google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Junkurs

Biogrāfija

Izglītību ieguvis Viļa Plūdoņa Kuldīgas ģimnāzijā, Rīgas Stradiņa universitātē (sociālo zinātņu bakalaura grāds politoloģijā un maģistra grāds starptautiskajās attiecībās), American University of Paris Parīzē, Francijā.
Laikā no 2005. gada jūnija līdz 2008. gada septembrim strādājis starptautiskās tirdzniecības uzņēmumā Pagoda Ventures Honkongā, starptautiskā auto nomas uzņēmumā Decode Car Hire un tālizpētes uzņēmumā Horus Laboratory.

Politiskā darbība

2011. gadā pievienojies "Zatlera Reformu partijai" (ZPR). No šīs partijas saraksta kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās, kur arī tika ievēlēts 11. Saeimā no Kurzemes vēlēšanu apgabala. 2011. gada 16. oktobrī kopā ar pieciem citiem ZRP biedriem pameta partiju, tādējādi protestējot pret nedemokrātisko lēmumu pieņemšanu ZRP iekšienē.
2014. gadā iestājies partijā "Vienotība", kuras sastāvā kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās un tika ievēlēts, Kurzemes vēlēšanu apgabalā apsteidzot partijas līderi, Saeimas priekšsēdētāju Solvitu Āboltiņu, kas palika pirmā starp neievēlētajiem kandidātiem. Nedēļu pirms 12. Saeimas darba sākuma J. Junkurs paziņoja, ka atteiksies no deputāta mandāta, ko arī izdarīja jaunā parlamenta pirmajā darba dienā, pamatojot to ar saņemtu labu darba piedāvājumu ārpus Latvijas un tādējādi paverot S. Āboltiņai ceļu uz parlamentu. 2015. gada vidū raidījumā "de facto" tika ziņots, ka nav liecību, ka Junkuram patiešām ir bijis labs darba piedāvājums.
Jūrasvēdzele

Izplatība

Jūrasvēdzele sastopama Atlantijas okeāna ziemeļdaļā. Okeāna rietumdaļā tā mājo no Meksikas līča ziemeļiem līdz Ņūfaundlendai un Grenlandes rietumiem. Okeāna austrumdaļā Eiropas piekrastēs no Biskajas līča līdz Islandei un Barenca jūras rietumdaļai. Izolēta populācija mājo arī pie Baltā raga pussalas Mauritānijā un retos gadījumos to var novērot Tālajos Austrumos.

Baltijas jūrā

Jūrasvēdzele Baltijas jūrā mājo jūras rietumdaļā līdz Somu līča rietumdaļai un Botnijas līcim. Pie Latvijas sastopama rietumu piekrastēs. Jūrasvēdzele galvenokārt uzturas jūras centrālajā daļā, īpaši pavasarī, uz dūņainām gruntīm dziļāk par 80—100 m. Vietām sastopama bieži.

Izskats

Jūrasvēdzele ir neliela vai vidēji liela zivs. Tās ķermeņa garums pieaugušiem īpatņiem parasti ir 15—30 cm. Lielākie īpatņi sasniedz 41 cm, bet Baltijas jūrā 36 cm. 
Ķermenis iegarens ar divām muguras spurām un vienu anālo spuru. Pirmā muguras spura reducējusies līdz vienam garam staram. Aiz tā seklā rievā seko īsu, smalku pavedienveida staru rinda (apmēram 50). Otrā muguras spura gara (ar 45—53 stariem), tā gandrīz sasniedz astes spuru. Arī anālā spura gara (ar 39—43 stariem), tikai nedaudz īsāka kā muguras spura. Astes spura ovāla, noapaļota. Vēdera spuras īsas, noapaļotas ar 5—7 stariem. Galva neliela ar platu muti. Augšžoklis izbīdīts uz priekšu, strups. Jūrasvēdzelei ir 4 gari taustekļi: viens uz apakšžokļa, viens augšlūpas centrā un divi katrā pusē pie ārējās nāss malas. Sānu līnija ķermeņa priekšdaļā izliekta uz augšu.
Muguras krāsa no pelēkbrūnas līdz sarkanbrūnai, tumšu dzeltenzaļu olīvkrāsas toni ieskaitot, sāni pelēcīgi, vēders balts ar zilganpelēku nokrāsu un brūniem punktiņiem. Uz sāniem, otrās muguras spuras un anālās spuras var būt tumši plankumi.

