Tims Bērnerss-Lī

Biogrāfija

Dzimis Londonā, beidzis Oksfordas Universitāti, pašlaik dzīvo ASV, Leksingtonā (Masačūsetsā). 1989. gadā, strādājot Eiropas elementārdaļiņu fizikas laboratorijā (CERN) Ženēvā, Šveicē, Tims Berners-Lī ierosināja vispasaules hiperteksta projektu, kas vēlāk ir pazīstams kā vispasaules tīmeklis (WWW). Balstoties uz agrāko darbu Enquire, WWW veidots, lai atļautu cilvēkiem strādāt kopā, apkopojot zināšanas hiperteksta dokumentu tīklā. Viņš sastādīja pirmo vispasaules tīmekļa serveri HTTPd, kā arī pirmo pārlūkprogrammu/redaktoru WorldWideWeb, kas strādāja NeXTStep vidē. Šo darbu viņš sāka 1990. gada oktobrī, un programma WorldWideWeb organizācijai CERN pirmoreiz bija pieejama decembrī, bet internets 1991. gada vasarā. No 1991. līdz 1993. gadam Tims turpināja attīstīt tīmekli, apkopojot interneta lietotāju viedokļus. Izplatoties tīmekļa tehnoloģijai, viņa sākotnējās URL, HTTP un HTML specifikācijas tika paplašinātas un apspriestas lielā mērogā.
1976. gadā Tims Berners-Lī pabeidza Oksfordas Universitāti. Mācoties tur, viņš izgatavoja savu pirmo datoru. Viņš pavadīja 2 gadus strādājot Plessey Telecommunications Ltd, kas ir viens no lielākajiem telesakaru iekārtu ražotājiem Lielbritānijā.
1978. gadā Tims pameta Plessey lai pievienotos D.G Nash Ltd. Tur viņš izveidoja programmatūru printeriem un daudzfunkcionālu operētājsistēmu. Pusotru gadu pavadījis kā neatkarīgs konsultants, tai skaitā programmatūras konsultants CERN. Tur viņš izstrādāja programmu savām vajadzībām, kas domāta informācijas uzglabāšanai. Nosaukta par 'Enquire' tā netika publicēta, taču vēlāk kļuva par idejisku pamatu vispasaules tīmekļa izstrādei. No 1981. līdz 1984. gadam Tims strādāja Image Computer Systems Ltd kā tehniskais dizaineris. 1984. gadā viņš apvienojās ar CERN, lai strādātu pie sistēmas zinātnisku datu ieguvei un šīs sistēmas kontroles. Vēl viņš veidoja FASTBUS sistēmas programmatūru un heterogēnu tālvadības zvanu sistēmu.
1994. gadā Tims izveidoja World Wide Web Consortium tajā laikā pastāvošajā LCS, kas apvienojoties ar Artificial Intelligence Lab 2003. gadā kļuva par CSAIL Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtu (MTI). Kopš tā laika viņš ir bijis World Wide Web konsorcijs – tīmekļa standartu organizācija, kura attīsta savstarpēji saistītas tehnoloģijas (specifikācijas, pamācības, programmatūru, rīkus), lai vadītu tīmekli un iegūtu tā pilno potenciālu. Konsorcija galvenās vietnes atrodas MTI un Keio Universitātē Japānā, kā arī daudz kur citur.
1999. gadā viņš kļuva par pirmo 3Com atklājēju. Pašlaik viņš ir 3Com inženierijas profesors inženierijas skolā apvienojumā ar amatu elektriskās inženierijas un datoru zinātnes departamentā CSAIL, kur viņš vada arī decentralizēto informācijas grupu (DIG). 2004. gada decembrī viņš tika nosaukts par datoru zinātnes nodaļas profesoru Sothemptonas Universitātē, Apvienotajā karalistē. Viņš bija direktors Tīkla zinātņu aizbildnībā, kas radīta 2006. gadā, kā Tīkla zinātnes pētījuma iniciatīva, lai palīdzētu radīt pirmo daudzdisciplināro pētījuma objektu, lai pārbaudītu globālo tīmekli un piedāvātu praktiskus risinājumus, kuri nepieciešami, lai palīdzētu vadīt tā nākotnes lietošanu un dizainu. Viņš ir arī vispasaules tīmekļa fonda direktors, kas radīts 2008. gadā, lai finansētu un koordinētu centienus, kas palielinātu tīmekļa potenciālu sniegt labumu cilvēcei.
2009. gada jūnijā premjerministrs Gordons Brauns paziņoja, ka Sers Tims Bernes- Lī strādās kopā ar britu valdību, lai palīdzētu tīmekļa datus padarīt vairāk pieejamus un atvērtus, būvējot to visu uz informācijas varas uzdevuma pamatiem. Sers Tims šobrīd ir Publiskā sektora caurskatāmības ministrijas loceklis, lai tālāk attīstītu britu valdības darba gaitas atklātību.
Kopā ar Marku Fišeti viņš ir autors grāmatai „Aužot tīklu”, kas vēsta par tīmekļa pagātni, tagadni un nākotni.

