google/wiki40b huggingface dataset:
Nikolajs Malta

Dzīvesgājums

Dzimis 1890. gada 12. februārī Krustpilī lauksaimnieku Pētera un Lilijas, dzim. Taubes, ģimenē. Bērnību pavadīja tēva mājās Sāvienas pagasta Grīvniekos. Mācījies Sāvienas pamatskolā, tad Rīgas pilsētas reālskolā (1901–1908). Studējis ķīmiju Rīgas Politehniskajā institūtā (1908 – 1914). Strādāja kā inženierķīmiķis Baltijas domēņu valdes kūdras pētīšanas laboratorijā. 1915. gadā RDB gadagrāmatā publicēja rakstu par Dienvidaustrumu Vidzemes floru.
Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Pleskavu (1916–1918), pētīja sūnas Veļikajas upes baseinā. 1918. gadā atgriezās dzimtenē un strādāja par skolotāju Rīgas Valsts tehnikumā. Pēc Latvijas Augstskolas dibināšanas 1919. gada rudenī viņš Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē izveidoja botānikas laboratoriju un tika ievēlēts par docentu. 1921. gadā N. Malta papildināja zināšanas par sūnu sistemātikas jautājumiem Dālemas botāniskajā dārzā un Botāniskajā muzejā Berlīnē.
1924. gadā viņu pirmo reizi ievēlēja par Matemātikas un dabaszinātņu fakultātes dekānu, 1925. gadā piešķīra dabaszinātņu doktora grādu par Zygodon ģints izpētei veltīto monogrāfiju. N. Malta dibināja Latvijas Universitātes Botānisko dārzu Dreiliņos un kļuva par tā direktoru, 1926. gadā to pārcēla uz tagadējo atrašanās vietu Pārdaugavā. 1927. gadā viņu ievēlēja par profesoru un Augu morfoloģijas un sistemātikas institūta direktoru. Fakultātes dekāna pienākumus N. Malta pildīja atkārtoti arī 1926.–1930. un 1933.–1935. gadā.
Profesoram N. Maltam bija plaši sakari ar pasaules lielākajiem botāniskajiem centriem, ar kuriem viņš apmainījās ar sūnu paraugiem, literatūru un korespondenci, piedalījās konferencēs. Viņš aktīvi darbojās Fenno-Baltijas Fitoģeogrāfu savienībā, piedalījās konferencēs Igaunijā (1929), Somijā (1930) un Latvijā (1931), bija šīs savienības prezidents (1930–1931). Uzstājās 6. Starptautiskajā botāniķu kongresā Amsterdamā 1935. gadā.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā N. Malta ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur apmetās Štolcenavas pilsētiņā. Gājis bojā Sabiedroto aviācijas uzlidojumā 1944. gada 21. novembrī, apglabāts Štolcenavas kapsētā.
Profesora N. Maltas herbārijs un bibliotēka tika nodoti Baltijas Universitātes rīcībā, vēlāk tika pārvesti uz Lielbritāniju. 1992. gadā herbāriju atdeva atpakaļ Latvijas Universitātei.
Metandienons

Vēsture

1955. gadā šo vielu sintezējis amerikāņu ārsts Džons Cīglers (John Ziegler) un pēc gada pārdevis tiesības kompānijai Ciba-Geigy (mūsdienu Novartis). Metandienons ir pirmais mākslīgais šīs klases preparāts, sākts tirgot ASV 1958. gadā ar nosaukumu "Dianabols". Līdz 20. gadsimta 60. gadu beigām netika oficiāli uzskatīts par dopingu; tolaik aizliegti bija tikai tādi spēcīgi stimulatori kā amfetamīni, kokaīns, efedrīns u.tml.

Izmantošana

Neskaitot pielietojumu sporta medicīnā, metandienons tiek lietots apdegumu, kaulu lūzumu, nieru nepietiekamības ārstēšanā, kā arī olbaltumvielu vielmaiņas defektu kompensācijai. Kontrindicēts aknu slimību gadījumos.
Pāvels Musļimovs

Karjera

1995. gada Pasaules čempionātā Antholcā izcīnīja sudraba medaļu 10 km sprintā. 1996. gadā Rūpoldingā ieguva sudrabu komandu sacensībās. Pasaules kausa posmos sešas reizes individuāli ieņēmis vietu uz goda pjedestāla, tai skaitā izcīnījis vienu uzvaru — 1997. gada martā Novosibirskā 20 km distancē.
1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Nagano Krievijas komandas sastāvā izcīnīja bronzas godalgu stafetē. 20 km individuālajā distancē ieņēma 17. vietu. 
2012. gadā kļuva par Baškortostānas jaunatnes politikas un sporta ministra vietnieku.
Hūpenradio

