google/wiki40b huggingface dataset:
Milans Bartovičs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Bartovičs sāka 2000.—01. gada sezonas otrajā pusē, kad debitēja Amerikas hokeja līgas kluba Ročesteras "Americans" sastāvā. Jau nākamo sezonu "Americans" rindās uzbrucējs aizvadīja pilnībā, bet 2002.—03. gada sezonā debitēja arī NHL, aizvadot trīs spēles Bufalo "Sabres" rindās. 2003.—04. gada sezonā "Sabres" sastāvā Bartovičs aizvadīja 23 spēles.
2005. gada 24. oktobrī uzbrucējs tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks" vienību, tās sastāvā nākamsezon aizvadot 24 spēles, taču tad atgriezās Eiropā.
2006.—07. gada sezonā uzbrucējs spēlēja Zviedrijas Elitsērijas klubā Malmes "Redhawks", kā arī Šveices hokeja līgas klubā Cīrihes "Lions". 2007. gada vasarā Bartovičs pievienojās Čehijas Ekstralīgas klubam Liberecas "Bili Tygri", tās sastāvā aizvadot nākamās trīs sezonas. 2010.—11. gada sezonu uzbrucējs sāka KHL klubā Mitišču "Atlant", taču drīz atgriezās "Bili Tygri" sastāvā, tajā spēlējot līdz 2012. gada vasarai.
2012.—13. gada sezonā pievienojās KHL vienībai Bratislavas "Slovan", 2013.—14. gada sezonā kļūstot arī par komandas kapteini. "Slovan" sastāvā spēlēja līdz 2016. gada vasarai, kad pārcēlās uz Liberecas "Bili Tygri".
Blažena Janečkova

Biogrāfija

No 1930. gadu beigām līdz 1950. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Čehoslovākijas šahistēm. 1937. gadā uzvarējusi Čehijas sieviešu šaha čempionātā. 1938. gadā bijusi otrā Čehoslovākijas sieviešu šaha čempionātā. Piedalījusies 1939. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Buenosairesā, kurā kopā ar Paulu Švarcmani dalījusi 9.-10. vietu (uzvarēja Vera Menčika). Pēc atgriešanās mājās Otrā pasaules kara pārņemtajā Eiropā 1940. gadā uzvarējusi Bohēmijas un Morāvijas protektorāta sieviešu šaha čempionātā. 1941. gada sākumā Janečkovu arestējis gestapo kā Čehoslovākijas komunistiskās partijas biedri un Juliusa Fučika (čehu: Julius Fučík, 1903—1943) vadītās čehu inteliģences pretošanās grupas locekli. Četrus nākamos gadus Janečkova pavadījusi koncentrācijas nometnē.
Pēc atbrīvošanas un Otrā pasaules kara beigām strādājusi šaha žurnāla Československý šach redakcijā. Tāpat turpinājusi piedalīties šaha turnīros. 1946. gadā atkārtoti izcīnījusi otro vietu Čehoslovākijas sieviešu šaha čempionātā, bet 1952. gadā šajā turnīrā ieņēmusi 4. vietu. Pēc 1952. gada veselības problēmu dēļ pārtraukusi aktīvās šahistes gaitas un strādājusi Čehoslovākijas tirdzniecības pārstāvniecībā Riodežaneiro.
Skalārais reizinājums

Matemātikā skalārais reizinājums ir bināra operācija, kas diviem vektoriem piekārto skalāru lielumu jeb skaitli, kas raksturo doto vektoru garumu un leņķi starp tiem, un nav atkarīgs no koordinātu sistēmas, kurā vektori uzdoti.

