google/wiki40b huggingface dataset:
Saksis Gramatiķis

Dzīvesgājums

Par hronista dzīvi ir saglabājušās vienīgi fragmentāras ziņas. Viņš pats savā hronikā ir pieminējis, ka viņa tēvs un vectēvs ir bijuši karavīri dāņu ķēniņu karaspēkā.
Jutlandes hronikā (Chronica Jutensis) ir pieminēts, ka Saksis ir dzimis Zēlandes salā. Viņš dzīvoja Krusta karu laikmetā, kad dāņi cīnījās pret slāvu vendu ciltīm tagadējās Ziemeļvācijas teritorijā. Pēc izkoptās latīņu valodas var secināt, ka viņš savu izglītību ir ieguvis kādā klosterī ārpus Dānijas. Pēc Lundas arhibīskapa Absalona rīkojuma viņš pamatā līdz 1185. gada sacerēja Dānijas vēsturi jeb "Dāņu darbus" latīņu valodā, kuras pirmās grāmatas ir apraksts par seno vikingu dieviem, bet no trešās grāmatas dominē dažādu varoņu dzīves apraksti, kas rīkojušies pēc šo dievu gribas.
Hronika beidzas ar ķēniņa Knuta VI valdīšanas laiku (1185), kad Saksis to ir beidzis rakstīt un vēlāk 1208. gadā vien uzrakstījis priekšvārdu. Šajā laikā viņš Roskildes katedrālē uzkalpojies līdz prāvesta amatam. Zināms, ka savā testamentā 1201. gadā arhibīskaps Absalons ir atlaidis Saksim parādu divarpus marku apmērā, bet licis atdot divas aizlienētās grāmatas Sores klosterim Zēlandē.

Saistība ar vēlākiem sacerējumiem

Viljams Šekspīrs 17. gadsimtā ir izmantojis Sakša Gramatiķa sāgu par dāņu ķēniņu Amletu savā traģēdijā "Hamlets". Savukārt Frīdrihs Šillers 18. gadsimtā rakstot lugu "Vilhelms Tells", ir iespaidojies no sāgas par bultas šaušanu ābolā, kas arī ir atrodama Sakša hronikā.
Manhatanhendža

Manhatanhendža (angļu: Manhattanhenge), reizēm saukta par Manhatanas saulgriežiem (angļu: Manhattan Solstice), ir parādība, kad rietošās saules stari iet tieši pa Manhatanas austrumu un rietumu galvenajām ielām. Šī parādība notiek divas reizes gadā ar vienādu laika starpību ap vasaras saulgriežiem — pirmo reizi Manhatanhendža notiek ap 28. maiju, bet otro ap 12. jūliju. Pēdējā laikā šis notikums ir raisījis sabiedrības interesi.
Šāda parādība notiek vairākās pilsētās un pat ēkās, piemēram, Masačūsetsas Tehnoloģiju institūta "nebeidzamajā koridorā" divas reizes gadā, novembra vidū un janvāra beigās, visa gaiteņa garumā ir redzami rietošās saules stari tādā pašā veidā kā Manhatanhendžā. Šo parādību sauc par MIThenge, un tā pirmo reizi tika aprakstīta 1975. gadā.

Izskaidrojums un detaļas

Terminu "Manhatanhendža" popularizēja astrofiziķis Nīls deGrase Taisons, kas dzīvoja Ņujorkā, Manhatanas tuvumā. Saliktenis "Manhatanhendža" sastāv no vārdiem "Manhatana", kas ir parādības notikšanas apkārtnes nosaukums, un vārda "Stounhendža" galotnes, kas atsaucas uz to, ka Stounhendžā vasaras saulgriežu laikā austošā saule spīd cauri pieminekļa centram un apspīd Heel Stone akmeni. Pēc sākotnēja Manhatanas ielu plānojuma ielu tīkls ir pagriezies 29° no īstajiem rietumiem un austrumiem, tāpēc, kad saulrieta azimuts sasniedz 299° (t.i., 29° uz ziemeļiem no rietumiem), saules stari iet tieši cauri šim ielu tīklam. Precīzs šīs parādības notikšanas datums ir atkarīgs no vasaras saulgriežu datuma, kas parasti ir ap 21. jūniju. 2015. gadā šī parādība ar pilnu saules apli notika 30. maijā plkst. 20.12 un 12. jūlijā plkst. 20.20. Līdzīgi Manhatanā notiek ap ziemas saulgriežiem, kad saullēkta saules stari veido šādu pašu parādību ap 5. decembri un 8. janvāri.
Kālija nitrāts