Vēsture

Pirmo meteostaciju «Svartisen» ierīkoja Vācijas Luftwaffe apgādes dienests 1943. gadā. Aprīkojumu un personālu uz salu nogādā ar zemūdeni un daļa aprīkojuma gāja bojā, tādēļ stacija darbu sākt nevarēja. 1944. gadā salā tiek ierīkota otrā stacija «Helhus», kura darbojas uz sūta ziņojumus līdz pat 1945. gada 5. augustam, kad personāls tiek evakuēts. 
1946. gada 8. oktobrī staciju pārņēma Norvēģija. 1948. gadā stacijā notiek ugunsgrēks — nodeg elektrostacijua un noliktava. 1951. gadā tiek uzbūvēta rezerves stacija, kas tiek aprīkota, lai aizstātu galveno staciju ugunsgrēka gadījumā. 1953. gadā uzbūvēta pirts. 1955. gadā uzbūvēta Johshita salas rietumu krastā. 1957. gadā izbūvēta jauna galvenā ēka, 1959. gadā — elektrostacija. Kopš 1965. gada stacijā darbojas starptautiskas ekspedīcijas no Zviedrijas, Nīderlandes un Anglijas. 1973. gadā 10 km uz ziemeļiem no stacijas, Smohumpena austrumu pusē izbūvēts lidlauks ārkārtas situācijām, kas darbojās līdz 1975. gadam.  1980.—1990. gados tiek atjaunota lielākā daļa stacijas būvju un iekārtu, izbūvēts helikopteru lidlauks, uzstādīts satelītsakaru aprīkojums, ierīkotas attālās būves.

Stacijas aprīkojums

Hūpenes meteostacija veidojas no galvenās ēkas, garāžas un siltās noliktavas, degvielas glabātuves (120 m³ dīzeļdegvielas), rezerves stacijas, laivu mājas, viesu nama un aukstās noliktavas. Dienvidos no stacijas atrodas helikopteru lidlauks ar degvielas glabātuvi, netālu vairākas radiosakaru un satelītu antenas. Elektrību stacijā nodrošina divi dīzeļģeneratori. Notekūdeņu attīrīšanas iekārta.
Stacijas teritorijā atrodas 1908. gadā būvēta Nilsebū mednieku būda, kas ir aizsargājams vēstures piemineklis. Aizsargājami objekti ir arī kapsēta un piemineklis.
Ārpus stacijas visā salas teritorijā izvietotas vairākas būves, daļa no kurām ir vēstures pieminekļi, bet daļa ir būvētas stacijas pētniecības darba vajadzībām. Tās ir (no ziemeļiem uz dienvidiem) Beisarhytta (1923. g., vēsturiska; tikai gruveši), Beisarstua (1973), Casa Blanca (1986), Russehytta (1908, vēsturiska), Bjørnebo (1971), Rudihytta (vēsturiska), Johshytta (1956), Camp Skakk (1963), Sørhytta (1997).

Darbība

Stacijas galvenā darbības joma ir regulāra meteoroloģisko novērojumu veikšana un SYNOP un METAR ziņojumu sagatavošana un nosūtīšana. Papildus tam ziemā Norvēģijas Polārā institūta uzdevumā tiek veikta ledus novērošana. Stacijā ir aprīkojums Saules starojuma, ziemeļblāzmas, tektonikas un citu novērojumu veikšanai.
Tiek veikta arī salas leduslāču, valzirgu, polārlapsu, roņu, putnu un citu faunas pārstāvju novērošana un uzskaite.
Berežani

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1374. gadā. Drīz pēc tam pilsēta kļuva par Polijas sastāvdaļu. 1530. gadā, kad apdzīvotā vieta bija Seņavsku dzimtas īpašums, tai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. Pilsētā attīstījās ebreju un armēņu kopiena. Pēc Seņavskiem pilsēta nonāca Čartorisku, vēlāk Ļubomirsku, Potocku īpašumā. Pēc 1772. gada Polijas Pirmās dalīšanas - Austrijas impērijā, vēlāk Austroungārijā.
Pēc Pirmā pasaules kara, pamatojoties uz 1921. gada Rīgas miera līgumu, Berežani iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pēc PSRS iebrukuma Polijā, iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Cilvēki

