google/wiki40b huggingface dataset:
Freedom House

Freedom House (latviešu: Brīvības nams) ir 1941. gadā izveidota starptautiska, nevalstiska organizācija, kuras mītne atrodas Vašingtonā. Tā nodarbojās ar pētījumu veikšanu par politisko un pilsonisko tiesību, cilvēktiesību ievērošanu dažādās valstīs. Ar šo pētniecisko darbu organizācija nodarbojas kopš 1978. gada. Savus pētījumus lielākoties balsta uz ekspertu aptaujām, kuras veic atbilstoši speciāli izstrādātai metodoloģijai. 
Organizācijas dibinātāji bija Vendels Vilkijs (angļu: Wendell Willkie) un Eleonora Rūzvelta. Apmēram 66% no organizācijas budžeta sastāda ASV dotācijas, tomēr savus līdzekļus iegūst arī no citiem avotiem, piemēram, dažādiem labdarības fondiem. Par to, ka organizācijas tiek dotēta no ASV budžeta Freedom House ir bijusi vairākkārt kritizēta.
Viļānu ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs zilā krāsā. Vairoga augšdaļā attēlots zelta šūnas, bet zem tām zelta bite, kas simbolizē čaklumu.
Sarkano mangrovju dzimta

Apraksts

Koki vai krūmi, to augstums 10—15 m, reti līdz 35 m. Lapas pretējas, veselas, ādainas, kailas, ar gludu vai zobainu malu.
Viena no raksturīgākajām mangrovju sugu pazīmēm ir gaisa saknes un līdz 3–4 m augstas soļotājsaknes (Rhizophora), ar kurām augi stingri nostiprinās plūdmaiņu joslas irdenajā gruntī, elkoņsaknes (Bruguiera, Ceriops), retāk dēļsaknes.
Ziedi ādaini, sīki, necila izskata, nelielās čemurveida vai skarveida ziedkopās zaru galos vai lapu žāklēs, parasti blāvi, dzeltenīgi vai brūngandzelteni, retāk sārti, ātri nobirst. Kauslapas un vainaglapas pa 4 vai 5. Putekšņlapas visbiežāk 8, vienā gredzenā.
Auglis — pasausa oga vai kaulenis, dažreiz pogaļa. Lietus mežos augošajām sugām augli aptver sulīga augļsedze. Mangrovēs sastopamajām sugām auglis dīgst jau kokā uzreiz pēc nogatavošanās, veidojot garu, spēcīgu dīgli (hipokotilu). Nokrītot no koka, dīglis strauji iesakņojas, kā arī spēj ilgi peldēt okeāna straumē, saglabājot ieaugšanas spēju. Svešapputi veic vējš un kukaiņi.

Izplatība

Visplašāk sarkanās mangroves sastopamas Austrumāfrikā un dienvidaustrumu Āzijā, kā arī visā Okeānijas reģionā. Rietumāfrikā izplatītas no kontinenta dienvidiem līdz Sahāras tuksnešu joslai. Austrālijā izplatības robeža stiepjas gar tās ziemeļu piekrasti. Amerikā no Floridas ziemeļos līdz Brazīlijas dienvidiem Atlantijas piekrastē, Klusā okeāna piekrastē — līdz aptuveni Kolumbijai, kur to izplatību ierobežo Humbolta straume.
Lietus mežos sastopamās sugas galvenokārt aug dienvidaustrumu Āzijā, Okeānijā un Austrālijas ziemeļos, retāk Madagaskarā, Austrumāfrikā un tropu Rietumāfrikā, ļoti reti Dienvidamerikā. Daudzveidības centrs ir tropu dienvidaustrumu Āzijas zemienes.