Iegūšana

Kālija nitrāts dažviet ir sastopams dabā (tāpat kā nātrija hlorīds). Mūsdienās lielāko daļu kālija nitrāta iegūst no slāpekļskābes un kālija hlorīda. Mazākos daudzumos to vēl joprojām iegūst apmaiņas reakcijā no nātrija nitrāta, kas ir pieejams dabā lielākos daudzumos, nekā kālija nitrāts un kālija hlorīds.

Izmantošana

Kālija nitrātu lieto par oksidētāju dažādiem pirotehniskiem maisījumiem un melnajam šaujampulverim. Lauksaimniecībā to lieto arī par minerālmēslojumu, bet pārtikas rūpniecībā — konservantu (E252).
Pēteris Starcs

Dzīvesgājums

Dzimis 1887. gada 29. janvārī Lubejas pagasta Līderes Pumpjos (tagad Aronas pagastā) zemnieka ģimenē. Mācījās Līderes draudzes skolā (1896-1902), Lazdonas ministrijas skolā (1902-1903), Valmieras skolotāju seminārā (1903-1906), pēc tam strādāja par Vestienas tautskolotāju (1906-1911).
Studēja Pēterburgas lauksaimniecības kursos (1911-1917) un Pēterburgas universitātes juridiskajā fakultātē (līdz 1919). 1920. gadā atgriezās Latvijā, no 1921. gada bija Latvijas Universitātes lektors agrārajā politikā un kooperācijā, 1925. gada iesniedza pro venia legendi darbu "Lauksaimnieku agrārā kustība", ievēlēts par LU ārštata docentu (1926). Darbojās Latvijas lauksaimniecības centrālajā biedrībā kā Lauksaimniecības ekonomiska institūta direktors (1929-1935), bija Lauksaimniecības kameras ekonomiskās nodaļas vadītājs (1935-1940). Starptautiskās cukurbiešu audzētāju savienības vicepriekšsēdētājs (1938). Aizstāvēja dr. agr. disertāciju "Darba spēka jautājums Latvijas lauksaimniecībā" (1937), pēc tam bija LU ārkārtas profesors (1938). Pēc Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas dibināšanas ievēlēts par tās profesoru (1938). Latvijas agrārsavienības priekšsēdētājs.
Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, pēc tam uz ASV, kur bija Ņujorkas universitātes (University of New York) mācībspēks. 1952.- 1968. gadā Pēteris Starcs pildīja Latviešu Akadēmisko mācībspēku un zinātnieku apvienības (LAMZA) prezidenta pienākumus un 1953. gadā sāka izdod apvienības žurnālu „Latviešu akadēmiskās ziņas”.
Miris 1968. gada 13. oktobrī Ņujorkā.
Stilo bāka

Stilo bāka (poļu: Latarnia Morska Stilo) atrodas Polijā, Pomožes vojevodistē, Stilo (uz atsevišķām kartēm Osetņika), Baltijas jūras krastā. 
 54°47′12.47″N 17°44′02.43″E

Raksturojums

Bākas augstums ir 33,4 m. Bāku veido sešpadsmitstūrains čuguna tornis ar dubultu galeriju un laternu. Torņa apakšējā trešdaļa ir melna, vidējā balta, augšējā sarkana. Gaismas elements atrodas 75 m virs jūras līmeņa. Bākā uzstādīta PRB-21 gaismas iekārta, kura sastāv no 3 paneļiem. Uz katra paneļa atrodas 8 halogēnās spuldzes (6 darbojas, 2 rezervē). Gaisma balta (0,3 s deg, 2,2 s pārtraukums, 0,3 s deg, 2,2 s pārtraukums, 0,3 s deg, 6,7 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 23,5 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.
2006. gadā Polijas pasts izdeva pastmarku ar Stilo bākas attēlu.
Zviedrijas vēsturiskās zemes un provinces

