google/wiki40b huggingface dataset:
Jūtas tējkanna

Vēsture

Mārtinam Ņūelam darbā vajadzēja pazīstama objekta vidēji sarežģītu matemātisku modeli. Viņa sieva Sandra ieteica modelēt viņu tējas aparātu, jo tieši tajā laikā Mārtins ar sievu dzēra tēju. Mārtins paņēma papīru, zīmuli un uzskicēja tējkannu. Tad viņš aizgāja uz laboratoriju un izveidoja Bezjē kontroles punktus uz Tektronix potencialoskopa.
Ņūels izveidoja matemātiskus datus, kas aprakstīja tējkannas ģeometriju (trīsdimensiju koordinātu kopa) un padarīja tos publiski pieejamus. Drīz vien arī citi pētnieki datorgrafikas eksperimentiem sāka izmantot tos pašus datus. Laikam ejot, tējkannas attēlošana vairs nebija tik liels izaicinājums, kāds tas bija 1975. gadā, bet tējkanna palika par standarta attēlošanas objektu arī mūsdienās.
Hezbollah

Hezbollah (arābu: حزب الله; latviski "Dieva partija") ir šiītu islāmistu politiska un paramilitāra organizācija, kas darbojas Libānā. Tā ir arī viena no lielākajām sociālo pakalpojumu, kas saistīti ar darbību skolās, slimnīcās, zemkopībā un citviet, sniedzējām Libānas šiītu kopienā. Vairākas arābu valstis, piemēram, Saūda Arābija, Ēģipte, Jordānija ir nosodījušas tās darbības. Tomēr ir valstis, kuras atklāti atbalsta Hezbollah, piemēram, Irāna un Sīrija. Amerikas Savienotās Valstis, Ēģipte, Izraēla, Austrālija un Kanāda ir atzinušas šo organizāciju par teroristisku.

Darbība

Hezbollah radās kā paramilitāra pretestības organizācija 1982. gadā, kad Izraēla iebruka Libānā, un okupēja tās reģionus. Tobrīd tās apmācību veica Irānas atsūtītie militārie speciālisti. 1985. gadā publicētajā manifestā organizācija izvirzīja vairākus mērķus, pirmkārt, apturēt jebkādus koloniāla rakstura invāzijas nodomus Libānas teritorijā, otrkārt, sodīt kristiešu partijas, kas to atbalstīja, treškārt, nodibināt islāma režīmu Libānā. Organizācijas līderi vairākkārt ir atbalstījuši Izraēlas iznīcināšanu. No mazas paramilitāras grupas tā ir spējusi izaugt par organizāciju, kuras pārstāvji atrodas Libānas parlamentā, kurai pieder sava radiostacija, satelīttelevīzijas kanāls, kura realizē sociālās attīstības programmas. Hezbollah bauda plašu atbalstu šiītu kopienā. Turklāt pēc 2006. gada Izraēlas iebrukuma spēja iegūt plašu atbalstu arī citās sabiedrības daļās (kristiešu, sunītu, druzu), kā arī mobilizēt tūkstošiem cilvēku.
Finansiālo atbalstu organizācija saņem no Libānas iedzīvotājiem un ārzemju šiītiem, ka arī no Irānas un Sīrijas valdībām. Militārā ziņā organizācijai ir apmēram 1 000 aktīvo karavīru un 6 000 — 10 000 organizācijas brīvprātīgo rezerve.
Tau daļiņa

Tau daļiņa jeb tau leptons (apzīmē ar grieķu burtu τ) ir nestabila elementārdaļiņa - smagākais no pazīstamajiem leptoniem. Tau daļiņai ir negatīvs elektriskais lādiņš un pusvesels spins. Kā visiem leptoniem, tau daļiņai eksistē antidaļiņa, kuras lādiņš ir pozitīvs.

Vēsture

Tau daļiņa tika atklāta 1975. gadā, izmantojot elektronu - pozitronu kolaideru SLAC (ASV). Anihilējot lielas enerģijas elektroniem un pozitroniem, var veidoties tau un antitau daļiņas.