Veģetācija

Dzimtas sugas ir dominējošas mangrovju veģetācijā, īpaši sarkanmangroves un brugieras. Kopā ar verbēnu dzimtas ģinti Avicennia un balto mangrovju dzimtas ģinti Sonneratia veido pasaules mangrovju veģetācijas pamataugāju. Raksturīgas zemieņu sugas, kas sastopamas no jūras līmeņa līdz 200 m v.j.l., retāk līdz 600 m v.j.l. Lietus mežu suga Gynotroches axillaris aug kalnu mežos līdz 2200 m v.j.l. un sastopama ļoti dažādā augstumā.
Lietus mežos augošās mangrovju sugas ir nelieli koki un, galvenokārt, pameža krūmi, tostarp kāpelējoši.
Mangrovju sugām ir liela nozīme piekrastes pasargāšanā no izskalošanas tropu vētrās. Vietējie iedzīvotāji sarkanmangroves lieto malkai un kokogļu ražošanai, Polinēzijā un Austrumāfrikā no tām iegūst melnu krāsu audumu krāsošanai.
Eudžēnio Montāle

Tulkojumi latviešu valodā

Latviešu valodā izdota Montāles dzejas izlase "Cilvēki ar murdiem" (Minerva, 2007) Leona Brieža atdzejojumā ar atdzejotāja priekšvārdu. Dzejoli "Sīrija" tulkojis arī Knuts Skujenieks.
Katas koks

Raksturojums

Katas koks ir lēni augošs koks vai krūms, kas izaug 1—3 metrus augsts (atkarīgs no reģiona un audzēšanas apstākļiem). Tam ir mūžzaļas lapas 5—10 cm garas un 1—4 cm platas. Ziedi ar mazi, ar piecām baltām ziedlapām. Auglis ir trīs nodalījumu pogaļa ar 1—3 sēklām.
Katas koks aug piecus gadus līdz sasniedz tā īsto augstumu. Katas kokam ir nepieciešams liels daudzums gaismas un ne sevišķi bieža laistīšana. Mēnesi pirms novākšanas katas koks parasti tiek laistīts daudz biežāk, lai padarītu tā lapas un stublājus mīkstus un valgus. Labs katas koks var tikt novākts četras reizes gadā, nodrošinot zemkopim ienākumu avotu uz visu gadu.
Lielākā katas koka ražotājvalsts ir Jemena, kur katu lieto 70—80% valsts iedzīvotāju, kā arī aptuveni 40% ūdens apgādes valstī izmanto tās audzēšanai.

Iedarbība

Katas koku lieto, košļājot piauguša koka jaunos dzinumus un lapas. Iedarbība sākas pēc 15 minūtēm un ir līdzīga stiprai kafijai, izraisot vieglu eiforiju un jūtamu modrību. Cilvēki kļūst ļoti runātīgi auga iedarbības laikā. Katas koks ir arī apetīti samazinošs līdzeklis. Tas iedarbības laikā spēj izsaukt māniju un hiperaktivitāti, līdzīgi amfetamīnam.
Galvenie blakusefekti katas koka lietošanai ir paplašinātas acu zīlītes, sirdsdarbības paātrināšanās un temperatūras paaugstināšanās. Ir iespējamas paģiras pēc lietošanas, kas izpaužas kā viegla depresija un aizkaitināmība.

Latvijas normatīvais regulējums

Katas koks (Catha edulis) kopš 2009. gada ir iekļauts Latvijā kontrolējamo narkotisko vielu, psihotropo vielu un prekursoru I sarakstā (bīstamās psihotropās vielas, kuras var tikt izmantotas ļaunprātīgos nolūkos). Saskaņā ar likuma "Par Krimināllikuma spēkā stāšanās un piemērošanas kārtību" 2. pielikumu, katas koka daudzums līdz 100 gramiem atzīstams par nelielu, bet virs 10 kilogramiem — par lielu.
Par katas koka audzēšanu, glabāšanu, pārvadāšanu un pārsūtīšanu var piespriest naudas sodu vai piespiedu darbu, vai īslaicīgu brīvības atņemšanu, vai brīvības atņemšanu līdz 10 gadiem un policijas kontroli uz 3 gadiem. Ja tas tiek darīts realizācijas nolūkā, tad cietumsods var būt līdz 15 gadiem.
Hondurasas himna