Zviedrijas vēsturiskās zemes un provinces ir četras kultūrvēsturiskās zemes (Svēlande, Jētelande, Norlande un Estelande) un aizjūras provinces bijušās Zviedrijas lielvalsts teritorijā, kas pēc 1634. gada administratīvi teritoriālās reformas tika sadalīta lēnēs. Sadalījums zemēs pastāvēja līdz 1809. gada reformai. 
Par Baltijas jūras provincēm tolaik dēvēja Zviedru Vidzemi, Zviedru Igauniju un Ingriju, zviedru karalim pakļāvas arī Zviedru Pomerānija, Zviedru Karēlija un citas atkarīgās teritorijas.   
Arī mūsdienās tiek lietoti Zviedrijas seno zemju nosaukumi, tautastērpi un heraldika.

Vēsture

Viduslaiku Zviedrijas ķēniņu valsts sākotnēji veidojās no relatīvi patstāvīgām valdnieka vasaļu zemēm, kurās bija savi likumi (zviedru: landskapslag). Kad 14. gadsimtā izveidojās centralizēta monarhija, tika ieviesta ķēniņa zemes "izlienēšana" jeb sadalīšana "lēnēs" (zviedru: län). Valdnieka oficiālais tituls bija "zviedru, gotu un vendu ķēniņš" (Sverigis, Göthes och Wendes Konung), kam pievienoja iekaroto provinču valdnieka titulus, piemēram, Juhans III bija "lielhercogs Somijā, Karēlijā, Votu piektdaļā un Ingrijā Krievijā un igauņu Livonijas hercogs" (Storfurste till Finland, Carelen, Wåtzski Petijn och Ingermanland i Rysland, och öffuer the Eester i Liffland Hertigh). 
Savukārt karaļa ģimenes locekļi lietoja Zviedrijas provinču hercogu titulus, piemēram, vēlākais karalis Kārlis IX līdz kronēšanai 1607. gada tika dēvēts par Sēdermanlandes, Nerkes un Vermlandes hercogu (Hertigh til Sudermanneland, Närke och Wermeland).    
1645. gadā Zviedrija atņēma Dānijai Gotlandi, bet 1658. gadā pēc Otrā Ziemeļu kara Skoni, Hallandi, Blēkingi, kā arī Būhuslēni, Herjedāleni un Jemtlandi. Pēc Vestfālenes miera līguma 1648. gadā Zviedrija ieguva Brēmenes un Ferdenas (Bremen-Verden) bīskapijas, bet Lielā Ziemeļu kara laikā 1719. gadā tās pievienoja Hanoveres kūrfirstei.
1809. gadā Krievija iekaroja Esterlandi, Ālandu salas, kā arī daļu no Norlandes, un nodibināja tur Somijas lielhercogisti. Napoleona karu laikā 1814. gadā Zviedrija ieguva Norvēģiju, kura atguva neatkarību 1905. gadā.
Sēra trioksīds

Molekulas uzbūve

Sēra trioksīda molekulai ir plakana, trīsstūrveida forma ar sēra atomu centrā (sērs atrodas sp² hibridizācijas stāvoklī). SO₃ ir nepolāra molekula, jo ir pilnīgi simetriska. Atsevišķas molekulas eksistē tikai tvaika fāzē, bet šķidrā un cietā stāvoklī sēra trioksīds polimerizējas - šādos polimēros (piemēram, gredzenveida trimērā (SO₃)₃ vai lineārā zigzagveida polimērā (SO₃)∞) sēra atomi ir sp³ hibridizācijas stāvoklī, kas tiem visvairāk raksturīgs. Šajā stāvoklī sērs veido 4 sigma saites, kas izvietojas tetraedra veidā.