Īpašības

Tau daļiņas masa ir 1777 MeV. Dzīves ilgums 2,9 ·10⁻¹³ s.
1-Heksanols

Atrašanās dabā

Estera veidā 1-heksanols atrasts latvāņu sugas Heracleum giganteum sēklu ēteriskajā eļļā.
Palestīnas Valsts

Juridiskais statuss

Līdz 2016. gada jūlijam Palestīnas Valsti bija atzinušas 137 valstis, tā ir Arābu valstu līgas dalībniece. Taču tā nav ANO - Palestīnas Valsti neatzīst vairākas Drošības Padomes valstis (ASV, Francija, Lielbritānija), kā arī lielākā daļa ES valstu un Japāna.
ANO Ģenerālā Asambleja savā 1988. gada 15. decembra rezolūcijā 43/177 tikai fiksēja Palestīnas Valsts pašproklamēšanas faktu, un nolēma turpmāk PAO pārstāvniecību ANO (kurai ir novērotāju statuss) dēvēt par Palestīnas delegāciju "nemazinot PAO novērotāju statusu un funkcijas ANO sistēmā".
Par pilnvērtīgu starptautisku subjektu Palestīnas Valsts kļūs tad, kad tā politiski un ekonomiski kontrolēs savu teritoriju (šobrīd tā ir Izraēlas protektorāts), būs nospraustas robežas, un to atzīs visas ANO Drošības Padomes valstis.

Iestāšanās ANO

2011. gada 22. septembrī Palestīnas pašpārvaldes prezidents Mahmuds Abass iesniedzis oficiālu lūgumu Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) ģenerālsekretāram Banam Kimūnam uzņemt Palestīnu par pilnvērtīgu ANO dalībvalsti 1967. gada 4. jūnija robežās ar galvaspilsētu Kudsu (Jeruzalemi). Eiropas Parlaments 2011. gada 29. septembrī apstiprinātā rezolūcijā nosaucis Palestīnas valstiskuma atzīšanas centienus par likumīgiem un norāda, ka risinājums jārod tuvākā gada laikā. Savukārt ASV Kongress 1. oktobrī nobloķēja 200 miljonu ASV dolāru (100 miljoni latu) vērto palīdzības programmu palestīniešu pašpārvaldei, tā reaģējot uz mēģinājumu panākt Palestīnas valsts uzņemšanu ANO.

Iestāšanās UNESCO

2011. gada 5. oktobrī UNESCO izpildkomiteja ieteica uzņemt Palestīnu pilntiesīgas valsts statusā. Ierosinājumu atbalstīja 40 UNESCO izpildkomitejā pārstāvētās valstis, četras balsoja pret, bet 14 atturējās. Pret rezolūciju balsoja ASV, Vācija, Rumānija un Latvija.
Koddales daudzpiekļuve

Koddales daudzpiekļuve vai CDMA (angļu: Code division multiple access) ir vairāku lietotāju vienlaicīga piekļuve kopīgam fiziskam resursam, katram lietotājam modulācijai lietojot attiecībā pret citiem lietotājiem atšķirīgu diskriminējamu kodu secību. Visi lietotāji izmanto vienu nesējfrekvenci, kā arī pārraida vienlaicīgi. Uztveršanai izmanto korelācijas uztvērējus, kā korelācijas funkciju izmantojot to pašu kodu secību, ko raidītājā. Rezultātā signāls, kura koda secība sakrīt ar uztvērēja kodu secību iegūst pastiprinājumu, bet pārējo raidītāju signāli vājinājumu. Tā kā katra lietotāja signāls ir modulēts ar pārējiem lietotājiem nezināmu funkciju, priekš pārējiem lietotājiem šī lietotāja signāls ir vienkārši troksnis.