Īpašības

Jūrasvēdzele ir bentiska jūras zivs. Sastopama 20—130 m dziļumā. Retos gadījumos to var novērot seklos piekrastes ūdeņos (īpaši ziemā). Galvenokārt uzturas uz dūņainām gruntīm, arī pie relatīvi zema ūdens piesātinājuma ar skābekli (līdz 1 ml/l). Tās uzvedība pētīta maz. Veic lokālas migrācijas krasta virzienā rudenī, no krasta atpakaļ uz jūru — pavasarī.

Barība

Jūrasvēdzele ir bentofāgs. Barojas ar bentiskajiem vēžveidīgajiem (galvenokārt ar garnelēm) un tārpiem, retāk ar plekstveidīgo zivju kāpuriem.

Vairošanās

Jūrasvēdzele nārsto jūras ieplakās (ne dziļāk par 140 m) no marta līdz augustam. Ikri un kāpuri pelaģiski, brīvi peldoši. Auglība ap 500 000 ikru. To diametrs 0,66—0,98 mm. Ikri veiksmīgi attīstās, ja ūdens temperatūra ir 13—19 °C. Kad izšķiļas kāpuri, tie ir 2 mm gari, bet ātri sasniedz 10 mm garumu un tiem jau ir garā muguras spura. Kad jaunā jūrasvēdzele sasniedz 17—20 mm garumu, tai ir jau redzama pirmā muguras spura (garais stars), pēc kura sugu var jau identificēt.
23. novembris

23. novembris ir gada 327. diena pēc Gregora kalendāra (328. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 38 dienas.
Elīna Grobermane

Biogrāfija

Kopš 1995. gada pārcēlusies uz dzīvi ASV. Trīs gadus pēc kārtas uzvarējusi Ņujorkas štata šaha čempionātā sievietēm (1996-1998). 1998. gadā uzvarējusi Panamerikas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U18 vecuma grupā. Trīs reizes piedalījusies Pasaules jauniešu šaha čempionātos (1997-1999). 2000. gadā kopā ar Kamilu Baginskaiti uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātā.
Piedalījusies 2001. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Maskavā, kurā 1. kārtā zaudējusi Nanai Joseliani.
Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Beigusi Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtu specialitātē "ekonomika un datorzinātnes". Strādājusi Deutsche Bank Securities Inc..
2000. gada Eiropas čempionāts futbolā

Turnīra gaita

Turnīra formāts bija tieši tāds pats, kā iepriekšējā čempionātā. 16 komandas tika sadalītas 4 grupās pa četrām komandām. Katras grupas 2 spēcīgākās izlases iekļuva ceturtdaļfinālā.
Vispārsteidzošākie notikumi risinājās A grupā: abas grupas favorītes Anglija un Vācija piedzīvoja izgāšanos, neizkļūstot no grupas, tādēļ ceturtdaļfinālā iekļuva portugāļi un rumāņi. B grupā visās 3 spēlēs uzvarēja Itālija, ieņemot pirmo vietu grupā; kā otrie ceturtdaļfinālām kvalificējās Turcijas izlase. C grupā uzvarēja Spānija, savukārt otro vietu, tikai pateicoties vairāk gūtajiem vārtiem nekā Norvēģijai, ieguva Dienvidslāvija. D grupā ļoti pārliecinoši uzvarēja Nīderlande un Francija.
Ceturtdaļfinālā ļoti pārliecinoši turpināja spēlēt Nīderlandes izlase, kas ar 6-1 sagrāva dienvidslāvus, Portugāle un Itālija ar 2-0 uzvarēja attiecīgi Turciju un Rumāniju, savukārt visaizraujošākajā ceturtdaļfinālā Francija ar 2-1 pārspēja Spāniju.
Pusfināli aizritēja ļoti saspringtās cīņās: Francija tikai spēles papildlaikā, pateicoties Zinedina Zidāna realizētajam soda sitienam, pārspēja Portugāli, savukārt Itālijas izlase, pateicoties lieliskajai vārtsarga Frančesko Toldo lieliskajam sniegumam, pēcspēles 11 m sitienu sērijā uzvarēja Nīderlandi.
Finālā tikās divas mūžsenās sāncenses Francijas un Itālijas izlases. 55. minūtē Marko Delvečio izvirzīja vadībā itāļus, un jau likās, ka spēles liktenis izšķirts, taču pamatlaika pēdējā minūtē neizšķirtu panāca Silvēns Viltors. Spēles papildlaikā "zelta vārtus" ar lielisku sitienu guva Dāvids Trezegē, un palīdzēja tābrīža Pasaules čempionei Francijas izlasei iegūt arī Eiropas čempionu titulu.
Ektors Kupers

