanas projekta (OTP — Open Translation Project) uzsākšanas, kopā bija veikti jau vairāk nekā 18 000 tulkojumu 81 valodā, tostarp arī latviski. 2013. gada decembrī tie jau bija gandrīz 50 000 tulkojumu 103 valodās, kurām pievienojās arī latgaliešu valoda. 2011. gada jūnijā visas runas kopā bija noskatījušies vairāk nekā 500 miljoni cilvēku, bet 2012. gada 13. novembrī šis skaitlis sasniedza jau miljardu.

TED Prize

No 2005.—2009. gadam katru gadu tika pasniegtas trīs TED Prize balvas 100,000 ASV dolāru apmērā, palīdzot tās saņēmējam piepildīt savu vēlēšanos pasaules mainīšanā. Sākot ar 2010. gadu, gadā tika pasniegta tikai viena šāda balva un, sākot ar 2013. gadu, tās apjomu bija paredzēts palielināt līdz 1 miljonam ASV dolāru. Katras balvas saņēmējs arī uzstājās ikgadējā TED galvenajā konferencē.
Dmitrijs Rovners

Biogrāfija

Jau skolas gados uzvarējis Vinnicas pilsētas šaha čempionātā. Pēc skolas beigšanas turpinājis mācīties Ļeņingradā, kur kļuvis par inženieri celtnieku. No 1933. gada regulāri piedalījies Ļeņingradas šaha čempionātos. Ievērību izpelnījies 1935. gadā, kad divos simultānspēles seansos uzvarējis bijušo Pasaules šaha čempionu Hosē Raulu Kapablanku un spēcīgo lielmeistaru Salo Floru. 1937. gadā kopā ar A.Tolušu un V.Čehoveru uzvarējis Ļeņingradas šaha čempionātā. Pēc šī panākuma Rovneram 1938. gadā piešķirts PSRS sporta meistara nosaukums. Tajā pašā gadā Krievijas PFSR čempionātā viņš dala 4.-5. vietu. Pēckara gados daudz laika aizņēma darbs pamatprofesijā, un šaha turnīros Rovnera rezultāti vairs neaizsniedza pirmskara līmeni. 1952. gada PSRS šaha čempionāta pusfinālā viņš dala 5.-7. vietu, bet 1956. gada Ļeņingradas šaha čempionātā - 2.-3. vietu. 1952. un 1954. gadā piedalījies PSRS komandu kausa izcīņā šahā PSRS sporta biedrību «Zenit» un «Medik» komandu sastāvā. Piedalījies arī 1961. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā Rīgā. Viņa dēls Jakovs Rovners (1929-1970) arī bija šahists un 1969. gadā kļuva par PSRS sporta meistaru šahā.
Aviācijas bāzeskuģis

Aviācijas bāzeskuģis ir karakuģis, kas kara flotē tiek izmantots kā aviobāze kara aviācijai.
Aviācijas bāzeskuģu galvenie tipi ir lidmašīnu bāzeskuģi un helikopteru bāzeskuģi. Uz lidmašīnu bāzeskuģa klāja ir izvietots skrejceļš, lai nodrošinātu lidmašīnu pacelšanos un nolaišanos. Tāpat uz šāda kuģa ir iespējams veikt lidmašīnu remontu, tehnisko apkalpi un degvielas uzpildīšanu, kā arī nodrošināt lidojumu vadību. Lielākoties uz lidmašīnu bāzeskuģa tiek bāzēti iznīcinātāji.
Kā kuģis tas ir ātrs un viegli manevrējams, kas ļauj ar šāda tipa kuģu palīdzību salīdzinoši īsā laikā koncentrēt aviāciju jebkurā pasaules daļā, tomēr lielākoties šie kuģi nevar operēt bez karaflotes atbalsta, kas tos pasargā no pretinieku uzbrukumiem jūrā. Aviācijas bāzeskuģa galvenās funkcijas ir nodrošināt karaflotei aviācijas aizsardzību, kā arī būt par bāzi aviācijas uzlidojumiem uz sauszemes.
Aviācijas bāzeskuģu būvniecībai ir lielas izmaksas, tāpēc pasaulē tikai dažas valstis var tos atļauties. Pēc 2011. gada datiem pasaulē deviņām valstīm bija šādi kuģi, turklāt sešām no tām bija tikai viens aviācijas bāzeskuģis. No divdesmit viena aviācijas bāzeskuģa vienpadsmit piederēja Amerikas Savienotajām Valstīm. Visus ASV aviācijas bāzes kuģus darbina kodolreaktori, kas nozīmē, ka teorētiski tie var nepārtraukti kuģot pat 25 gadus līdz tiem ir nepieciešama uzpildīšanās.
Kazaņas (Pievolgas) Federālā Universitāte