Sinhronā koddales daudzpiekļuve

Sinhronās koddales daudzpiekļuves darbībai nepieciešama visu raidītāju sinhronizācija. Katram raidītājam izvēlas savu ortogonālu modulējošo funkciju, savukārt uztvērējā uztverto signālu reizina ar to pašu modulācijas funkciju. Tā kā ortogonālo funkciju integrēts (novidējots) reizinājums ir nulle, pārējo lietotāju signālu jauda demodulatora izejā arī būs nulle. Savukārt ar to pašu funkciju modulētā signāla jauda būs vislielākā. Lai nodrošinātu modulējošo funkciju ortogonalitāti ir nepieciešams nodrošināt precīzu fāzes nobīdi starp šīm funkcijām, t.i. sinhronizāciju starp visiem raidītājiem un uztvērējiem. Mobilo telefonu tīklā šāda sinhronizācija ir diezgan sarežģīti realizējama jo mobilās stacijas atrodas dažādos attālumos no bāzes stacijas , līdz ar ko radioviļņi no tām pienāk ar dažādu aizturi.

Asinhronā koddales daudzpiekļuve

Tā kā matemātiski nav iespējams izveidot kodu secības, kuras būtu ortogonālas pie jebkuras fāzes nobīdes, asinhronajai koddales daudzpiekļuvei izmanto pseidonejaušas kodu virknes. Šādas virknes izskatās kā nejaušu skaitļu virknes, taču ir iepriekš definētas un tāpēc zināmas gan uztvērējam gan raidītājam. Ar pseidonejaušu kodu virkni modulētam signālam ir trokšņa īpašības. Uztvērējā izmanto to pašu pseidonejaušo funkciju kā korelācijas funkciju.
Korelācijas uztvērēja izejā izdalās tas signāls, kura modulējošā kodu secība sakrīt ar korelācijas signālu, taču tā kā citu lietotāju kodu secības nav ortogonālas, bet trokšņveida, pārējie lietotāji rada troksni derīgajam signālam. Lai nodrošinātu piekļuvi pēc iespējas vairāk lietotājiem ir svarīgi lai uztvērējā visu raidošo lietotāju signāli pienāktu ar vienādu jaudu. Šī iemesla dēļ mobilajos tīklos, kur izmanto asinhrono koddales daudzpiekļuvi tiek pievērsta pastiprināta uzmanība precīzai raidītāju jaudas stūrēšanai. Sakarā ar to ka korelācijas uztvērējs balstās uz signāla vidējošanu un rada signāla aizturi, modulējošās pseidonejaušās kodu virknes frekvence tiek izvēlēta daudz augstāka nekā derīgā signāla frekvence. Virkne tiek izvēlēta tā lai izejas signāla jauda būtu vienmērīgi sadalīta visā atļautajā frekvenču joslā.
Biosfēras rezervāts

Biosfēras rezervāts ir plaša teritorija, kurā atrodas starptautiskas nozīmes ainavas un ekosistēmas. To izveidošanas mērķis ir dabas daudzveidības saglabāšana biosfērā kopumā, vienlaikus veicinot teritorijas sociālo un ekonomiski attīstību. 2011. gada martā pasaulē kopā bija 564 biosfēras rezervāti 109 valstīs. Latvijā ir izveidots viens biosfēras rezervāts — Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāts.

Biosfēras rezervātu vēsture

Biosfēras rezervāti ietilpst Apvienoto Nāciju Izglītības, Zinātnes un Kultūras Organizācijas (UNESCO) programmā "Cilvēks un biosfēra", kas aizsākta [1970]. gadā. Programmas mērķis ir uzlabot cilvēku attiecības ar vidi globālā mērogā, galvenokārt veicinot starpdisciplinārus pētījumus par vides un cilvēka mijiedarbību.
Re, kāds gadījums!

Sižets

Filmā kāds puisēns kopā ar draugiem - gulbi un suni - pārmāca negantu robotu.
Ādolfs Gerhards fon Vulfs