Trenera karjera

Trenera karjeru uzsāka 1993. gadā Argentīnas klubā Huracán, kurā pirms pusotra gada bija beidzis spēlēt. No 1995. līdz 1997. gadam vadīja citu Argentīnas klubu Lanús, pēc tam pārcēlās uz Eiropu, sākot strādāt ar Spānijas klubu Mallorca. Jau savā pirmajā sezonā aizveda to līdz Spānijas Karaļa kausa finālam, kurā piekāpās Barcelona. Nākamajā sezonā sasniedza UEFA Kausu ieguvēju kausa finālu. Tajā pašā sezonā izcīnīja 3. vietu La Liga, iegūstot ceļazīmi uz UEFA Čempionu līgu.
1999. gadā sāka trenēt citu Spānijas klubu Valencia, ar ko divreiz sasniedza UEFA Čempionu līgas finālu, taču abas reizes zaudēja. No 2001. līdz 2003. gadam bija Itālijas A sērijas kluba Milānas "Internazionale" galvenais treneris. 2004. gadā atgriezās Mallorca. Karjeras turpinājumā vadīja klubus Seviljas "Real Betis" un Parma.
2008. gada augustā kļuva par Gruzijas futbola izlases galveno treneri, taču nostrādāja šajā amatā tikai nedaudz ilgāk par gadu. Vēlāk strādāja ar klubiem Grieķijā, Spānijā, Turcijā un Apvienotajos Arābu Emirātos.
2015. gada 2. martā tika apstiprināts par Ēģiptes futbola izlases galveno treneri un palīdzēja komandai izcīnīt 2. vietu 2017. gada Āfrikas Nāciju kausā, kā arī kvalificēties 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram. Kupers tika atzīts par 2017. gada Āfrikas Futbola konfederācijas gada labāko treneri. Pēc Pasaules kausa finālturnīra, kurā Ēģipte neizkļuva no grupas, Kupers amatu atstāja.
2018. gada augustā kļuva par Uzbekistānas izlases galveno treneri.
Kalnsētas (Krustpils pagasts)

Ciema rašanās

Pirmo reizi Kalnsētas kā sādža Kalnusētas rakstos minētas 1885. gadā. Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā sādžā (Колнусать) bijuši astoņi māju saimnieki ar 52 cilvēku saimēs, no kuru locekļiem četras sievietes bijušas šuvējas, viens plostnieks, viens ierēdnis Gostiņu stikla fabrikā un zvejnieks. 1906. gadā sādžai (Кална-Сата) zemes platība bijusi 118 desetīnas ar piecām sētām, kurās dzīvojuši 22 vīrieši un 24 sievietes. 1935. gada tautas skaitīšana parāda, ka bijuši 6 māju saimnieki. 1943. gada dokumenti uzrāda 5 saimniekus ar 25 iedzīvotājiem. Blakus dzelzceļa tiltam atradās dzelzceļa kazarma jeb baraka, kas līdz mūsu dienām nav saglabājusies. Meldru mājās 1949. gadā notika kolhoza "Revolūcijas Vilnis" dibināšana un atradās tā kantoris. Kolhoza priekšsēdētājs bija bijušais plostnieks un Meldru saimnieks Andrejs Kalniņš, kurš vienlaicīgi aktīvi atbalstījis Latvijas mežos dzīvojošus partizānus. Mājās Kalnsētas 1 2010. gadā norisinājās mākslas plenērs, kurā 12 mākslinieki gleznoja Aiviekstes un Daugavas skatus.
2009. gadā Kalnsētās dzīvojuši 10 iedzīvotāji un bija 7 mājas: Bergi, Kalna Bērziņi, Kalnsētas, Kalnsētas 1, Meldri, Pārslas un Upes Kalnsētas.
Vācbaltu demokrātu partija