Vēsture

Lai Napoleona karu laikā veicinātu Krievijas impērijas izglītības sistēmas patstāvību, 1804. gadā ķeizars Aleksandrs I izdeva rīkojumu par Kazaņas Ķeizariskās universitātes (Императорский Казанский университет) izveidi uz 1758. gadā dibinātās Kazaņas ģimnāzijas pamata. Klasiskā universitātes struktūra tika izveidota tikai kara beigās 1814. gadā, bet 1825. gadā uzcēla universitātes galveno korpusu, 1835. gadā nodibināja trīs fakultātes (filozofijas, tieslietu un medicīnas). Šajā posmā universitātē strādāja daudz vācu profesoru — Johans Bartelss, Johans Frīdrihs Erdmans, Kristiāns Frēns (Frähn), Karls Fukss un citi. 1844. gadā Kazaņas Universitātes vācbaltiešu izcelsmes ķīmijas profesors Kārlis Ernsts Klauss (Claus) pirmais ziņoja par ķīmiskā elementa Rutēnija atklāšanu.
1925. gadā Kazaņas Valsts Universitātei piešķīra Ļeņina vārdu (КГУ имени В. И. Ульянова-Ленина). 2010. gadā KF prezidents Dmitrijs Medvedjevs parakstīja rīkojumu par Pievolgas Federālās universitātes (Приволжский федеральный университет) izveidi, tomēr studentu protestu dēļ to 2010. gadā pārdēvēja par Kazaņas (Pievolgas) Federālo universitāti (Казанский (Приволжский) федеральный университет).
Atlantijas pelamīda

Izplatība

Atlantijas pelamīda sastopama Atlantijas okeāna mērenajos un tropiskajos ūdeņos. Austrumdaļā izplatīta, sākot ar Norvēģiju un beidzot ar Dienvidāfriku, Vidusjūru un Melno jūru ieskaitot. Rietumdaļā pie Amerikas krastiem sastopama no Jaunskotijas (Kanādā) līdz Floridai (ASV), Meksikas līci ieskaitot. Lielākajā daļā Karību jūras nav sastopama, tad salīdzinoši īsāka izplatības areāla josla turpinās pie Kolumbijas un Venecuēlas krastiem. Areāls pēc tam atsākas uz dienvidiem aiz Amazones grīvas un turpinās līdz Argentīnas ziemeļiem.

Baltijas jūrā

Barošanās periodā Atlantijas pelamīda Ziemeļeiropā pie Skandināvijas krastiem atceļo samērā regulāri. Dāņu šaurumos parasti ienāk laikā no jūnija līdz septembrim, kad ūdens temperatūra ir virs 14 °C. Baltijas jūras austrumdaļā noķerta vienu reizi — 1938. gadā pie Kustavi, Somijā.