Berežanu pievārtē dzimis un vietējā skolā gājis Polijas maršals Edvards Ridzs-Smiglijs (Edward Rydz-Śmigły, 1886-1941). Berežanos dzimis arī poļu slāvists Aleksandrs Brikners (Aleksander Brückner, 1856-1939). No pilsētas poliskā nosaukuma - Bžezani ( Brzeżany) ir cēlies amerikāņu politologa Zbigņeva Bžezinska uzvārds.
Amerikas vālodžu dzimta

Izplatība

Amerikas vālodžu dzimtas putni izplatīti Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā. Lielākā daļa sugu mājo tropos un subtropos, lai gan dažas sugas izplatītas mērenajā joslā, piemēram, Amerikas strazdi. Sugas, kas ligzdo mērenajā joslā (ASV un Kanādā), ir gājputni, un tās ziemo Meksikā un Centrālamerikā. Vislielākā sugu dažādība sastopama Kolumbijā un Meksikas dienvidos.

Izskats

Amerikas vālodžu dzimtas putni ir mazi līdz vidēji lieli dziedātājputni. Mazākā dzimtā ir dārzu vālodze (Icterus spurius), kuras ķermeņa garums ir apmēram 15 cm, svars 18 g. Lielākā ir olīvu oropendola (Psarocolius bifasciatus) — tēviņa ķermeņa garums ir 52 cm, svars 550 g. Šādas auguma lieluma atšķirības nav vērojamas nevienā cietā dziedātājputnu dzimtā.
Lielākajai daļai sugu apspalvojums ir melns ar metālisku spīdumu vai melns ar dzeltenu, oranžu, sarkanu vai brūnu. Daudzām sugām piemīt dzimumu dimorfisms: tēviņi ir košāki un lielāki nekā mātītes. Lai arī daudzām dziedātājputnu sugām novērojams dzimumu dimorfisms, tomēr daudzām Amerikas vālodžu dzimtas sugām (gājputniem un poligāmajām sugām), ja salīdzina dzimumu lielumu, tas ir ļoti izteikts, pat ekstrēms. Piemēram, lielastes pusvārņa (Quiscalus mexicanus) tēviņš ir par 60% smagāks nekā mātīte. Monogāmajām sugām auguma atšķirības ir nenozīmīgas, kā arī apspalvojums ir līdzīgi košs (mātītes ir tikai nedaudz bālākas).
Dažām sugām ir gaišas acis. Tās var būt, sākot ar baltām un beidzot ar gaiši zilām (oropendolām un kasiksiem). Abām šīm grupām ir arī ļoti gari, smaili un pie pamatnes augsti knābji. Īpaša morfoloģiska iezīme raksturo visus Amerikas vālodžu dzimtas putnus. To galvaskauss veidots tā, lai tie spētu knābi atvērt ļoti platu un ar spēku, ļaujot putniem piekļūt pie barības salīdzinoši nepieejamās vietās.

Uzvedība

Amerikas vālodžu dzimtas putni uzturas dažāda rakstura biomās: krūmājos, purvos, mežos un savannā. Barojas ar ļoti dažāda veida barību, lielākā daļa ar kukaiņiem. Oropendolas un kasiksi barojas ar augļu mīkstumu, ar saviem garajiem knābjiem uzplēšot augļu mizu. Toties govjputni barojas ar sēklām, un to knābji ir īsāki un masīvāki, lai varētu sēklas saspiest. Jamaikas melnie strazdi ar smailo knābi pārmeklē mizu rievas, bet Amerikas vālodzes sūc nektāru.
Arī ligzdošanas ieradumi atkarībā no ģints ir ļoti atšķirīgi. Daudzas sugas ligzdo kolonijās, kurās var būt līdz 100 000 putniem. Dažām govjputnu sugām, līdzīgi kā dzeguzēm, ir raksturīgs ligzdošanas parazītisms: mātīte olas dēj citu putnu ligzdās.
Rokopera

Rokopera (angļu: rock opera) ir operas sacerējums rokmūzikas stilā. Parādījās Amerikas Savienotajās Valstīs 1960. gadu beigās. Pirmā latviešu rokopera "Ei, jūs tur!" ir sarakstīta 1971. gadā. Par latviešu nacionālo rokoperu uzskata Zigmara Liepiņa un Māras Zālītes darbu "Lāčplēsis".
Ātrāk, Minhauzen, ātrāk!

