google/wiki40b huggingface dataset:
Zaļais sīlis

Izskats un īpašības

Zaļais sīlis ir maza auguma vārnu dzimtas putns, ķermeņa garums ir apmēram 25—27 cm, svars 66—92 g. Abi dzimumi ir vienādi lieli. 
Tā apspalvojums ķermeņa apakšdaļā ir gaišāk vai tumšāk dzeltens, vai dzeltenzaļš, bet uz muguras tas ir košāk zaļš. Galvas apspalvojums kombinējas no koši zilām spalvām uz pieres, pakauša un vaigu galiem, un melnām uz pārējās sejas daļas un pakakles, starp acīm uz pieres ir neliels balts laukums, spurainais cekuls ir zils. 
Spārni ir zaļi tāpat kā mugura. Astes spalvas kombinējas no dzeltenām un zilizaļām spalvām. Acis zaļajam sīlim var būt gan tumši brūnas, gan koši dzeltenas, atkarībā kurai pasugai zaļais sīlis pieder. Knābis melns, bet kājas pelēkas. Jaunajiem putniem starp acīm iztrūkst baltā laukuma.

Uzvedība

Zaļais sīlis ir skaļš putns. Tas daudz pļāpā un klaigā, tā vokālās iespējas ir ļoti dažādas, kā arī tas spēj atdarināt citus putnus un apkārtējās skaņas. Tam patīk apmesties gan tropiskajos mežos, gan atklātās vietās ar retiem kokiem, gan sausās krūmainās vietās vai tieši otrādi slapjos purvos. 
Meklējot barību pa kokiem un krūmiem, zaļais sīlis demonstrē izcilu veiklību, pārlecot no zara uz zaru, karājoties ar galvu uz leju un izstiepjoties, lai aizsniegtu kādu augli. Tas medī kukaiņus arī lidojumā, bet meklējot barību uz zemes, zaļais sīlis apgriež apkārt lapas un kritalas, rūpīgi pārskatot teritoriju. Zaļie sīļi barojoties veido nelielas grupas.

Barība

Zaļais sīlis ir visēdājs. Tas barojas ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, putnēniem un olām, dažādām sēklām, graudiem, zīlēm, riekstiem, ogām un augļiem. Pie iespējas tas barojas ar gaļu un cilvēku pārtikas atkritumiem. Reizēm tas tāpat kā Jaunkaledonijas vārna izmanto kociņu, lai izslaucītu kukaiņus no šaurām spraugām. Barību tas meklē gan uz zemes, gan kokos, gan krūmos. Atrasto barību tas aiznes uz kādu ērtu zaru, kur to pa nelielam gabaliņam noknābā.

Ligzdošana

Ligzdošanas laikā zaļie sīļi uzturas pa pāriem. Ligzdu būvē augstā kokā vai dzeloņainā un biezā krūmā. Ligzda parasti atrodas 1,5—10 metrus virs zemes. Tā atgādina seklu bļodu, kas vaļīgi savīta no zariņiem. Iekšpusē ligzda ir oderēta ar zāļu stiebriem, saknītēm, ķēpjiem un lapām. Dējumā ir 3—5 olas. Tās perē tikai mātīte. Inkubācijas periods ilgst 17—18 dienas. Kad mazuļi izšķīlušies, par tiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido pēc 19—22 dienām. Arī pēc izlidošanas vecāki baro jaunos putnus vēl apmēram 3 nedēļas.
1998. gada Latvijas čempionāts šahā

