google/wiki40b huggingface dataset:
Marlēna Dītriha

Biogrāfija

Dītriha dzimusi 1901. gadā Berlīnē kā Marija Magdalēna. Viņas māte bija no pārtikušas Berlīnes ģimenes, kam piederēja juvelierizstrādājumu un pulksteņu ražošanas uzņēmums, bet tēvs bija policijas leitnants. Tēvs nomira 1907. gadā. Ģimenē meiteni sauca saīsināti par Lēnu vai Lēni. Tā vienpadsmit gadu vecumā Dītriha sāka saukties par Marlēnu — tas bija savienojums no viņas diviem vārdiem. Marlēna ieguva labu izglītību, mācījās vijoļspēli, interesējās par teātri un dzeju. Vijolnieces karjera pārtrūka rokas savainojuma dēļ.
1919. gadā Dītriha uzsāka aktrises karjeru ar nelielām lomām teātrī. Pirmo reizi filmējās mēmajā filmā Der kleine Napoleon (1923) 
1923. gadā Dītriha apprecējās ar Rūdolfu Zīberu. 1924. gadā piedzima viņas vienīgais bērns — meita Marija Elizabete Zībere (kļuva par aktrisi, kino vēsturnieci Mariju Rīvu).
Pirmos lielos panākumus Vācijā Dītriha guva 1930. gadā režisora Jozefa fon Šternberga studijas UFA filmā "Zilais eņģelis" (Der Blaue Engel). Muzikālajā drāmā viņa atveidoja kabarē dziedātāju Lolu Lolu. Visas šajā lentā izpildītās dziesmas uzreiz iemantoja popularitāti un vēlāk kļuva par Dītrihas koncertrepertuāra klasiku. Pēc filmas pabeigšanas Dītriha, paklausot Šternberga ieteikumam un mudinājumam, pārcēlās uz ASV, kur Holivudā viņu sadarbība turpinājās. Tapa vairākas veiksmīgas filmas, turklāt Dītriha, pateicoties gan lomām, gan nopietnām investīcijām viņas publiskajā tēlā, kļuva par kinozvaigzni.
Par lomu filmā Morocco (1930) Dītriha tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise. Veiksmīga kinokarjera Holivudā turpinājās trīsdesmitajos gados, arī četrdesmitajos. Bez Šternberga filmējusies arī pie tādiem izciliem režisoriem kā Ernsts Lubičs, Billijs Vailders un Alfreds Hičkoks. Starp nozīmīgākajām lomām bija lomas filmās Stage Fright (1950), Witness for the Prosecution (1957; tika nominēta Zelta Globusa balvai), Judgment at Nuremberg (1961; ieguva Dāvida di Donatello balvu). 1960. gadā Dītrihai piešķīra zvaigzni Holivudas Slavas alejā.
Ar laiku Dītriha sāka filmēties retāk un pievērsās aktīvai koncertdarbībai, tūrēs apbraukājot visu pasauli, bet vienmēr, līdz pat skatuves karjeras noslēgumam 1975.gadā, nevainojami uzturot "mūžīgās Marlēnes" tēlu. Pēdējā kinoloma bija 1978. gada filmā Just a Gigolo.
Seši tēli meklē autoru

"Seši tēli meklē autoru" (itāļu: Sei personaggi in cerca d'autore) ir itāliešu dramaturga Luidži Pirandello visslavenākā luga. Luga pirmoreiz izrādīta tika 1921. gadā, publicēta — 1925. g.
Lugas pirmizrāde notika 1921. gada 10. maijā Romā (Valle di Roma) un izraisīja sensāciju — aktieri, kritiķi un publika uz skatuves uzsāka ķīviņu, daudzi skatītāji zāli pameta pirms darba beigām; pašam Pirandello zāli nācās atstāt paslepšus pa sānu durvīm. Pēc dažiem mēnešiem luga tika izrādīta Milānā, kur tā savukārt guva milzīgus panākumus, kļūdama par 20. gadu Eiropas teātra klasiku.
Lugā seši tēli — tēvs, māte, pameita, dēls, mazs zēns un meitenīte — ierodas uz skatuves, kur tiek mēģināta kāda luga un pieprasa, lai režisors radītu darbu ar viņiem kā tēliem. Katrs no tēliem pilnībā un nepārtraukti iemieso savu traģisko eksistenci, dzīvesstāstu — viss viņu dzīvēs jau reiz ir noticis, notiek patlaban un gatavojas notikt nākotnē.
Pirandello nostāda pretrunā mākslīgo (taču patiesi eksistējošo) teātri un "neīsto" tēlu dzīvīgumu un izteiksmīgumu.
Džordžs Salmons