Sižets

Barons Minhauzens savā karadarbībā pret turkiem izbauda daudz uzvaras, tomēr to drīz pārtrauc Minhauzena līgavas Jakobīnes fon Duntenas mīlestības vēstule. Pēc vēstules izlasīšanas Minhauzens dodas pie savas līgavas, bet ceļā atgadās daudz un dažādas dēkas.
Imants Skrastiņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1941. gadā Skultē, 1951. gadā kopā ar ģimeni pārcēlās uz Taurupi, kur viņa tēvs strādāja par Taurupes stacijas priekšnieku. Mācījās Taurupes astoņgadīgajā skolā, pēc 7. klases beigšanas pārcēlās uz Rīgu, kur absolvēja Rīgas 1. vidusskolu. Vēl skolas laikā sāka filmēties, Skrastiņa debija bija Artūra loma filmā "Rita" (1957). 1963. gadā absolvēja Latvijas Valsts konservatoriju un strādāja par Jaunatnes teātra aktieri, tāpat kā viņa jaunākais brālis aktieris Guntis Skrastiņš.
1980. gados Imants Skrastiņš kļuva populārs Raimonda Paula dziesmu izpildītājs. No 2004. gada viņš darbojās Nacionālajā Valsts radio un televīzijas padomē. Miris 2019. gada 10. septembrī.
Blokķēde

Blokķēde (angļu: Blockchain) ir izkliedēta datubāze, kas ir pastāvīgi augošs sakārtotu ierakstu, kurus dēvē par blokiem, saraksts. Katrs bloks satur laika zīmogu un norādi uz iepriekšējo bloku. Blokķēdes ir īpaši drošas pret ierakstu izmainīšanu — lai izmainītu kādu no senākiem blokiem, ir jāveic izmaiņas arī visos tam sekojošajos blokos.
Blokķēdes principu 2008. gadā izgudroja Satoši Nakamoto un gadu vēlāk uz tā pamata tika radīta ciparnauda Bitcoin, kur blokķēde kalpo kā publisks visu jebkad veikto transakciju žurnāls.
2. sieviešu šaha olimpiāde

2. sieviešu šaha olimpiāde notika no 1963. gada 22. septembra līdz 10. oktobrim Dienvidslāvijas, tagad Horvātijas, pilsētā Splitā.

Godalgoto komandu dalībnieču individuālie rezultāti

Godalgoto komandu dalībnieču individuālie rezultāti redzami tabulās:
Dubīsa

Vēsture

13. gadsimtā Dubīsas upes lejtecē atradās Karšuvas un Gaižuva zemes, bet augštecē Saules zeme.  1253. gadā Romas pāvests Inocents IV apstiprināja Livonijas ordenim zemes pie Dubīsas upes, ko sakarā ar savu kronēšanu tam dāvinājis Lietuvas karalis Mindaugs - pusi no Raseiņiem (Rasseyene), Laukuvas (Lukowe), Betigalas (Betegalle), Arjogalas (Eregalle) un Dainavas (Deynowe), bet visu Kuleni, Karšuvu, Kraži (Crase), Nadravu (Nederowe), Veizi (Weyze, aliud Weyse) un Vangu (Wange). 
Lietuvas krusta karu laikā 1383. gadā Lietuvas dižkungs Vītauts Dižais apsolīja Vācu ordenim kā vasaļa lēni visas Žemaitijas zemes uz rietumiem no Nevēžas upes. Pēc 1422. gada Melnas līguma Dubīsas baseins ietilpa Lietuvai pakļautās Žemaitijas kunigaitijas sastāvā. 
1825. gadā sāka rakt 15 km garo Ventas-Dubīsas kanālu (Виндавский канал), kuram pāri 1830. gadā uzbūvēja tiltu pēc Staņislava Kerbedža projekta.
Bogoļubova aizsardzība

Vēsture

Pirmoreiz atklātni 1883. gadā Londonā spēlējis Džordžs Makenzijs pret Jožefu Noa. 20. gadsimta divdesmito gadu sākumā pasaules spēcīgāko šahistu praksē to ieviesa Jefims Bogoļubovs. 1924. gadā Parīzē un 1925. gadā Bromlejā un Debrecenā vairākās partijās to spēlējis Latvijas meistars Hermanis Matisons.

