google/wiki40b huggingface dataset:
Mūžīgais mēģinājums

Sižets

Filmas galvenais varonis ir Jevgeņijs Arje (Arye), Izraēlas "Gesher" teātra dibinātājs un mākslinieciskais vadītājs. Filmā parādīti vairāk nekā desmit gadi no viņa radošās dzīves, tajā pašā laikā atklājot Jevgeņija Arjes tieksmi pēc ideālā.
Ruta Veidemane

Biogrāfija

Dzimusi 1933. gada 5. jūnijā Talsos dzelzceļnieka ģimenē. Izglītību ieguvusi Stendes pamatskolā, Kandavas vidusskolā, ko pabeigusi 1952. gadā. No 1953. līdz 1958. gadam studējusi Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātē/Vēstures un filozofijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļā. No 1963. līdz 1967. gadam studējusi Latvijas Valsts universitātes Latviešu valodas katedras aspirantūrā. 1968. gadā viņai aizstāvēja filoloģijas zinātņu kandidāta disertāciju "Sinonīmijas problēma latviešu leksikoloģijā un leksikogrāfijā", tikusi nostrificēta par Dr. philol.
No 1958. līdz 1960. gadam bijusi korektore Latvijas Valsts izdevniecībā, pēc tam bijusi izdevniecības jaunākā redaktore līdz 1963. gadam. No 1967. līdz 1991. gadam strādājusi Valodas un literatūras institūtā, kur bijusi zinātniskā līdzstrādniece. No 1992. līdz 1998. gadam docējusi dažādus kursus Latvijas Kultūras akadēmijā un Latvijas Universitātē.
Zinātniskās publikācijs kopš 1964. gada. Pirmā publikācija tapusi kopā ar Alīsi Lauu — "Pirmā latviešu valodas sinonīmu vārdnīca" žurnāla "Karogs" 1964. gada 12. numurā. Ir vairāk nekā 130 rakstu un recenziju autore, divas monogrāfijas.
Nodarbojusies arī ar dzejas pētīšanu, kam pievērsusies 20. gadsimta 70. gados. Analizējusi Imanta Ziedoņa, Ojāra Vācieša dzejas simbolisko slāni.
Latvijā iedibinājusi lingvistisko poētiku. 1978. gadā kļuvusi par Latvijas Rakstnieku savienības biedri.
Pieci labie imperatori

Pieci labie (Romas) imperatori (itāļu: cinque buoni imperatori) ir itāļu filozofa Nikolo Makjavelli (1503) un angļu vēsturnieka Edvarda Gibona ieviests politiski vēsturisks jēdziens. Tiem pēc viņu uzskatiem piederēja no 96. līdz 180. gadam valdījušie Senās Romas imperatori. Tie ir Nerva, Trajāns, Adriāns, Antonijs Pijs un Marks Aurēlijs. Viņi visi piederēja tā sauktajai Nervas-Antonīna dinastijai.
Prešova

Vēsture

Daudzus gadsimtus pilsēta ietilpa Ungārijā. Pirmās rakstītās ziņas par Prešovu ir no 1247. gada, kad pilsētā ieceļoja vācu kolonisti no Spišas reģiona. 1299. gadā Prešovai tika piešķirtas pilsētas tiesības, bet 1374. gadā tā kļuva par karalisko brīvpilsētu. 15. gadsimtā tā kopā ar Bardejovu, Košici, Levoču un Sabinovu ietilpa t.s. Pentapolitānā. Pilsēta kļuva turīga kā starpnieks vīna tirdzniecībā no Tisas reģiona uz Poliju.
1572. gadā apkārtnē sākās sāls ieguve, bet 1647. gadā tā kļuva par Šarišas komitāta centru.
Pēc Pirmā pasaules kara 1919. gada 16. jūnijā pilsētā ar Ungārijas karaspēka palīdzību Prešovā tika deklarēta Slovākijas Padomju republika. Prešova kļuva par šīs neatzītās valsts, kura eksistēja līdz tā paša gada 7. jūlijam, galvaspilsētu. Pēc tam pilsēta iekļāvās jaunās Čehoslovākijas sastāvā. Otrā pasaules kara laikā Prešova uz laiku kļuva par Slovākijas austrumdaļas galveno pilsētu, jo pēc Vīnes arbitrāžām Košice tika iekļauta Ungārijā. Sociālistiskās Čehoslovākijas laikā Prešovas iedzīvotāju skaits trīskāršojās, jo tika attīstīta smagā rūpniecība. Kopš 1993. gada - neatkarīgās Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (94,7 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (66,77 %), bez reliģiskās piederības (13,57 %), grieķu katoļi (4,82 %).
Prešova ir hokejistu Vladimīra Mihālika (Vladimír Mihálik, 1987) un Martina Štrbāka (Martin Štrbák, 1975) dzimtā pilsēta.
Timurs Fahrutdinovs