Vācbaltu demokrātu partija (vācu: Deutsch-baltische Demokratische Partei, saīsināti — DbDP) bija Krievijas impērijas un vēlāk Latvijas vācbaltiešu minoritātes politiskā partija, kas pastāvēja laikā no 1917. līdz 1934. gadam. Tā bija vecākā vācbaltu partija Latvijā.
Partija tika izveidota 1917. gada pavasarī un tās sākotnējais nosaukums līdz pat 1917. gada augustam, kad Rīgu ieņēma Vācijas karaspēks, bija Vācu tautības Krievijas pilsoņu demokrātu partija. Līdz ar Rīgas krišanu vācu rokās partija beidza darboties, tomēr jau 1918. gada novembrī tā atjaunoja savu darbību. Vācbaltu demokrātu partija pārstāvēja vācu pilsoņu, sīkpilsoņu, muižnieku, garīdznieku un inteliģences intereses. Partija atzina Latvijas valsti un iesaistījās Latvijas Tautas padomes un Latvijas Pagaidu valdības darbā. Tā bija pārstāvēta arī Latvijas Satversmes sapulcē un visās ievēlētājās Saeimās līdz pat 1934. gadam. Saeimā partija iekļāvās Vācbaltu frakcijā, kuras vadītājs līdz 1933. gada oktobrim bija Vācbaltu demokrātu partijas priekšsēdētājs Pauls Šīmanis. Pēc Kārļa Ulmaņa veiktā apvērsuma partija bija spiesta izbeigt savu darbību.
Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzija

Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzija (krievu: Рижская Ломоносовская женская гимназия, vācu: Lomonossow-Gymnasium von Riga) bija pirmā Rīgas sieviešu  ģimnāzija ar krievu mācību valodu. Skola dibināta 1868. gadā ar mērķi stiprināt Baltijas rusifikācijas politiku un nosaukta krievu zinātnieka Lomonosova vārdā. Tagad šajā ēkā atrodas Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas intitūts.

Vēsture

Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzija dibināta 1868. gadā, 1871. gadā to pārcēla uz Jāņa Baumaņa projektēto ēku Troņmantnieka bulvārī 29 (tagadējā Raiņa bulvārī). Tajā bija sagatavošanas klase un sešas pamatklases, pēc 1874. gada sagatavošanas klase, septiņas pamatklases un pedagoģiskā klase. 
Mācīja ticības mācību, krievu, angļu, franču valodas, vēsturi, ģeogrāfiju, aritmētiku, fiziku, glītrakstīšanu, zīmēšanu, pedagoģiju un dabasmācības. 
Pēc Pirmā Pasaules kara sākuma 1915. gadā Rīgas Lomonosova ģimnāziju evakuēja uz Geničesku (Геническ). Pēc kara ēkā 1919. gada 15. janvārī izveidoja Rīgas pilsētas krievu vidusskolu, 1922. gadā Angļu valodas institūtu. 
2001. gadā Rīgas 23. vidussskolu Akas ielā 10 pārdēvēja par Rīgas M. Lomonosova krievu vidusskolu, kas sevi uzskatīja par Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzijas pēcteci.
2011. gadā to pievienoja Rīgas 40. vidusskolai.