Izmantošana

Sēra trioksīdu lieto galvenokārt par izejvielu sērskābes ražošanā.
Eduards Ivanovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Ivanovs sāka 1996.—97. gada sezonā Austrumeiropas hokeja līgas vienībā Rīgas "Juniors". Tās sastāvā viņš aizvadīja arī 1997.—98. gada sezonu.
1998. gadā, līdz ar HK Liepājas Metalurgs izveidi, Ivanovs uzsāka tajā spēlēt. Turpmākajos gados "Metalurga" sastāvā Ivanovs kļuva par pieckārtēju Latvijas čempionu, vienlaikus spēlēja gan Austrumeiropas hokeja līgā, gan vēlāk arī Baltkrievijas Ekstralīgā. 2008.—09. gada sezonā bija arī komandas kapteinis. No 2010. līdz 2012. gadam Ivanovs laukumā jau devās vien epizodiski kā spēlējošais treneris "Metalurgs" otrajā sastāvā Latvijas čempionātā.
2013.—14. gada sezonā aizsargs spēlēja HK Ozolnieki/Monarhs rindās, taču tad pievienojās HASC Jūrmala sastāvam, kļūstot par tās kapteini. 2015. gada vasarā pievienojās HK MOGO, taču 2016.—17. gada sezonu aizvadīja Latvijas 1. līgā.
Asipoviči

Vēsture

Par pilsētas dibināšanas mirkli uzskata 1872. gadu, kad tika atklāta dzelzceļa stacija Liepājas—Romnu līnijā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 30. jūnija līdz 1944. gada 28. jūnijam pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika ieslodzīti Asipoviču geto, bet vēlāk iznīcināti holokaustā. 1943. gada 30. jūlijā Asipoviču stacijā notika viena no lielākajām padomju partizānu diversijām kara laikā - tika uzspridzināti 4 ešeloni. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.
Progress M-22M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2370 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela 656 kg, skābeklis (50 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1244 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.

Lidojuma gaita

Progress M-22M tika palaists 2014. gada 5. februārī 16:23:32 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Baikonuras kosmodroma starta laukuma 1 palaišanas iekārtas 5.
Tajā pašā dienā pēc sešām stundām kosmosa kuģis pietuvojās stacijai. Saslēgšanās automātiskā režīmā notika 22:22 UTC pie Pirs moduļa.
2014. gada 7. aprīlī 13:58 UTC Progress M-22M atvienojās no SKS. Autonomā lidojumā tiks veikts eksperiments Radar-Progress.
2014. gada 18. aprīlī Progress M-22M tika novadīts no orbītas. Nesadegušās daļas aptuveni 15:46 UTC iekrita Klusā okeāna dienviddaļā.
Vizuālā programmēšana

Izmantojums

Vizuālā programmēšanas valoda ļauj programmēt, izmantojot vizuālos izteiksmes līdzekļus, telpiskus izkārtojumus tekstam un grafiskajiem simboliem, kurus izmanto vai nu kā daļu no sintakses vai arī kā sekundāros papildinājumus. Piemēram, daudzas vizuālās programmēšanas valodas (pazīstamas arī kā datu plūsmas vai diagrammu programmēšana) balstās uz „kastes un bultas” idejas, kur kastes vai citi ekrāna objekti tiek uzskatīti par entītijām, kas ir saistītas ar bultiņām, līnijām vai lokiem, kas reprezentē relācijas.