Tu bandera es un lampo de cielo (latviski: "Tavs karogs ir debešķīgi gaišs") ir Hondurasas Republikas nacionālā himna. Himna ir sarakstīta 1915. gadā, tās vārdu autors ir Augusto Konstancio Koeljo, bet mūziku ir sarakstījis Karloss Hartlings.
Cilvēktests

Cilvēktests jeb CAPTCHA (IPA: /ˈkæptʃə/, no "Completely Automated Public Turing test to tell Computers and Humans Apart" ('pilnīgi automātisks publisks Tjūringa tests, lai atšķirtu datorus no cilvēkiem')) ir autentifikācijas tehnoloģija, kas paredzēta, lai noteiktu, vai datorsistēmas lietotājs ir cilvēks vai mašīna. Tajā lietotājam jāveic neliels tests, kurš tiek uzskatīts par neizpildāmu datoram, bet viegli veicamu cilvēkam. Ja tiek saņemta pozitīva atbilde, sistēma uzskata, ka lietotājs ir cilvēks. Dažkārt cilvēktestu dēvē par reverso Tjūringa testu, jo to vada mašīna un adresēta cilvēkam, pretstatā standarta Tjūringa testam, kuru vada cilvēks un adresē mašīnai. Plašāk lietotais cilvēktesta veids ir attēls, kurā lietotājam jāievada attēlotie simboli.
Tehnoloģiju 2000. gadā izstrādāja Kārnegija Melona Universitātē.
Sākotnēji CAPTCHA attēlos bija parasti burti un cipari. Drīz vien šī aizsardzība tika apieta, izmantojot teksta atpazīšanas programmas. Lai cīnītos pret nevēlamu piekļuvi, teksts attēlos tika sašķobīts, burti izvietoti ne uz vienas līnijas, u.c. Mūsdienās cilvēktests daudzviet ir kļuvis tik sarežģīts, ka to ne vienmēr var atrisināt parasts cilvēks.
Mārīte Seile

Biogrāfija

Mācījusies Preiļu 1. vidusskolā. Augstāko izglītību ieguvusi Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē (maģistra grāds matemātikā) un Tventes Universitātē Nīderlandē (maģistra grāds; apgūta izglītības un apmācības sistēmu veidošanas zinātne).
Strādājusi A. Liepas Neklātienes matemātikas skolā. Laikā no 1992. līdz 1996. gadam strādājusi Preiļu 1. vidusskolā par matemātikas skolotāju un direktora vietnieci. Pēc tam līdz 1998. gadam vadījusi projektus "Sorosa fondā". No 1998. līdz 2004. gadam Seila bija direktore "Skolu atbalsta centrā". Strādājusi arī uzņēmumā VP Market, kur vadījusi mācību daļu un bijusi arī personāla direktore. Celtniecības jomas uzņēmumā "Primekss" ieņēmusi dažādus amatus — bijusi biznesa procesu direktore, personāla direktore, valdes locekle. Vēlāk kļuvusi par "Iespējamās misijas" (izglītības programma, kas pastāv, lai nostiprinātu izglītību kā vērtību Latvijā) vadītāju.
2014. gada novembrī kļuvusi par "Vienotības" virzītu izglītības un zinātnes ministri Laimdotas Straujumas valdībā.
1994. gadā saņēmusi Ata Kronvalda prēmiju.
Ainars Zvirgzdiņš