Biogrāfija

Mācījies matemātiku un teoloģiju Dublinas Trinitijas koledžā. 1863. gadā ticis ievēlēts par Karaliskās biedrības biedru. 1866. gadā kļuvis par teoloģijas profesoru Dublinas universitātē. Par saviem pētījumiem algebriskajā ģeometrijā 1868. gadā ticis apbalvots ar Karalisko medaļu (angļu: Royal Medal) "par saviem pētījumiem analītiskajā ģeometrijā un virsmas teorijā". 1871. gadā kļuvis par Dublinas Svētā Patrika katedrāles kancleru. 1889. gadā apbalvots ar augstāko britu apbalvojumu par ieguldījumu zinātnes attīstībā - Koplija medaļu (angļu: Copley Medal). Pēdējos mūža gados bijis pazīstams teologs. Savos teoloģiskajos darbos pievērsies Romas Katoļu baznīcas kritikai, apšaubījis Romas pāvesta nekļūdīgumu, pētījis Jaunās Derības interpretācijas problēmas.

Šahists

Bijis pazīstams arī kā šahists. Bijis Dublinas universitātes šaha kluba patrons un Dubilnas šaha kluba prezidents (1890–1903). 1858. gadā Birmingemā piedalījies 2. Britu šaha kongresā. Pēc kongresa piedalījies šaha simultānspēles seansā pret Polu Morfiju. Atsevišķās partijās parādījis labus rezultātus, tā piemēram, uzvarējis vienu no sava laika vadošajiem šahistiem Danielu Harvicu.
Limerika

Vēsture

Limeriku 812. gadā nodibināja vikingi šeit izveidojot apmetni. 1195. gadā normāņi karaļa Džona vadībā ieņēma Limeriku. Ap 1200. gadu tika pabeigta Limerikas pils būvniecība.
1642. gadā Limeriku pārņēma īru konfederāti, tomēr 1651. gadā Olivera Kromvela spēki ieņēma pilsētu. 1691. gadā šeit tiek noslēgts Limerikas miera līgums.
Tāpat kā pārējā Īrija, Limerika smagi cieta kartupeļu bada laikā XIX gadsimta vidū.
Izvēršoties neatkarības cīņām, angļu varas iestādes 1919. gadā Limeriku pasludināja par īpašu militāro zonu, kurā ieeja un izeja atļauta tikai ar caurlaidēm. 1920. gada aprīlī pilsētā izcēlās sadursmes starp iedzīvotājiem un britu katraspēku. 1921. gada 6. martā britu paramilitārās grupas naktī nogalināja pilsētas mēru un tā sievu. Īrijas pilsoņu kara laikā 1921. gadā Limerikā notika ielu cīņas.
Pēckara gados Limerikas reģions bija viens no visnelabvēlīgākajiem un nabadzīgākajiem valstī. Tomēr Īrijas ekonomikas uzplaukums XX gadsimta 90. gados (Ķeltu tīģeris), nodrošināja strauju ekonomisko uzplaukumu, sevišķi transportā un informācijas tehnoloģiju sektorā.
Pāles pagasts

Daba

Pagasts atrodas Viduslatvijas zemienes ziemeļu daļā, Metsepoles līdzenuma ziemeļaustrumu malā. Augstākā vieta - 72,5 m vjl.