Attīstība

Pašreizējā attīstības posmā tiek mēģināts integrēt vizuālās programmēšanas pieeju ar datu plūsmas programmēšanas valodām, lai nekavējoties iegūtu pieeju programmas rezultāta stāvoklim tiešsaistes validācijas laikā, kad tiek meklētas un labotas kļūdas programmā, vai arī automātiska programmas veidošana un dokumentēšana. Datu plūsmas valodas atļauj arī automātisko sastatīšanu, kas var kļūt par vienu no lielākajiem programmēšanas izaicinājumiem nākotnē.
Dzelzceļa tilts (Rīga)

Vēsture

Tilta projektēšanas darbi sākās jau 1902. gadā. Tilts tika uzbūvēts laika posmā no 1909. līdz 1914. gadam. Tilts tika atklāts 1914. gada 8. aprīlī. Sākotnēji, lai būtu iespējams nodrošināt kuģošanu Daugavā, tilta labā krasta malējo laidni varēja pacelt, izmantojot divus 45 ZS elektromotorus. Pirmā pasaules kara laikā krievu karaspēks, atkāpjoties no Rīgas, 1917. gada septembrī uzspridzināja divas tilta laidnes, kuras vēlāk vācu okupācijas laikā tika salabotas. 
Otrā pasaules kara laikā Sarkanā armija kaujā par Vecrīgu 1941. gada 29. jūnijā saspridzināja tilta vienu laidni, bet 1944. gada oktobrī, Vērmahtam atstājot Rīgu, tika uzspridzinātas visas tilta laidnes un balsti, tāpat arī blakus esošais Zemgales tilts (no tā mūsdienās blakus tagadējam Dzelzceļa tiltam saglabājušies tikai daži balsti ūdenī un uz Zaķusalas).
Tilta atjaunošanas darbi sākās 1944. gadā, bet pilnībā Dzelzceļa tilts tika atjaunots tikai 1955. gadā. Starplaikā tika uzcelts pagaidu koka dzelzceļa tilts. 
2007. gadā tilts tika izgaismots, kas kopumā izmaksāja 280 000 Ls. Tilta apgaismojumam ir divi režīmi — ikdienas un svētku. Ikdienā diennakts tumšajā laikā izgaismojumam izmantos zilās krāsas lampas, bet svētku režīmā tiek izmantotas zilās un baltās.
2014. gada 26. augustā nosaukums "Dzelzceļa tilts" tika apstiprināts par oficiālu tilta nosaukumu.
2019. gadā paredzēts sākt Rail Baltica Rīgas dzelzceļa tilta, uzbēruma un Rīgas Centrālās pasažieru stacijas kompleksā apbūves būvprojekta izstrādi, bet būvdarbus paveikt 2021. – 2022. gadā.  
Šī projekta aprēķinātās izmaksas ir tuvu 200 miljoniem eiro.
Rekognoscēšana

Rekognoscēšana (latīņu: recognoscere — 'apskatīt, iepazīt') — pretinieka un apvidus vizuāla izpēte, ar mērķi iegūt nepieciešamo informāciju par pretinieka izvietošanos un tā aktivitātēm (militārs termins).
Par rekognoscēšanu sauc arī jebkuru apvidus izpēti kādu speciālu darbu veikšanai (piemēram, ģeodēzijā, pirms objektu būvniecības).
Pakri pussala