Trenera karjera

Trenera karjeru sācis agri — jau 20 gadu vecumā, kad, būdams Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūta otrā kursa students, sāka strādāt Jūrmalas Sporta skolā.
A. Zvirgzdiņš ir vadījis gan vīriešu, gan sieviešu klubus, ir bijis trenera asistents daudzos klubos. Būdams Kārļa Muižnieka asistents klubā BK "Ventspils", viņš kļuva par pieckārtēju Latvijas čempionu laika posmā no 2001. līdz 2006. gadam.
Klubu basketbolā lielākos panākumus guvis ar dāmu komandu Maskavas "Dinamo", kur viņa vadībā spēlēja Latvijas izlases kapteine Anete Jēkabsone-Žogota un 2007.-2008. gada sezonu arī Ieva Kubliņa, ieguva FIBA Eiropas kausu un Krievijas Superlīgā ieguva 4. vietu.
No 2009. gada A. Zvirgzdiņš trenēja Latvijas klubu SK "Cēsis". 2008.—2009. gada sezonā komanda ieguva Latvijas čempionāta (LSBL) zelta medaļas, finālā pārspējot Rīgas TTT un sudraba medaļas Baltijas sieviešu basketbola līgā, finālā zaudējot Lietuvas klubam Viļņas TEO. 2009.—2010. gada LSBL sezonas beigās pēc finālsērijas trešās spēles A. Zvirgzdiņš tika skandalozi atbrīvots no kluba galvenā trenera amata. Atlikušās divas spēles komandu vadīja Varis Krūmiņš, bet par Latvijas čempionēm 5 spēļu sērijā kļuva TTT basketbolistes.
Pēc atbrīvošanas no SK "Cēsis" galvenā trenera amata 2009.—2010. gada LSBL sezonas beigās A. Zvirgzdiņš ilgstoši bija bez komandas. 2011. gada janvārī parakstīja līgumu ar vīriešu klubu — LBL spēlējošo BK "Valmiera". 2012. gada janvārī tika pārtraukta sadarbība ar BK "Valmiera".
2013. gada vasarā A. Zvirgzdiņš kļuva par cita vīriešu basketbola kluba "Jūrmala/Fēnikss" galveno treneri. Klubs LBL čempionātā guva negaidīti labus panākumus, tostarp aizvadot 9 uzvarētu speļu sēriju 2014. gada sākumā.
2014. gadā kļuva par Beļģijas sieviešu čempioņu "Royal Castors Braine" galveno treneri, ar kurām uzvarēja visos turnīros, kuros komanda spēlēja. Pirms 2015.—2016. gada LBL sezonas kļuva par vīriešu komandas BK "Valmiera" galveno treneri, taču sezonas gaitā no amata tika atbrīvots.

Trenera karjera izlasēs

A. Zvirgzdiņš ir strādājis gan ar Latvijas sieviešu basketbola izlasi kā galvenais treneris, gan ar vīriešu izlasi, kā trenera asistents.
Laikā no 2007. līdz 2009. gadam A. Zvirgzdiņš bija Latvijas sieviešu basketbola izlases galvenais treneris, vadīja komandu tai veiksmīgajā 2007. gada Eiropas čempionātā basketbolā (4. vieta), Pekinas olimpiskajās spēlēs 2008. gadā (9. vieta) un 2009. gada Eiropas čempionātā basketbolā, kas notika Latvijā. Pēdējā turnīrā galvenā trenera palīgi bija bijušais vīriešu izlases galvenais treneris K. Muižnieks un spāņu speciālists Hulians Martiness Almans. Pēc šī turnīra, kurā Latvijas izlase ieņēma 7. vietu, A. Zvirgzdiņš beidza darbu ar Latvijas izlasi. 2012. gadā viņš bija Krievijas sieviešu izlases trenera palīgs 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
2014. gadā tika atkārtoti apstiprināts par Latvijas sieviešu izlases galveno treneri. Vadīja izlasi 2015. gada Eiropas čempionātā, pēc kura sadarbība ar treneri netika turpināta.
Hanss fon Manteifels-Cēge