Biogrāfija

Jekaterinburgas šaha skolas audzēknis. 2017. gadā Krievijas jauniešu šaha čempionātā bijis trešais un uzvarējis jauniešu ātrā šaha čempionātā U17 vecuma grupās.
Pārstāvējis Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielākos panākumus guvis 2014. gadā, kad Batumi uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā, par šo panākumu saņemot FIDE meistara (FM) nosaukumu, un 2016. gadā, kad Prāgā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2013. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu čempionātā ātrajā šahā U12 vecuma grupā. Pārstāvējis Krievijas komandu pasaules jauniešu U16 komandu šaha olimpiādē 2017. gadā, kurā izcīnījis zelta medaļu komandu vērtējumā un sudraba medaļu individuālajā vērtējumā.
Brīvprātīgais

Brīvprātīgais ir persona, kas pēc pašas vēlēšanās atvēl laiku un enerģiju darbiem, kas nes labumu citiem un visai sabiedrībai kopumā, darot to brīvprātīgi un bez atlīdzības. Militārā nozīmē — cilvēks, kas brīvprātīgi (bez mobilizācijas) iestājas karadienestā.
Brīvprātīgais darbs ir uz labas gribas pamata veikts fiziskās personas fizisks vai intelektuāls bezatlīdzības darbs sabiedrības labā.
Brīvprātīgais darbs pozitīvi ietekmē gan pašu brīvprātīgo, gan sabiedrību, kam tas kalpo. Tas var kalpot kā pamats nākotnes darbam. Daudz brīvprātīgo ir speciāli apmācīti savos darbības laukos, tādos kā medicīna, izglītība, avārijas glābšanas pasākumi. Citi piedalās atsevišķas nepieciešamības gadījumos — ārkārtas situācijās, pēc dabas katastrofām. Viena no senākajām brīvprātīgo tradīcijām Latvijā ir Brīvprātīgo ugunsdzēsēju vienības.
Elena Lukauskiene

Biogrāfija

No 1930. gadu beigām līdz 1950. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Lietuvas šahistēm. 1938. gadā uzvarējusi pirmajā Lietuvas sieviešu šaha čempionātā. Piedalījusies 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Buenosairesā, kurā ieņēmusi 18. vietu (uzvarēja Vera Menčika). Pēc Otrā pasaules kara turpinājusi piedalīties šaha turnīros. 1948. gadā pārstāvējusi Lietuvas PSR komandu PSRS komandu šaha čempionātā. 1949. gadā uzvarējusi pirmajā Lietuvas PSR sieviešu šaha čempionātā. Pēc tam trīs gadus pēc kārtas šajā turnīrā kļuvusi par bronzas laureāti (1950, 1951, 1952).
Bijusi divas reizes precējusies. Ar pirmā vīra uzvārdu piedalījusies pirmskara šaha turnīros. Viņas otrais vīrs ir bijis Miks Lukausks (1911—1996), Kauņas tipogrāfijas Žaibas meistars. 1944. gada pavasarī Elena kopā ar vīru piekritusi pieņemt divus ebreju bērnus Pesahu un Hannu Žozelevičuss, kuru tēvs Simons Žozelevičuss bija gājis bojā Kauņas geto likvidācijas laikā, bet māte Leo Žozeleviča bija ieslodzīta Štutgofas koncentrācijas nometnē. Kara beigās abi bērni atgriezās pie savas mātes, kurai izdevās izdzīvot. Par divu bērnu glābšanu 2006. gada 1. martā Miks Lukausks un Elena Lukauskiene pēc nāves tika apbalvoti ar Izraēlas valsts goda titulu "Taisnīgais starp tautām" (angļu: The Righteous Among The Nations).
Zodiaks (grupa)

