google/wiki40b huggingface dataset:
Vērmaņi

Vērmaņi (vācu: Wöhrmann) ir vācbaltiešu tirgotāju un rūpnieku dzimta, kas 18. gadsimtā ieceļoja Vidzemes guberņā un vēlāk izplatījās arī Saksijā un Krievijā.

Vēsture

Vērmaņu dzimtas Rīgas atzara ciltstēvs bija Lībekas tirgotājs Kristiāns Heinrihs (I) Vērmans (1737—1813), kas 1763. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā un 1772. gadā kļuva par Melngalvju biedrības vecāko un Lielās ģildes locekli. Viņš  strādāja kā partneris tirdzniecības kompānijās Krupp & Wöhrmann un Wöhrmann & Detenhoff, vēlāk izveidoja savu tirdzniecības namu.
1817. gadā viņa sieva Anna Ģertrūde Vērmane (1750—1827) lika ierīkot publisku eksotisku koku parku ar rozāriju savā zemes gabalā ārpus Rīgas nocietinājumiem un uzdāvināja to pilsētai ar noteikumu, ka tas nekad netiks pārdots privātpersonām vai sadalīts. 
Viņiem bija trīs dēli Heinrihs (1773—1810), Kristiāns Heinrihs II (1779—1824) un Johans Kristofs (1784—1843) un trīs meitas Urzula Karolīne Engele (precējusies Pandere, 1775—1845), Anna Ģertrūde Marija (1782—?) un Karolīne (1784—?).  Viņa mazdēls Kristiāns Heinrihs Panders (1794—1865) bija paleontologs, embriologs un ģeologs. 
Jaunākais dēls Johans Kristofs Vērmanis 1804. gadā pārņēma tēva tirdzniecības un finanšu uzņēmumu Wöhrmann & Sohn, izveidoja vairākas Rīgas fabrikas, kā arī bija Prūsijas ģenerālkonsuls Rīgā. 1833. gadā viņš Sindi muižā (Zintenhof) pie Pērnavas nodibināja tekstilfabriku ar dambi uz Pernu upes, kas Vērmaņiem piederēja līdz 1879. gadam. 
Pēc viņa nāves tēva īpašumus pārņēma viņa dēls Kristiāns Heinrihs IV (1814–1874), kas bija Prūsijas, pēc 1871. gada Vācijas impērijas ģenerālkonsuls Rīgā. Tagadējā Tvaika ielā Sarkandaugavas teritorijā viņš nodibināja tēraudlietuvi (Eisengießerei) un mašīnrūpnīcu, kā arī vadīja kokzāģētavu (Wöhrmanns Dampf-Sägemühle). 1849. gadā viņu iecēla dižciltīgo kārtā (von Wöhrmann). 1865. gadā Vērmaņu dzimta iegādājās Stalbes (Stolben) muižu, vēlāk arī Vestienas muižu.
No 1874. gada Vērmaņiem piederēja dzīvojamā ēka Aleksandra un Elizabetes ielu stūrī (tagadējās viesnīcas "Latvija" vietā).
Savukārt viņa brālēns Kristiāns Heinrihs Vērmanis III (1810—1870) iegādājās divas muižas Saksijā (Wendischbora un Simselwitz), 1852. gadā ieguva barona titulu (Freiherr von Wöhrmann) un bija Saksijas landtāga deputāts (1857—1862). 
Pēc 1920. gada zemes reformas Vērmaņu dzimtas piederīgie zaudēja lielāko daļu īpašumu un līdz 1939. gada beigām atstāja Latviju un Igauniju.
Kokneses draudzes novads

Kokneses draudzes novads (vācu: Kirchspiel Kokenhusen) bija viens no 25 Vidzemes guberņas Rīgas apriņķa draudzes novadiem.
Johans Gothelfs Lindners