Dzīvesgājums

Hanss fon Manteifels-Cēge dzimis 1894. gada 19. janvārī Kapsēdes muižā (tagad Grobiņas novads) tās īpašnieka barona Georga fon Manteifela-Cēges un viņa sievas Sofijas (dzimušas fon Rīdigeres) septiņu bērnu ģimenē. Georga fon Manteifela–Cēges brālis.
Pēc skolas beigšanas viņš devās studēt jurisprudenci uz Vāciju, kur pēc Pirmā Pasaules kara sākumā izlemj nedoties atpakaļ uz Baltiju kā lielākā daļa vācbaltiešu, tā vietā Manteifels brīvprātīgi iestājās Vācijas impērijas armijā un tika ieskaitīts 2. Bavārijas Ulānu pulkā. Jau 1914. gada pavasarī Manteifels nonāca Rietumu frontē, kur ar savu pulku piedalījās iebrukumā Francijā, par varonību jau drīz tika apbalvots ar II šķiras Dzelzs krustu. 1915. gadā, atrodoties Austrumu frontē, Manteifels ieguva leitnanta pakāpi, 1916. gada augustā Rumānijas kampaņas laikā tika ievainots un ilgu laiku bija spiests pavadīt lazaretē. Novembra revolūcijas laikā Manteifels atradās Minhenē, tur viņš gandrīz krita par upuri kreisi noskaņotiem kareivjiem, kas iebruka viesnīcā, kurā Manteifels bija apmeties 1918. gadā.
Saskaroties ar boļševisma draudiem Manteifels griezās Bavārijas kara ministrijā, taču tur vēlme stāties pretī Vācijā notiekošajai revolūcijai neradīja interesi. 1918. gada 4. decembrī Manteifels saņēma telefona zvanu no brāļa Rīgā, kas aicināja viņu atgriezties — atsaucoties šim aicinājumam Manteifels 1918. gada nogalē atgriezās Baltijā.
1919. gada sākumā iestājās Baltijas landesvērā kā štāba virsnieks, jau 1919. gada 6. janvārī kļuva par 1. Vācbaltiešu kaujas bataljona (Trieciengrupas — "Stoßtruppe") komandieri, ko veidoja Pirmajā pasaules karā dienējušie virsnieki un instruktori.
1919. gada 15. aprīlī Manteifels veda sarunas par sadarbību ar latviešu karaspēka vienības komandieri Jāni Balodi, bet 16. aprīlī vadīja Latvijas Pagaidu valdības gāšanu (t. s. "Aprīļa puču"). Apvērsumu neatbalstīja Antantes valstis un oficiāli arī Liepājā izvietotā Vācijas karaspēka virspavēlniecība, tādēļ Manteifeļa plānotās militārās direktorijas vietā tika izveidota Niedras valdība.
1919. gada 22. maijā, atbrīvojot Rīgu no Padomju Latvijas sarkanarmiešiem, Hanss fon Manteifels Rīgā pie Citadeles krita, mēģinot atbrīvot tur ieslodzītos politieslodzītos un ķīlniekus. Kā varonis izvadīts no Rīgas Doma baznīcas. Vācbaltieši viņu uzskatīja par savu spējīgāko karavadoni, Otrā Pasaules kara laikā Manteifela vārdā vācu okupācijas vara pārdēvēja Citadeles ielu.
Mālu iela (Rīga)

Sabiedriskais transports

Pa Mālu ielu kursē daži 19. trolejbusu maršruta reisi, kas iebrauc apgriešanās lokā pie A/S "Dzintars". Līdz 2018. gada 3. martam pa Mālu ielu kursēja 24. maršruta trolejbusi.
Every Day Is Exactly the Same

Dziesmu saraksts

Visas dziesmas sarakstījis Trents Reznors.
Drošais jaukšanas algoritms 1

Drošais jaukšanas algoritms 1 jeb SHA-1 (angļu: Secure Hash Algorithm 1) ir kriptogrāfiska jaucējfunkcija, ko izstrādāja ASV Nacionālās drošības aģentūra (NSA) un kas ir ASV Federālais informācijas apstrādes standarts (FIPS), ko publicējis ASV Nacionālais standartu un tehnoloģijas institūts (NIST).
SHA-1 rezulāts ir 160 bitus jeb 20 baitus gara jaucējvērtība. To parasti attēlo kā 40 ciparus garu heksadecimālu skaitli.
2005. gadā kriptoanalītiķi atklāja veiksmīgus uzbrukumus SHA-1, kas nozīmēja, ka tā nav tik droša, kā tik uzskatīts līdz tam. Kopš 2010. gadā NIST pieprasa dažādiem pielietojumiem ASV fenderālajās aģentūrās pāriet uz SHA-2. Šobrīd nav atklāti veiksmīgi uzbrukumi SHA-2, lai gan algoritmiski tas ir līdzīgs SHA-1. 2013. gada novembrī Microsoft paziņoja, ka sākot ar 2017. gadu operētājsistēma Windows pārstās pieņemt SHA-1 SSL sertifikātus. 2014. gada septembrī Google paziņoja, ka arī pārlūkprogramma Google Chrome pārstās pieņemt SHA-1 SSL sertifikātus 2017. gadā.
2017. gada 23. februārī CWI Amsterdam un Google paziņoja par praktiski veiktu jaucējsadursmes uzbrukumu SHA-1 algoritmam, kā pierādījumu publicējot divus atšķirīgus PDF failus ar vienādu jaucējvērtību.
Svīta