Terminoloģija

Angliski jēdzienu scalar product lieto, lai apzīmētu skalāro reizinājumu reālā Eiklīda telpā. Lai apzīmētu skalārā reizinājuma vispārinājumu prehilberta telpā (piemēram, kompleksā Eiklīda telpā), lieto jēdzienu inner product jeb "iekšējais reizinājums". Latviešu valodā šāds jēdziens nav iegājies, tāpēc jēdzienu "skalārais reizinājums" attiecina gan uz reālām Eiklīda telpām, gan uz prehilberta telpām. Līdzīgi arī vācu valodā jēdzienu Skalarproduct lieto abos gadījumos.
Zemiene

Zemiene ir līdzenums, kas izvietots zemu virs jūras līmeņa (līdz 200 m vjl). Dažkārt par zemienēm dēvē arī citus līdzenumus, kas neatbilst šim kritērijam (Amazones zemiene).
Latvijā ir 6 zemienes: Piejūras zemiene, Kursas zemiene, Viduslatvijas zemiene, Tālavas zemiene, Mudavas zemiene un Austrumlatvijas zemiene, kas kopā aizņem ap 60% no valsts teritorjas.
Marjano Rahoja 2. valdība

Marjano Rahoja 2. valdība ir Spānijas valdība, kas tika izveidota pēc tam, kad karalis Felipe VI nominēja Mariano Rahoju, lai izveidotu valdību pēc 2016. gada Spānijas vispērējām vēlēšanām 26. jūnijā. Pēc 2015. gada vispārējām vēlēšanām pārsvars izrādījās nepārliecinošs un gan Tautas Partija, gan Spānijas Sociālistiskā darba partija nespēja ievēlēt jaunu premjerministru. Šīs domstarpības ilga 314 dienas. Rahojs par premjerministru tika apstiprināts 2016. gada 29. oktobrī un viņš amatā stātās 31. oktobrī. Savukārt viņa valdība tika apstiprināta 4. novembrī. Marjano Rahoja 2. valdība nomainīja viņa paša veidoto 1. valdību.
41. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Imanta 5 — Esplanāde kursē pa šādām ielām: Airītes iela, Kurzemes prospekts, Zentenes iela, Anniņmuižas bulvāris, Bebru iela, Kurzemes prospekts, Jūrmalas gatve, Slokas iela, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Elizabetes iela un Brīvības bulvāris.
Esplanāde — Imanta 5 kursē pa šādām ielām: Brīvības bulvāris, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Slokas iela, Jūrmalas gatve, Kurzemes prospekts, Bebru iela, Zentenes iela un Kurzemes prospekts.
Dmitrijs Hmizs

Karjera

2009. gadā karjeru iesāka FHK Liepājas Metalurgs II sastāvā 1. līgas čempionātā, kurā 13 spēlēs guva 6 vārtus un nopelnīja 4 dzeltenās kartītes. 2010. gadā 1. līgā aizvadīja tikai 5 spēles. 2011/2012. gada sezonā Hmizs jau aizvadīja 24 spēles Latvijas futbola virslīgā, kur vārtus gan neguva, bet izpelnījās 9 dzeltenās kartītes. Tajā sezonā Metalurgs arī spēlēja Eiropas līgā, bet Hmizs palika uz soliņa. Liepāja divu spēļu summā atzina Zalcburgas komandas pārākumu. 2013. gadā Dmitrijs piedzīvoja debiju Eiropas līgā pret La Fiorita un Legia Warszawa. Tiesa, trīs spēlēs vārtus neguva un izpelnījās vienu dzelteno kartīti. 2014. gada 14. janvārī Liepājas Metalurgs paziņoja par kluba darbības pārtraukšanu. Tādējādi Hmizs aizvadīja 7 spēles FK Spartaks Jūrmala sastāvā, bet vēlāk atgriezās jaunizveidotajā klubā FK Liepāja. 2015. gadā Dmitrijs Hmizs ar FK Liepāja kļuva par Latvijas futbola virslīgas čempionu, bet 2016. gadā guva savainojumu un pusi sezonas izlaida dēļ savainojuma, bet otru pusi vienkārši neiekļāvās sastāvā. 2017. gadā Hmizs ir atpakaļ FK Liepāja pamatsastāvā un 2017/2018. gada sezonā aizvadījis 3 Eiropas līgas spēles pret Crusaders FC un FC Sūduva.
2017. gadā ar komandu FK Liepāja/MOGO kļuva par Latvijas kausa ieguvēju.
2017. gada 13. novembrī debitēja Latvijas izlases sastāvā draudzības spēlē pret Kosovu, nākot uz maiņu spēles 70. minūtē.
I Don't Need a Man