Dzīvesgājums

Dzimis 1729. gada 11. septembrī Šmolzinas ciemā pie Štolpas Pomerānijā.
Studēja Kēnigsbergas universitātē teoloģiju un filozofiju, 1749. gadā ieguva filozofijas maģistra grādu. Pēc tam pārcēlās uz dzīvi Rīgā, strādāja Rīgas Domskolā.
1766. gadā atgriezās Kēnigsbergas universitātē, kur tika ievēlēts par poēzijas profesoru, 1773. gadā viņš aizstāvēja teoloģijas zinātņu doktora grādu. Darbojās Karaliskajā Vācu biedrībā un brīvmūrnieku ložā Zu den drei Kronen.
Miris 1776. gada 29. martā Kēnigsbergā.
Viņa dēls bija žurnālists Frīdrihs Georgs Ludvigs Lindners, kas darbojās Dienvidvācijā.
Paulis Sprincis

Pirmskara dzīve

Paulis Sprincis dzimis Cēsu apriņķa Grašos zemnieku ģimenē. 1932. gadā Sprincis beidzis Rīgas komercskolu, pēc tam Latvijas Universitātē studējis tautsaimniecību, vienlaikus strādājot.

Otrajā pasaules karā

1941. jūnijā, pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Paulis Sprincis brīvprātīgi piesakās dienestā jaunformētajās latviešu vienībās un tiek ieskaitīts 272. Daugavgrīvas policijas bataljonā, tā sastāvā piedalās Varšavas geto ārējā apsardzē 1942. gada augustā un septembrī. Vēlāk Sprincis tiek ieskaitīts 19. divīzijas sastāvā. 1943. gada 8. jūnijā apbalvots ar II šķiras Dzelzs krustu, bet 1943. gada 11. jūlijā tiek paaugstināts par kapteini.1943. gada nogalē Sprincis tiek nozīmēts par vada komandieri virsleitnanta Graumaņa izveidotajā 2. latviešu brigādes 42. pulka slēpotāju rotā.
1944. gada 25. februārī Sprincis tiek nozīmēts apmācības brigādē, pēc tam nonāk 19. divīzijas 19. fizilieru (Laumaņa) bataljonā. 1944. 11. jūlijā Paulis Sprincis tiek paaugstināts par virsleitnantu, bet 1944. gada 9. augustā apbalvots ar I šķiras Dzelzs krustu. 1944. gada decembrī Sprincis tiek iecelts par 19. divīzijas 19. fizilieru bataljona 2. rotas komandieri.
Virsleitnants Paulis Sprincis izrāda īpašu varonību cīņās pie Bikseriem 1944. gada 7. novembrī, izraujoties ar savu rotu no aplenkuma, kā arī nogriežot uzbrucējiem atkāpšanās ceļu, kā arī 1944. 27. decembrī, kad, par spīti no artilērijas šāviņa gūtam ievainojumam, Sprincis ved savu rotu triecienā un turpina cīņu līdz atbalsta punkts ir nodrošināts, neskatoties uz to, ka papildus tiek ievainots abās rokās un kājā. Par izrādīto cīņassparu Sprincis 1945. gada 28. februārī tiek apbalvots ar Vācu krustu zeltā.
1945. gada martā Sprincis tiek piekto reizi ievainots un evakuēts no Kurzemes cietokšņa uz armijas hospitāli Vācijā, kur arī sagaida kara beigas.

Pēckara dzīve

Pēc kapitulācijas Sprincis nonāk karagūstekņu un vēlāk bēgļu nometnē Rietumvācijā, līdz kamēr 1948. gadā emigrē uz Austrāliju. Tur Sprincis sākotnēji pelna iztiku kā mežcirtējs Tasmanijā, vēlāk darbojas par grāmatvedi kādā celtniecības uzņēmumā.
Virsleitnants Paulis Sprincis mirst Brisbenā 2006. gada 1. oktobrī.
ERepublik

eRepublik ir eRepublik Labs izstrādāta un 2008. gada 21. oktobrī izdota daudzspēlētāju tiešsaistes, sociālā tīkla un stratēģijas pārlūkprogrammas spēle. Spēle notiek alternatīvā pasaulē, ko sauc par "Jauno pasauli" (angļu: the New World) un tās iedzīvotājus par "pilsoņiem" (angļu: citizens), kuri var iesaistīties vietējā vai vispasaules politikā, nodarboties ar uzņēmējdarbību vai karot pret citām valstīm. To izstrādāja Aleksis Bonte un Džordžs Lemnaru. Neskaitot dibinātājus, mājaslapas personālā ir vēl 30 cilvēki.
Valtaiķu pagasts