Pakri pussala (igauņu: Pakri poolsaar) ir pussala Igaunijas ziemeļrietumos. Pussala ietilpst Harju apriņķī un atrodas starp Pakri un Laheperes līčiem.
Pakri pussalas garums ir 12 km, platums nedaudz lielāks par 5 km un kopējā platība ir aptuveni 40 km². Pussalas augstākais punkts sniedzas 31 metru virs jūras līmeņa. Augstākais stāvkrasts (glints) ir 25 metrus augsts. Pussalā ir daudz laukakmeņi.
Uz pussalas atrodas Paldiski pilsēta, Pakri bāka, Pakri vēja parks. Daļa pussalas kopš 1998. gada ir dabas rezervāts.
Andrejs Višinskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1883. gadā Odesā poļu izcelsmes aptiekas īpašnieka un mūzikas skolotājas ģimenē. Ar ilgākiem pārtraukumiem studēja Kijevas universitātes juridiskajā fakultātē (1901—1913), jo politiskās darbības dēļ vairākkārt pārtrauca mācības. Studiju laikā 1903. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā, 1908. gadā atradies  vienā cietuma kamerā ar Staļinu. Strādāja Baku privātā ģimnāzijā, nodarbojās ar advokatūras praksi. Labi runāja angliski, izcili franču valodā.
Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gadā kļuva par milicijas komisāru Maskavā. Tikai 1920. gadā pievienojās boļševikiem (viņš bija vienīgais, kuram Staļins devis rekomendāciju uzņemšanai kompartijā).
No 1923. gada bija prokurors PSRS Augstākajā tiesā. No 1925. līdz 1928. gadam bija Maskavas Valsts universitātes rektors. 
1928. gadā bija apsūdzētājs Šahtu lietā - vienā no pirmajām Staļina laika paraugprāvām. No 1931. līdz 1933. gadam bija KPFSR prokurors.
Bija viens no Golodomora arhitektiem. Kā PSRS ģenerālprokurora vietnieks (no 1933) gatavoja administratīvo bāzi "sistemātiskai cīņai ar ražas bojātājiem un labības zagļiem". 
1935. gadā tika iecelts par PSRS ģenerālprokuroru. Lielā terora laikā Bija valsts apsūdzētājs 1936. - 1938. gada Maskavas procesos. Nacistiskās Vācijas Tautas tiesas (Volksgerichtshof) prezidents Rolands Freislers uzskatīja Višinski par paraugu un studēja viņa prāvas.
No 1937. līdz 1950. gadam bija PSRS Augstākās padomes deputāts. Kopš 1939. gada Komunistiskās partijas Centrālās komitejas loceklis. No 1939. līdz 1944. gadam bija PSRS Tautas komisāru priekšsēdētāja vietnieks.
Vienlaikus no 1940. līdz 1946. gadam bija PSRS ārlietu tautas komisāra 1. vietnieks, no 1946. gada marta — vietnieks, bet no 1949. gada 4. martā — ārlietu ministrs.
Tūlīt pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 18. jūnijā A. Višinskis ieradās Latvijā kā PSRS pilnvarotais sarunām ar Latvijas prezidentu un pārraudzīja marionešu valdības izveidi un Latvijas inkorporāciju PSRS. 1945. gadā viņš arī Rumānijā izveidoja komunistu pārvaldi.
Pēc Staļina nāves Višinskis tika pazemināts par PSRS ārlietu ministra 1. vietnieku un PSRS pastāvīgo pārstāvi ANO. Nomira ASV, Ņujorkā mīklainos apstākļos. Kremēts un apglabāts Kremļa sienā Maskavā.

Darbi

Višinskis bija daudzu darbu autors kriminālprocesa teorijā. Tajos viņš izvirzīja "vainas prezumciju", kurā galvenais pierādījums bija apsūdzētā atzīšanās izmeklēšanas laikā. Šie darbi kalpoja par pamatu kriminālprocesiem 1936. — 1938. gadā, apsūdzot daudzas amatpersonas un citas nevēlamas personas "valsts nodevībā".
Par darbu "Tiesu pierādījumu teorija" (Теория судебных доказательств в советской юстиции) 1947. gadā viņš saņēma Staļina prēmiju.
Pēc PSKP XX kongresa 1956. gadā Višinska prakse tika nosodīta un viņa grāmatas vairs netika uzskatītas par mācību līdzekļiem.
Romas katoļu Kauņas arhidiecēze