Ģimnāzijas ēkas liktenis

1938. gadā Angļu institūta ēku pamatīgi pārbūvēja pēc Indriķa Blankenburga projekta. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada oktobrī Angļu valodas institūtu likvidēja un uz tā bāzes izveidoja Valsts valodu institūtu, ko novembrī pārdēvēja par Valsts pedagoģisko valodu institūtu. 
Vācu okupācijas laikā 1941.-1944. gadā šajā ēkā bija kara hospitālis. 1944. gada decembrī ēkā atjaunoja Rīgas svešvalodu institūtu, ko 1945. gada 27. februārī pārdēvēja par LPSR Valodu un literatūras pedagoģisko institūtu, 1946. gada 14. septembrī par Valsts pedagoģisko institūtu, bet 1954. gada 24. septembrī par Rīgas pedagoģisko institūtu. 1958. gada novembrī institūtu slēdza un ēku nodeva Latvijas Valsts Universitātes rīcībā, kas 1959. gadā ēkā atvēra LVU Skaitļošanas centru. 1990. gadā uz tā bāzes izveidoja LU Matemātikas un informātikas institūtu.

Ievērojami absolventi

Šīs skolas absolventi bija dzejnieki I. Činnovs un N. Istomins, rakstnieks L. Zurovs, šaha lielmeistars V. Petrovs, mākslinieki G. Kruglovs, G. Matvejevs, A. Jupatovs, M. Jakobi, mūziķi N. Kačalovs, D. Kuļkovs, A. Fjodorovs, filologi M. Semjonova un N. Kravčonoka, tēlnieks Ļ. Bukovskis, juristi D. Bukovskis un B. Pļuhanovs u.c.
Pasaules U-17 čempionāts basketbolā

Pasaules čempionāts basketbolā U-17 izlasēm ir basketbola turnīrs Pasaules vīriešu basketbola izlasēm, kuru sastāvā ir 17 gadus veci un jaunāki basketbolisti. Čempionāts notiek kopš 2010. gada un tiek organizēts ik pēc diviem gadiem.
Dzeltenā rūsa

Infekcijas avots

Dzeltenā rūsa veidojas tikai dzīvajām auga daļām. Infekcija saglabājas uz ziemājiem, savvaļas stiebrzālēm un pabiru asniem uredosporu vai micēlija veidā. Pētījumi liecina, ka sporas var saglabāties uz sēklām.

Simptomi

Inficējas visi auga virszemes orgāni — lapas, lapu makstis, stiebri, vārpu daļas. Raksturīgas sīkas, koši dzeltenas pustulas, kas taisnās rindās, paralēli dzīslām novietotas uz lapām. Sporas izplatās lapas garenvirzienā, tāpēc veidojas košas, dzeltenas svītras ar uredosporām. Stipra infekcija var pārklāt visu lapas plātni. Izplatība ar vēju sekmē lokālu dzeltenu plankumu veidošanos sējumos (karoglapu infekcija).
Palede

Latvijā

Latvijas jūras piekrastē palede lomos līdz 1960. gadiem bija sastopama regulāri, vēlākajos gados reti. Turklāt tā tika zvejota ne tikai Baltijas jūrā: 1930. gados pavasaros ķerta Daugavā un Lielupē; literatūrā 1960. gados attiecināta uz Gaujas, Salacas un Ventas baseiniem. Arī mūsdienās Rīgas jūras līcī un jūrā paledes ik pa laikam tiek noķertas kopā ar reņģēm, galvenokārt pavasarī un vasaras sākumā. Kopš 1995. gada iekļauta Latvijas Sarkanās grāmatas reto sugu kategorijā.

Izskats

Palede ir vidēji liela vai liela siļķveidīgā zivs ar samērā augstu ķermeni, kas ir no sāniem saplacināts. Lielākie īpatņi var sasniegt 60—70 cm garumu, 1,5—2 kg masu, Baltijas jūrā 33—39 cm garumu un 0,6 kg masu. Parasti palede ir apmēram 40 cm gara. Mātītes aug ātrāk nekā tēviņi un vienmēr vienā vecuma grupā ātmītes ir lielākas par tēviņiem.
Mute ar sīkiem zobiem, vērsta uz priekšu. Mugura tumši zila, sāni un vēders sudrabains vai zeltaini dzeltenīgs. Uz sāniem parasti 4—8 tumši plankumi, bet reizēm tie ir tik tikko redzami vai to nav vispār. Vēdera ķīlis ass. Augšlūpa vidū šķelta, šķēlumā precīzi ieguļas apakšlūpa. Žaunu bārkšu mazāk nekā alozai, tās ir īsas, tikpat garas cik žaunu lapiņas. Visām spurām ir mīksti stari. Paledei ļoti līdzīga ir aloza. Redzamākā atšķirība ir tā, ka alozai uz sāniem ir tikai 3 tumši plankumi.