Dzīvesgājums

Dzimis 1857. gada 1. maijā Vīsbādenē Gaujienas muižas īpašnieka Jūliusa fon Vulfa (1809-1872) piecu bērnu ģimenē kā vecākais dēls. Bērnību kopā ar māti pavadīja Vīsbādenē, kur uzsāka mācības ģimnāzijā, pēc tēva nāves viņa ģimene pārcēlās uz Cesvaini. Turpināja mācības Bērzaines ģimnāzijā (1874-1876) un Tērbatā. 
Studēja Tērbatas Universitātē jurisprudenci (1879-1881) un ekonomiku (1881-1883), bija studentu korporācijas Livonia loceklis. Šajā laikā uzsāka kopdzīvi ar Loti Elksni (dzimusi 1856), viņiem dzimuši četri ārlaulības bērni: Jānis Kalniņš (1884), Otīlija (1887), Ferdinands Kalnings (1889) un Pēteris Kalniņš (1892). 
Kopš 1884. gada bija Cesvaines muižas īpašnieks, 1885. gadā apprecējās ar Annu Natāliju Štālu fon Holšteinu (1862-1933). Tajā pašā gadā pie doktorāta uzcēla privātu slimnīcu ar 25 gultām.
1892. gada vasarā arhitekti H. Grīzebahs un A. G. Dinklāge pēc viņa pasūtījuma uzzīmēja jaunās Cesvaines pils plānu eklektisma stilā. No 1892. gada rudens līdz 1893./1894. gada ziemai uzcēla pils staļļus, 1894. gadā pabeidza pils mūrniecības darbus un jumtu, veica apmešanas un daļu nobeiguma darbu, bet 1895. gada septembrī Vulfi ievācās jaunajā pilī. 
Pēc ilgstošas slimošanas viņš devās ārstēties uz Vīni.
Miris 1904. gada 25. martā Vīnē. Viņa līķis pa jaunatklāto dzelzceļa līniju Pļaviņas—Valka tika atvests līdz Cesvaines stacijai, no turienes zārku ar melni pārklātu pajūgu, ko vilka četri melni zirgi un pavadīja 60 cilvēku ar lāpām, to nogādāja pilī. 3. jūnijā apglabāts dzimtas kapličā Cesvaines pilskalnā (saukts par Baronkalnu). 
1950. gados viņa kapakmens tika sasists, vēlāk kapavietu piebēra ar būvgružiem un aizbetonēja. 1993. gadā kapavieta sakopta.
Žoau Paulu Batista

Karjera

2004. gadā Ž. P. Batista pārcēlās uz Gonzagas universitāti un tās NCAA komandu "Bulldogs" (iepriekš viņš pārstāvēja divas citas augstskolas NCAA līgā). Neraugoties uz labo koledžu basketbola statistiku Ž. P. Batista 2006. gada NBA draftā netika izvēlēts (viņam bija jau 25 gadi, kas ir liels vecums priekš draftā iekļauta jaunā basketbolista). Batista gan spēlēja NBA Vasaras līgā Lasvegasā Minesotas "Timberwolves" sastāvā, taču klubs neparakstīja līgumu ar spēlētāju.
Par pirmo klubu Ž. P. Batistas Eiropas karjerā kļuva Lietuvas basketbola klubs Viļņas "Lietuvos Rytas". Tā sastāvā viņš kļuva par 2006.—2007. gada sezonas Baltijas Basketbola līgas čempionu, bet ULEB kausā nokļuva līdz finālspēlei, kurā piekāpās Madrides "Real".
2008. gada februārī, pēc neveiksmīga sezonas sākuma "Lietuvos Rytas" sastāvā, Ž. P. Batista pievienojās Latvijas klubam Rīgas "Barons/LMT", kura sastāvā kļuva par 2008. gada Latvijas Basketbola līgas čempionu. Pēc šīs sezonas pārcēlās uz Francijas Basketbola līgas klubu Lemānas "Sarthe", ko pārstāv joprojām.

Brazīlijas izlase

Brazīlijas izlases sastāvā Ž. P. Batista izcīnīja uzvaru 2009. gada Amerikas čempionātā un 10. vietu 2010. gada Pasaules čempionātā. Tāpat uzvarējis arī Panamerikas spēlēs un Dienvidamerikas čempionātā. Brazīlijas izlases sastāvā, kas spēlēja 2012. gada Olimpiskajās spēlēs Londonā, Ž. P. Batista netika iekļauts, garo spēlētāju pozīcijās viņu izkonkurēja Nene, Andersons Varežau un Tjagu Spliters.
Valmieras apgabals

Valmieras apgabals (Kreisgebiet Wolmar) bija administratīvi teritoriālā vienība Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala (1941-1944) sastāvā. Valmieras apgabala komisārs bija Hermanis Hanzens (Hermann Hansen, 1898-1973).
Lakstīgala