1980—1983

Kad instrumentālās mūzikas grupa "Arka" sāka ierakstīt savu pirmo albumu un muzikālu domstarpību dēļ no tās aizgāja Juris Kulakovs, grupa Jāņa Lūsēna vadībā kļuva par "Zodiaku" un ierakstīja savu pirmo albumu "Disco Alliance". Pēc pāris gadiem sekoja otrais albums "Mūzika izplatījumā" (Music In The Universe). Līdz 1983. gada 26. augustam pārdeva 5 848 980 "Disco Alliance" un 1 703 800 "Mūzika izplatījumā" eksemplāru.  Pēc otrā albuma iznākšanas grupa savu darbību pārtrauca.
1982. gadā grupa Aleksandra Grīvas vadībā ierakstīja Viktora Vlasova instrumentālās kompozīcijas no krievu kinofilmām, kuras 1985. gadā ar "Zodiaka" vārdu izdeva skaņuplatē.

1983—1987

J. Lūsēns kļuva par Liepājas zvejnieku kolhoza «Boļševiks» vokāli-instrumentālā ansambļa "Neptūns" vadītāju, šī grupa 1985. gadā ierakstīja mazo skaņuplati ar J. Lūsēna dziesmām, no kurām divas dziedāja Aivars Brīze, pa vienai Maija Lūsēna un Igo.

1987—1991

1987. gadā Jānis Lūsēns izveidoja jaunu grupas "Zodiaks" sastāvu, iekļaujot dziedātājus Zigfrīdu Muktupāvelu un Maiju Lūsēnu, ģitāristu Dzintaru Sāgenu (viņu drīz nomainīja Aivars Gudrais) un taustiņinstrumentālistu Gati Zvirgzdiņu (viņš pēc kāda laika grupu pameta). Grupa ieguva Grand Prix festivālos Liepājas dzintars '87 un Liepājas dzintars '87, izpildot hitus "Mirušais gadsimts", "Vējš", "Tautas laiks", "Dziedi jel" un "Taisnība".
Grupai iznāca divas skaņuplates — "In memoriam" ar instrumentālo mūziku un "Mākoņi", kurā Z. Muktupāvels un M. Lūsēna dziedāja J. Lūsēna dziesmas ar V. Plūdoņa un citu latviešu dzejnieku vārdiem, tai skaitā arī "Manas mīļākās puķes". 1991. gadā pēc Amerikas turnejas tā savu darbību pārtrauca.

1991 - 2005

Pēc grupas aktīvās darbības beigām Zigfrīds Muktupāvels un Aivars Gudrais pievienojās grupai "Bet bet", savukārt Jānis un Maija Lūsēni kādu laiku turpināja kopīgi uzstāties ar bērnu dziesmu programmām. J. Lūsēns pievērsās mūzikliem un operām, kā arī ierakstīja dziesmu ciklus ar dažādiem izpildītājiem. Zodiaka dziesmas tika izdotas atkārtoti vairākās izlasēs Latvijā un Krievijā.