Uzvedība un barība

Palede ir anadroma zivs: dzīvo jūrā, nārstot dodas uz upēm (parasti uz to grīvām un lejtecēm). Dažos ezeros sastopama arī saldūdens forma, kas neveic nārstošanas migrācijas. Uzturas baros, kas kopīgi migrē no barošanās uz nārsta vietām un atpakaļ. Paledei novērota līdz 400 km tāla migrācija. Mazuļi migrē uz upes ieteku pirmajā gadā, bet jūrā sāk dzīvot otrajā dzīves gadā. Barojas ar vēžveidīgajiem un zivju mazuļiem.

Vairošanās

Dzimumgatavība tēviņam iestājas 2—3 gadu vecumā, mātītei 3—4 gados, sasniedzot 27—30 cm garumu. Dzīves laikā palede nārsto 3—4 reizes. Auglība 12—363 tūkst. ikru. Ziemeļeiropā palede upēs ienāk maijā un jūnija sākumā, kad ūdens temperatūra sasniedz 10—14° C. Bet pie upju ietekām pulcēšanās sakas jau aprīlī. Nārsto upju lejtecēs, upēs parasti iepeldot tikai dažus kilometrus, laikā no maija līdz augustam, kad ūdens temperatūra ir 12—22° C. Reizēm nārstošana novērota arī 400 km attālumā no upes ietekas jūrā. Pirmie nārstošanas vietās ierodas tēviņi. Paledes nārstot dodas uz savām dzimtajām upēm. 
Paledēm raksturīgs vienlaicīgs nārsts, kas notiek nakts laikā ūdens virsmas tuvumā. Lecot saulei, paledes pamet nārstošanas vietu. Pēc nārsta lielākā daļa īpatņu zaudē apmēram 22% no sava svara. Ikri bentiski, tiek nērsti uz smiltīm un oļiem. Tie brīvi peld pa straumi, un to attīstība ilgst 2—8 dienas, atkarībā no ūdens temperatūras (optimālā temperatūra 15—25° C). Veido hibrīdus ar alozu. Palede var sasniegt 25 gadu vecumu.
Bifeļi

Sistemātikas diskusijas

Pēdējo gadu DNS pētījumos ir negaidīti atklājies, ka purva bifelis un upes bifelis ir ļoti attāli radinieki, lai gan abus šobrīd sistematizē kā vienas sugas divas pasugas. To attīstība vienam no otra ir atdalījusies pirms 1,7 miljoniem gadu. Turklāt purva bifelis ir tuvāk radniecīgs Mindoras bifelim, jo abi viens no otra nodalījušies pirms 1,5 miljoniem gadu. Zinātnieki uzskata, ka purva bifelis būtu jāizdala kā atsevišķa suga. Apakšģints Anoa nodalījusies no apakšģints Bubalus apmēram pirms 2 miljoniem gadu, gandrīz tajā pašā laikā, kad bifeļu ģints nodalījusies no pārējām vēršiem.
Amirans Kardanovs

Biogrāfija

Amirans Kardanovs dzimis Ziemeļosetijā. Ar cīņas sportu sāka nodarboties 1987. gadā. Savas starptautiskās sporta karjeras sākumā viņš aizstāvēja Krievijas nacionālās izlases komandas krāsas. 1994. gadā viņa kļuva par pasaules čempionu junioru vidū. 1996. gada Atēnu Olimpisko spēļu priekšvakarā viņš pieņēma Grieķijas aicinājumu pāriet uz viņu komandu. Šāda lēmuma pieņemšana nodrošināja Kardanovam iespēju piedalīties  olimpiskajās spēlēs, kamēr Krievijas komandā viņam būtu jāiztur konkurence ar citiem Krievijas cīkstoņiem. 
Grieķijā viņš kļuva par cīņas kluba "Piresteri", kas ir armijas centrālais sporta klubs, biedru. Zem Grieķijas karoga viņš piedalījās trijās olimpiskajās spēlēs, labāko rezultātu, trešo vietu sasniedzot 2000. gadā Sidnejā. Kardanovs ir piedalījies arī septiņos pasaules un desmit Eiropas čempionātos, pēdējos izcīnot divas sudraba un divas bronzas medaļas.
Rīgas 29. vidusskola