1998. gada Latvijas šaha čempionāts bija Latvijas šaha čempionāti vīriešiem un sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas 1998. gada šaha čempionāts vīriešiem notika no 11. līdz 19. martam Rīgā. Turnīrs noritēja pēc Šveices sistēmas 9 kārtās. Visu laiku līderis bija Juzefs Petkēvičs, taču pēdējā kārtā pēc uzvaras pār Viesturu Meijeru viņu panāca Māris Krakops. Bija jāspēlē papildu mačs no 4 partijām par čempiona nosaukumu. Tajā veiksmīgāks bija Krakops, kas uzvarot ar 2,5:1,5, kļuva par Latvijas čempionu.
Latvijas 1998. gada šaha čempionāts sievietēm notika no 9. līdz 19. martam Rīgā. Gandrīz visu turnīra distanci līdere bija Oksana Vedeņina, taču zaudējums pēdējā kārtā pret Tatjanu Voronovu ļāva viņai ieņemt tikai 3. vietu. Toties Voronova kopā ar Danu Reiznieci dalīja pirmo vietu. Arī šeit bija jāspēlē papildu mačs no 4 partijām par čempiones nosaukumu, kurš notika no 7. līdz 10. maijam Ventspilī. Mačā izšķirošā izrādījās pirmā partija, jo atlikušās trīs beidzās ar punkta dalīšanu, un uzvara tajā ļāva Reizniecei pirmo reizi kļūt par Latvijas čempioni.
Nāve (tēls)

Izskats

Nāvi tradicionāli apraksta kā skeletveida figūru ar izkapti un melnām drēbēm. Uzskata, ka tā parasti savāc cilvēku dvēseles tiem nomirstot. Nāvi parasti uzskata par neredzamu, tai parādoties tikai cilvēkam mirstot, turklāt katram cilvēkam tā izskatoties citādāk.
Lobērģi

Novadnieki

Lobērģos dzimis vācbaltiešu vēsturnieks un rakstnieks Zigfrīds fon Fēgezaks (Siegfried von Vegesack, 1888—1974).
Nils van Deiks

Šaha kompozīcija

No 1952. gada publicējis vairāk nekā 260 šaha kompozīcijas, galvenokārt divvilčus un trīsvilčus. Sastādīšanas konkursos ieguvis vairāk nekā 60 godalgas. No 1961. gada starptautiskais meistars un no 1966. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā.
Zamosca

Zamosca UNESCO pasaules mantojuma sarakstā

1992. gadā Zamoscas vecpilsētu iekļāva UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Zamosca iekļauta sarakstā, jo dibināta XVI gs. tirdzniecības ceļā, kas savienoja Rietumeiropu un Ziemeļeiropu ar Melno jūru. Pilsētu plānoja Padujas arhitekts Bernando Morando, pamatojoties uz itāļu tā laika teoriju par "ideālu pilsētu". Saglabājusies gandrīz neskarta kā lielisks XVI gs. beigu renesanses pilsētas paraugs, kurš apvieno Itālijas un Centrāleiropas celtniecības tradīcijas.
Fogts

Vēsture

Kārļa Lielā dibinātās impērijas laikā fogti bija katoļu baznīcas bīskapiju un abatiju pārstāvji laicīgajās tiesās (latīņu: advocatus ecclesiae). No latīņu valodas šis vārds pārgāja vācu valodā un Svētās Romas impērijas laikā zemes fogti (Landvögte) arvien biežāk pildīja laicīgo valdnieku pārstāvju funkcijas. Viduslaiku Livonijā fogti bija visu bīskapiju un vairāku ordeņa pilsnovadu pārvaldnieki.
Lietuvas dižkunigaitijas teritorijā, arī Latgalē par voitu dēvēja gan pilsētas soģi, gan ciema vecāko jeb ciema stārastu.
Chlorops

Ekoloģija

Kāpuri attīstās graudaugos.
Uz Chlorops ģints stiebrmušām var parazitēt plēvspārņi. Piemēram, uz Chlorops taeniopus var parazitēt Stenomalus micans endoparazītiskā suga.