Vēsture

Pāles pagasta platība 1935. gadā bija 174,6 km², iedzīvotāju skaits — 3096. 1945. gadā pagastā izveidoja Ārciema, Āsteres un Pāles ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Ārciema ciemam pievienoja Pāles ciemu, 1977. gadā - daļu no Katvaru un Salacas ciemu teritorijām. 1990. gadā Ārciema ciemu reorganizēja par pagastu un pārdēvēja par Pāles pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Limbažu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Pāle (pagasta centrs), Ārciems un Būdele.
Joahims Zīgerists

Dzīvesgājums

Dzimis 1947. gada 29. janvārī pēc Otrā pasaules kara okupētajā Šlēsvigas-Holšteinas Neikirhenes pilsētā kā Verners Joahims Bīrbrauers (Werner-Joachim Bierbrauer), viņa tēvs bija Latviešu leģionā iesauktais agronoms Ludvigs Šmits. Apguva žurnālista amatu, kā reportieris darbojās populārajos izdevumos Bild-Zeitung un Hörzu. Kopš 1986. gada ir labējās politiskās organizācijas Die Deutschen Konservativen dibinātājs un priekšsēdētājs. Pēc Vācijas apvienošanās 1990. gadā neveiksmīgi centās kļūt par Bundestāga deputātu.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Zīgerists 1992. gadā ieguva tēva īpašumu Jaunsvirlaukas pagasta „Viduču” mājas, Latvijas pilsonību un iestājās LNNK. 1993. gadā ar populistiskiem paņēmieniem (ieskaitot banānu dāļāšanu vēlētājiem, kas ar autobusiem tika vesti no Rīgas uz Jelgavu, lai nobalsotu par viņu) Zīgeristu ievēlēja 5. Saeimā, bet 1994. gada 1. janvārī viņš izstājās no LNNK frakcijas. Tajā pašā gadā Zīgerists izveidoja savu politisko spēku "Tautas kustība Latvijai" (TKL) un līdz 1998. gadam bija līdzpriekšsēdētājs kopā ar Odiseju Kostandu. Sakarā ar sēžu neapmeklēšanu 1995. gada 23. augustā 5. Saeima pieņēma lēmumu "Par deputāta J. Zīgerista izslēgšanu no Saeimas sastāva".
Kaut arī 6. Saeimas vēlēšanās Zīgerists nekandidēja, viņa izveidotā partija ieguva 16 deputātu vietas un izveidoja koalīciju ar Demokrātisko partiju "Saimnieks", tomēr Saeima šo partiju veidoto valdību neapstiprināja. Pēc TKL neveiksmīgā starta 7. Saeimas vēlēšanās (ieguva 1,7% balsu un 0 vietas) nolēma pārtraukt šīs partijas darbību un atgriezās Vācijā, kur piedalījās Die Deutschen Konservativen aktivitātēs un nodarbojās ar publicistiku. 2016. gadā iznāca viņa memuāri "Joahims Zīgerists. Par sevi, par Vāciju un arī par Latviju".
Ņūdžersijas "Devils"

Spēlētāji

Daudzus gadus klubā aizvadījuši tādi spēlētāji kā Skots Nīdermaijers un Skots Stīvenss, Kens Daneiko, Martins Brodērs un Patriks Eliāšs.
Ēriks Kristensens

Spēlētāja karjera

Spēlētāja karjeru uzsākot WHL kluba Kemlūpas "Blazers" sastāvā, profesionāļa karjeru Kristensens uzsāka 2004.—05. gada sezonā AHL kluba Skrentonas "Penguins" rindās. Nākamajā sezonā Kristensens debitēja NHL, aizvadot 33 spēles Pitsburgas "Penguins" rindās.
Jau nākamajā sezonā Kristensens nostiprinājās "Penguins" sastāvā, taču 2007.—08. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers" vienību. 2008.—09. gada sezonā Kristensens nonāca Anahaimas "Ducks" rindās, taču pēc gada tika aizmainīts jau uz Ņujorkas "Rangers" vienību. 2011.—12. gada sezonas vidū Ēriks tika aizmainīts uz Minesotas "Wild", tās sastāvā noslēdzot sezonu.
2012. gada vasarā Kristensens noslēdza viena gada līgumu ar KHL komandu Prāgas "Lev". "Lev" sastāvā hokejists uzsāka arī 2013.—14. gada sezonu, taču drīz vien pārcēlās uz Zviedrijas hokeja līgas vienību HV 71.
European Hit Radio Top 100 (2004)

Šis ir European Hit Radio 2004. gada noslēguma Top 100.