Stratēģiskā ideja

Melnie aicina baltos ar 4. Zc3 atgriezties pie Nimcoviča aizsardzības. Lai atteiktos baltiem ir tikai divas atbildes: 4. Ld2 vai 4. Zbd2. Pēc pirmās no tam, melnie cer izmantot laidņu nomaiņu lai atvieglotu savu aizsardzību. Pēc otrās atbildes melnie cer izmantot pasīvo zirdziņa d2 stāvokli izlīdzinājuma panākšanai.
Lodza

Hronoloģija

Lodza pirmo reizi rakstos minēta 1332. gadā, kā ciemats Łodzia, kas pieder Vroclavas arhibīskapam. 1423.gadā Vladislavs II Jagello (lietuviešu - Jogaila) piešķīra Lodzai pilsētas tiesības.
Līdz 18. gadsimtam Lodza bija maza neievērojama pilsētiņa. No 1793. gada notiek Polijas otrā dalīšana un Lodza nokļuva Prūsijas sastāvā. Tā tika pārdēvēta par Lodsch. 1798.gadā pilsēta tika nacionalizēta un vairs nav Kujāvijas arhibīskapa īpašums.
1806.gadā Lodza tika iekļauta Varšavas hercogistes sastāvā. 1815.gadā Lodza nonāca Krievijas sastāvā. 1820.gadā Staņislavs Stašics sāka kampaņu, lai pārvērstu Lodzu par lielu tekstilrūpniecības centru, un aicināja uz šejieni komersantus un speciālistus no visas Eiropas. 1825. gadā Lodzā tika atvērta pirmā kokvilnas rūpnīca. 1839. gadā Lodza kļuva par pirmo pilsētu Krievijā, rūpnīca tika izmantots tvaika dzinējs. No 1823. līdz 1873. gadam katros desmit gados pilsētas iedzīvotāju skaits dubultojās. No 1870. līdz 1890. gadam pilsētā notika industriālās attīstības "ziedu laiki". 1892. gadā pilsētā sākās Lodzas streiks.
1915. gadā pilsētu okupēja Vācijas karaspēks. 1918.gada novembrī vietējie Lodzas iedzīvotāji atbruņoja vācu karavīrus. Pēc 1918. gada Lodza zaudēja vairāk kā 40% no saviem iedzīvotājiem. Rūpniecības attīstība apstājas, jo tika zaudēti lieli noieta tirgi Vācijā un Krievijā.
1939. gada 8.septembrī Lodzu ieņēma vācu karaspēks. 2. pasaules kara gados Lodzu pārdēvēja par Litzmannstadt. Kara gados pilsēta zaudēja apmēram 420 000 iedzīvotāju, no kuriem apmēram 300 000 bija ebreji. Lielu daļu no rūpnīcu iekārtām izveda uz Vāciju. 1945. gada 18.janvārī Lodzu ieņēma Padomju armija. Līdz 1948. gadam Lodza faktiski bija Polijas galvaspilsēta, jo Varšava bija gandrīz pilnībā izpostīta.
Libereca

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1348. gadā. 1622. gadā Albrehts fon Valenšteins ieguva to īpašumā. Kopš 1579. gada pilsētā attīstījās tekstilrūpniecība. XIX gadsimta beigās Libereca sāka ļoti strauji attīstīties kā kūrortpilsēta.
XX gadsimta 30. gados kļuva par Sudetu vāciešu politisko centru. Pēc 1938. gada Minhenes vienošanās Libereca (toreiz Reihenberga) kļuva par Trešā Reiha Sudetu apgabala (Sudetengau) centru. Pēc kara, pamatojoties uz Beneša dekrētiem, visi pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti un pilsētā ieceļoja čehi.
Kvadrātkods

Kvadrātkods jeb QR kods (angļu: QR Code) ir divdimensiju kods, ko 1994. gadā radīja Japānas korporācija Denso-Wave. "QR" ir abreviatūra no vārdiem "ātra atbilde" (angļu: Quick Response), jo tā radītājs bija paredzējis kodu un tā saturu atkodēt īsā laika brīdī.
QR kodi ir populāri Japānā, kur tie ir populārākie no divdimensiju kodiem. Vairums mūsdienu viedtālruņu spēj šos kodus nolasīt ar iebūvēto fotokameru un speciālu programmatūru.