Sistemātika

Ģints tipiskā suga ir Chlorops pumilionis (Bjerkander, 1778) (sinonīms Musca pumilionis Bjerkander, 1778).
Peonijas

Kultūrformas

Visvairāk ir audzētas baltziedu peonijas jeb pienziedu peonijas (P. lactiflora, sin. P. albiflora, P. chinensis, P. sinensis), kurām ir vislielākais šķirņu skaits (ap 3000), un tās dominē Eiropā un Latvijā ar bāzes krāsām baltā, rozā un sarkanā. 20. gs. otrajā pusē ASV tika radīta hibrīdo peoniju grupa ar koraļļkrāsas u.c. krāsu toņiem. Jaunākā kultivēto peoniju grupa ir intersekciju hibrīdi, kas ir krustojumi starp lakstveida un krūmpeonijām. Šīm jaunajām intersekciju peoniju šķirnēm piemīt galvenokārt ārējās krūmpeoniju pazīmes.
Intersekcijas grupas peonijas ir izcili ziedoši puskrūmi no 50 līdz 130 cm augsti ar stingru stublāju un ziedkātiem, un resniem pumpuriem. Lapas 15–25 cm garas, divkārt plūksnaini saliktas un šķeltas platos segmentos, gaiši olīvzaļas vai tumši zaļas, abās pusēs kailas, plaukstot ar rudu, bronzas, iedzeltenu vai oranžu nokrāsu. Ziedi dzinuma galos laterāli vai termināli 10–25 cm diametrā, daudzām šķirnēm puspildīti vai pildīti ar saliktas krāsas ziediem — bieži tiem vidū ir dažādas krāsas plankumi. Auglis ir trīsdaļīgs-piecdaļīgs somenis, sēklas samērā lielas — tumši brūnas līdz melnas. Latvijā parasti zied no jūnija sākuma līdz jūnija beigām.
Latvijas dārzos un apstādījumos dārza peonijas ir pirmajā desmitniekā pēc popularitātes un ir vienas no iemīļotākajiem krāšņumaugiem, jo daudzām peoniju šķirnēm ir laba un izcila smarža, kā arī tām ir liela formu un tipu daudzveidība.
Lidija Auza

Biogrāfija

Lidija Auza piedzima 1914. gada 24. februārī Vitebskā kalpotāju ģimenē. Mācījusies Latvijas Mākslas Akadēmijā. Strādāja par Rīgas pilsētas 16. pamatskolas skolotāju (1934—1943), par mākslinieci Rīgas Medicīnas Darbinieku namā (1946-1947) un Latvijas Vēstures institūtā (1947- 1950). Kopš 1949. gada piedalījusies dažādās izstādēs.
No 1956. gada bija Latvijas Mākslinieku savienības biedre. Sākumposmā galvenokārt gleznojusi baleta tēmai veltītus darbus. 60. gadu vidū krasi mainījusi stilu, sākot gleznot dekoratīvas ievirzes ainavas. 20. gadsimta 80. gados mākslinieces darbi kļuva lakoniskāki un atturīgāki.
Talsu pilsētas goda pilsone (1983). Bērni — Leonīds Mauriņš un Baiba Mauriņa. Mirusi 1989. gada 13. decembrī, apbedīta Rīgas Meža kapos.
Sultāne Turhana Hatidže

Biogrāfija

Turhana Hatidže, kuras dzimtais vārds nav zināms, bija austrumslāvu izcelsmes (Krievijas vai Ukrainas). Viņa tika sagūstīta Rutēnijā, būdama vēl bērns, un pārdota verdzībā Osmaņu Impērijā. Kad Turhana bija 12 gadus veca, viņu nosūtija uz harēmu, kā dāvanu no Krimas hana Ibrahima I mātei, sultānei Kosemai.

Favorīte

Tā bija Kosema, kas, visticamāk, uzdāvināja Hatidži kā favorīti sultānam. Turhanai un Ibrahimam I bija viens dēls, kas nākotnē kļuva par Mehmedu IV, kā arī viena meita — sultāne Atike.
Viņa bija viena no Ibrahima I astoņām Haseki, bet nebija viņa legālā sieva. Turhana bija Ibrahima ceturtā favorīte.