Romas katoļu Kauņas arhidiecēze (latīņu: Archidioecesis Kaunensis, lietuviešu: Kauno arkivyskupija) ir Romas katoļu baznīcas arhidiecēze Lietuvas rietumu daļā. Arhidiecēzes katedrāle ir Kauņas arhikatedrālā bazilika Kauņā, bet Šiluvā atrodas vēl viena bazilika. Līdz 1920. gadam Kauņas arhidiecēzē ietilpa arī Kurzemes guberņas katoļu draudzes.
Kauņas arhidiecēzes pakļautībā atrodas Šauļu diecēze, Talšu diecēze un Vilkavišķu diecēze. Pati arhidiecēzes teritorija sadalīta 7 dekanātos. 
Diocēzes vēsture iesākās līdz ar Žemaitijas diecēzes nodibināšanu (ar centru Medininkos) Konstances koncilā 1417. gadā. 1798. gadā tā zaudēja daļu teritorijas, nodibinoties Vigru diecēzei. 1848. gadā ieguva daļu no Viļņas diecēzes. 1920. gadā, nodibinoties Rīgas arhidiecēzei, tā zaudēja Latvijas teritorijā atrodošās draudzes. 1921. gadā tā ieguva daļu no Sejnu diecēzes. 1922. gadā Viļņa tika inkorporēta Polijas teritorijā, bet Kauņa bija Lietuvas pagaidu galvaspilsēta. Tāpēc 1926. gadā pāvests Pils XI paaugstināja diecēzi par arhidiecēzi.
Reinis Uzulnieks

Biogrāfija

Dzimis 1986. gadā Talsos. Mācījās Talsu Valsts ģimnāzijā, studēja Latvijas Policijas akadēmijā (absolvēja 2009. gadā) un Biznesa augstskolā "Turība" (absolvēja 2012. gadā).
2016. gadā kļuva par Satiksmes ministra Ulda Auguļa padomnieku ceļu infrastruktūras un pašvaldību jautājumos. Ir Ķekavas novada Uzņēmēju Padomes (ĶNUP) loceklis.

Sporta sasniegumi

Startējot skolas basketbola komandā, 2001. gadā ieguva zelta medaļa vidusskolas grupā, bet 1999./2000. gada sezonā kļuva par Latvijas Jaunatnes basketbola līgas čempionu, pārstāvot Talsu sporta skolu, kā arī turpmākajos gados gūstot godalgotas vietas valsts mēroga sacensībās futbolā, volejbolā, florbolā, badmintonā u.c. sporta veidos.

Politiķa karjera

2012. gadā iestājās Latvijas Zemnieku savienībā (LZS). Vairākus gadus vadīja LZS Jaunatnes nodaļu, divas reizes ievēlēts LZS valdē.
Strādājot Labklājības ministrijā, sekmēja un virzīja Brīvprātīgā darba likuma (2016) pieņemšanu Saeimā. R.Uzulnieks, būdams Labklājības ministrijas (LM) parlamentārais sekretārs, kā Latvijas prezidentūras Eiropas Savienības (ES) Padomē pārstāvis Ņujorkā (ASV) piedalījās ANO Ģenerālās Asamblejas Prezidenta organizētajās augsta līmeņa tematiskajās debatēs par dzimumu līdztiesības veicināšanu.

Privātā dzīve

R. Uzulnieks ir precējies, viņa sieva Fatima Cgojeva-Uzulniece ir ārste. Ģimenē aug divi dēli.
Jakubs Klepišs

Spēlētāja karjera

Savu karjeru Klepišs uzsāka Prāgas "Sparta" kluba sistēmā, 2002.—03. sezonā debitējot arī tās Čehijas Ekstralīgas klubā. 2004. gada vasarā Klepišs pārcēlās uz Ziemeļameriku, aizvadot sezonu Amerikas hokeja līgā, bet 2005.—06. sezonā debitēja arī NHL, aizvadot 25 spēles Vašingtonas "Capitals" rindās. 2007.—08. sezonas vidū Jakubs atgriezās Prāgā.
2008.—09. un 2009.—10. sezonu Klepišs aizvadīja KHL kluba Omskas "Avangard" rindās. Klepišs piedalījās arī 2009. gada KHL Zvaigžņu spēlē. 2010. gada vasarā uzbrucējs pievienojās Ufas "Salavat Julajev", kopā ar klubu izcīnot Gagarina kausu. Nākamajā sezonā Klepišs šo panākumu atkārtoja jau Maskavas "Dinamo" rindās, esot arī visas sērijas izšķirošo vārtu autors.
2012. gada vasarā Klepišs pievienojās Prāgas "Lev" sastāvām. 2013.—14. gada sezonā kopā ar "Lev" sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan septiņās spēlēs piekāpjoties Magņitogorskas "Metallurg". Pēc sezonas beigām Klepišs komandu pameta, jūnija nogalē noslēdzot līgumu ar Zviedrijas hokeja līgas klubu Färjestad BK.
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis trijos Pasaules čempionātos, 2010. gadā kopā ar izlasi izcīnot arī Pasaules čempiona titulu.
Spāņu variants