Vēsture

1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Rudu un Valtaiķu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Skrundas rajonā. Mūsdienās Valtaiķu pagasta teritorija iekļauta Kuldīgas novada Laidu pagastā un (neliela daļa) Skrundas novada Rudbāržu pagastā.
Stīvs Nešs

Biogrāfija

S. Nešs ir dzimis Dienvidāfrikā, bet uzaudzis Kanādā, sportiskā ģimenē (viņa brālis ir spēlējis Kanādas futbola izlasē).

Basketbolista karjera

Pēc Santaklāras universitātes beigšanas viņu ar 15. numuru 1996. gada NBA draftā izraudzījās Fīniksas "Suns". Šajā komandā viņš aizvadījis lielāko daļu savas karjeras, izņemot 6 sezonas, ko nospēlēja Dalasas "Mavericks" kopā ar savu draugu Dirku Novicki. Savā ilggadīgajā NBA nospēlētajā laikā kļuvis par vienu no ievērojamākajiem saspēles vadītājiem līgas vēsturē. S. Nešs ir divas reizes atzīts par NBA sezonas MVP (2005, 2006), 8 reizes piedalījies All-Star spēlē, 3 reizes iebalsots sezonas simboliskajā izlasē. Komandas ar S. Nešu sastāvā pārsvarā ir aizvadījušas sekmīgas sezonas un play-off turnīrus, tomēr tālāk par dalību konferences finālā ne reizi nav nonākušas. 2012. gadā pārgāja uz Losandželosas "Lakers", kur spēlēja pēdējās divas karjeras sezonas.
2015. gada martā oficiāli paziņojis par karjeras beigšanu.
2010. gadā viņš piedalījās Vankūveras ziemas olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā un bija viens no tiem, kam bija uzticēts aizdedzināt olimpisko uguni.

Kanādas nacionālā izlase

2000. gada Olimpiskajās spēlēs Sidnejā S. Nešs bija Kanādas basketbola izlases kapteinis. Kanāda turnīrā startēja samērā veiksmīgi, ceturtdaļfinālā piekāpjoties Francijai, bet pēc tam apspēlējot Krieviju un ieņemot 7. vietu. 2004. gada Olimpiskajām spēlēm Kanādas izlasei ar S. Nešu sastāvā neizdevās kvalificēties.
Ūle Kristians Tolefsens

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru sāka 2000.—01. gada sezonā Norvēģijas hokeja līgas kluba HK Lillehammere rindās. Divus gadus vēlāk aizsargs pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamās divas sezonas aizvadot Rietumu hokeja līgā, 2004.—05. gada sezonā spēlējot AHL klubā Sirakūzas "Crunch".
2005.—06. gada sezonā Tolefsens debitēja NHL, Kolumbusas "Blue Jackets" rindās aizvadot piecas spēles. 2006.—07. gada sezonā aizsargs jau bija komandas pamatsastāva spēlētājs. 2009. gada vasarā Tolefsens noslēdza viena gada līgumu ar Filadelfijas "Flyers", taču komandas rindās nespēja nostiprināties, tajā aizvadot vien 18 spēles.
2010. gada vasarā Tolefsens pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam MODO Hockey. 2012. gadā pārgāja uz Färjestad BK vienību. 2013.—14. gada sezona Tolefsens kļuva par komandas kapteini, un kopā ar Färjestad BK izcīnīja līgas sudraba medaļas.
Norvēģijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2010. un 2014. gada olimpisko spēļu turnīros, kā arī astoņos Pasaules čempionātos.
Progress MS-06

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2 398 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (620 kg), skābeklis un gaiss (47 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1 311 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces. Ar Progress MS-06 uz staciju nogādāti nanopavadoņi Tanjuša-JuZGU-1, Tanjuša-JuZGU-1, Sfera-53 2 un TNS-O № 2, ko brīvā lidojumā palaida augustā iziešanas kosmosā laikā.