Mehmeda kāpšana tronī

Ibrahima uzvedība sāka runas par sultāna gāšanu no troņa, kas 1648. gada 6. augustā arī tika izdarīts, un dažas dienas vēlāk viņš tika nogalināts. Par Osmaņu Impērijas galvu kļuva bērns, Mehmeds IV. Ar dēla kāpšanu tronī, Sultānes Mātes titulam vajadzētu piederēt Turhanai, bet viņas jaunības un pieredzes trūkuma dēļ, par Sultāni Māti palika sultāne Kosema, Mehmeda vecāmāte, kas jau bija Sultāne Māte diviem saviem dēliem: Muradam IV un Mehmeda tēvam, Ibrahimam I.
Tomēr Turhana izrādijās pārāk ambicioza, lai bez cīņas atdotu šo titulu. Cīņā par Sultānes Mātes vietu, viņu atbalstīja lielvezīrs, bet Kosemu atbalstīja janičāri. Kaut gan Kosemas kandidatūru uzskatīja par labāko variantu impērijai, tauta bija neapmierināta ar janičāru ietekmi uz valsti.
Šajā cīņā Kosema plānoja gāzt Mehmedu no troņa un aizvietot viņu ar citu mazdēlu, kuram būtu mazāk ambicioza māte. Plāns izgāzās, jo par to Turhanai paziņoja viena no Kosemas verdzenēm. Nav zināms vai to inscinēja Turhana, bet Kosema tika nogalināta 3 gadus pēc tam, kad kļuva par reģenti Mehmedam IV.

Sultāne Māte un reģente

Pēc savas sāncenses nāves, Turhana kļuva par Sultāni Māti. Esot valsts reģentei, viņai piemita liela vara. Turhana pavadīja savu dēlu uz svarīgām pārrunām un reizēm runāja arī Divāna sapulcēs. Viņas dēls Mehmeds viņu ļoti cienīja un mīlēja. Viņš uzskatīja māti par līdzvaldnieci un uzskatīja par oficiālo imperatori. Šādu pilnīgu varu nesasniedza pat sultāne Kosema. Pieredzes trūkuma dēļ, Turhana balstījās uz vezīru padomiem.
Turhanas valdīšanu aptumšoja divi faktori — karš ar venēciešiem par Krētas salu un finanšu krīze, kas radās kara augsto izmaksu dēļ. Vāji lielvezīri neuzlaboja situāciju. Bet 1656. gadā par lielvezīru kļuva Mehmeds Pašā, un viens no nosacījumiem šīs vietas pieņemšanai bija tāds, ka viņam jādod lielāka autoritāte. Rezultātā savu politisko varu Turhana atdeva Mehmedam Pašā.
Canvas elements

Canvas (angļu: canvas — ‘audekls’) ir HTML 5 elements, kas paredzēts skriptu valodas vizualizācijai, izmantojot 2d un bitmap attēlus.

Vēsture

Canvas pirmatnēji tika izveidots Apple lietošanai Mac OS X tīkla komponentēs ar Safari pārlūkprogrammu. Vēlāk tas tika pielāgots Gecko tīmekļa pārlūkprogrammām un Opera tīmekļa pārlūkprogrammām un standartizēts kā WHATWG uz nākamās paaudzes tīkla tehnoloģijām.

Pielietojums

Canvas sastāv no zīmējamā apgabala, kas tiek uzstādīts HTML kodā ar augstumu un platumu. JavaScript kods sniedz piekļuvi šim apgabalam, ļaujot veidot dinamiski veidotu grafiku.