Topu pozīcijas

“I Don’t Need a Man” debitēja un sasniedza sesto vietu Austrālijā un ieguva zelta sertifikātu ar 35000 pārdotām kopijām. Singls sasniedza septīto vietu Apvienotajā Karalistē un Jaunzēlandē, kur tas pārtrauca grupas numur- viens hitu sēriju. Vācijā I Don’t Need a Man sasniedza divdesmito vietu. Billboard Hot 100 topā singls debitēja 93. vietā un augstāku vietu nesasniedza.
Elektronvolts

Elektronvolta molārais ekvivalents

Ķīmijā bieži tiek izmantots elektronvolta molārais ekvivalents, kas vienāds ar 1 eV reizinājumu ar Avogadro skaitli. Skaitliski tas atbilst 96 485,3383(83) J jeb Faradeja konstantei. Ja viens mols elektronu tiek pārnests starp punktiem ar potenciālu starpību 1 V, tad tas iegūst vai zaudē elektronvolta molārajam ekvivalentam atbilstošu enerģiju.

Daudzkārtņi

Kodolfizikā un elementārdaļiņu fizikā parasti izmanto elektronvolta daudzkārtņus - kiloelektronvoltu (1 keV=10³ eV), megaelektronvoltu (1 MeV=10⁶ eV), gigaelektronvoltu (1 GeV=10⁹ eV), teraelektronvoltu (1 TeV=10¹² eV).
Bads Spensers

Biogrāfija

Karlo Pedersoli ir dzimis Neapolē, Itālijas dienvidos, 1929. gadā. 1937. gadā viņš sāka nodarboties ar peldēšanu vietējā sporta apvienībā. 1940. gadā viņa ģimene pārcēlās uz Romu, kur Pedersoli 1946. gadā uzsāka ķīmijas studijas, taču, sakarā ar ģimenes pārcelšanos uz Dienvidameriku, tās bija jāpārtrauc. Viņa aizraušanās ar peldēšu lika sevi manīt. 1948. gadā Pedersoli pārcēlās atpakaļ uz Romu un sāka studēt jurisprudenci, taču galvenokārt koncentrējās uz peldēšanu.
Viņš kļuva par Itālijas čempionu brasa stilā, neilgi pēc tam arī par Itālijas čempionu 100m brīvajā stilā. Pedersoli kļuva par pirmo itāli, kurš šo distanci veica ātrāk nekā 1 minūtē. Viņš uzvarēja Itālijas peldēšanas čempionātā turpmākos 7 gadus pēc kārtas. Viņš pārstāvēja Itālijas komandu 1952. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kā arī 1956. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur sasniedza salīdzinoši labus rezultātus, lai arī neieguva nevienu medaļu.
1950. gadā Pedersoli uzsāka savu filmu karjeru, sākotnēji kā statists. Lielu panākumu filmatogrāfijā sākotnēji nebija līdz 1967. gada itāliešu vesterna filmai "Dio perdona... Io no!", kurā Pedersoli iepazinās ar Mario Džiroti (jeb Terensī Hilu). Tā izveidojās duets, kam vēlāk bija lemts vēlāk iekarot vispasaules kino un TV ekrānus.
Abiem itāļiem sava tēla uzlabošanai tika ieteikts pieņemt angļu pseidonīmus. Džiroti izvēlējās pseidonīmu "Terence Hill" no kāda saraksta, savukārt Pedersoli stāsta: "Man nebija nekāda saraksta! Man bija pudele Budweiser alus — mana vismīļākā. Un Spensers Treisijs vienmēr bija bijis mans mīļākais aktieris, tā ka mana izvēle bija ļoti vienkārša!"
Rāmuļu pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
1935. gadā pagasta platība bija 65 km² un tajā bija 797 iedzīvotāji.
1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Rāmuļu ciema padomi. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Cēsu rajonā. Mūsdienās Rāmuļu pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Cēsu novada Vaives pagastā un neliela daļa Amatas novada Drabešu pagastā.
Prinča Gustava šaurums