Izskats

Atlantijas pelamīda ir vidēja izmēra vai liela zivs ar vārpstveida ķermeni, konisku galvu un tievu astes stumbru. Ķermeņa garums līdz 91 cm, svars līdz 11 kg. Parasti gan Atlantijas pelamīda ir apmēram 50 cm gara ar svaru ap 2 kg. Mute liela ar zobiem. Augšžoklis sasniedz vai nedaudz pārsniedz acs ārējo malu. Uz muguras divas spuras, kas savstarpēji satuvinātas. Pirmā muguras spura gara ar 20—23 asiem stariem, otrā spura ar 15—18 mīkstiem stariem. Aiz otrās muguras spuras 7—9 trīsstūrveida spuriņu rinda, bet aiz anālās 6—8 spuriņas. Anālai spurai 14—17 mīksti stari. Uz astes stumbra labi attīstīts sānu ķīlis starp diviem mazākiem ķīļiem. Sānu līnija viļņaina. Ķermeni sedz sīkas zvīņas. Mugura un sānu augšpuse metāliski zila ar 5—11 tumšām, slīpām svītrām, sānu apakšpuse sudrabaini dzeltena.

Īpašības

Atlantijas pelamīda ir pelaģiska jūras zivs. Galvenokārt uzturas baros jūras virsējos slāņos, arī piekrastē. Mēdz ieiet lielu upju grīvās. Ātra peldētāja, veic garas barošanās migrācijas. Spēj piemēroties dažādām ūdens temperatūrām, no 12 °C līdz 27 °C ar ūdens sāļumu 14—39 PSV.

Barība

Atlantijas pelamīda ir plēsīga un barojas ar nelielām zivīm, galvenokārt medī baros dzīvojošās zivis, arī bezmugurkaulniekus (piemēram, kalmārus, garneles). Var norīt salīdzinoši lielu upuri. Novērots kanibālisms, gan pieaugušās, gan jaunās zivis uzbrūk mazākām Atlantijas pelamīdām.

Vairošanās

Nārstošanas sezona atkarībā no izplatības areāla ir ļoti dažāda. Piemēram, Vidusjūrā galvenokārt nārsto no maija līdz jūlijam, pie Alžīrijas krastiem no marta līdz maijam; okeāna austrumdaļā no decembra līdz jūnijam, bet pie Marokas krastiem no jūnija līdz jūlijam; okeāna ziemeļrietumos nārsto jūnijā un jūlijā. Ikri un kāpuri pelaģiski. Var sasniegt 5 gadu vecumu.
United Buddy Bears

United Buddy Bears ir starptautisks mākslas projekts. 
Ar moto: Mums jāiepazīstas tuvāk, tad mēs varēsim labāk saprast viens otru, vairāk uzticēt un labāk dzīvot kopā, aģitē United Buddy Bears savā pasaules turnejā par saticīgu kopdzīvi. Vairāk par 140 Buddy lāčiem (katrs 2 m augsts) reprezentē arī daudzas no Apvienoto Nāciju Organizācijas atzītajām valstīm. Izstādes jau apmeklējuši vairāk nekā 40 miljoni cilvēku. Projekta iniciatori ir Eva Herlica un Klauss Herlics.

United Buddy Bears vēstījums

United Buddy Bears saticīgi stāv "roku rokā" un uzstājas par toleranci un tautu, kultūru un reliģiju draudzību.

Māksla un kultūra

Katru Buddy lāci individuāli darināja kāds mākslinieks savai dzimtajai valstij. Jautrā sadarbībā radies tāds kopīgs mākslas darbs, kas izstaro dzīves prieku. Pateicoties lāču daudzveidīgajai noformēšanai atbilstoši katras valsts īpatnībām, izstādes apmeklētāji piedzīvo ceļojumu apkārt zemeslodei.

Palīdzība bērniem

Pateicoties ziedojumiem un rīkotajām izsolēm UNICEF un vietējas bērnu palīdzības organizācijas līdz šim jau saņēmušas no Buddy lāčiem vairāk par 2,3 miljoniem eiro.