Paraugs

Šis koda paraugs rada Canvas elementu html lapā:
<canvas id="paraugs" width="320" height="240">
Tavs tīkla pārlūks neatbalsta HTML5 Canvas.
</canvas>
Koda paraugs ar attēlu piecās plaknēs
<html><head><script type="text/javascript">var siena = new Image(); 
siena.src = 'gmet01.jpg';function zimet(){var canvas = document.getElementById('Vietne');var cimg = canvas.getContext("2d");if (canvas.getContext){var ctx = canvas.getContext('2d');ctx.fillStyle = "#ffffff";ctx.fillRect(25,15,450,365);ctx.strokeStyle = "#fa4a4a";for (m = 0; m < 8; m++) { cimg.drawImage(siena, 0,8*m, 59,6,115-m*16,175+8*m,145+m*32,8);}for (m = 0; m <8; m++) { cimg.drawImage(siena, 0,8*m, 59,6,115-m*16,55-8*m,145+m*32,8); }for (m = 0; m <8; m++) { cimg.drawImage(siena, 8*m,0, 6,59,125-m*16,35-8*m,16,145+m*16); }for (m = 0; m <8; m++) { cimg.drawImage(siena, 8*m,0, 6,59,255+m*16,39-8*m,16,145+m*16); }cimg.drawImage( siena, 0,1, 59,59,135,55,120,120);ctx.fill();ctx.stroke();setTimeout(zimet,24);} else { }}</script></head><body onload="zimet();"><div> <canvas id="Vietne" width="580" height="450"></canvas></div></body> </html>
31. decembris

31. decembris ir gada 365. diena pēc Gregora kalendāra (366. garajā gadā). Šī ir gada pēdējā diena.
Kašruts

Dzīvnieku kaušana

Kašruts aizliedz ēst dzīvniekus, kas miruši dabīgā nāvē, kā arī gaļu, kurā vēl ir asinis. Tora īpaši aizliedz jebkādas asins lietošanu uzturā tāpēc, ka tā satur dzīvnieka dzīvību. Tāpēc košera gaļai ir jābūt tīrai no asinīm.
Likumam atbilstoša kaušana tiek saukta par šehitā. Lopu un putnu nokaušanas metode ir ātra rīkles pārgriešana ar ļoti asu nazi. Šādas kaušanas mērķis ir nonāvēt dzīvnieku pēc iespējas ātrāk un nesāpīgāk. Jau kaušanas laikā tiek notecināta lielākā daļa asiņu, pēc tam gaļa no asinīm tiek attīrīta vai nu vārot, vai arī sālot un mērcējot. Olu, kurā ir asins plankumiņš, nedrīkst lietot uzturā.

Gaļas un piena produktu atdalīšana

Torā trīs reizes ir norādīts, ka kazlēna gaļu nedrīkst vārīt tā mātes pienā. Šis aizliegums tiek interpretēts kā aizliegums vienlaikus ēst gaļas un piena produktus. Zivs gaļas un piena produktu lietošana kopā ir atļauta.
Starp gaļas un piena produktu lietošanu uzturā arī jāietur trīs līdz sešu stundu pārtraukums.
Aizliegums jaukt dažādus produktus ēdienreizēs attiecas arī uz virtuves priekšmetiem un traukiem: katliem, pannām, šķīvjiem, dakšām utt. Tāpēc reliģiska ebreja virtuvē parasti ir divi trauku komplekti. Trauki var zaudēt savu košera statusu, ja tos izmanto dažādu karsto ēdienu gatavošanai - katlā, kurā gatavota gaļa, nedrīkst vārīt pienu. Tas neattiecas uz aukstiem ēdieniem, tāpēc ar vienu un to pašu nazi drīkst griezt aukstu gaļu un sieru.
Virtuves virsmas un izlietnes arī bieži var nonāk kontaktā ar dažādiem pārtikas produktiem, tāpēc jārūpējas, lai netīrie trauki un virtuves priekšmeti ar tām nesaskartos.
Mūsdienās izplatītie trauku mazgātāji ir kašrut problēma, jo tajos mazgā dažādus traukus. Tāpēc ir ieteikts pēc trauku, kas saskārušies ar gaļas ēdieniem, nomazgāšanas, ieslēgt tukšo mazgāšanas ciklu un tikai pēc tam likt iekšā traukus, kas saskārušies ar piena produktiem.