Interneta vēsture

Interneta veidošanās sākās ASV, kā daļa no aizsardzības sistēmas programmas. RAND Corporation - amerikāņu plānošanas centrs Aukstā kara laikā - bija spiests izgudrot metodi, kā pārvaldīt valsti pēc atomkara. Datu pārraides tīkls bija jāorganizē tā, lai arī pēc nozīmīgiem apjoma tīkla aparatūras zaudējumiem tīkls turpinātu funkcionēt. 
1964. gadā RAND publicēja savu piedāvājumu: sistēma nedrīkst būt centralizēta un tai jāsastāv no atsevišķiem segmentiem. Tādā veidā katrs tīkla mezgls ir neatkarīgs no pārējiem un var patstāvīgi organizēt datu saņemšanu un noraidīšanu. Par informācijas apmaiņas pamatu tika izvēlēts pakešu komutācijas princips.  
Jau no paša sākuma tika paredzēts, ka saņemšanai un noraidīšanai tiks izmantotas jebkuras sakaru kanālu līnijas. 
Sākotnēji šāds, uz pakešu komutācijas principiem organizēts tīkls apvienoja RAND, Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtu un Kalifornijas Universitāti. 1968. gadā tīklam pievienojās Lielbritānijas Nacionālā fizikas laboratorija, bet 1969. gadā ASV Aizsardzības ministrijas Perspektīvo pētījumu aģentūra nolēma apvienot aizsardzības, zinātnes un valdības centru superdatorus vienotā tīklā, kam tika dots nosaukums ARPANET. 1969. gadā tīklā bija tikai četri datori, 1971. gadā - četrpadsmit, bet 1972. gadā - jau trīsdesmit septiņi. 
Septiņdesmitajos gados tika intensīvi attīstītas un uzlabotas Interneta tehnoloģijas. Tika noskaidrots, ka vislielāko noslodzi tīklā rada elektroniskais pasts un ziņu lasīšana, nevis aprēķini - kā tika prognozēts iepriekš. Tāpēc tika attīstītas elektroniskā pasta un telekonforenču sistēmas, uzlabota datu apmaiņas tehnoloģija un pirmos ARPANET protokolus nomainīja jauni standarti - Transmission Control Protocol un Internet Protocol. Pirmais nodrošina informācijas sūtījumu sadalīšanu paketēs un to pārraidi, bet otrais nodrošina adresāciju tīklā. Šie divi protokoli deva nosaukumu visai datu apmaiņas protokolu saimei, kas darbojās Internetā - TCP/IP. 
1977. gadā TCP/IP protokolu sāka izmantot arī citi datortīkli, lai pieslēgtos ARPANET, taču līdz pat 1986. gadam Internets vēl nebija t'das, kādu mēs to saprotam šobrīd. Kopš 1984. gada ASV Nacionālais zinātnes fonds sāka ieguldīt nozīmīgus naudas līdzekļus zinātniskajā datortīklā NSFNET. Šis tīkls apvienoja ASV zinātniskos centrus un universitātes. Kā tīkla uzbūves pamats tika izvēlēti TCP/IP saimes protokoli. Šajā laikā NSFNET pievienojās arī NASA, DOE un National Institutes of Health. Tādā veidā radās pirmie seši tīkla domēni: gov, edu, mil, com, org un net. Un no 1986. gada var uzskatīt, ka radās ASV vispasaules datortīkls - Internets. 1989. gadā tika izveidota RIPE (Reseaux IP Europeans), kas tika paredzēta, lai administrētu un veiktu Interneta tehnisko koordinēšanu Eiropas mērogos.
1993. gadā juridiskajām un fiziskajām personām tika atļauts pieslēgties Internetam. Šajā laikā tirgū parādījās neskaitāmi uzņēmumi, kas nodarbojās ar Interneta pieslēgumu pakalpojumu sniegšanu un apkalpošanu. 1993. gadā vairāk nekā 100 valstīm bija tiešais pieslēgums Internetam.

Vispasaules tīmekļa vēsture

WWW (Worl Wide Web) jeb vispasaules tīmeklis ir hiperteksta sistēma, kas ļauj lietotājiem skatīt savstarpēji saistītos hiperteksta dokumentus, izmantojot jebkuru izvēlēto maršrutu, vienkārši noklikšķinot uz karstajiem punktiem (hotspots) WWW dokumentos. Globālais tīmeklis sastāv no savā starpā savienotiem Interneta serveriem, taču ne visi Interneta serveri ir daļa no vispasaules tīmekļa.
1989. gada martā CERN darbinieks Tims Bernerss Lī piedāvāja šī starptautiskā Eiropas zinātniskā institūta vadībai jaunas sadalītās informācijas sistēmas koncepciju. Šī sistēma tika nosaukta par World Wide Web. Tā sākās šobrīd populārākās Interneta  tehnoloģijas attīstība. Un mūsdienās daudzi cilvēki šo tehnoloģiju maldīgi uzskata par vienīgo Internetā un bez HTTP protokola par pārējiem nav pat dzirdējuši.
Pirmais paziņojums par WWW tika paziņots 1991. gada martā telekonferencēs: alt.hypertext, com.sys.next, comp.text.sgml un comp. mail.multi-media.
1993. gada augustā tika izlaista pārlūkprogrammas Mosaic alfa versija, kas nodrošināja WWW grafisku saskarni. 1994. gada martā Marks Andersens pameta Mosaic izstrādātājfirmu CERN un pārgāja uz komerciālo uzņēmumu Netscape Communications.
Pēc vienošanās parakstīšanas starp Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtu (MTI, ASV) un Nacionālo informātikas un automātikas institūtu (INRA, Francija) ar CERN piekrišanu tika izveidots W3C (World Wide Web Consortium) konsorcijs. Šīs organizācijas mērķis bija izstrādāt atvērtus WWW standartus, lai notiktu kopīga Interneta attīstība, nevis katra uzņēmuma atsevišķa izstrāde.