Atbalsts

Izstādes vienmēr ir atbalstījuši un atbalsta UNICEF vēstnieki (tai skaitā Pīters Ustinovs, Džekijs Čans, Mija Ferova, Kens Dons), augsta ranga politiķi (tai skaitā Japānas ministru prezidents Džuničiro Koidzumi, Vācijas prezidents Horsts Kēlers, Urugvajas prezidents Tabare Vaskess) un starptautiska mēroga uzņēmumi.
Villijs Dežardēns

Karjera

Hokejista karjeru sāka 1971. gadā Saskačevanas junioru hokeja līgā (SJHL). No 1975. līdz 1977. gadam spēlēja Rietumu hokeja līgā Letbridžas "Broncos" sastāvā. Vēlāk, studējot Saskačevanas Universitātē, spēlēja tās komandā "Huskies", kuru tolaik trenēja Deivs Kings. Spēlētāja karjeru noslēdza Neimegenas "Tigers" komandā Nīderlandē.
Trenera karjeru sāka 1985. gadā kā Kalgari Universitātes komandas trenera asistents, 1989. gadā kļuva par tās gaveno treneri. Pēc tam neilgu laiku strādāja Japānā, bet 1997.—1998. gada sezonā, atgiežoties Kanādā, bija Saskatūnas "Blades" galvenais treneris. 1998.—1999. gada sezonā strādāja par Kanādas hokeja izlases trenera asistentu. No 2002. līdz 2005. gadam trenēja Medisinhatas "Tigers", vēlāk darbojās kā kluba ģenerālmenedžeris.
2009. gada Pasaules čempionātā junioriem Dežardēns bija Kanādas izlases trenera asistents, palīdzot komandai izcīnīt zelta medaļas, bet 2010. gadā kā galvenais treneris ar Kanādas junioru hokeja izlasi ieguva sudrabu.
No 2010. līdz 2012. gadam bija trenera asistents NHL klubā Dalasas "Stars". 2012. gadā kļuva par galveno treneri tā fārmklubā Teksasas "Stars", kas spēlē Amerikas hokeja līgā (AHL). 2014. gadā Dežardēna vadībā komanda izcīnīja Kaldera kausu.
2014. gada 23. jūnijā Dežardēns tika iecelts par NHL kluba Vankūveras "Canucks" galveno treneri. 2017. gada aprīlī tika atbrīvots no amata, kad komanda divas reizes pēc kārtas nespēja iekļūt izslēgšanas spēles.
2017. gada 25. jūlijā tika apstiprināts par Kanādas hokeja izlases galveno treneri 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā. 2017. gada decembrī viņa vadība Kanādas komanda izcīnīja Špenglera kausu.
Dreiliņa muiža

Dreiliņa muiža (vācu: Dreilingshof) jeb Krēmeru Dreiliņu muiža bija muiža Daugavas krastā Lejas Podragā Voleru apkaimē, kur pēc Otrā pasaules kara mākslīgi izveidoja līci ar rūpniecisko zonu, kur tagad atrodas AS "Krēmeri" un citi mazāki rūpniecības uzņēmumi. Muižas ēkas līdz mūsdienām nav saglabājušās. Krēmerus no Beķermuižas atdala Beķera grāvis, kas tek paralēli Daugavai.

Vēsture

Pēc Livonijas ordeņa likvidācijas Daugavas lejteces kreiso krastu līdz 1630. gadam pārvaldīja Kurzemes un Zemgales hercogi, pēc tam tā bija Zviedru Vidzemes Rīgas apriņķa Daugavgrīvas draudzes novadā. Muiža nosaukta Rīgas birģermeistara M. Dreiliņa (Dreiling, 1623-1682) vārdā. 19. gadsimta beigās Dreiliņa muiža un Lejas Podrags atradās Bolderājas pagasta teritorijā un vietējie iedzīvotāji pamatā nodarbojās ar zvejniecību un strādāja ostā. Muižai piederējušās Straupes un Žubura mājas.
Līdz 1920. gada zemes reformai muiža piederēja Pēterburgas ierēdnim un diplomātam Kārlim fon Bukshēvdenam. 1924. gadā agrākās Dreiliņa muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās. Mūsdienās muižas teritorijā atrodas senatnīga izskata neliela koka dzīvojamā ēka.
1992. gadā tika izveidots valsts nozīmes dabas liegums "Krēmeri" ar mērķi saglabāt un aizsargāt putniem nozīmīgu ligzdošanas vietu.
Kēnigsvusterhauzene