Vīnogu produkti

Vīnogu produktu patēriņa ierobežojumu saknes meklējamas aizliegumā izmantot elkdievībā izmantotas lietas. Visās senlaiku un mūsdienu pagānu reliģijās parasti tiek izmantots vīns, tāpēc neebreju gatavotā vīna un citu vīnogu produktu patēriņš ir aizliegts. Tas neattiecas uz svaigām vīnogām.
Barkavas iela (Rīga)

Vēsture

Ielai nosaukums piešķirts 1959. gadā. Iesākumā tas bija vienkāršs ceļš caur mazdārziņu koloniju.
Jānis Geiba

Biogrāfija

J. Geiba dzimis Madonā četru bērnu ģimenē. 1952. gadā Geibu ģimene pārcēlās uz dzīvi Krāslavas rajonā. Pabeidzis Dagdas lauksaimniecības tehnikumu. Sešdesmito gadu vidū Geiba iestājās komunistiskajā partijā, ilgstoši bija padomju un partijas funkcionārs.1980-1982. gadā strādājis par LKP CK instruktoru, no 1982. līdz 1985. gadam bijis Daugavpils rajona izpildkomitejas priekšsēdētājs, 1985. gadā kļuvis par PSKP Daugavpils rajona komitejas pirmo sekretāru. 1989. gadā Geiba tika ievēlēts par PSRS tautas deputātu 302. Daugavpils lauku nacionāli teritoriālajā vēlēšanu apgabalā, uzvarot pazīstamo Atmodas laika aktīvisti Itu Kozakeviču. PSRS Tautas deputātu kongresā Jānis Geiba atbalstīja Latvijas Tautas frontes nostādnes.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Geiba bija Daugavpils rajona padomes un rajona valdes priekšsēdētājs, strādāja Baltijas Tranzītu bankā. Darbojās Daugavpils latviešu biedrības valdē. 2010. gadā apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Tīringene

Vēsture

Brīvvalsts nosaukums atvasināts no seno ģermāņu cilts tīringu (vācu: Thüringer) vārda. Tas netika lietots līdz 1920. gadam, kad pēc Pirmā pasaules kara beigām t.s. Veimāras Republikas ietvaros izveidoja Tīringas zemi (1920–1952) ar galvaspilsētu Veimārā, kurā ietilpa septiņas agrāk pastāvējušās hercogistes Saksija-Veimāra-Eizenaha (Sachsen-Weimar-Eisenach), Saksija-Meiningene (Sachsen-Meiningen), Saksija-Altenburga (Sachsen-Altenburg), Saksija-Gota (Sachsen-Gotha), Švarcburga-Rudolštate (Schwarzburg-Rudolstadt), Švarcburga-Zonderhauzene ( Schwarzburg-Sondershausen) un Roisa (Reuß). Saksija-Koburga (Sachsen-Coburg) pievienojās Bavārijai, bet Erfurte un Ziemeļtīringa palika Prūsijas sastāvā līdz 1945. gadam.
Pēc Otrā pasaules kara Tīringas zeme atradās PSRS okupācijas zonā, no 1949. gada VDR sastāvā. 1952. gadā to sadalīja trīs apgabalos: Erfurtes, Gēras un Zūlas. Pēc Vācijas atkalapvienošanās 1990. gadā atjaunoja Tīringas zemi ar galvaspilsētu Erfurtē. 1993. gadā tā ieguva Tīringenes brīvvalsts nosaukumu.

Ģeogrāfija

Lielākās pilsētas: Erfurte, Gēra, Jēna, Veimāra
Lielākās upes: Leine, Zāle, Vera
Kalni un augstienes: Harcs (Harz), Rēns (Rhön), Tīringenes Mežs (Thüringer Wald)
Jumprava (Jumpravas pagasts)

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie Rīgas—Krustpils dzelzceļa līnijas stacijas Jumprava. 1932. gadā Jumpravai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu.
Saules kaujas memoriāls

Saules kaujas memoriāls (lietuviešu: Saulės mūšio paminklas) ir nepabeigta monumentāla būve Saules kaujas iespējamajā vietā pie Mūsas upes Jauņūnu ciema apkārtnē netālu no Eiropas autoceļa E77 posma Jonišķi - Šauļi. Aptuveni 10 km attālumā uz dienvidiem atrodas Krustu kalns.