Izskats un īpašības

Lakstīgala ir neliela auguma dziedātājputns, ar neuzkrītošu, pelēkbrūnu apspalvojumu. Toties lakstīgalas dziesma tiek uzskatīta par vienu no skaistākajām putnu dziesmām pasaulē. Tās ķermenis ir 16—18 cm garš, spārnu plētums 24—26 cm, svars 21—29 g. Ārēji tā ir ļoti līdzīga rietumu lakstīgalai (Luscinia megarhynchos), bet ir pelēcīgāka par to. Apspalvojums ir pelēkbrūns, kas uz muguras un krūtīm ir nedaudz tumšāks nekā pavēderē. Reizēm uz krūtīm un vēdera ir tumšāk brūnu spalviņu raibumojums. Acis ir brūnas, un ap tām nav baltā gredzena, kāds ir rietumu lakstīgalai. Abi dzimumi izskatās vienādi, lai gan tēviņi ir pavisam nedaudz lielāki nekā mātītes.

Uzvedība un barība

Lakstīgala mājo lapukoku vai jauktu koku mežos ar biezu pamežu un biezos krūmājos, kas parasti atrodas kādas ūdenstilpes tuvumā. Lai barotos, tai ir svarīga trūdvielām bagāta augsne, ko sedz nokritušās un trūdošās lapas. Pamatā barojas uz zemes, kur augsnē meklē posmkājus un kukaiņus, reizēm tā barojas arī ar augļiem. Lakstīgala lēkā uz abām kājām un ar knābi pārmeklē trūdošās lapas. Ligzdošanas laikā lakstīgala meklē kukaiņus arī kokos un krūmos. Ja ir izdevība, tā medī arī lidojošos kukaiņus.
Lakstīgala ir teritoriāls putniņš, kas par savu teritoriju paziņo dziedādama. Ir novērots, ka pilsētās dzīvojošās lakstīgalas dzied skaļāk nekā lauku vidē dzīvojošās lakstīgalas, jo tām "jāpārdzied" pilsētas kopējais trokšņu fons. Dzied tikai tēviņi, līdzko sākas mazuļu barošanas laiks, dziedāšana beidzas.

Ligzdošana

Lakstīgala mazuļus sāk perēt maijā visā tās izplatības areālā. Ligzda parasti atrodas uz zemes, paslēpta starp kritušiem kokiem un to zariem, koku saknēm vai vienkārši trūdošu lapu paklājā. Tā parasti uzcelta labi noēnotā vietā. Ligzdai ir bļodveida forma, kas veidota no sausas zāles, lapām un augu stiebriem. Iekšpuse izklāta ar smalkākiem un mīkstākiem materiāliem, piemēram, matiem, vilnu. Ligzdu būvē tikai mātīte. Dējumā ir 4—5 olas, kas ir pelēkzilā vai olīvzaļā krāsā, ar dažiem sarkanbrūniem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 13—14 dienas. Perē tikai mātīte, bet putnēnus baro abi vecāki. Mazuļi pamet ligzdu pēc 11—14 dienām. Ļoti bieži seko atkārtots perējums.
Ir novērota hibridizēšanās lakstīgalai ar rietumu lakstīgalu savvaļas apstākļos, tomēr šādi hibrīdi ir sterili.
Frīdrihs Vilhelms III Hoencollerns