Licence

Kvadrātkods ir atvērts formāts, tā specifikācija ir brīvi pieejama izmantošanai un tā īpašnieks ir apsolījis neizmantot patenta tiesības. Pats termins QR Code ir reģistrēta preču zīme, kas pieder Denso Wave Incorporated.
Mērīšana

Mērīšana ir process, kad kvantitatīvi salīdzina divus vienādas dabas lielumus, no kuriem viens ir mērāmais objekts, bet otrs ir izvēlētā mēra vienība — mērvienība. Ar mērīšanu nosaka fizikāla lielumu skaitlisko vērtību, un to veic ar mērinstrumentu palīdzību, bet tajā pašā laikā mērījumu var veikt vienkārši skaitot, nosakot doto objektu skaitu. Plašākā nozīmē mērīšana ir dažādu objektu, priekšmetu, parādību salīdzināšana pēc noteiktas vērtības vai parametra.

Mērīšanas veidi

Mērīšanu var veikt divos veidos, tas ir, tieši izmērot fizikālo lielumu vai arī netieši, izmērot citus lielumus, un tikai tad noskaidrojot mērāmā lielumu skaitlisko vērtību.

Tiešā mērīšana

Tiešajā mērīšanā mērījumu iegūst uzreiz to nolasot no mērierīces. Tiešā mērīšana ir arī priekšmetu skaitīšana.

Netiešā mērīšana

Netiešajā mērīšanā tiek izmantoti citi lielumi, lai aprēķinātu mērāmo lielumu. Piemēram, ar ampērmetru izmērot strāvas stiprumu un ar volmetru izmērot elektrisko spriegumu var aprēķināt un noteikt elektrisko pretestību. Parasti tiek izmantota kāda jau iepriekš zināma sakarība, formula.

Mērīšanas kļūdas

Ikviena mērījumam ir mērījuma kļūda. Ir divu veidu mērījuma kļūdas — absolūtā kļūda un relatīvā kļūda. Absolūtā kļūda raksturo, par cik ± ir neprecīzs mērījums. Parasti absolūtas kļūdas vērība sakrīt ar mērinstrumenta vienas iedaļas vērtību, bet dažos gadījumos to var ietekmēt arī citi faktori. Savukārt relatīvā kļūda raksturo mērījuma precizitāti procentos, tas ir, cik procentus no mērā lieluma veido absolūtā kļūda.

Mērīšanas izmantošana

Mērījumi ir nepieciešami ļoti daudzās zinātnes nozarēs, piemēram, fizikā, ķīmijā, ģeogrāfijā un citās nozarēs. Jo tie ir precīzāki un lielākā skaitā, jo lielāka iespēja novest risinājumu tuvāk patiesībai.
Abrenes iela (Rīga)

Vēsture

Vissenākais ielas nosaukums — iela pie zosu ganībām, vēlāk arī iela pie ganībām. 1844. gadā šo ielu nosauca par Kazaku ielu, nosaukums cēlies no veciem kazaku zirgu staļļiem, kuri senāk atradās pie šīs ielas.
1938. gada 1. novembrī iela nosaukta par Abrenes ielu. Šādu nosaukumu deva par godu Latgales pilsētai Abrenei (mūsdienu Pitalova Krievijā), kas bija Latvijas teritorijas sastāvdaļa no 1920. līdz 1944. gadam. Vācu okupācijas laikā iela saukta Abrehnensche Straße.

Ielas raksturojums

Abrenes iela ir 340 metrus gara asfaltēta iela Maskavas forštates ziemeļu daļā. Tā sākas pie dzelzceļa uzbēruma un virzās dienvidu — dienvidaustrumu virzienā. Abrenes iela ir izvietota starp Lāčplēša ielu un Dzirnavu ielu. Ielas tuvumā atrodas Rīgas dzelzceļa stacija, gar ielu uz vairākus metrus augsta uzbēruma iet vairākas sliežu ceļa klātnes.
Abrenes ielas pārnumuru pusē atrodas Rīgas Satiksmes autobusu galapunkts un autobusu laukums, bet nepārnumuru pusē — tiesu nams (Abrenes ielā 3), kurā darbojas Rīgas pilsētas Centra rajona un Vidzemes priekšpilsētas tiesa. Iela savienojas ar Skrindu ielu un beidzas krustojumā ar Lāčplēša ielu.
Hartūma