Vēsture

1987. gadā Lietuvas PSR Kultūras ministrija pēc Saules kaujas 750. gadu svinībām iekļāva Jauņūnu apkaimi kā iespējamo kaujas vietu Republikas nozīmes vēstures pieminekļu sarakstā.
Pēc Lietuvas Republikas neatkarības atgūšanas 1991. gadā Lietuvas kultūras fonds un tā Šauļu novada biedrība Jonišķos, Šauļos un Viļņā aktīvi atzīmēja kaujas 755. gadadienu, piedaloties arī Latvijas Republikas vēstniecībai Lietuvā. 
Kaujas 760. gadadienā pēc Huberta Smiļģa ierosmes 1996. gada konkurā par Saules kaujas memoriālā parka izveidi Jauņūnos uzvarēja lietuviešu arhitektes Virgīnijas Taujanskienes projekts.
Memoriāla izveidei piešķīra 3,97 ha zemes, kurā tika veikta arheoloģiskā izpēte. Pēc senkapu atklāšanas 1997. gadā būvdarbi tika uz laiku atlikti. 1998. gadā skulptūru konkursā uzvarēja tēlnieks Vītauts Narutis ar seno baltu simboliem: sauli, zemi un ķēniņu varas zīmēm. 
Sagaidot kaujas 770. gadadienu, Lietuvas Ministru kabinets 2005. gadā no Valsts investīciju programmas memoriāla izveidei piešķīra vairāk nekā 2 miljonus litu. Arhitekti papildināja projektu ar ūdens tilpni (arheologi šajā vietā bija atraduši aizauguša ezera karstu) un 30 metrus augstu monumentu - saules pulksteņa smaili, kuras ēna kristu pār Saules kaujas gadskaitli. Smaili garāmbraucēji pamanītu no tuvējās Rīgas-Šauļu šosejas. 
2008. gadā sākās būvdarbi, tomēr arī uz kaujas 775. gadadienu memoriāls 2011. gadā netika pabeigts.
Kaujas 780. gadskārtā 2016. gadā Šauļu pilsētas mērs A. Visocks, Šauļu rajona mērs A. Bezars un Jonišķu rajona mērs Ģ. Čepulis nosūtīja aicinājumu valdībai piešķirt līdzekļus, lai pabeigtu iesākto Saules kaujas memoriālu, brīdinot, ka citādi tas vispār aizies postā un jau paveiktie darbi zaudēs jēgu. 
No Jonišķiem ievēlētais Lietuvas Seima deputāts Vitālijs Gaiļus izteicās, ka nesaskata valdošajā koalīcijā un valdībā apņēmību projektu pabeigt, tādēļ sācis sarunas ar Latvijas Saeimas deputātu grupu sadarbībai ar Lietuvu par iespēju šo projektu finansēt no Pārrobežu sadarbības programmas līdzekļiem, un latvieši šo ideju atbalstījuši.
Roberts Bīlmanis

Biogrāfija

Roberts Bildermanis piedzima 1880. gada 10. jūnijā Vircavas pagastā. Beidzis Irlavas skolotāju semināru. 1904. gadā kļuva par Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas biedru. Piedalījās 1905. gada revolūcijā. Pēc revolūcijas vairākus gadus pavadījis trimdā, 1912. gadā atgriezies Latvijā, ar pseidonīmu "Robs" rakstīja legālajos sociāldemokrātu laikrakstos. No 1915. līdz 1917. gadam darbojās latviešu kultūras birojā Maskavā.
Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas 1918. gadā atgriezies dzimtenē kļuva par pagaidu parlamenta — Tautas padomes — locekli. Vēlāk darbojies vairākos valsts parlamenta sasaukumos: 1920. gadā ievēlēts Satversmes sapulcē, 1922. gadā — 1. Saeimā, 1925. gadā — 2. Saeimā, bet 1928. gadā — 3. Saeimā. 1931. gadā nav ticis ievēlēts 4. Saeimā, līdz ar to darbu parlamentā beidzis. Bijis arī Rīgas domes deputāts. 1928. gadā nomainīja uzvārdu no Bildermanis uz Bīlmanis.
No 1925. līdz 1934. gadam bija Latvijas Hipotēku bankas direktors. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada maijā zaudējis amatu, arestēts un nogādāts Liepājas koncentrācijas nometnē, kur pavadīja vairākus mēnešus. Vācu okupācijas laikā 1940. gados Bīlmanis darbojās Latvijas Centrālajā padomē. Okupācijas laikā ticis arestēts un turēts Rīgas Centrālcietumā. Vēlāk, padomju okupācijas laikā 1948. gadā arestēts un 1949. gadā izsūtīts uz koncentrācijas nometni Sibīrijā. No ieslodzījuma atbrīvots 1956. gadā.
Miris 1964. gada 18. janvārī Rīgā.
Krievijas Impērija olimpiskajās spēlēs