Kopš 2005

2005. gadā "Zodiaka" instrumentālais sastāvs (Jānis Lūsēns, Zigfrīds Muktupāvels, Ivars Piļka, Dzintars Sāgens un Andris Reinis) apvienojās, lai sniegtu koncertu Krievijas festivālā "Diskoteka 80", izpildot instrumentālās kompozīcijas no grupas pirmajiem diviem albumiem. Panākumu iedvesmoti, mūziķi turpināja uzstāties gan Krievijā, gan Latvijā. 2013. gadā "Zodiac" piedalījās festivālā "Positivus", tā paša gada rudenī sekoja pirmais pilna apjoma koncerts koncertzālē "Palladium" Rīgā. Sastāvā līdzās J. Lūsēnam un Z. Muktupāvelam ir arī bundzinieks Mārtiņš Linde, ģitārists Mārcis Auziņš un taustiņinstrumentālists Jānis Lūsēns juniors.
Gan Latvijā, gan Krievijā tika izdoti grupas instrumentālo kompozīciju remiksi.
Pēteris Šuvalovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1827. gadā Krievijas impērijas galminieka Andreja Šuvalova un viņa sievas Teklas, dzimušas Valentinovičas, ģimenē. 
Pēc Pāžu korpusa beigšanas viņu 1845. gadā iecēla par kornetu Leibgvardes jātnieku pulkā. Piedalījās Krimas karā (1853—1856), pēc kura beigām tika paaugstināts par flīģeļadjutantu un nosūtīts uz Parīzes miera sarunām. 
1857. gadā viņu iecēla par Pēterburgas policijas priekšnieku (обер-полицеймейстер) un paaugstināja par ģenerālmajoru, 1860. gadā par Krievijas impērijas Iekšlietu ministrijas vispārīgo lietu departamenta direktoru, vēlāk par Žandarmu korpusa štāba priekšnieku un Ķeizara kancelejas III, nodaļas vadītāju. 
 
Šajā laikā viņš piedalījās arī Baltijas novada zemes reformas komitejas (Остзейский комитет по реформе землевладения в Остзейском крае) darbā.
1864. gadā grāfu P. Šuvalovu paaugstināja par ģenerālleitnantu un iecēla par Baltijas ģenerālgubernatoru un Rīgas kara apgabala pavēlnieku. Viņš izmantoja Rundāles pili kā savu vasaras rezidenci.   
1873. gadā P. Šuvalovu nosūtīja uz Londonu diplomātiskām sarunām par Krievijas ķeizara Aleksandra II meitas izprecināšanu karalienes Viktorijas dēlam. 1874. gadā viņu iecēla par Krievijas impērijas sūtni Apvienotajā Karalistē, kur viņš koordinēja krievu Lielās spēles diplomātiju pret 1876. gadā izveidoto Britu impēriju. 1877. gadā Krievijas impērija ar 100 000 vīru lielu karaspēku iebruka Balkānos, sākot kārtējo krievu-turku karu. Ar grāfa Šuvalova palīdzību 1878. gadā Berlīnes kongresā tika noslēgts miera līgums, pēc kura Krievijas impērija ieguva Besarābiju un izpletās Aizkaukāzā, tomēr zaudēja Sanstefano līgumā apsolīto kontroli pār Balkāniem ar Bulgārijas satelītvalsts izveidi.    
Krievijas impērijas augstāko aprindu neapmierinātības dēļ ķeizars Aleksandrs II bija spiests 1879. gadā atcelt Šuvalovu no amata un nosūtīja diplomātiskā misijā uz Berlīni un Vīni. Pēc ķeizara Aleksandra II nogalināšanas 1881. gada martā jaunais ķeizars Aleksandrs III Šuvalovu atsauca no diplomātiskā dienesta un viņš atsāka ierēdņa darbu. 1887. gadā viņš lika veikt Rundāles pils remonta darbus. Miris 1889. gadā Pēterburgā.
Adorfa

Vēsture

Apdzīvotā vieta radusies ap 1200. gadu. Pilsētas tiesības no 1293. gada. 1477. gadā ap pilsētu tika uzcelti aizsardzības mūri.