Vēsture

Savus pirmsākumus skola saista ar Mīlgrāvja četrgadīgo skolu, no 1932. gada Mīlgrāvja septiņgadīgo skolu, kurā mācības notika latviešu valodā. 
Tagadējā vidusskola dibināta 1960. gadā Lēdurgas ielā 26 kā Rīgas 21. vidusskola, 1963. gadā to pārdēvēja par Rīgas 40. astoņgadīgo skolu, bet Rīgas 21. vidusskolas vārdu piešķīra jaunuzceltajai skolai Ivana Mičurina ielā (tagad Tomsona ielā) ar apmācību krievu valodā.
1968. gadā 40. astoņgadīgo skolu pārdēvēja par Rīgas 29. vidusskolu, 1981. gadā par Rīgas 1. pagarinātās dienas skolu, 1988. gadā skola atguva Rīgas 29. vidusskolas nosaukumu.

Izglītības programmas

Pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121), pamatizglītības otrā posma (7.-9. klase) pedagoģiskās korekcijas mazākumtautību izglītības programmama (23011821), vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programma (31011021).
Valsts himna

Valsts himna ir patriotisks skaņdarbs, ko valsts valdība vai parlaments atzīst par valsts oficiālo nacionālo dziesmu. Tā līdz ar karogu un ģerboni ir galvenie nacionālas valsts simboli.
Himnas lieto dažādās svinīgās vai oficiālās situācijās: valsts svētkos, svinībās, īpaša saistība tām ir ar sportu — starptautiskās sacensībās tradicionāli atskaņo uzvarējušās valsts himnu.

Valstu himnas

Par vecāko Eiropas valsts himnu tiek atzīta Nīderlandes valsts himna Het Wilhemus saukta arī par Vilhelma dziesmu, uzrakstīta laika posmā no 1568. līdz 1572. gadu. Jau kopš 16.gadsimta šo dziesmu dziedāja dažādos pasākumos, bet par oficiālo Nīderlandes valsts himnu tā kļuva 1932. gadā. "Vilhelma dziesmu" mēdz dēvēt arī par vecāko himnu pasaulē.
Kaut Japānas himnas vārdi tika sarakstīti jau 9. gadsimtā, tomēr mūziku šiem vārdiem mūziķis Hajasi Hiromori pievienoja 1880. gadā, bet par Japānas oficiālo valsts himnu tā tika apstiprināta tikai 1999. gadā.
Apvienotās Karalistes nacionālās himnas God Save the King vai God Save the Queen ("Dievs, sargi Karali") nosaukums ir vecāks nekā pati dziesma, pazīstama saistībā ar Anglijas floti jau kopš 1545. gada. Tās melodiju sacerēja 1744. gadā, kā himna tā tika izpildīta 1745. gadā.
Franču himnas "Marseljēza" teksts un melodija tika radītas Franču revolūcijas laikā 1772. gadā, tās autors Klods Jozefs Ružē de Lisls. Par Francijas valsts himnu tā kļuva 1870. gados.
Vācijā 19. gadsimta beigās par valsts himnu kļuva dziesma Deutschland, Deutschland über alles, kuru Jozefs Haidns, kā Austrijas impērijas slavinājumu, bija sacerējis jau 1797. gadā. Teksts tika pierakstīts klāt jau 1848. gadā un līdz ar nacionālisma pastiprināšanos Vācijā kļuva par patriotisku dziesmu vācu tautai.
Florīns