Medaļas pa vasaras sporta veidiem

‡ — Daiļslidošana 1908. gadā bija iekļauta vasaras olimpisko spēļu programmā
Inta Kļimoviča-Drēviņa

Karjera

Nopietni ar skriešanu sākusi nodarboties 18 gadu vecumā. Piedalījusies 1976. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Monreālā. Tajās izcīnīja bronzas medaļu 4×400 metru stafetē (3:24,24 min). Tāpat bronzu izcīnījusi 1974. gada Eiropas čempionātā Romā 4×400 metru stafetē PSRS izlases sastāvā. 1975. gada Eiropas čempionātā telpās izcīnījusi zeltu 4×2 apļu stafetē un bronzu individuālajā 400 metru distancē (42,80 s). Vairākas medaļas sportiste izcīnījusi PSRS čempionātā, tai skaitā vienreiz kļuva par valsts čempioni telpās. 1975. un 1980. gadā uzvarējusi Rīgas kausu sacensībās. 14 reizes uzvarējusi Latvijas PSR čempionātā. 1976. gada 7. augustā PSRS izlases sastāvā uzstādīja pasaules rekordu 4x440 jardu stafetē — 3:29,1 min. Astoņas reizes labojusi Latvijas rekordus. I. Kļimoviča-Drēviņa ir pašreizējo Latvijas rekordu 4×200 m un 4×400 m distancēs lidzautore. 400 m distancē viņai pieder viens no labākajiem personiskajiem rekordiem Latvijas vēsturē (51,49 s).
Makss Hildeberts Bēms

Dzīvesstāsts

Dzimis Bērzaines ģimnāzijas skolotāja Maksimiliāna Bēma ģimenē. 1902. gadā ģimene pārcēlās uz Lotringu. 1914. gadā Makss Bēms aizstāvēja disertāciju par Fihti Jēnas universitātē. Pirmā pasaules kara laikā publicēja darbus par pierobežas vācu (Grenz- und Auslanddeutschtum) jautājumiem. 1918. gadā strādāja Rīgā Preses pārvaldē Maksa fon Šeibnera-Rihtera vadībā, kur iepazinās ar Oto fon Kurzellu un Arno Šikedancu.
Atgriežoties Vācijā, iesaistījās konservatīvo vācu nacionalistu kustībā. 1932. gadā publicēja darbu, kurā izklāstīja savu programmu — "Atsevišķi stāvoša tauta" (Das eigenständige Volk. Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 1932.). 1933. gadā Bēms kļuva par Jēnas universitātes etnosocioloģijas un etniskās teorijas profesoru. 1945. gadā tika atbrīvots no amata. Devās uz Lineburgu, kur nodibināja Ostaladēmiju (Ost-Akademie), kas nodarbojās ar Austrumeiropas vāciešu jautājumiem.
Veisenberga

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1228. gadā.
Pētījums par cilvēka sapratni

Pētījums par cilvēka sapratni ir filozofa Deivida Hjūma sarakstīta grāmata, kas publicēta 1748. gadā. Grāmatu neaizsargā autortiesības, un tā ir brīvi pieejama. Tā ir grāmata, kas, pēc viņa paša vārdiem, atmodināja Imanuelu Kantu no "dogmatiskas snaudas".