Vēsture

Apdzīvotā vieta pirmoreiz rakstos minēta 1320. gadā, un attīstījās ap pili. No 1713. līdz 1718. gadam pils tika pārbūvēta par karaļa medību rezidenci. 1915. gadā pie Kēnigsvusterhauzenes tika nodibināta radiostacija, un 1920. gadā pirmoreiz Vācijā no šejienes sāka publiskus radioraidījumus garajos viļņos. 1938. gada netālu no pilsētas tika uzcelta automaģistrāle. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta atradās VDR. 1972. gadā raidstacijas kompleksa 243 metrus augstais centrālais masts vētra nogāzās un netika atjaunots. VDR laikos pilsēta atradās Ārlietu ministrijas skola.

Ekonomika

Kēnigsvusterhauzenē atrodas apģērbu zīmola Thor Steinar galvenā mītne. Thor Steinar apģērbu valkātāji bieži tiek asociēti ar neonacistu kustību.

Cilvēki

Kēnigsvusterhauzene ir riteņbraucējas Judītes Arntas (Judith Arndt, 1976) dzimtā pilsēta.
Putnkopības saimniecība "Zaķumuiža"

Valsts šķirnes putnkopības saimniecība "Zaķumuiža" dibināta 1949. g.
Epistemoloģija

Epistemoloģija (grieķu: επιστήμη, epistḗmē — ‘zinātne’, ‘zināšanas’, λόγος, lógos — ‘prāts’), arī zināšanu teorija, izziņas teorija vai gnozeoloģija (grieķu: γνώσις, gnósis — ‘atziņa’, ‘izzināšana’), ir mācība par zināšanām un izziņu, tā arī ir filozofijas nozare, kas pēta patiesības priekšnosacījumus. Epistemoloģijā vēl pēta izziņas robežas, metodes un drošticamību. Būtībā tajā pēta, kā cilvēki zina to, ko zina. Tās uzdevums ir zināšanu problemātikas filozofiska izpēte.
Epistemoloģijas pamatā ir izziņa par to, kā cilvēki var zināt par apkārtējo pasauli un kādā veidā viņi iegūst zināšanas. Epistemoloģija cenšas skaidrot, ko un kā iespējams zināt, aplūko atziņu dabu un cenšas noskaidrot cilvēka izpratnes robežas. Centrālie jautājumi ir atziņu izcelsme, to pamatojamība un pārbaudāmība.
Jautājumus par zināšanām un izzināšanu jau apskatīja sengrieķu filozofi, piemēram, Platons un Aristotelis. Epistemoloģijas pirmsākumi meklējami 16. gadsimtā. 17. gadsimtā epistemoloģija kļuva par centrālo filozofijas virzienu Rietumu filozofijā. Viens no spilgtākajiem epistemoloģijas pārstāvjiem ir 18. gadsimtā dzīvojušais vācu filozofs Imanuels Kants. Viņa laikā šī nozare tika saukta par izziņas teoriju (vācu: Erkenntnistheorie). Terminu ‘epistemoloģija’ 19. gadsimtā sāka lietot skotu filozofs Džeimss Frederiks Ferjē (James Frederick Ferrier).
Galvenie epistemoloģijas virzieni ir empīrisms, racionālisms, kriticisms un fenomenoloģija.
1995. gada NHL drafts