Top 100 sastādīšanas princips

European Hit Radio Top 100 tiek sastādīts pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas, ik nedēļu, tiek apkopoti Top 40. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 40 sarakstā. No visām vidēji 250 līdz 280 gada laikā Top 40 iekļuvušajām dziesmām, tiek noteiktas populārākās 100. 
Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 40, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 40 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 37. vietu, tad 37 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 40 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 41 punkts. Veidojot Top 100, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 40, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.
Project Gotham Racing 3

Daudzspēlētāju režīms

Daudzspēlētāju režīmā, ko nodrošina Xbox Live pakalpojums, ir iespējams sacensties karjeras režīmā pret citiem tīkla spēlētājiem. Čempionāta režīmā dalībnieki sākumā cīnās par iekļūšanu sacīkstēs, parādot labāko braukšanas laiku uz noteiktas trases. Tālāk, noteiktos datumos un laikos, notiek braukšana uz noteiktām trasēm. Finālā uzvar tas spēlētājs, kurš visos iepriekšējos posmos ieguvis maksimālo punktu skaitu. Gotham TV iespēja piedāvā spēlētājiem vērot citu dalībnieku braukšanas sniegumu.
Mārcis Auziņš

Dzīvesgājums

Dzimis Rīgā. Mācījās Rīgas 49. vidusskolā, līdztekus 1973. gadā sāka strādāt Latvijas Universitātē par laborantu Ķīmijas fakultātē. Studēja fiziku Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē (1974—1979). Papildinājās pēcdoktora studijās Pekinas Universitātē un Rietumu Ontario Universitātē (1986—1988). No 1988. līdz 2003. gadam bija LU lektors, docents un Eksperimentālās fizikas katedras vadītājs, kā arī Atomfizikas un Spektroskopijas institūta direktors. 1995. gadā M. Auziņu ievēlēja par Latvijas Universitātes profesoru un 1998. gadā par Latvijas Zinātņu akadēmijas īsteno locekli. No 1998. gada viņš vadīja Latvijas Universitātes Senātu, bija Fizikas un Matemātikas fakultātes dekāns (2002—2007), Latvijas Universitātes rektors (2007—2015). Līdztekus darbojās Latvijas Zinātņu akadēmijas Senātā un Latvijas Zinātnes padomē, bija viesprofesors vairākās Apvienotās Karalistes un ASV universitātēs.

VDK kartotēka

M. Auziņa kartīte atrasta publiskotajā VDK savervēto aģentu kartotēkas daļā. Tajā apgalvots, ka viņš kā aģents "Niļs" savervēts 1987. gada jūnijā. Pats Auziņš paskaidrojis, ka piekritis VDK piedāvājumam, lai dabūtu stažēties Pekinā. Auziņš arī apliecināja, ka šāda prakse bijusi parasta vēl tajos laikos. Viņš raksta, ka viņš atteicies izspiegot savus līdzcilvēkus un tas esot bez ierunām pieņemts, no viņa gribējuši galvenokārt ekonomiskās un zinātniskās informācijas ieguvi legālos veidos Ķīnas Tautas Republikas teritorijā. Arī viņa kartiņā norādīts, ka vervējusi zinātniski tehniskās izlūkošanas nodaļa. Uz šī pamata 2010. gadā Drošības policija viņam liedza pieeju valsts noslēpumam, taču pēc pārsūdzības Satversmes aizsardzības birojs aizliegumu noņēma.
Ikdienas valodas filozofija

Ikdienas valodas filozofija ir īpaša pieeja tradicionālajām filozofijas problēmām, pievēršot uzmanību vārdu lietojumam ikdienas valodā. Šo pieeju galvenokārt saista ar filozofu Dž. L. Ostina, Gilberta Raila, kā arī vēlākiem Ludviga Vitgenštaina darbiem.