Dzīvesgājums

Frīdrihs Vilhelms dzimis Potsdamā kā vecākais dēls Prūsijas karaļa Frīdriha Vilhelma II ģimenē. Saskaņā ar prūšu valsts tradīcijām jaunībā viņš dienēja armijā. 1793. gadā apprecējās ar Luīzi fon Meklenburgu-Štrēlicu. 1797. gadā pēc tēva nāves kļuva par Prūsijas karali, un sāka vairākas svarīgas reformas valstī.
Sākoties Napoleona kariem, Prūsija centās saglabāt neitralitāti. Tomēr vēlāk galmā virsroku guva kara piekritēji Frīdriha Vilhelma III sievas vadībā, un 1806. gada oktobrī tā iesaistījās karā pret Franciju. Tomēr tā paša gada 16. oktobrī cieta smagu sakāvi Jēnas-Auerštetes kaujā un Frīdrihs Vilhelms III bija spiests pilnībā pakļauties Napoleona un Krievijas cara Aleksandra I diktātam. Galms pārcēlās uz Mēmeli, bet Prūsija zaudēja visas poļu teritorijas un teritorijas uz rietumiem no Elbas. Pēc Napoleona sakāves Krievijā Prūsija pieslējās Krievijai cīņā pret Napoleonu un prūšu karaspēks spēlēja būtisku lomu Napoleona sagrāvē.
Vīnes kongresā Prūsija izcīnīja vairākus teritoriālus ieguvumus. Pēc Napoleona sagrāves Frīdrihs Vilhelms III realizēja daudz konservatīvāku politiku nekā valdīšanas sākumposmā. Mira 1840. gadā un Prūsijas troni mantoja viņa dēls Frīdrihs Vilhelms IV.
Nensija Reigana

Biogrāfija

Nensija ar vārdu Anna Frensisa Robinsa piedzima 1921. gadā Ņujorkā, mašīnu tirgotāja un aktrises ģimenē. Drīz pēc Nensijas piedzimšanas viņas vecāki izšķīrās. Viņa uzauga Mērilendā, kur dzīvoja pie tēvoča un tantes, kamēr Nensijas māte aktīvi meklēja darbu. 1929. gadā māte apprecējās ar neiroķirurgu L. E. Deivisu, kas ģimeni pārveda uz Čikāgu. 1935. gadā patēvs oficiāli adoptēja meiteni, un viņa ieguva uzvārdu Deivisa. 1939. gadā pabeidza meiteņu latīņu skolu Čikāgā, bet 1943. gadā Šmita koledžu Masačūsetsā.
Nensija ieinteresējās par aktrises karjeru, sāka darboties Čikāgas teātrī, kur strādāja viņas māte. 1949. gadā pēc veiksmīgām kinoprovēm, Metro-Goldwyn-Mayer studija ar viņu parakstīja 7 gadu līgumu. Pseidonīmu Nensija Deivisa viņa ieguva 1940. un 1950. gados, kad viņa strādāja par aktrisi. Viņa ir filmējusies tādās filmās, kā Night into Morning (1951), Donovan's Brain (1953) un Hellcats of the Navy (1957).
1949. gadā Nensija iepazinās ar Ronaldu Reiganu, kurš tajā laikā bija aktieru ģildes prezidents. 1952. gadā viņi apprecējās, viņiem piedzima divi bērni.

Darbība ASV pirmās lēdijas statusā

No 1967. līdz 1975. gadam Nensija bija Kalifornijas štata pirmā lēdija, jo viņas vīrs Ronalds Reigans šajā laikā bija štata gubernators. 1980. gadā, kad Ronalds Reigans pretendēja uz ASV prezidenta posteni, Nensijai bija liela loma vīra vēlēšanu kampaņas organizēšanā. Līdz ar Ronalda Reigana uzvaru vēlēšanās, Nensija kļuva par ASV pirmo lēdiju. Viņa bija šajā statusā no 1981. līdz 1989. gadam.
1982. gadā Nensija Reigana aizsāka kampaņu pret narkotikām, kuras lozungs bija "Vienkākši saki nē" (Just Say No). Viņa ceļoja pa ASV, apmeklēja narkotiku rehabilitācijas centrus, uzstājās televīzijā. Kampaņa pārauga starptautiskā līmenī, kad Nensija uzaicināja citu valstu pirmās lēdijas piedalīties konferecē par cīņu pret narkotikām. 1988. gadā Nensija Reigana kļuva par pirmo starp pirmajām lēdijām, kas tikusi uzaicināta runāt no ANO Ģenerālā asamblejas tribīnes.
Premicrodispus

Mātītes

Ķermenis ir ovāls. Gnatosomālā kapsula divreiz garāka neka plaša; parasti ar vienu pāri dorsālo sariņu ch2. Dažām sugām ir tievi sariņi ch1. Palpi ar divām sariņu pārim dFe un dGe. Hipostoma ar sariņu pāri su uz ventrālas puses. Farinks ir vāji sklerotizēts. Otrs farinksa sūknis ir liels, transversāli strīpota. Trešais farinksa sūknis pēc izskata līdzīgs pagatavotām dārgakmenim. Stigmas iegarenas, ovālas. Dorsāli sariņi parasti tievi, gludi vai ar vāri attīstītam sīkam smailēm.