Svīta (franču: suite — 'virkne', rinda, secība) ir baroka instrumentālās mūzikas forma, kas sastāvs no četriem vai vairākiem patstāvīgiem skaņdarbiem. Parasti svītā tiek iekļautas vairākas dejas — allemande, kuranta, sarabanda, žīga, un citas, bet svītā arī varēja būt cita veida skaņdarbi, piemēram, prelūdijas, uvertīras ,ārijas,menueti, gavotes, burē, paspjē,rondo, fūgas . Baroka laikā svītas tika rakstītas gan orķestrim, gan soloinstrumentiem. Termins "svīta" radās tika 17. gadsimta vidū, lai gan šāda tipa skaņdarbi tika sacerēti jau agrāk, bet gadsimtu vēlāk — 18. gadsimta 50. gados svītu popularitāte kritās, bet 19. gadsimtā svītas atkal kļuva populāras, piemēram, Pēteris Čaikovskis šajā laikā uzrakstīja svītu no baleta "Riekstkodis".
Acis veras, aizveras

"Acis veras, aizveras" ir latviešu postfolkloras grupas „Iļģi” dziesma no folkrokoperas „Spēlēju, dancoju”. Dziesmas vārdi ir daļa no Raiņa lugas „Spēlēju, dancoju” (1919).
2001. gadā tapušajā folkoperā galvenās lomas dziedāja Gatis Gaujenieks (Tots) un Rūta Muktupāvela (Lelde). Fragments „Acis veras, aizveras” ataino Leldes cīņu par dzīvību, un instrumentācija ieturēta orientāla misticisma stilā. 
2002. gadā folkrokopera „Spēlēju, dancoju” izdota albumā, 2007. gadā ar tās mūziku radīta animācijas filma „Spēlēju, dancoju”.
2005. gadā dziesma atskaņota IX Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētku deju iestudējumā ar Agra Daņiļēviča horeogrāfiju un 1000 dejotāju līdzdalību.
2018. gadā "Acis veras, aizveras" ieguva 76. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Skrīveru dendroloģiskais parks

Skrīveru dendroloģiskais parks ir parks Skrīveru novadā, ko 19. gadsimta beigās iekārtoja Skrīveru muižas īpašnieks Maksis fon Siverss un Valters fon Engelharts.
Skrīveru dendroloģiskais parks kopā ar svešzemju koku stādījumiem aizņem 392 ha, tajā sastopamas apmēram 300 introducētās koku un krūmu sugas, 30 no tām ir ievērojami retumi Eiropas mērogā. Kopš 1977. gada 17 ha lielais Skrīveru dendrārijs ir aizsargājams dabas objekts.