Pamatideja

Ikdienas valodas filozofi uzskata, ka vārdiem nav nozīmes pašiem par sevi, bet tikai valodas lietojumā — kas ir iemesls tradicionālās filozofijas problēmām noteikt kāda abstrakti paņemta vārda nozīmi.
Ikdienas valodas filozofiju var uztvert kā papildinājumu vai kā alternatīvu analītiskajai filozofijai (ideālas valodas filozofijai).
Labākā animācijas filma (Lielais Kristaps)

Labākā animācijas filma ir trešā vecākā nominācija Latvijas Nacionālajā filmu festivālā "Lielais Kristaps". Balvas šajā nominācijā tiek piešķirtas no 1980. gada, kad balvu saņēma Rozes Stiebras filma "Kā es braucu Ziemeļmeitas lūkoties".
Edgars Lūsiņš

Karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 2000. gadā, kad aizvadīja deviņas spēles Daugavpils "Stalkers" rindās. 2001. gadā viņš piedalījās Manitobas hokeja līgas Visu zvaigžņu spēlē. Nākamās trīs sezonas E. Lūsiņš aizvadīja vairākās Ziemeļamerikas līgās, bet tad atgriezās Latvijā un no 2005. līdz 2007. gadam spēlēja Latvijas hokeja līgas klubā ASK/Ogre. E. Lūsiņš nebija apmierināts ar kluba vadību, tādēļ 2007.—2008. un 2008.—2009. gada sezonu aizvadīja HK Rīgas 2000 rindās. 2010.—2011. gada sezonu E. Lūsiņš aizvadīja KHL līgas klubā Rīgas "Dinamo".
2014.—15. gada sezonu Lūsiņš uzsāka Latvijas čempionāta klubā Rīgas "Prizma". Septembrī hokejists tika atzīts par mēneša vērtīgāko turnīra spēlētāju, pēc sezonas noslēguma iegūstot arī čempionāta labākā vārtsarga balvu. "Prizma" sastāvā spēlēja līdz 2017.—18. gada sezonas noslēgumam. Tika iekļauts komandas pieteikumā arī 2018.—19. gada sezonai, taču, komandai pievienojoties Jānim Auziņam, tās rindās laukumā sezonas gaitā tā arī ne reizi nedevās.
Latvijas izlases sastāvā piedalījies 2010. gada Pasaules čempionātā, turnīra gaitā gan laukumā nedodoties. Kopumā izlases rindās aizvadījis astoņas pārbaudes spēles. Junioru vecumā piedalījies 2004. gada Pasaules čempionātā junioriem.
Kirigami

Kirigami (japāņu: 切り紙, kiru — griezt, kami — papīrs) ir origami variācija, kas ietver papīra griešanu, nevis tikai tā salocīšanu, kā tas ir ar origami, parasti netiek izmantota līme. Par kirigami mākslas pamatlicēju tiek uzskatīts japāņu arhitekts Masahiro Čatani, pirmie kirigami radīti 1980. gadā.
Parasti kirigami veido, griežot salocītu papīru vai plānu salocītu kartonu, kas pēc tam tiek atlocīts un izvērsts. Iepriekšējs zīmējums uz papīra veidots netiek, kirigami forma veidojas tieši griešanas laikā, kas padara šo tehniku par ļoti radošu. Vienkāršie kirigami parasti ir simetriski, piemēram, sniegpārslas, pentagramas vai orhidejas ziedi.
Fetišisms

Fetišs (no franču: fétiche) ir objekts, kam piedēvē pārdabiskas spējas un kam, cilvēka veidotam objektam, ir spējas pār citiem. Būtībā fetišisms ir pārdabisku spēju un spēka piedēvēšana šim objektam (fetišam).
Vārtsarga laukums (hokejs)