Ekoloģija

Šīs ērcītes dzīvo augsnē un kritušās koku lapās. Dažas sugas, piemēram, Premicrodispus krczali, Premicrodispus akermanae, ir skarabeju vaboļu  gamazīdas ērcītes, kas parazitē uz vaboļu virmas.

Sistemātika

1961. gadā autors Sasa aprakstījis ģinti Brennandania, kurā tipu suga ir Pygmephorus silvestris Jacot, 1939. Vēlāk 1965. autors Cross aprakstījis jaunu apakšģinti Microdispus (Premicrodispus) ar tipu sugu Microdispus (Premicrodispus) chandleri Cross , 1965. 1970. gadā Mahunka uzskaitīja ka Microdispus (Premicrodispus) ir Brennandania sinonīms. 1978. gadā Smiley atklājis un aprakstījis Pygmephorus silvestris lektotīpu, kas patiesībā pieder pie Brennandania no Pygmephoridae dzimtas. Pamatojoties uz šo faktu Kaliszewski un Rack 1986. gadā pārvietoja šo sugu Microdispus (Premicrodispus) apakšģintī. 1990. gadā Mahunka un Mahunka deva apakšģintim jaunu rangu - Premicrodispus ģins.
2009. gadā ģints tiek sadalīts divās apakšģintīs Premicrodispus un Premicrodispulus. Premicrodispulus apakšģints raksturojas ar to, ka uz pirmās kāju pāris ceļu locītāvas (genu I) ir tikai trīs sariņi (l" sariņa nav) un uz otras kāju pāris ceļu locītavas (genu II) ir viens sariņš (d un l" sariņu nav). Premicrodispulus tēviņi un kāpuri nav aprakstīti.
2013. gadā tika aprakstīts trešais apakšģints Premicrodispoides, šīs apakšģints atšķiras no pārējiem ar garu un šauru stigmu (Premicrodispus un Premicrodispulus stigma ir ovāla), ar trešo farinksa sūkni garāku par otro sūkni (trešais farinksa sūknis ir izteikti īsāks par otru sūkni vai rudimentārs Premicrodispus un Premicrodispulus) un ar dažām citam īpašībām.
Kārlis Dišlers