Sižets

Trīsdesmito gadu beigas, Spānijas pilsoņu kara laiks. Latviešu žurnālists darbojas padomju izlūkdienesta labā ar mērķi uzzināt "Messerschmitt" lidaparāta tehniskos datus.
Bērnu mats

Bērnu mats (angļu: Scholar's mate) šaha spēlē ir mats, kas tiek panākts četru gājienu laikā, kad dāma un laidnis uzbrūk neaizsargātajam f7 lauciņam.

Gājieni

1. e2-e4 e7-e5
2. Dd1-h5 Zb8-c6
3. Lf1-c4 Zg8-f6
4. Dxf7#
Istrija (pilsēta)

Vēsture

Milētiešu dibināta, lai atvieglotu tirdzniecību ar vietējiem getiem, Istrija skaitās senākā pilsētas tipa apmetne Rumānijas teritorijā. Skimns no Hiosas (ap 110. g.pr.Kr.) datē pilsētas dibināšanu 630. gadā pr.Kr., bet Cēzarejas Eisēbijs noteica dibināšanu 33. Olimpisko spēļu laikā (657-656. gadā pr.Kr.). Pati senākā Rumānijas teritorijā atrastā nauda bija 480. gadā pr.Kr. kaltā sudraba drahma.
Arheoloģiskas liecības rāda, ka visa tirdzniecība ar iekšzemi sākās ar Istrijas dibināšanu. Tirgotāji sasniedza iekšzemes teritorijas caur Istriju un Donavas ieleju, ko apliecina Atikas melnfigūru keramikas, monētu, dekoratīvu priekšmetu, jonisko lebesu un amforu lausku atradumi. Istrijā amforas tika atrastas lielā daudzumā, citas importētas, bet citas vietējās. Vietējā keramika tika ražota, protams, pēc kolonijas dibināšanas 6. gadsimta pr.Kr. vidū. Arhaiskā un klasiskā perioda laikā, Istrijas ziedu laikos, tā atradās auglīgas aramzemes tuvumā. Drīz pēc dibināšanas tā kalpoja par tirdzniecības ostu, bet zvejniecība un lauksaimniecība kalpoja kā papildus ienākumu avots. Bet ap 100. gadu zvejniecība kļuva par Istrijas ienākumu pamatavotu.
Ap 30. gadu Istrija nonāca Romas pakļautībā. Romiešu periodā no 1. līdz 3. gadsimtam pilsētā tika uzcelti tempļi romiešu dieviem, publiskās pirtis (termas) un bagātnieku villas. Kopumā Istrija nepārtraukti pastāvēja 14 gadsimtus, sākot no grieķu perioda līdz bizantiešu periodam. Halmirisa līcis, pie kura bija dibināta pilsēta, smilšu sanesumu rezultātā pārvērtās ezerā, un piekļuve Melnajai jūrai pakāpeniski tika slēgta. Tirdzniecība turpinājās līdz 6. gadsimtam. Avāru un slāvu invāzija 7. gadsimtā gandrīz pilnībā nopostīja cietoksni, istrieši izklīda, un pilsēta beidza pastāvēt.
Interneta vēsture

Pirmais mēģinājums izveidot datortīklu, kas ļautu savā starpā sazināties dažādu datoru lietotājiem bija ARPANET. Šis 1969. gadā radītais datortīkls bija pirmais, kurā tika izmantots pakešu komutācijas princips.
Interneta saknes stiepjas ARPANET tīklā, kas ir ne tikai Interneta intelektuālais priekštecis, bet arī kalpoja par bāzes tīklu veidojot Internetu.