1995. gada NHL drafts bija 33. NHL drafts, kurš notika 1995. gada 8. jūlijā Edmontonā. Kopā tika draftēti 234 spēlētāji deviņās kārtās.
Darbības vārda laiks

Laiks ir darbības vārda gramatiskā kategorija ar trim dalījumiem: tagadne, pagātne un nākotne. Ar to tiek izteikta darbības attieksme pret runas brīdi vai arī kādas citas darbības laiku.
Latviešu valodā ir triju laiku (tagadne, pagātne, nākotne) sistēma. Katrā laikā ir vienkāršā un saliktā laika forma, tādējādi latviešu valodā ir seši laiki: vienkāršā tagadne, vienkāršā nākotne, vienkāršā pagātne, saliktā tagadne, saliktā nākotne un saliktā pagātne. Seši laiki pastāv gan darāmajā, gan ciešamajā kārtā.
Ar darbības vārdu tagadnē tiek apzīmēta darbība, kas notiek runas momentā, pašlaik. Ar darbības vārdu pagātnē tiek apzīmēta darbība, kas ir notikusi pirms runas momenta. Ar darbības vārdu nākotnē tiek apzīmēta darbība, kas notiks pēc runas momenta.
Nikolajs Skuja

Dzīves gājums

Dzimis 1913. gada 5. oktobrī Zālītes pagastā skolotāja Aleksandra Skujas un viņa sievas Olgas ģimenē. Mācījās Cēsu Valsts vidusskolā, studēja Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē (1936). 1938. gadā apprecējās ar dzejnieci Veltu Tomu un 1941. gada martā tika pieņemts darbā Latvijas Universitātes 2. Iekšķīgo slimību katedrā. Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā universitātes vadība viņu nosūtīja apgūt moderno gastroskopiju uz Berlīnes Humbolta universitātes Charite klīniku pie profesora Heinca Kalka. 1944. gadā viņu iesauca Latviešu leģiona 19. divīzijā kā kara ārstu, un līdz pat kara beigām viņš strādāja Kurzemes cietokšņa Kuldīgas un Irlavas kara hospitāļos. Pēc kara beigām N. Skuja nokļuva tā sauk­tajā "filtrācijas nometnē" Tulā.
1946. gada vasarā Nikolaju Skuju atbrīvoja no apcietinājuma, un viņš drīkstēja atgriezties dzimtenē un strādāt par asistentu LU Medicīnas fakultātes Iekšķīgo slimību propedeitikas katedrā. 1953. gadā N. Skuja aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju “Funkcionālās un morfoloģiskās pārmaiņas pie divpadsmitpirkstu zarnas čūlas slimības”, tomēr tikai 1959. gadā viņu 45 gadu vecumā ievēlēja par katedras docentu un norīkoja strādāt Rīgas pilsētas 1. slimnīcā. 1967. gadā viņš aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju “Hroniskā holecistīta patoģenēze un agrīnā diagnoze”. 1968. gadā 
N. Skuju ievēlēja par Rīgas Medicīnas institūta Terapijas katedras profesoru un iecēla par P. Stradiņa klīniskās slimnīcas Gastroenteroloģijas un dietoloģijas centra (GEDC) vadītāju. 1988. gadā viņam piešķīra LPSR Nopelniem bagātā ārsta nosaukumu.
Līdz pat 81 gada vecumam 1995. gadā Nikolajs Skuja pildīja profesora darba pienākumus Latvijas Medicīnas akadēmijā, pēc tam kā emeritētais profesors turpināja piedalīties Stradiņa slimnīcas klīniskajā darbā līdz pat 2008. gadam, kas uzskatāms par savdabīgu rekordu Latvijas medicīnas vēsturē. 
Miris 2012. gada 16. oktobrī Rīgā.
Penicilīni