Izglītība, kultūra un sports

Pilsētas senajos vārtos atrodas Vācijā Adorfas muzejs ar lielāko perlamutra izstrādājumu klāstu Vācijā.
Anita Rožkalne

Biogrāfija

A. Rožkalne beigusi Latvijas Universitāti. Publicējas kopš 1975. gada. Ieguvusi doktora grādu par disertāciju „Analītiski psiholoģiskā romāna attīstība latviešu literatūrā” (1984).
Strādā LU Literatūras, folkloras un mākslas institūtā, no 2008. līdz 2016. gadam tā izdevniecības vadītāja. 
Pētījumi par latviešu prozu, vairākkārt pievērsusies Kārļa Zariņa, Gundegas Repšes, Astrīdes Ivaskas un Veltas Sniķeres daiļradei. Sarakstījusi komentārus Imanta Ziedoņa Rakstiem (1–11, 1995–2001), sastādījusi zinātnisko rakstu krājumus „Materiāli par..” (1991–2002), K. Zariņa sentenču krājumu "Pārdomas, baložiem maizi drupinot" (1992), rakstu krājumu „Salīdzinošā literatūrzinātne Austrumeiropā un pasaulē” (2001), E. Salnas dzejoļu izlasi „Paisuma pali” (1996) un K. Zāles dzejoļu krājumu „Atspulgi nes” (2000), Rīgai veltītu dzejoļu krājumu „Ko dziedāja Rīgas gaiļi” (2001, līdzautore), A. Ivaskas krājumu "Dzeja un atdzeja" (2007), V. Sniķerei veltītu rakstu krājumu „Gaisma un noslēpums” (2010).
Latvijas Rakstnieku savienības biedre kopš 1998. gada. Saņēmusi Rakstnieku savienības „Kritiķa kausu” par monogrāfiju „Palma vējā”. 2016. gadā ieguvusi V. Plūdoņa balvu literatūrzinātnē par monogrāfiju „Lauva: dzejniece Astrīde Ivaska”. 2017. gadā saņēmusi Literatūras gada balvas speciālo balvu par pētījumu „Kārļa Zariņa burvju aplis”.
Valgas ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs zaļā krāsā, vairoga labajā pusē sudraba mākonis, no kura laukā izbāzta labā roka, kas tērpta melnās bruņās ar zelta apkalumiem. Roka tur līku zobenu ar zelta rokturi. Bruņās tērptā roka simbolizē bruņinieku varu. Mākoni saista ar pilsētas nosaukuma izcelšanos, jo mākonis vācu valodā ir Wolke. Valgas ģerbonis ir ļoti līdzīgs tās kaimiņu pilsētas Latvijā Valkas ģerbonim.
Augusts Brocis

Dzīvesgājums

Augusts Brocis dzimis Viļķenes pagasta "Bročos". Mācījies Āsteres 1. pakāpes pamatskolā, beidzis Pāles pagastskolu un Limbažu ģimnāziju. 30. gadu 2. pusē strādājis par ierēdni Sabiedrisko lietu ministrijā. Rakstnieku un mākslinieku biedrības "Zaļā vārna" biedrs. Laikraksta "Zemgale" līdzstrādnieks (1941-42). Izdarījis pašnāvību. Apbedīts Viļķenes pagasta Katrīnas kapos. 
Pirmā Augusta Broča publikācija - dzejolis "Stāsts vakarā" laikrakstā "Taisnība" 1930. gada 13. novembrī. Dzejoļu krājumiem "Sirdis" (1931), "Mani ceļi" (1934), "Vēja kokle" (1937), "Putni un zvaigznes" (1942) raksturīga romantiska smeldze un sirsnīgs sentiments. Poēma "Divdesmit gadi" (1938), kas veltīta Latvijas valsts jubilejai, un dzejoļu krājums "Dziesmas tēvuzemei" (1939) rakstīti 30. gadu nogalei raksturīgā pozitīvisma garā. Augusta Broča vienīgajā romānā "Meža cilvēki" (1943) ar autobiogrāfisku ievirzi attēloti 1940. un 1941. gada padomju okupācijas laika pārdzīvojumi.
Rumānijas leja

Etimoloģija

Naudas vienības nosaukums leu nozīmē "lauva", un tas ieviesies no nīderlandiešu dāldera (leeuwendaalder — "lauvas dālderis").
Vārds bani rumāņu valodā nozīmē "nauda".