Lidojuma gaita

Progress MS-06 tika palaists 2017. gada 14. jūnijā 09:20:13 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a no Baikonuras kosmodroma.
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 16. jūnijā 11:37 UTC pie Zvezda moduļa.
2017. gada 28. decembrī 01:03:30 UTC Progress MS-06 atvienojās no SKS. 04:10:33 UTC tika ieslēgti dzinējs bremzēšanas manevram, kas ilga 3 minūtes 32 sekundes. Kravas kuģis iegāja Zemes atmosfērā 04:43. Nesadegušās daļas aptuveni 04:52 UTC iekrita Klusajā okeānā.
Oligocēns

Oligocēns (sengrieķu: ὀλίγος — "neliels" + καινός — "jauns") ir paleogēna perioda pēdējā epoha. Tā sākās pirms 33,9 mlj. gadu un beidzās pirms 23,03 mlj. gadu. Tādējādi šī epoha ilga apmēram 11 mlj. gadu. Oligocēns nomainīja eocēnu un beigās pārgāja miocēna epohā, ar kuru sākās neogēna periods. Oligocēns sīkāk tiek dalīts Hattu un Rūpela laikmetā (stāvā). Oligocēnā klimats kļuva vēsāks. Palielinājās zīdītāju daudzveidība, ieskaitot senos ziloņus un zirgu senčus — mezohipus. Šīs epohas sākumā izmirst senākās zīdītāju sugas.

Dzīvnieki

Oligocēna sākumā planētas klimats bija sauss un vēss, kas labvēlīgi ietekmēja atklātu līdzenumu, tuksnešu un krūmāju teritoriju rašanos. Klimatisko izmaiņu rezultātā eocēna beigās izmira daudzas seno zīdītāju dzimtas. Viņu vietu ieņēma jaunas zvēru sugas, tai skaitā tādu mūsdienu zīdītāju, kā degunradžu, zirgu, cūku, kamieļu un trušu senči.
Starp zīdītājiem turpināja veidoties gigantiski zālēdāji. Piemēram, indrikotēriji pēc izmēriem bija salīdzināmi ar daudziem dinozauriem, tie varēja sasniegt 8 metru augstumu un svērt līdz 15 tonnām. Lieli izmēros bija arī plēsēji, tādi kā entelodonts un hienodonts. Parādās pirmie plēsēju kārtas pārstāvji (piemēram, sunim līdzīgais cinodikts). Kontinentu dreifa rezultātā Dienvidamerika un Austrālija pilnībā nodalījās no pārējās sauszemes. Ar laiku šajos izolētajos kontinentos izveidojās unikāla fauna, kuru pārstāvēja somaiņi u.c. endēmiski dzīvnieki.

Augu valsts

Pirms apmēram 25 mlj. gadu Āzijā izveidojās pirmie plašie līdzenumi — graudzālēm klātās stepes. No tā laika graudzāles, kas pirms tam bija nenozīmīgs ekosistēmu pārstāvis, daudzās pasaules daļās pakāpeniski kļuva par valdošo floras elementu, kas pašlaik klāj piekto daļu sauszemes.
Pēc mūsdienu ģeoloģiskajiem datiem C4-fotosintēze radās oligocēnā pirms apmēram 30 mlj. gadu. Šī epoha raksturojas ar temperatūras un oglekļa dioksīda koncentrācijas krišanos (no 1000 daļām uz miljonu līdz apmēram 300 daļām uz miljonu). Turklāt atmosfēras skābekļa koncentrācija palielinājās no 18% līdz 21%. Izveidojās ļoti nepateicīgi apstākļi C3-fotosintēzei. Ir uzskats, ka tieši zema CO₂ pieejamība kļuva par iemeslu augu izlasei ar koncentrēšanas mehānismiem, kas gala rezultātā noveda pie C4 un CAM fotosintēzes. Tā laika klimats kļuva sausāks, radās atklātas platības ar augstu apgaismojumu, pastiprinājās sezonalitāte un ugunsgrēku biežums, kam, domājams, arī bija būtiska loma C4- un CAM- sugu atlasē.
Miroslavs Kloze