Penicilīni (latīņu: penicillus — 'ota'; no Penicillium ģints pelējuma sēnītēm ar otveida formu) ir antibiotikas, ko iegūst no pelējumsēnēm vai sintezē mākslīgi. Penicilīni ir sarežģīti heterocikliskie savienojumi, kuru pamatā ir bicikliska sēru un slāpekli saturoša struktūra, kas satur tiazolidīna ciklu. Ķīmiski tie ir 6-aminopenicilānskābes atvasinājumi un pieder pie bēta-laktāmu grupas antibiotikām (bēta-laktāma struktūra penicilīna molekulā ir slāpekli saturošais kvadrātveida gredzens ar ketogrupu). Pirmais iegūtais penicilīns ir benzilpenicilīns jeb G penicilīns, ko bieži sauc vienkārši par penicilīnu. Penicilīni ir diezgan nestabili savienojumi, kuri, it īpaši šķīdumu veidā, ātri sašķeļas skābju, sārmu, smago metālu sāļu, etilspirta, kā arī temperatūras un Saules gaismas iedarbībā. Tā kā penicilīni ir organiskas skābes, tie var veidot sāļus ar organiskām vai neorganiskām bāzēm. Ūdenī mazšķīstošajiem penicilīna sāļiem piemīt ilgstošāka iedarbība.

Vēsture

Penicilīnu pirmais izdalīja angļu farmakologs Aleksandrs Flemings 1928. gadā no pelējumsēnītes  Penicillium notatum kultūras. Tā bija pirmā atklātā dabiskā antibiotika. Atklājums tika izdarīts nejauši - ar šo zaļo pelējumu inficētā zeltaino stafilokoku kultūrā ap pelējuma kolonijām stafilokoki neauga. Flemings pierādīja, ka stafilokokus un citas grampozitīvās baktērijas nomāc kāda sēnīšu izdalīta viela un nosauca to par penicilīnu. Penicilīna preparāts, ko izdevās iegūt Flemingam, nebija ķīmiski tīrs un medicīnā praktiski nebija izmantojams. Otrā pasaules kara laikā efektīvi pretmikrobu līdzekļi kļuva ļoti aktuāli, tādēļ tika izstrādātas rūpnieciskas penicilīna iegūšanas un attīrīšanas metodes (pilnīgi tīru benzilpenicilīnu ieguva 1940. gadā). Par penicilīna un tā ārstnieciskās iedarbības atklāšanu un izpēti Aleksandram Flemingam, kā arī angļu bakteriologam Hovardam Florijam un bioķīmiķim Ernstam Čeinam 1945. gadā tika piešķirta Nobela prēmija fizioloģijā un medicīnā.

Iedarbības mehānisms

Penicilīnu baktericīdā darbība pamatojas uz peptidoglikāna (baktēriju šūnapvalku pamatsastāvdaļas) sintēzes nomākšanu, kas izraisa baktēriju šūnapvalku sairšanu un to bojāeju. Tā kā augstāko dzīvnieku un cilvēka šūnapvalkos peptidoglikāna nav, penicilīni tiem ir maztoksiski (tomēr dažiem cilvēkiem novērojama alerģiska reakcija pret penicilīniem). Daudzām mikrobu grupām ar laiku izveidojas rezistence pret penicilīniem, tādēļ tie kļūst mazefektīvi. Penicilīnrezistentās baktērijas izstrādā īpašu fermentu — penicilāzi (bēta-laktamāzi), kas noārda penicilīnu, pirms tas paspēj bloķēt peptidoglikāna biosintēzes reakcijas baktērijas šūnā. Rezistences dēļ penicilīna grupas antibiotikas mēdz lietot kopā ar bēta-laktamāzes inhibējošām vielām (klavulānskābi, sulbaktāmu, tazobaktāmu), kurām pašām par sevi pretmikrobu aktivitāte nepiemīt. Ir arī cits penicilīna rezistences rašanās mehānisms — baktērijas izmaina peptidoglikāna sintēzei nepieciešamo fermentu struktūru un penicilīns vairs nespēj šos fermentus inaktivēt.