Prinča Gustava šaurums (zviedru: Kronprins Gustaf Kanalen, angļu: Prince Gustav Channel) ir ap 130 km garš un 6—25 km plats jūras šaurums Antarktīdas piekrastē. Atdala Džeimsa Rosa un Vegas salas no Triniti pussalas.
Šaurumu 1903. gada oktobrī atklāja un pa ledu šķērsoja Zviedrijas antarktiskā ekspedīcija Oto Nordenšelda vadībā un nosauca to par godu tā laika Zviedrijas troņmantiniekam, vēlākajam karalim Gustavam V par Kroņprinča Gustava šaurumu.
Līdz 1995. gadam šauruma lielāko daļu pildīja šelfa ledājs. Pirms iziršanas ledāja platība bija ap 700 km². Vēlākos pētījumos atklājās, ka pirms tam šaurums ir bijis brīvs no ledus 2000 līdz 5000 gadu senā pagātnē.
Kopš 2006. gada šauruma krastā Džeimsa Rosa salā darbojas Čehijas vasaras polārstacija Mendela.
Šulca muiža

Šulca muiža jeb Šulcmuiža (vācu: Schultzenhof) bija 18. gadsimtā celta rīdzinieku ārpilsētas muiža tagadējās Šķērsielas apkārtnē Imantā.

Vēsture

Zināms, ka 1844. gadā Kleistu muižas mantinieki uz tās zemes esošās muižiņas (Jauno, Lamberta, Šulca un Vīķu) sadalīja četrās daļās un iznomāja zemkopjiem un lopkopjiem. 
1845. gadā Jaunās muižas īpašnieks Eduards Šmits šeit nodibināja dzelzs mašīnskrūvju fabriku, vēlāk mašīnu fabriku.
Pēc 1920. gada zemes reformas 1921. gadā vienīgi Kleistu muižas kungu māja tika atstāta tās agrākajām īpašniecēm Konstancei un Elenai fon Šulcēm.
1924. gadā agrākās Šulca muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās.
Emma Asona

Biogrāfija

Emma Asona dzimusi Vābinas pagastā, Veru apriņķī, Livonijas guberņā, kas tobrīd bija daļa no Krievijas Impērijas. Viņas tēvs bija skolotājs. Viņa mācījās A. Puškina meiteņu skolā Tartu un pēc tam pabeidza vēstures studijas Bestuževa kurso Sanktpēterburgā 1910. gadā. Pēc tam viņa strādāja par vēstures skolotāju Tartu meiteņu koledžā.
Emma Asona bija aktīva dažādās sieviešu organizācijās ar sociāliem un izglītības mērķiem. 1919. gadā viņa tika ievēlēta Tallinas domē, kā arī pirmajā neatkarīgās Igaunijas parlamentā. No 1919. līdz 1921. gadam viņa darbojās arī Izglītības ministrijā, bet no 1925. līdz 1940. gadam bija Izglītības departamenta vadītāja, bija arī Igaunijas sieviešu asociācijas sekretāre.
No 1921. līdz 1941. gadam viņa bija precējusies ar politiķi Ferdinandu Petersenu.
Krievijas valdnieku dinastiju ciltskoki

Krievijas valdnieku dinastiju ciltskoki rāda dažādu mītiskā varjagu ķēniņa Rurika dinastijas ("Rurikoviči") un Romanovu dinastijas ("Romanovi") valdnieku savstarpējās radniecības saites no 1157. līdz 1917. gadam.

Rurika dinastijas cilskoks ("Rurikoviči")

Rurika dinastija valdīja vairākās krievu kņazistēs un lielkņazistēs, 13. gadsimtā tatāru hani iecēla Vladimiras, vēlāk Maskavas lielkņazus par saviem galvenajiem vasaļiem, kas pakāpeniski izveidoja Krievijas cara valsti.