Bērnība un personīgā dzīve

Miroslavs Kloze ir dzimis Opolē, Polijā 1978. gada 9. jūnijā. Viņa vecāki ir profesionāli atlēti - tēvs Josefs Kloze, kurš bija futbolists klubā Odra Opole un māte - Barbara Jeza, kura bija Polijas sieviešu rokasbumbas izlases dalībniece. Ģimene pārcēlās uz Vāciju 1986. gadā, kad Miroslavam bija vien 8 gadi. Futbola prasmes Kloze attīstīja pilsētas futbola klubā "SG Blaubach-Diedelkopf", kurš tajā laikā spēlēja Vācijas futbola līgas septītajā divīzijā, un apguva prasmes kā namdaris.
Klozem un viņa sievai Silvijai ir dvīņu zēni - Luans un Noā.

FC Kaiserslautern (1999-2004)

1999. gadā Kloze no Vācijas futbola kluba FC Homburg pārgāja uz 1. FC Kaiserslautern un sākotnēji spēlēja tā rezerves komandā 1. FC Kaiserslautern II. Pirmo reizi pamatkluba sastāvā Vācijas futbola Bundeslīgā viņš spēlēja 2000. gada aprīlī. 2001-2002 gada sezonā Kloze guva 16 vārtus Bundeslīgā un pirmo pilno sezonu Bundeslīgā noslēdza kā viens no rezultatīvākajiem vārtu guvējiem līgā. 5 gadu laikā Kloze kluba rindās laukumā bija 120 spēlēs un izcēlās ar 44 vārtu guvumiem.

Brēmenes "Werder" (2004-2007)

2004. gada martā Kloze parakstīja 4 gadu līgumu ar Vācijas futbola Bundeslīgas klubu Brēmenes "Werder" 5 miljonu eiro apmērā. Kloze pirmo maču aizvadīja 2004. gada 6. augustā pret Gelzenkirhenes "Schalke 04", bet pirmos vārtus guva 29. augustā mačā pret VfL Wolfsburg. 
2004-2005 sezona - 32 spēlēs 15 vārti
2005-2006 sezona - 26 spēlēs 25 vārti
2006-2007 sezona - 31 spēlē 13 vārti
2007. gada 7. jūnijā Kloze apstiprināja, ka viņš pametīs Brēmenes "Werder" un dosies uz Minhenes "Bayern" vai nu pirms 2007-2008 gada sezonas, vai pēc līguma beigām ar esošo klubu.

Minhenes "Bayern" (2007-2011)

2007. gada 26. jūnijā Minhenes "Bayern" kluba prezidents Kārlis Heincs Rummenige apstiprināja, ka klubs ir panācis vienošanos ar Brēmenes "Werder" par Klozes iegūšanu savā īpašumā. Tika parakstīts līgums uz 4 gadiem.
Pirmajā sezonā, spēlējot Minhenes "Bayern" ridnās, Kloze ieguva pirmo lielo klubu karjeras titulu - uzvara Vācijas futbola Bundeslīgā un Vācijas kausā futbolā.
2007-2008 sezona - 27 spēlēs 10 vārti
2008-2009 sezona - 26 spēlēs 10 vārti
2009-2010 sezona - 25 spēlēs 3 vārti
2010-2011 sezona - 20 spēlēs 1 vārti
Mēnesi pirms līguma termiņa beigām Kloze nespēja vienoties par līguma pagarināšanu ar Minhenes "Bayern" un pēc neveiksmīgās 2010-2011 sezonas pameta klubu kā brīvais aģents.