Vārtsarga laukums ir hokeja laukuma daļa, kas atrodas pie abu komandu vārtiem, un tajā drīkst atrasties tikai vārtsargs un vārtsarga komandas biedri. Ja pretinieks gūst vārtus atrodoties pretinieku vārtsarga laukumā, vārti parasti netiek ieskaitīti. Šis laukums ir iezīmēts zilā krāsā un tā robežas iezīmētas ar sarkanu līniju.
Pasaulē ir 2 standartu vārtsarga laukumi. Pirmais tiek izmantots praktiski tikai Ziemeļamerikas profesionālajās hokeja līgās, bet pārējā pasaulē, ieskaitot starptautiskās sacensības, tiek izmantots vārtsargu laukums, kurš ir pusapļa formā ar rādiusu 1,8 metri.
Tirzas kauja

Priekšvēsture

Sakarā ar pretenzijām uz Tērbatas bīskapijas mesliem 1558. gada 17. janvārī Ivans IV pieteica karu Livonijas konfederācijai, bet galvenā karadarbība notika Tērbatas bīskapijas un Livonijas ordeņa pārvaldītajās zemēs. Rīgas arhibīskaps Brandenburgas Vilhelms (Wilhelm von Brandenburg-Ansbach-Kulmbach) meklēja palīdzību pie sava brāļa Prūsijas hercoga Albrehta un Mēklenburgā tika vervēti karakalpi.  
1558. gada jūlijā krievu karaspēks pirmo reizi uzbruka arhibīskapa robežcietoksnim Marienhauzenas pilij, nogalināja vairākus cilvēkus un nolaupīja lopus. Rīgas arhibīskapijas vasaļi sapulcēja 600 vācu jātnieku un 3000 latviešu karavīru un devās pretī iebrucējiem. Kaujā pie Gulbenes pils (Švānenburgas) viņi tika sakauti un atkāpās uz Raunas pili. 
1558. gada oktobrī Livonijas ordeņa mestrs Gothards Ketlers devās pretuzbrukumā un atguva Ringenes cietoksni.

Kaujas norise

1559. gada janvārī Maskavijas karaspēks vojevodas Pjotra Serebrjanija-Oboļenska (Серебряный-Оболенский) vadībā no jauna devās uzbrukumā. Tiek minēts, ka 1559. gada ziemas iebrukumā Livonijā piedalījās līdz pat 130 000 karavīru.  Rīgas arhibīskapa vasaļu karaspēks Rīgas doma dekāna Frīdriha Felkerzāma (Fölckersam) vadībā devās pretī iebrucējiem un nostiprinājās Tirzas upes rietumu krastā pie Tirzas pilsmuižas. 17. janvārī (pēc citiem datiem 18. februārī) notika kauja, kurā arhibīskapa vasaļu karaspēks cieta sakāvi. Tirzas pilsmuiža tika pilnīgi sagrauta. Kaujā krita lielākā daļa latviešu karavīru un apmēram 400 bruņinieki (arī Tīzenhauzeni, Rozeni, Pāleni un citi), ieskaitot pašu Felkerzāmu, kura līķis vēlāk tika svinīgi apbedīts Rīgas Doma baznīcā.

Sekas

Pēc uzvarētās Tirzas kaujas krievi nesekmīgi uzbruka Cesvaines pilij, tālāk pagriezās uz ziemeļiem, nodedzināja vāji aizsargātās Smiltenes, Skujenes un Nītaures pilis. Pēc Gaujas koridora ordeņa zemju izlaupīšanas krievu karaspēks pa Gaujas ceļu pietuvojās Rīgai. Kauja notika pie Bukultiem, pēc tam krievi pa aizsalušo Daugavu un Lielupi devās uz rietumiem, bet tika sakauti pie Slokas. Sirošana turpinājās Livonijas ordeņa Zemgales, Sēlijas un Latgales komturejās un fogtejās.
Februārī Ivana IV karaspēks ar laupījumu un gūstekņiem atgriezās Krievijā. Tiek lēsts, ka šīs kara ekspedīcijas laikā Krievijas karaspēks zaudēja ap 6000 krievu un tatāru karavīru.
Taira