Romanovu dinastijas ciltskoks ("Romanovi")

Pēc juku laikiem Romanovu dinastija centās īstenot kāda Pečoru mūka pareģojumu par Maskaviju (Krieviju) kā "Trešo Romu" un izveidoja Krievijas impēriju. Divu gadsimtu laikā tā saradojās ar vairākām Vācijas un Dānijas valdnieku dzimtām, arī ar Kurzemes valdniekiem Ketleriem.
Lašu baznīca

Vēsture

Senākā Lašu luterāņu baznīca celta pirms 1596. gada Pabēržos pie pašreizējās Latvijas-Lietuvas robežas Kurzemes un Zemgales hercoga Frīdriha Ketlera valdīšanas laikā. 1610. gadā baznīcu pārcēla pie Lašu muižas, kuras īpašnieks Gerhards fon Fītinghofs 1639. gadā Lašos nodibināja patstāvīgu mācītājmuižu. Lašu draudzes mācītāja Hermaņa Konrāda Stendera (1684-1755) ģimenē 1714. gadā dzimis un Lašos bērnību pavadījis Gothards Frīdrihs Stenders. 1805. gadā uzcēla tagadējo Lašu mūra baznīcas ēku, kuru atjaunoja 1888., 1936.-1937. un 2004. gadā. Baznīcas iekšpusē ir saglabājies sākotnējais altāris, kancele un altārglezna "Kristus pie krusta", 1789. gadā uzbūvētās baroka ērģeles. Zvanu tornī atrodas 1936. gadā dāvinātais zvans.
Pirmā pasaules kara laikā kopš 1915. gada Lašu baznīca atradās Vācijas karaspēka okupācijas zonā, baznīcas dārzā ir kritušo vācu armijas karavīru kapi, bet iekšpusē pie rietumu sienas ir piemiņas plāksne Pirmajā pasaules karā kritušajiem un PSRS laikā represētajiem Lašu pagasta iedzīvotājiem.
Ovidiu-Doru Foišors

Personīgā dzīve

Bijis precējies ar Rumānijas starptautisko lielmeistari šahā Kristini-Adeli Foišoru (1967—2017). Viņu meitas Sabina-Frančeska (dzimusi 1989. gadā) un Mihaela-Veronika (dzimusi 1994. gadā) arī ir šahistes.
Mūgas aizmugurējā vaduguns

Raksturojums

Bākas augstums ir 48 m. Bāku veido apaļš metāla tornis ar galeriju, bez laternas. Torņa augšdaļā, tā abās pusēs atrodas melni taisnstūrveida paneļi (dienaszīmes). Tornis ir baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 54,5 m virs jūras līmeņa. Gaisma sarkana (2 s deg, 3 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 10 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.
Dadzīšu apakšdzimta

Kopīgās īpašības

Dadzīšu apakšdzimtas putni ir tipiski sēklu ēdāji. Un atšķirībā no citiem dziedātājputniem tie arī savus mazuļus baro ar sēklām, kas pirms tam tiek apēstas un tad atrītas mazuļu mutēs. Bez šīs īpatnības dadzīšu apakšdzimtas putni atšķiras no pārējiem žubīšu dzimtā arī ar savu galvaskausa formu.
Turklāt šīs apakšdzimtas putni ir piemērojušies sēklas uzlasīt tieši no augiem, karājoties pašā augā. Piemēram, salīdzinot ar zvirbuļiem, kas arī barojas ar sēklām, pēdējie uzlasa jau izkritušas sēkliņas uz zemes. Dažas sugas ir specializējušās uz konkrētu augu sēklām, piemēram, krustknābji, kas barojas ar čiekuru sēklām. Dadzīšu apakšdzimtas putni veido barus visa gada garumā. Un tēviņi nevis apsargā teritoriju, bet savas mātītes.
Nikolajs Lapekins