Romas "Lazio" (2011-2016)

2011. gada 9. jūnijā Kloze parakstīja 2 gadu līgumu ar Itālijas klubu Romas "Lazio".
Maksimiliāns Feigls

Šaha kompozīcija

Šaha kompozīcijā bijis Vīnes skolas pārstāvis. Vairāki no viņa uzdevumiem ir kolektīvi darbi. Biežākie līdzautori — Rihards Teihmans un Otomārs Veiss. Dažreiz lietojis pseidonīmu Mephisto.
1992. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona

Latvijas futbola Virslīgas 1992. gada sezona bija 18. Virslīgas sezona un pirmā sezona pēc neatkarības atjaunošanas, kas sākās 1992. gada 17. aprīlī, bet noslēdzās 17. oktobrī. Par Latvijas čempioniem kļuva "Skonto", kas pārspēlē par 1. vietu ar rezultātu 3:2 pārspēja "RAF". Par rezultatīvāko vārtu guvēju kļuva "VEF" uzbrucējs Vjačeslavs Ževnerovičs ar 19 vārtiem. Virslīgā piedalījās 12 komandas, kas savā starpā izspēlēja divu riņķu turnīru.

Pārspēle par 1. vietu

Skonto - RAF 3:2
29. oktobris

29. oktobris ir gada 302. diena pēc Gregora kalendāra (303. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 63 dienas.
Zuduši sniegā

Sižets

Kādā zemē, kuru klāj bezgalīgi sniega lauki un kuru grūti pat nosaukt par zemi, jo tur nekas neaug, atrodas neliela mājiņa. Mājiņā, bezgalīgo sniega lauku pašā vidū, dzīvo kāds vīrs. Lai kaut kā piepildītu savas vienmuļās dienas, viņš dodas ķert zivis. 
Vīrs ledū izurbj caurumu, apsēžas uz savas makšķernieku kastes un iemet ūdenī āķi. Tā nu viņš sēž un sēž stundām ilgi. Kāds no malas varētu padomāt, ka vīrs ir aizmidzis un guļ. Bet viņš ir tik ļoti iegrimis savā nodarbē, ka nepievērš uzmanību nedz vērotājiem no malas, nedz ledus krakšķiem sev apkārt. 
Siltā straume vai vēja brāzma, vai varbūt tauvojošais pavasaris tikmēr dara savu. Krakšķi pieņemas spēkā, ledū sāk parādīties plaisas. Uz bezgalīgā ledus viņš nav vienīgais zvejnieks. Viņu ir daudz. Katram ir sava savādākā dzīve ar savām īpatnībām un savu likteni, bet šeit uz ledus viņi visi dzīvo vienu dzīvi un dara vienu lietu.
Bebru pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Bebrupe, Elkšņupe, Paskule, Pērse, Recija.
Robežojas ar Lobes ezeru.

Vēsture

Dibināts pēc 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanas.
1935. gadā Bebru pagasta platība bija 116 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Bebru un Jaunbebru ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Bebru ciemam pievienoja Vērenes ciemu. 1960. gadā daļu Bebru ciema iekļāva Plāteres ciemam. 1962. gadā Bebru ciemam pievienoja daļu Ratnicēnu ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kokneses novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas: Vecbebri (pagasta centrs), Blankas, Gaidupes, Jaunbebri, Ozoli, Tupiešēni, Vēži, Zutēni.

Transports

Vecbebros pārvadājumus veic AS "CATA". Ir iespējams nokļūt Aizkrauklē, novada centrā Koknese, Ērgļos, Tupiešēnos, Ozolos, Iršos u.c. novada vietās.
Ilona Dreģe