Vēsture

Pirmos stādījumus savā dendrārijā M. fon Siverss sāka veidot 1891. gada pavasarī. Viņa sākotnējā iecere bija vienā parkā reprezentēt ziemeļu puslodes mērenā klimata joslas kokaugus, izvietojot tos 19 floristiskajos apgabalos (Vidusāzijas, Kolhīdas un Tališa, Rietumeiropas, Eirāzijas stepju, Kaukāza, Danūbijas (Donavas lejteces un Balkānu), Eiropas kalnu, Ziemeļeiropas, Himalaju, Vidusāzijas kalnu, Sibīrijas, Ķīnas, Japānas, Amūras (ieskaitot Sahalīnu un Mandžūrijas lielāko daļu), Kanādas, Ziemeļamerikas pacifiskais (Klusā okeāna piekrastes) apgabals, Ziemeļamerikas prēriju un
Ziemeļamerikas atlantiskais). 
Līdz Pirmā pasaules kara sākumam 1914. gadā parkā bija izvietotas 590 koku sugas. Sadarbībā ar Vācu dendroloģisko biedrību Siverss 1899.–1900. gadā organizēja un finansēja K. Ludlova ekspedīciju Britu Kolumbijas (Rietumkanādas) kokaugu sēklu vākšanai Freizeras upes baseinā. 
Nelabvēlīgās ziemas, karus un citus postījumus pārcietušas apmēram puse no sākotnēji iestādītajām sugām. Saglabājušās Baltijā reti kultivētās sugas kā Kanādas cukurkļava, Amerikas dižskābardis, alkšņlapu mikromele, Daglasa vilkābele un citas, kas regulāri ražo sēklas.
Halikarnāsas mauzolejs

Halikarnāsas mauzolejs bija kapenes, kas tika būvētas laika posmā no 353. līdz 350. gadam p.m.ē. Halikarnāsā (mūsdienu Bodruma, Turcijas teritorija) Persiešu impērijas satrapam Mausolam un viņa sievai un māsai Artemīsijai II. Celtnes arhitekti bija grieķi Satirs un Pītijs. Halikarnāsas mauzolejs ir viens no septiņiem pasaules brīnumiem.
Halikarnāsas mauzolejs ir apmēram 45 m augsts, uz katras sienas bija reljefa rotājumi, kurus veidoja četri grieķu skulptori: Leohars, Briaksis, Skops un Timotejs.
Mauzolejs pastāvēja vairāk nekā 1800 gadu, taču 12.—15. gadsimtā to izpostīja vairākas zemestrīces. 
Halikarnāsas mauzoleja priekšmeti glabājas Britu muzejā Londonā un Stambulas arheoloģijas muzejā.
Mūsdienās vārds mauzolejs tiek attiecināts uz lieliem apbedījumu pieminekļiem.
Austrumkalns

Vēsture

Austrumkalnu 2011. gadā izveidoja četras Londonā uzaugušas otrās paaudzes Anglijas latvietes — māsas Laila Grīnberga un Anna Grīnberga-Sola (Saull) un māsas Andra Zobens-Īsta (East) un Karolīne Zobens-Īsta (East).
2014. gada beigās Austrumkalns ierakstīja dziesmu „Rūtoj' bite, Rutoj' saule”, kas tika iekļauta izdevniecības „Lauska” 2015. gadā izdotajā mūsdienu tautas mūzikas izlasē „Sviests 5”. Neilgi pēc tam dziesma kļuva par Latvijas Radio 2 31. nedēļas atskaņotāko dziesmu. 2016. gadā kategorijā „Radio hits” dziesma bija arī nominēta latgaliešu kultūras gada balvai „Boņuks 2015”.
2017. gada 31. martā pēc veiksmīgas Kickstarter kampaņas Austrumkalns izdeva savu pirmo studijas albumu „Akcenti”, kurā folkpopa un folkroka stilā ierakstīti 11 tautasdziesmu aranžējumi.
Pelikānveidīgie