Dzīvesgājums

Dzimis Cēsu apriņķa Mazstraupes pagasta "Bangās" zemnieku Mārtiņa un Ievas četru bērnu, no kuriem divi brāļi kļuva par priesteriem, ģimenē.
1916. gadā beidzis Rīgas Garīgo semināru. Pirmā Pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās uz Rjazaņu Krievijā, kur veicis skolotāja darbu. Šeit iepazinies ar vietējo skolotāju Jevgēniju Novoseļsku, ar kuru nodibinājis ģimeni un kuriem piedzimis dēls Pāvels. 1921. gadā ar ģimeni atgriezies Latvijā, kur 21. augustā Rīgas un visas Latvijas arhibīskaps Jānis viņu iesvētījis par priesteri. 1922. gadā sācis kalpošanu Piltenes Sv. Trijādības baznīcā, kur kalpojis līdz 1927. gadam. 1926. gada 21. oktobrī ievēlēts par Šķilbēnu Dievmātes Piedzimšanas pareizticīgās baznīcas pirmo priesteri. Paralēli darbam bijis ticības mācības skolotājs skolās, bet vēlāk Viļakas iecirkņa prāvests. Šķilbēnu draudzē kalpojis līdz 1939. gada 1. decembrim, kur viņa vadībā tika uzbūvēts dievnams. Vēlāk pārsūtīts darbā uz Balviem, kur vadījis Balvu Dievmātes Aizmigšanas baznīcas draudzi līdz 1944. gadam, kurā Lapekinu ģimeni vācieši deportējuši uz Čehoslovākiju. Tur dzīvojis Jabloņecā pie Nisas un noturējis dievkalpojumus pareizticīgajiem bēgļiem Sv. Annas Romas katoļu baznīcā. No turienes 1945. gadā atgriezies Latvijā pēc padomju armijas ienākšanas. Pēc Otrā Pasaules kara uzsācis sagrautās Svētā pravieša Elijas baznīcas atjaunošanu Liepnā, par ko vēlāk, 1948. gada 24. aprīlī saņēmis no Rīgas un visas Latvijas metropolīta Benjamiņa Goda rakstu. 1949. gadā sācis kalpot Viļakas Dievmātes Patvēruma baznīcā. 1949. gada 28. jūlijā ticis represēts un izsūtīts. Izsūtījumu pavadījis Vologdas apgabala Kargopoles nometnē, no kurienes atbrīvots 1955. gada oktobrī. 1955. gadā nozīmēts uz Jēkabpils Svētā Gara baznīcu un Svētā Nikolaja baznīcu, kur kalpojis līdz sava mūža beigām. Viņa kalpošanas laikā baznīcas nenomaksāto lielo nodokļu dēļ draudēja slēgt Svētā Gara baznīcu, bet priestera vīrišķības, pašaizliedzības un gara spēka dēļ dievnamu izdevies nosargāt, gan vēlāk sešdesmitajos gados tikusi slēgta Svētā Nikolaja baznīca, kurā kādu laiku atradusies Jēkabpils Vēstures muzeja izstāžu zāle. Savas kalpošanas 50 gadu jubilejā saņēmis mitru — virspriestera zīmi, bet 1971. gada 16. augustā patriarhs Pimens par nopelniem baznīcas labā virspriesterim pasniedzis Svētā Kņaza Vladimira II šķiras ordeni. Lapekinu ģimenei bija četri bērni. Nikolajs Lapekins miris 1973. gada 7. februārī, apbedīts Jēkabpils pilsētas kapsētā.
Aizkraukles pilskalns