Florīns (latīņu: florenus, itāļu: fiorino d'oro) bija nosaukums 3,54 gramu zelta monētai, ko no 1252. līdz 1533. gadam kala Florencē. Tās nosaukums cēlies no Florences heraldiskā simbola lilijas zieda, kas bija izkalts uz monētas.
14. gadsimtā daudzās Eiropas valstīs sāka kalt savas zelta monētas pēc florīnu parauga. 1325. gadā sāka kalt Ungārijas forintus, 1340. gadā Lībekas florēnus, 1385. gadā Reinas florēnus (florenus Rheni), ko sāka dēvēt par Reinas guldeņiem ("zelta monētām"), pēc guldeņu parauga 1496. gadā Polijas naudas vienību nosauca par zlotiem ("zeltītajiem"), no 1517. gada arī Nīderlandes naudas vienību sauca par florīnu jeb guldeni.
Ortoklazs

Veidošanās un apakštipi

Ortoklazs sastāv no vairākiem granītiem un citiem laukšpatu grupas magmatiskajiem iežiem un bieži vien veido lielus un masīvus kristālus pegmatīta iežos.
Raksturīgi, ka tīrs kālija silikāts no ortoklaza veido cietu šķīdumu ar albītu, kas ir nātrija laukšpats (ķīmiskā formula NaAlSi₃O₈), kas ietilpst plagioklaza sastāvā. Lēni atdziestot Zemes iekšienē, ar nātriju bagātais albīta minerāls veido cieto šķīdumu ar ortoklazu un bagātina atlikušo ortoklazu ar kāliju. Gala rezultātā no diviem silikātu grupas minerāliem ir izveidojies pertīts.
Augstākā temperatūra polimorfam no KAlSi₃O₈ ir sanidīns. Sanidīns ir izplatīts strauji atdziestošos iežos, piemēram, obsidiāna un piroklastiskās grupas iezis, un īpaši ir atrodams trahītos Vācijā, Drahenfelsa kalnā. Zemākās temperatūras polimorfs no KAlSi₃O₈ ir mikroklīns.
Adulārs ir veidojies zemā temperatūrā no mikroklīna vai ortoklaza, sākotnēji veidojies zemas temperatūras hidrometālu atradnēs Alpu kalnos, Šveicē. Optiskais efekts, kas rodas no spīduma mēnessakmenī, parasti ir saistīts ar adulāru.
Lielākais atklātais ortoklaza kristāls tika atrasts Urālu kalnos, Krievijā. Tas svēra aptuveni 100 tonnas, un tā parametri bija aptuveni 10x10x0,4 m.

Izmantošana

Līdzīgi kā citus kālija laukšpatus, ortoklazu izmanto kā neapstrādātu materiālu, optikā briļļu izgatavošanā, keramikā no tā veido porcelānu, kā arī ortoklaza sastāvdaļas ir pievienotas veļas pulverim.
Dažiem ortoklaza un albīta savienojumiem ir pievilcīgi bāls spīdums, dārgakmeņu aprindās šis sajaukums ir pazīstams kā mēnessakmens. Lielāka daļa mēnesakmeņu ir caurspīdīgi un balti, kā arī dažreiz tas sastopams ar pelēku vai persika nokrāsu. Gemoloģijā tā spīdums parasti atgādina krēmveidīgu vai sudrabaini baltu piekrāsu. Šis dārgakmens ir simbols Floridas štatam.
Dārgakmens, kas tiek dēvēts par varavīksnes mēnessakmeni, ir minerāls, kas atgādina vairāk bezkrāsainu labradoru, bet atšķirība no "īstā" mēnessakmeņa, ir izteikts caurspīdīgums un krāsu maiņa, lai gan to vērtība un izturība neatšķiras no parastā mēnessakmens.
Ortoklazs ir viens no desmit minerāliem, kas ir iekļauts Mosa skalā pēc minerālu cietības, minerāla cietība ir 6.
NASA ir atklājusi lielu ortoklaza piejaukumu Marsa smilšakmeņos, minot to, ka Marsa ieži, iespējams, esot piedzīvojuši sarežģītu ģeoloģisko pārstrādi, piemēram, atkārtotu iežu kušanu.