Dzīvesgājums

Dzimusi 1956. gada 26. oktobrī latviešu pianista Ermena Bāliņa un igauņu dziedātājas Aino Lehmusas ģimenē, kas pēc viņas piedzimšanas pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Mācījās Rīgas 49. vidusskolā un jau 9 gadu vecumā sāka uzstāties kopā ar savas skolas orķestri. 
Pēc uzstāšanās Latvijas Televīzijas konkursā "Ko tu proti?", Jānis Blūms viņu 1970. gadā uzaicināja pievienoties grupai Menuets. 1971. gadā grupa "Menuets" piedalījās "Liepājas Dzintarā" un ierakstīja TV filmu "Viss ir labs, kas labi beidzas". 1972. gadā viņa izpildīja Imanta Kalniņa "Dziesmu dūdieviņam".
1973. gadā I. Bāliņa pameta "Menuetu", darbojās VEF kultūras pils vokālajā studijā un uzstājās tolaik populārajās rēvijās. 1977. gadā pēc Borisa Rezņika uzaicinājuma pievienojās Latvijas filharmonijas estrādes ansamblim "Eolika". 1980. gadā Ilona Bāliņa kopā ar basistu Juri Griņevu aizgāja no "Eolikas" un sāka dziedāt Tulas filharmonijas ansamblī "Krasnije maki" (Sarkanas magones), tad kādu laiku dziedāja viesnīcas "Latvija" varietē. 
Pēc apprecēšanās ar Henriku Dreģi viņa atstāja dziedātājas karjeru un pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas strādā Aizsardzības ministrijā.
Deniss Paršins

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Paršins uzsāka 2003.—04. sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Maskavas CSKA rindās. 2004. gada NHL draftā Paršinu izvēlējās Kolorādo "Avalanche", taču uz Ziemeļameriku uzbrucējs nedevās.
Paršins piedalījies 2010. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. 2011. gada 1. jūnijā Paršins pagarināja savu līgumu ar CSKA uz nākamajām trim sezonām.
CSKA rindās uzbrucējs turpināja spēlēt līdz pat 2012.-13. gada sezonas ievadam, kad pārcēlās uz Ufas "Salavat Julajev", savukārt 2013. gada vasarā hokejists noslēdza līgumu ar Ņižņijnovgorodas "Torpedo". 2014. gada maijā noslēdza trīs gadu līgumu ar Omskas "Avangard".
Cimdi

Cimdi ir apģērba gabals, kas aptver plaukstu vai daļu no tās. To uzdevums ir sildīt plaukstas vai aizsargāt no traumām.
Senajā Grieķijā, Senajā Romā un Senajā Ēģiptē cimdi tika izmantoti roku aizsardzībai. Senajā Ēģiptē cimdi bija augsta statusa apliecinājums. Senākie cimdi ir atrasti Ēģiptes valdnieka Tutanhamona kapā. Sakotnējā cimdu funkcija bija aizsargāt rokas, maltītes laikā, šaujot ar loku. Mednieki un karavīri izmantoja cimdus, kas tika oderēti ar audumu vai ādu. Karaļi, augstākie garīdznieki izmantoja cimdus, kas tika rotāti ar zeltu, sudrabu, dārgakmeņiem. Bruņinieki viduslaikos cimdus izmantoja kārtas paaugstinājuma saņemšanas reizē, kā arī, izaicinot uz divkauju.
Latvijā ir tikuši atrasti 10.—13. gadsimta pīti cimdi, 15. gadsimta adīti pirkstaiņi un dūraiņi.
Melnkāju sesks

Izskats

Melnkāju seska ķermenis ir garš, slaids un lokans, tam ir īsas kājas un saplacināta galvas forma ar trīsstūrveida seju. Ausis mazas un noapaļotas. Ķermenis bez astes ir apmēram 45 cm garš, bet kuplā aste ir 15 cm gara, svars apmēram 1 kg. Kažoka matojuma spalviņas pie pamatnes ir baltas, bet kļūst tumšākas spalvas galā, radot kopējo bālganbrūno izskatu. Mugura ir tumšāka par pavēderi un pakakli. Tā kājas, astes gals un sejas maska ir melna.

Uzvedība un barība

Melnkāju sesks ir nakts dzīvnieks, un tā galvenais medījums ir prēriju suņi. Tas retu reizi medī arī citus mazus zīdītājus, putnus un kukaiņus. Gada laikā melnkāju sesks apēd apmēram 100 prēriju suņus, un, ja tā dzīves vietas tuvumā nav liela kolonija ar šiem mazajiem dzīvnieciņiem, tad sesks nevar izdzīvot. Viena prēriju suņu kolonija aizņem apmēram 50 ha platības, kas nodrošina viena pieauguša melnkāju seska vajadzības pēc barības. Melnkāju seska izdzīvošana ir cieši saistīta ar prēriju suņiem. Sesks pat migu iekārto prēriju suņu alās. Dažreiz sesks nomedī kādu peli.
Riests melnkāju seskiem sākas martā, aprīlī. Grūsnība ilgst 41—45 dienas. Piedzimst 1—7 mazuļi, bet vidēji 3—4 mazuļi.