Vēsture

Aizkraukles līvu pils pirmo reizi pieminēta Indriķa hronikas tekstā sakarā ar līvu un lietuviešu uzbrukumu Rīgai 1204. gadā. Tad tā bijusi vistālāk austrumos novietotā līvu osta pie Daugavas ūdensceļa, vēl tālāk sākās kristīto sēļu un latgaļu zemes - Koknese un Jersika. Livonijas krusta karu laikā 1205. gada vasarā krustneši nodedzināja Aizkraukles pili, piespieda tās iedzīvotājus pieņemt katoļu ticību un dot ķīlniekus. 
Netālu no nodedzinātās līvu pils Zobenbrāļu ordenis mestra Venno laikā uzcēla savu Aizkraukles mūra pili. 1211. gada vasarā pēc bīskapa Alberta un krustnešu vienošanās Zobenbrāļu ordenis ieguva visu Aizkraukles pilsnovadu un trešdaļu no Salaspils (Holme) un Doles salas (insula regina) pilsnovadiem kopā ar attiecīgo novadu ļaudīm, viņu laukiem, zvejām, tiesām un klaušām. No hronikas zināms, ka vēl 1219. gadā pilī valdīja līvu vecākais Vievaldis. Ap 1229. gadu pie tās notika Aizkraukles kauja (1229) starp Zemgales ķēniņa Viestarda un Aizkraukles pilskunga Markvarta vadītajiem karaspēkiem. No 1252. līdz 1478. gadam Aizkraukle bija Livonijas ordeņa Aizkraukles komturejas centrs. 
Nav precīzi zināms, kad pie Karikstes ietekas Daugavā 1,7 km attālumā tikusi uzcelta jaunā Aizkraukles pils, kas kādā 1420. gada zemes izlēņošanas dokumentā minēta kā ordeņa "Aizkraukles māja" (husz Ascheraden) iepretīm vecajai pilij (Olde borch). 1980. gadu izrakumos līvu pilskalnā arheologi atsedza senas mūra pils sienas fragmentus. Vēsturnieks Ēvalds Mugurēvičs 1994. gadā izteica pieņēmumu, ka pirmā  ordeņpils tagadējā Aizkraukles pilskalnā pastāvējusi līdz pat jaunas pils uzcelšanai 14. gadsimta otrajā pusē.

Arheoloģisko izrakumu liecības

Aizkraukles pilskalna stāvās nogāzes nodrošināja labi aizsardzību. Pilskalna plakums ir 0,5 ha liels, ar 0,1 ha lielu priekšpili (Ernests Brastiņš, 1930.), 3 ha lielu senpilsētu un ostu. Pilskalna rietumu galā atradās galvenā pils, kuru grāvis atdalīja no austrumos bijušās priekšpils. Galvenās pils garums bija ap 100 m, bet platums ap 45 – 65 m, un tās plakumu apņēma 1,5 – 2 m biezi aizsargmūri, kuru fragmenti atsegti izrakumos. Mūris bija celts čaulmūra tehnikā ar lieliem akmeņiem ārmalās, bet vidu aizpildīja sīki akmeņi kaļķu javā. Priekšpils plakums bija ap 35 – 40 m garš un 30 – 40 m plats, tur izrakumi nav veikti. Priekšpils dienvidaustrumu galā saglabājies ap 2 m, bet pilij ap 4 m augsts uzbērts aizsargvalnis.
Pilskalna tuvumā atrodas Aizkraukles un Lejasžagaru kapulauki, kur kopumā atsegts ap 100 uz 10.-12. gs. attiecināmu apbedījumu (V. Urtāns, 1983.).

Aizkraukles pils literatūrā

A. Pumpura tautas eposā "Lāčplēsis" (1872-1887) Aizkraukles pils aprakstīta atstatus no Daugavas krasta, kurā dzīvoja valdnieks Aizkrauklis ar savu vienīgo meitu Spīdalu:
Vientuļa stāvēja Aizkraukles pile,

Attāļu nost no Daugavas krasta;

Dziļajos mežos dzīvoja lāči,

Vilki un pūces tur kauca pa naktīm.