Vēsture

Kad Valahijas un Moldāvijas hercogiste izveidoja Apvienoto hercogisti, 1867. gadā par tās naudas vienību kļuva leja. Sākotnēji paralēli tai naudas apritē tika izmantots arī Francijas franks.
Pēc Otrā pasaules kara lejas vērtība dramatiski kritās. 1947. gadā tika izlaista jauna leja, kura atbilda 20 000 vecajām lejām. 1952. gadā notika naudas reforma.
Pēc komunistu režīma krišanas Rumānijas ekonomika piedzīvoja inflāciju, un lejas vērtība kritās. 2005. gadā inflācijas stabilizējās, un tika ieviesta jauna leja: pret vienu jauno leju (RON) tika mainītas 10 000 vecās lejas (ROL).
Rumānija plāno ieviest eiro. Par tās ieviešanas termiņu tiek minēts 2020. gads.
Aglonas novada ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Zilā laukā romba veidā sudraba trejgalu liliju krusts, kas apvienots ar šķērso liliju krustu, viss zem krusta galiem apļveidā savienots ar ieliektiem pavediena elementiem.

Simbolika

Ģerbonis veidots uz angļu tipa vairoga, centrā romba veidā sudraba trejgalu liliju krusts, kam par pamatu izmantots stilizēts Aglonas bazilikas torņu centrālais krusts, kas simbolizē Aglonas novadu kā svētvietu un svētceļojumu mērķi.
Krusta zīme ir viens no senākajiem rakstu elementiem, kam piedēvēta aizsardzības, svētības un laimes nesēja nozīme, tas ir ticības apliecinājuma zīme. Baltu ciltīs krusta zīme lietota kā maģiska aizsargzīme pret visu ļauno. Krusta vertikālā un horizontālā līnija veido dzīvības pamatu.
Krusta četri stari simbolizē četru debespušu ceļus, pa kuriem uz Aglonu ierodas cilvēki, lai rastu garīgo atbalstu. Četras krusta daļas ir arī Aglonas novada četri pagasti — Aglonas, Šķeltovas, Grāveru un  Kastuļinas — , kas vienoti apļa zīmē, mūžības un saules simbolā.
Ģerboņa krusta galos atainota liliju heraldiskā zīme, kas rietumos simbolizē pilnību un gaismu, bet kristietībā lilija ir Jaunavas Marijas simbols, kas norāda uz Dievmātes gādību. Lilija ir arī sens varas simbols.
Vairoga zilais lauks raksturo Latgales ūdeņus — ezerus, upes un avotus.
Čehova (Sahalīnas apgabals)

Vēsture

Apdzīvotā vieta dibināta pēc 1905. gada ar nosaukumu Noda (japāņu: 野田, Noda). Pēc 2. pasaules kara 1947. gadā pilsētu pārdēvēja par godu rakstniekam Antonam Čehovam, kurš 19. gadsimta beigās bija apmeklējis Sahalīnu. Pilsētā tika uzbūvēti vairāki rūpniecības uzņēmumi, tajā skaitā kuģu remonta rūpnīca un celulozes kombināts. Pēc šo pilsētu veidojošo uznēmumu likvidēšanas 2004. gadā Čehovai tika atņemts pilsētas statuss.
Hokana Loba balva