Vēsture

Melnkāju seski 19. un 20. gadsimtā gandrīz izmira, jo kritiski samazinājās prēriju platības, izplešoties lauksaimniecībai, kas savukārt samazināja prēriju suņu populāciju, un sesku populācijā izplatījās vairākas smagas slimības, kā suņu mēris un meža mēris, kas ir līdzīgs buboņu mērim. Arī pirms tam melnkāju sesks nebija bieži sastopams dzīvnieks. To kā atsevišķu sugu klasificēja tikai 1851. gadā dabas pētnieki J.J.Adabons (John James Audubon) un R.J.Bačmens (Rev. John Bachman). Jau 19. gadsimta vidū melnkāju seskiem draudēja izmiršana, jo saskaņā ar šo pētnieku novērojumiem dabā, sesks netika pamanīts un datēts vairāk kā 20 gadus.
Ļoti mazu melnkāju sesku populāciju, kurā bija 130 dzīvnieki, nejauši atklāja 1981. gadā Vaiomingā. Drīz pēc tam populācija strauji izmira slimību dēļ. Dabas pētnieki no Vaiomingas 1986. gadā uzsāka melnkāju sesku glābšanas projektu un saķēra pēdējos 18 seskus, lai drošos apstākļos, nebrīvē pavairotu melnkāju sesku populāciju. Šajā laikā melnkāju seski dzīvoja vairs tikai nebrīvē dažādos zoodārzos, īpatņu kopējais skaits bija apmēram 50.
Kopš 1991. gada melnkāju seskus sāka introducēt atpakaļ savvaļā. Šie dzīvnieki ir atgriezušies Montānas, Dienviddakotas, Arizonas, Jūtas, Kolorādo un Čihuahua Meksikā dabas ainavās. Toronto zoodārzs ir izaudzējis vairākus simtus melnkāju sesku un introducējis tos Kanādas dabā, lai gan sesks joprojām arī 2000. gada dzīvnieku uzskaitē Kanādā skaitās izmiris.
2007. gadā melnkāju sesku populācija ASV bija sasniegusi vairāk kā 750 dzīvnieku, bet zoodārzos dzīvoja 250 seski, par spīti tam, ka 1996. gadā dzīvnieks tika pasludināts par izmirušu ASV.
Johans Nikolajs Tīlings

Johans Nikolajs Tilings (Johann Nicolaus Tiling, 1739-1798). Garīdznieks un retorikas profesors Jelgavas „Academia Petrina” (1775—1798), dedzīgs brīvmūrnieks, politisku rakstu autors, kas esot veicinājuši tā saukto dzirnavnieku dumpi Jelgavā 1792. gadā.

Dzīvesgājums

Dzimis 1739. gada 6. decembrī Brēmenes luterāņu mācītāja Johana Heinriha Tilinga ģimenē. Mācījās Brēmenes akadēmiskajā ģimnāzijā un Getingenes universitātē. 1762. gadā sāka strādāt par mācītāja palīgu Hamburgā, 1764. gadā par reformātu draudzes mācītāju Jelgavā, 1765. gadā apprecējās ar Mariju Murisoni, pēc viņas nāves 1775. gadā ar Lielauces mācītāja Kārļa Dītriha Vērta (Wehrt) māsu.  
1774. gadā viņu uzaicināja kļūt par Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas profesoru. Līdztekus viņš bija Jelgavas avīzes (Mitausche Zeitung) redaktors (1775-1778). 
Trīs reizes vadīja ģimnāzijas prorektorātu (1778—1779, 1786—1787, 1797—1798). 
Miris 1798. gada 6. septembrī Ances muižā.