Izskats un īpašības

Ārēji taira ir līdzīga zebiekstēm un caunām, ar slaidu, bet spēcīgu un muskuļotu ķermeni, salīdzinoši garām kājām, garu, kuplu asti, garu kaklu un platu, primitīvi veidotu galvu. 
Augumā tā ir salīdzināma ar vidēja auguma suni. Tās ķermeņa garums bez astes ir apmēram 60–68 cm, astes garums 39–47 cm, svars 2,7–7 kg. Garā aste palīdz turēt līdzsvaru, lēkājot pa koku zariem. Tairām ir lielas pakaļkāju pēdas, kas ir 80–90 mm garas, ausis nelielas un apaļas, 35–40 mm garas. Nagi spēcīgi un gari, piemēroti kāpšanai kokos.
Kažoks ir ar biezu, īsu matojumu. Lielākajai daļai tairu kažoka krāsa ir tumši brūna vai melna. Bieži uz krūtīm tai ir gaišs, kontrastains laukums. Kļūstot vecākai, tās galva kļūst gaiši brūna vai pelēka. Vietējie indiāņi tairu sauc par cabeza del viejo, kas nozīmē "veca vīra seja". Šis apzīmējums raksturo tairas sejas ādu, kas krunkojas.

Uzvedība

Tairas var būt gan vientuļnieces, gan dzīvot nelielās ģimeņu grupās. Tās spēj ļoti labi kāpt kokos, un veikli pārvietojas no viena koka galotnes uz nākamo. Tairas diezgan ātri skrien un labi peld, tās ir rotaļīgas un draudzīgas. Tairas ir diezgan viegli pieradināmas, un tās mēdz turēt mājās, lai cīnītos ar dažādiem māju kaitēkļiem. Savvaļā taira migas iekārto koku dobumos, alās zem zemes vai garā zālē.
Tairām ir vāja redze, bet lieliska oža. Pirms taira pieņem lēmumu pārvietoties, tā osta gaisu, grozot garo kaklu kā čūsku uz visām pusēm. Tairas pārvietojas ātri, skrienot pa zemi vai lecot no zara uz zaru. Briesmu gadījumā taira rej un meklē glābiņu tuvākajā kokā.

Barība

Tairas ir visēdājas, piedevām tās galvenokārt ēd augļus, bet neatsakās arī no maitas, medī tādus mazus grauzējus kā jūrascūciņas, peles un vāveres. Tairas medī arī rāpuļus, kukaiņus un putnus. Tā kāpj kokos, lai izēstu olas no putnu ligzdām un pamielotos ar medu. Kopumā taira apēdīs vai nomedīs jebko, ko paveiksies atrast. Taira medīt dodas gan dienā, gan naktī. Tai ļoti garšo augļi, tādēļ to var novērot, pārbaudot augļu dārzu ražu.

Vairošanās

Atšķirībā no citiem caunu dzimtas dzīvniekiem tairai nepiemīt embrioniskā diapauze – atliktā embrija attīstības īpašība. Grūsnības periods ilgst 63–70 dienas. Parasti piedzimst 2–3 akli, nevarīgi mazuļi, kas klāti ar melnu matojumu. Piedzimstot mazulis sver 74–92 g. Acis atveras 35–58 dienu vecumā, māte mazuļus zīda ar pienu  2–3 mēnešus.
Grosjēgersdorfas kauja