Hokana Loba balva ir hokeja apbalvojums, kuru pasniedz katras sezonas Zviedrijas hokeja līgas labākajam vārtu guvējam. Hokana Loba vārdā nosauktā balva tiek pasniegta kopš 2005. gada. Tā nosaukta par godu Lobam kā spēlētājam, kurš uzstādījis Zviedrijas hokeja līgas sezonā gūto vārtu rekordu.
Ģenerālis

Vēsture

Pirmo reizi šī pakāpe parādījās Francijā, 16. gadsimtā. Lai iegūtu šo augsto virsnieka pakāpi parasti ir jābūt augstākajai militārajai izglītībai un ilgstošai pieredzei dienestā, kas parasti mērāma vairākos desmitos gadu. Šī pakāpe tiek lietota ne tikai militārajā jomā, bet arī daudzos citos dienestos, kuros pastāv dienesta pakāpes, piemēram, policijā, robežsardzē vai glābšanas dienestos.
Evija Gulbe

Biogrāfija

Evija Gulbe mācījusies Rīgas Hanzas vidusskolā. 2007. gadā absolvējusi Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti. Strādājusi par latviešu valodas un literatūras skolotāju Rīgas Hanzas vidusskolā un raidījumu moderatori AS "Radio SWH" (pseidonīms Juta Jazz). 2017. gadā uzņemta Rakstnieku savienībā. Kopš 2018. gada Latvijas Bērnu un jaunatnes literatūras padomes valdes locekle.

Rakstniecība

Pirmā publikācija - dzejolis "Ar sešām kājām" publicēts jauniešu laikrakstā "LaBa" 1990. gada 11. decembrī. Pirmā grāmata „Koko un Riko” (2011) godalgota konkursā „Zvaigznes grāmata 2010. Latviešu oriģinālliteratūra bērniem un jauniešiem” un lasīšanas veicināšanas programmā „Bērnu un jauniešu žūrija 2012”.  2013. gadā E. Gulbe saņēmusi atzinību par labāko stāstu bērniem festivālā „Prozas lasījumi”.
2017. gadā Latvijas Leļļu teātrī iestudētas izrādes „Koko un Riko” un „Koko un Riko. Piedzīvojums ziemā”.
Mogadīšo

Saimniecība

Mogadišo ir Somālijas komerciālais un finanšu centrs. Saimniecība ir uzlabojusies pēc Somālijas pilsoņu kara sākuma, taču joprojām pastāv problēmas. Kamēr Somālijai nebija noteikta valdība, pastāvēja brīvā tirdzniecība, bez nodokļiem un normatīvajām izmaksām. Uzņēmumi iznomā bruņotus kaujiniekus, lai būtu drošībā. Tas samazina vardarbību pilsētā.
Galvenās nozares pilsētā ir pārtikas un dzērienu rūpniecība, kā arī tekstilizstrādājumi. Galvenais tekstilizstrādājums ir kokvilna. Galvenais ienākumu avots ir dažādu veidu preču pārdošana, sākot no pārtikas līdz elektroniskajām precēm.
Mogadišo ir visintensīvākā kuģu satiksme nekā jebkurā citā ostā Somālijā. Tā joprojām ir liela ostas pilsēta. Tomēr Somālijas piekrastes zonās pastāv pirātisms, kas padara tirdzniecību riskantu.
Antropozofija

Antropozofija ir no teozofijas cēlusies filozofiska mācība, ko 19. gadsimtā radīja Rūdolfs Šteiners. Tās pamatā ir priekšstats par objektīvu un intelektuāli saprotamu, un izmantojamu garīgu pasauli, ko var izzināt, sevi īpaši attīstot. Antropozofi uzskata, ka, domājot neatkarīgi no tradicionālās uztveres, attīstās tādas prasmes kā iztēle, iedvesma un intuīcija, un šos procesus, kā arī to rezultātus, var racionāli pamatot kā citas norises, ko pēta dabaszinātnes.
Antropozofijas izcelšanās ir meklējama vācu ideālismā un misticismā.
Antropozofijas ideju pamatā ir radusies valdorfpedagoģija, kā arī biodinamiskā lauksaimniecība, un no tās idejām ir radušies virzieni medicīnā un arhitektūrā, kā arī mazākā mērā citās nozarēs. Mūsdienās antropozofija nereti tiek kritizēta un atsevišķi analītiķi to pielīdzina pseidozinātnei.
Tīruma atmatene