Dzīvesgājums

Dzimis Lielsatiķu pagasta "Lejaslaucinieku" mājās saimnieka Ērmaņa Dišlera ģimenē. Mācījies Gaiķu pagasta skolā, 1896. gadā beidzis Tukuma pilsētas skolu. Gadu vēlāk — 1897. gadā — beidzis skolotāju semināru un sācis tautskolotāja darbu, vēl esot 19 gadu vecs. Līdz 1905. gadam strādājis par skolotāju Lielbērzes, Lielauces un Mūrmuižas-Buķenes pagastskolās, gatavodamies abiturijas eksāmenam. 1904. gadā (citos avotos — 1905. gadā) Narvas ģimnāzijā ieguvis gatavības apliecību kā eksterns un 1905. gadā iestājies Rīgas politehniskā institūta ķīmijas fakultātē. Pēc institūta slēgšanas studentu nemieru dēļ pārcēlies uz Pēterpili.
1906. gadā iestājies Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē, ko viņš absolvē 1910. gadā ar pirmās šķiras diplomu. Studiju laikā darbojies Pēterburgas latviešu laikrakstos, vēlāk publicējies daudzos specializētos žurnālos. No 1915. līdz 1916. gadam Pēterburgā lasījis lekcijas latviešu auditorijai vispārizglītojošos kursos.
1917. gada septembrī ievēlēts par valsts tiesību docentu Omskas politehniskā institūta ekonomiskajā nodaļā (citos avotos — Tomskas politehniskajā institūtā), līdz 1920. gadam tur lasot lekcijas.
Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma atgriezās dzimtenē, 1920. gadā kļuva par Latvijas Augstskolas docentu valsts tiesībās, lasīja lekcijas administratīvajās tiesībās, Latvijas valsts tiesību kursu. Vairākkārt ievēlēts par Latvijas Universitātes Tiesību zinātņu fakultātes dekānu. 1931. gadā ieguvis Dr.iur. grādu, kļuvis par profesoru.
Bija 2. Saeimas deputāts (1925.—1928.), ievēlēts kā vienīgais pārstāvis no Radikalo demokratu partijas.
Pretrunīgi tiek vērtēta Kārļa Dišlera uzskati par Kārļa Ulmaņa 1934. gada 15. maija apvērsumu, ko Dišlers centies tiesiski attaisnot kā neuzdotu lietvedību.
No 1928. gada vasaras ar ģimeni pavadījis Bilstiņu muižā pie Pērses ietekas Daugavā. Sakarā ar agrāro reformu šīs muižas zeme tika piedāvāta privātai apbūvei Latvijas Universitātes pasniedzējiem, t.sk. Kārlim Dišleram un viņa brālim Ernestam Dišleram, ķīmijas profesoram.
1941. gada 14. jūnijā kopā ar sievu Minnu izsūtīts no dzīvokļa Antonijas ielā, 1947. gadā atbēdzis uz Latviju, dzīvoja kopā ar sievu Minnu un meitu Ilgu Siguldā. 1949. gadā beigās tika apcietināts un 1950. gadā deportēts atpakaļ uz Sibīriju, kur mira 1954. gadā.
Koventri

Vēsture

Tradicionāli uzskata, ka Koventri 1043. gadā dibinājis Mersijas ērls Leofriks, nodibinot šeit benediktiešu abatiju.
14. gadsimtā Koventri kļuva par audumu ražošanas centru un kļuva par vienu svarīgākajām Anglijas pilsētām. 1345. gadā tai piešķīra pilsētas (city) statusu.
Anglijas pilsoņu kara laikā Koventri bija parlamenta piekritēju pusē.
19. gadsimtā pilsēta kļuva par divriteņu ražošanas centru, bet 20. gadsimtā — par galveno Lielbritānijas autorūpniecības centru.
Otrā pasaules kara laikā pilsēta smagi cieta vācu aviācijas uzlidojumos, sevišķi 1940. gada 14. novembra uzlidojumā, kad tika gandrīz pilnībā iznīcināts pilsētas vēsturiskais centrs.
20. gadsimta septiņdesmitajos gados panīka Koventri autorūpniecība, un astoņdesmito gadu sākumā Koventri bija viens no lielākajiem bezdarba līmeņiem valstī. Kopš tā laika pilsētas ekonomika attīstās citos virzienos, bet autorūpniecība pamazām pilnībā izzūd.
Austrijas Margarita

Ģimene

Margarita bija Austrijas erchercoga Kārļa II meita (kura vecāki bija Svētās Romas impērijas imperators Ferdinands I un Bohēmijas un Ungārijas Anna). Margaritas māte bija Bavārijas Marija Anna. Viņas vecākais brālis bija erchercogs Ferdinands, kurš kļuva par imperatoru 1619. gadā. Divas no viņas māsām, Anna un Konstanca, caur sekojošām laulībām ar Sigismundu III Vāsu, kļuva par Polijas karalienēm.

Dzīve kā Spānijas karalienei

Margarita apprecējās ar Spānijas Felipi III. Karalim bija sirsnīgas, tuvas attiecības ar karalieni un viņš pievērsa viņai papildu uzmanību, kad 1605. gadā tā dzemdēja viņam dēlu.
Margarita bija arī liela mākslas mecenāte. Laikabiedri viņu uzskatīja par dievbijīgu katoli, cītīgu un ļoti izveicīgu politiskajās prasmēs.
Margarita nomira jaunākā bērna Alfona dzimšanas laikā. Karalis Felipe III neprecējās otru reizi un nomira desmit gadus vēlāk.

Atainojums TV raidījumos

Austrijas Margaritu atainoja Elena Rivera spāņu seriālā El Ministerio del Tiempo.