Sistemātikas diskusijas

Pēdējos gados, veicot DNS pētījumus, zinātnieki ir ieguvuši daudz jaunas informācijas, kas liek pārvērtēt esošo sistematizāciju. Bieži putnu sugas, kuras ārēji izskatās diezgan atšķirīgas, ir daudz tuvāk savstarpēji radniecīgas, kā tas tika pieņemts līdz šim. Saskaņā ar šiem pētījumiem daži zinātnieki ierosina esošo sistemātiku mainīt daudz radikālāk kā līdz šim. Siblija- Alkvista (Sibley-Ahlquist) sistemātikā tiek piedāvāts ievērojami paplašināt stārķveidīgo (Ciconiiformes) putnu kārtu, tajā ietverot putnu sugas, kas šobrīd tiek sistematizētas pingvīnveidīgo (Sphenisciformes), gārgaļveidīgo (Gaviiformes), dūkurveidīgo (Podicipediformes), vētrasputnu (Procellariiformes), tārtiņveidīgo (Charadriiformes), pelikānveidīgo (Pelecaniformes) un vanagveidīgo (Falconiformes) kārtās. Daži sistemātiķi lieto Siblija- Alkvista sistemātiku, tomēr pasaulē visbiežāk lieto tradicionālo kārtu dalījumu ar nelielām izmaiņām.
Balstoties uz morfoloģiskajiem pētījumiem, zinātnieki ir nevis stārķveidīgo kārtu paplašinājuši, bet sadalījuši, lielāko daļu pievienojot pelikānveidīgo kārtai. Kādreizējās stārķveidīgo kārtas dzimtas kā gārņu dzimta (Ardeidae), ibisu dzimta (Threskiornithidae), tupeļknābju dzimta (Balaenicipitidae) un āmurgalvju dzimta (Scopidae) šobrīd tiek sistematizētas pelikānveidīgo kārtā. Tradicionāli līdz šim pelikānveidīgo kārtā iedalīja putnus, kuru četri pirksti bija savienoti ar peldplēvēm, bet šis princips no ģenētikas pozīcijām nav pareizs. DNS pētījumi pierādīja, ka tropu jūrasputnu dzimta (Phaethontidae), kas kādreiz tika sistematizēta pelikānveidīgo kārtā, nav tuvu radniecīga pārējām pelikānveidīgo sugām. Līdz ar to mūsdienās ir izveidota jauna tropu jūrasputnuveidīgo kārta (Phaethontiformes). Daži zinātnieki iesaka izveidot arī jaunu jūraskraukļveidīgo kārtu (Phalacrocoraciformes).
Euskadi Ta Askatasuna

Euskadi Ta Askatasuna (saīsināti ETA, no basku: Basku zeme un Brīvība) ir aizliegta bruņota nacionālistiska basku separātistu organizācija, kas darbojas Spānijā un Francijā. Tās mērķis ir neatkarīgas basku valsts izveide visā basku apdzīvotajā teritorijā.
ETA tika nodibināta 1959. gadā ar mērķi cīnīties pret Fransisko Franko režīmu un iegūt neatkarību basku apdzīvotajām teritorijām. Franko valdīšanas laikā basku apdzīvotājām provincēm (Alavai, Biskajai un Gipuskojai) tika atņemta autonomija, kuru tās bija ieguvušas 1936. gadā. Reizē ar to notika basku valodas aizvietošana ar spāņu valodu. Tas izpaudās gan izglītībā, gan lietvedībā, plašsaziņas līdzekļos un citur.
Sešdesmito gadu beigās organizācija paziņoja par to, ka cīnīsies ar "revolucionārā" terora metodēm. Tas nozīmēja to, ka organizācija rīkoja terora aktus, kuros līdz pat 2007. gadam ir cietuši vairāki simti cilvēku. Pēc Franko nāves, 1979. gadā, Basku Zeme ieguva autonomiju, tomēr ETA palika pie savām prasībām par neatkarīgas valsts izveidi visā basku apdzīvotajā teritorijā. Kopš astoņdesmito gadu beigām organizācija vairākas reizes ir paziņojusi par pamieru, kurš gan vēlāk tika pārtraukts. 2010. gada 5. septembrī  tika izziņots pamiers, kurš joprojām ir spēkā.
Organizācijai izveidojās arī politiskais spārns, kuru pārstāvēja legālas partijas, kuras gan vairākkārt tika aizliegtas vai slēgtas. Vairākkārt ir notikušās oficiālas sarunas ar organizācijas pārstāvjiem par konflikta atrisināšanu, tomēr vēl neviens no šādu sarunu gadījumiem nav beidzies ar vienošanos.
Nekur vairs nav jāiet

Sižets

Pensionētais rūpnīcas meistars Mārcis Segliņš (lomā Jānis Osis) atrod sev nodarbošanos - apmācīt jaunos strādniekus.