Nedrošas tekas cauri še veda,

Reti kāds ceļinieks nonāca pilī.
Arī līdzīga sižeta Raiņa lugā "Uguns un nakts" (1905) darbība norit Aizkraukļa pilī pie Daugavas, kurā ir liela un fantastiski izgreznota istaba senlatviešu garšā.
WASP-18

WASP-18 ir 9. zvaigžņlieluma zvaigzne, kas atrodas apmēram 99,3 pc attālumā no Zemes Fēniksa zvaigznājā. Novērojumi liecina, ka zvaigznei ir vismaz viena planēta.
Zvaigznes masa ir 1,28 MSUN, un tās rādiuss ir 1,234 RSUN. Zvaigzne ir nedaudz karstāka (temperatūra 6351 K jeb 6078 °C) par Sauli, tāpēc zvaigzne izstaro gaismu, kura pēc spektrālā sastāva ir nedaudz zilāka par Saules gaismu.
Ticējums

Ticējums ir laika gaitā pārbaudīta atziņa, padoms, kas balstās uz dzīves novērojumiem. Dabas un cilvēka dzīves parādību un likumsakarības skaidrojums, kas veidojies dzīves pieredzē. Ticējumi saistās ne tikai ar ticību vai reliģiju, bet arī ar praktiskiem paņēmieniem, zināšanām, ko darīt, kā rīkoties, kā izzināt, lai labi klātos, lai viss atrisinātos pēc iespējas labāk.
Raibeņi

Kopīgās īpašības

Raibeņi ir lieli vai vidēji lieli tauriņi. Lielākā daļa ir ar košiem oranži-melniem spārniem, bet ir arī izņēmums - bērzu raibenis. Raibeņu ģints tauriņiem ir raksturīgs kriptisks (slēpjošs) spārnu krāsojums. Lai arī no virspuses tie ir koši un krāsaini, no apakšpuses spārni ir neuzkrītoši, pelēkbrūni, atgādinot vecas koku lapas.
Izplatības areāla mērenajā joslā, kur ziemās ir raksturīga sniega sega, visas sugas ziemo pieaugušu tauriņu attīstības stadijā. Līdz ar to jau pirmajās siltajās pavasara dienās tie izlido un kļūst par pirmajiem tauriņiem, kurus var novērot. Siltākos reģionos tos lidojam var novērot arī siltākās ziemas dienās. Tie ziemo dažādās tumšās, no vēja pasargātās spraugās: koku dobumos, vecu koku mizu rievās, alās, klinšu spraugaas, neapkurinātu ēku konstrukcijās. Ar aizvērtiem spārniem tauriņi saplūst ar apkārtējo vidi, meža kritalām un iespējamiem ienaidniekiem tos ir ļoti grūti pamanīt.
Daudzām sugām pieaugušie tauriņi gandrīz nav novērojami, barojoties ar ziedu nektāru, bet tie pamatā barojas ar koku rūgstošām sulām. Kāpuri barojas ar dažādu koku lapām.
Babītes ezers

Ezera savienojumi ar Lielupi

Līdz 19. gadsimta sākumam bija viens savienojums ar Lielupi ezera rietumu galā — Gāte. Lielupes ūdeņi ezerā ieplūda tikai palu laikā. 1816.—1817. gados izrakta Spuņupe, kas savieno ar Lielupi iepretī Valteriem. 20. gadsimtā tā aizbērta un to šķērso Jūrmalas apvedceļš A10. 1988. gadā ezera ziemeļaustrumu galā izrakts Varkaļu kanāls uz Lielupi, tādējādi nodrošinot caurplūdi visa ezera garumā.
13. maijs

13. maijs ir gada 133. diena pēc Gregora kalendāra (134. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 232 dienas.
FK Priekuļi

Vēsture

"FK Priekuļi" dibināts 2004. gadā. Vairākas sezonas tas piedalījās 2. līgas Vidzemes čempionātā, bet 2013. un 2014. gada sezonās spēlēja Vidzemes čempionāta 3. līgā. 2015. gadā klubs atgriezās 2. līgā.
Par līdz šim veiksmīgāko sezonu uzskatāms 2015. gads, kad astoņu komandu konkurencē "FK Priekuļi" izcīnīja 4. vietu un ieguva tiesības spēlēt 2. līgas finālturnīrā, kandidējot uz pirmās līgas čempionātu. Savā apakšgrupā "FK Priekuļi" palika otrajā vietā un finālā neiekļuva.
2014. gadā tika izveidota sieviešu futbola komanda.