Grosjēgersdorfas kauja (vācu: Schlacht bei Groß-Jägersdorf, krievu: Гросс-Егерсдорфское сражение) bija Septiņgadu kara kauja 1757. gada 30. augustā 23 km uz rietumiem no Insterburgas (tagad Kaļiņingradas apgabals).
Lai novērstu uzbrukumu Kēnigsbergai, Prūsijas karalistes armija ģenerālfeldmaršala J. fon Lēvalda (Lehwaldt) vadībā ar 28 tūkstošiem karavīru uzbruka Krievijas impērijas armijai ar 55 tūkstošiem karavīru feldmaršala Apraksina (Апраксин) vadībā, kuri bija nocietinājušies pie Prēgeles upes.
Kaut gan Krievijas karaspēks uzveica Prūsijas karaspēku, tomēr apgādes problēmu dēļ Apraksins izlēma atkāpties no Austrumprūsijas.
Popasna

Vēsture

Par pilsētas pirmsākumiem uzskata 19. gadsimta otro pusi, kad pēc Doņeckas Akmeņogļu dzelzceļa atklāšanas 1878. gadā viena no uzbūvētajām stacijām bija Popasna, pie kuras tika atvērta pirmā Donbasā dzelzceļnieku arodskola. Pie stacijas izauga ciemats, kurā 20. gadsimta sākumā attīstījās dažādas ražošanas nozares (ķieģeļu rūpnīca, ziepju, alabastra, stikla u.c. fabrikas). 1936. gadā ciemats tika pārdēvēts par godu padomju valstsvīram Lazaram Kaganovičam (ім. Кагановича). 1938. gadā piešķirts pilsētas statuss, bet 1944. gadā atgriezts Popasnas vārds. No 1962. līdz 1977. gadam Popasna bija pakļauta Pervomajskas pilsētas padomei.
Halkēdonas koncils

Halkēdonas koncils bija ceturtais kristīgās baznīcas ekumeniskais koncils, kuru par tādu atzīst Romas Katoļu Baznīca, Pareizticīgā baznīca un lielākā daļa protestantu baznīcu. Tas notika no 451. gada 8. oktobra līdz 1. novembrim Halkēdonā (pāri Bosfora šaurumam pretī Konstantinopolei). Tajā piedalījās apmēram 370 Romas impērijas austrumu daļas bīskapu, kā arī Romas pāvesta sūtņi.

Koncila gaita

Koncilā tika nosodīts monofizītisms — mācība, ka Kristum ir tikai viena daba, dievišķā. Koncilā pieņēma jaunu kristoloģisku ticības apliecību, kuru galvenokārt izveidoja no Aleksandrijas Kirila un Leona darbiem un 433. gadā pieņemtas formulas (kuras pirmais uzmetums savukārt bija tapis Efesas koncilā). Tajā tika aprakstīts, ka Kristus ir "vienlaikus pilnīgs dievišķumā un pilnīgs cilvēciskumā, patiess Dievs un patiess cilvēks". Tādējādi tika noraidīts gan monofizītisms, gan nestoriānisms. Koncils pieņēma apkopojošu definīciju, kura ietvēra Nīkajas 325. un Konstantinopoles 381. gada ticības apliecības, divas Aleksandrijas Kirila vēstules, kas atspēkoja Nestorija mācību, un Leona darbu ‘’Tome’’. Koncilā tika pieņemti arī vismaz 28 kanoni. Lielākā daļa no tiem bija noteikumi par garīdzniecību, klosteriem un mūku dzīvi. 28. kanons (par Konstantinopoles vienlīdzību ar Romu) neapmierināja Romas pāvestu Leonu, un viņš uz vairākiem gadiem novilcināja šī koncila lēmumu atzīšanu un 28. kanonu neatzina.

Pēc koncila

Koncila lēmumi neapmierināja arī vairākas Austrumu baznīcas, kuras atzina monofizītismu. Šo uzskatu paudēji bija vairākumā Ēģiptē un Sīrijā. Pēc koncila šīs baznīcas atšķēlās no pārējās baznīcas. 6. gadsimtā Ēģiptes, sīriešu jakobītu un Etiopijas baznīcas, kas darbojās Aleksandrijas pakļautībā, apvienojās autonomās Monofizītu baznīcās. Šajā laikā monofizītismu pieņēma arī Armēnija.