Varietātes

Pēc 2000. gada Kalvo-Bado grupas pētījumiem, tīruma atmatenes iedalās divās grupās: pirmajai grupai raksturīgas bāli dzeltenīgas cepurītes, kuras izplešas plati zvanveidīgi, un to sporas ir mazliet garākas, otrajai grupai cepurītes ir baltas un tās izplešas izliekti.

Augšanas apstākļi

Humusa saprofīte. Aug no maija līdz oktobrim trūdvielām bagātās augsnēs pļavās, vecos dārzos, laucēs, mežmalās, ganībās. Īpaši bieži agrāk redzēta vietās, kur bijuši zirgu mēsli, tāpēc angliski tiek saukta par "zirgu sēni" (Horse mushroom). Nereti veido "raganu riņķus".

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Tiek uzskatīta par izcili garšīgu. Agrāk dažās zemēs laukos audzēta mākslīgi.

Līdzīgās sugas

Bīstami līdzīga ir gremošanas traucējumus izraisošā reti sastopamā indīgā atmatene, kurai nav anīsa smaržas, bet gan nepatīkama karbola vai tintes smaka. Tai mīkstums griezumu vietās dzeltē spēcīgāk, bet kātiņa pamatnē tas ir dzeltenīgi oranžs. Iespējamajai sajaukšanai ar citām atmatenēm ir tikai zinātniska nozīme, tās visas ir ar apmēram vienādām kulinārajām īpašībām. Mušmires atšķiras no atmatenēm ar savām vienmēr baltajām lapiņām.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Islandē

Sarakstā apkopotas tās vietas Islandē, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Islandes ir iekļautas 2 vietas (1 kultūras objekts un 1 dabas objekts), savukārt 7 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Islande Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1995. gada 19. decembrī.
2008. gada Latvijas čempionāts šahā

2008. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas atklātais šaha čempionāts, kas notika no 5. līdz 10. decembrim 2008. gadā atpūtas bāzē "Mežezers" Pļaviņu novadā.

Turnīra gaita

Pēc veiksmīgi aizvadītajiem 2006. gada šaha čempionātiem nākamajā, 2007. gadā neizdevās sarīkot kārtējos Latvijas šaha čempionātus. Izeja no krīzes nāca tikai 2008. gada nogalē, kad Pļaviņu novada atpūtas bāzē "Mežezers" tika noorganizēts turnīrs pēc Šveices sistēmas 9 kārtās, kas kļuva par 2008. gada Latvijas atklāto čempionātu. Pirmo reizi vīrieši un sievietes sacentās vienā turnīrā, bet čempions tika noskaidrots atsevišķā ieskaitē, ņemot vērā labākos sasniegtos rezultātus.
Lai gan lielmeistars Jevgēņijs Svešņikovs 4. kārtā zaudēja 2006. gada Latvijas čempionam Normundam Miezim, tomēr pret pārējiem pretiniekiem viņš spēlēja daudz veiksmīgāk par konkurentiem un pārliecinoši izcīnīja pirmo vietu. Tas Svešņikovam bija otrais Latvijas čempiona tituls. Miezis vienīgais nezaudēja nevienā partijā un palika otrais, bet trešo vietu sliktāka koeficienta dēļ ieņēma Vitālijs Samoļins.
Sievietēm labāku rezultātu parādīja Ilze Bērziņa un Ingūna Erneste, bet labāka koeficienta dēļ par uzvarētāju atzina Bērziņu. Tas bija viņas otrais Latvijas čempiones tituls. Trešo vietu ieguva 2006. gada čempione Laura Rogule.