Hartūmas aglomerācija

Hartūmas aglomerāciju veido Hartūma, Omdurmāna, kur iedzīvotāju skaits ir salīdzināms ar Hartūmas 2,68 miljoniem iedzīvotāju, un Hartūmbahrī (latviešu: Hartūmas ziemeļi). Aglomerācijas iedzīvotāju skaits pārsniedz 8 miljonus. Hartūmas aglomerācija ir trešā lielākā arābu pasaulē aiz Kairas un Kasablankas un sestā lielākā Āfrikā.
Dmitrijs Lugins

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Lugins uzsāka 2007.—08. gada sezonā, kad aizvadīja trīs spēles Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "Dinamo" rindās. Nākamo sezonu hokejists aizvadīja Ziemeļamerikā, taču tad atgriezās "Dinamo" sistēmā.
2010. gada vasarā pievienojās Habarovskas "Amur" rindām, 2011.—12. gada sezonā kā līgas labākais jaunais spēlētājs iegūstot Alekseja Čerepanova balvu. "Amur" spēlēja līdz 2015. gada vasarai, kad pievienojās Vladivostokas "Admiral" rindām.
Omuļu pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
1919. gada oktobra sarunās par militārās palīdzības sniegšanu pret Bermonta armijas uzbrukumu Rīgai Igaunijas valdība ierosināja Omuļu pagasta iekļaušanu Igaunijas teritorijā, kam Latvijas valdība nepiekrita. Pēc Latvijas—Igaunijas robežas līguma parakstīšanas pagasts palika Latvijas teritorijā.
1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Acupes un Omuļu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Valkas rajonā. Mūsdienās Omuļu pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Valkas novada Ērģemes pagastā un neliela teritorija Naukšēnu novada Naukšēnu pagastā.
Letijas dalīšanas līgums

Letijas dalīšanas līgums ir Romas pāvesta Inocenta III 1210. gada 20. oktobrī oficiāli apstiprināts bīskapa Alberta un Zobenbrāļu ordeņa līgums par 1209. gadā pakļautās Letijas ziemeļu daļas sadalīšanu. Pergamenta oriģināls ar 3 bīskapu zīmogiem glabājās Čartorisku bibliotēkā Krakovā. 
Tā pamatā bija 1209. gada beigās noslēgtais līgums starp Rīgas bīskapu Albertu un ķēniņu Visvaldi no Jersikas par pakļaušanos Livonijas virsvarai.

Priekšvēsture

Pēc 1209. gada uzvaras karagājienā uz Jersiku bīskaps Alberts par gūstā saņemtās sievas izpirkšanu pieprasīja Jersikas ķēniņam slēgt līgumu par padošanos, pēc kura viņš saņēma atpakaļ lielāko daļu savas valsts kā vasaļa lēni.
Vikipēdija portugāļu valodā

Vikipēdija portugāļu valodā (portugāļu: Wikipédia em português, Wikipédia lusófona) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas portugāļu valodas versija. Tā darbojas kopš 2001. gada jūnija un ir piektā vecākā Vikipēdijas versija. Pēc 2014. gada datiem tajā ir vairāk kā 828 000 rakstu. Tā ir četrpadsmitā lielākā Vikipēdija pēc rakstu skaita. Pilnīgākajiem un kvalitatīvākajiem rakstiem tiek piešķirts vērtīga vai laba raksta statuss.
Robins fon Elcs

Dokumenti

Rusova hronika par mestru Robinu:
Lobe Ulzens, alias Robins Elcs, 28. Vācu ordeņa mestris, nāca amatā pēc Vilhelma Freimersena. Viņa laikā no ārējiem ienaidniekiem bija pilnīgs miers, bet totiesu sākās atkal kaŗš ar Tērbatas biskapiju un iedzimtiem.
Liedagā

"Liedagā" ir 1968. gadā sacerēta Imanta Kalniņa dziesma ar Jēkaba Rūsiņa vārdiem.
Dziesma radusies laikā, kad Imants Kalniņš strādāja Liepājas Muzikāli dramatiskajā teātrī (1967-1974) un 1969. gadā nodibināja Liepājas rokenrola ansambli 2xBBM.
Viņš dzīvojis vienā mājā ar žurnālistu Jēkabu Rūsiņu, kura dzejolis „Liedagā” iespaidojis dziesmas rakstīšanu tolaik populārajā liriska valša formā. Sākotnēji to izpildīja ansamblis „Santa”, kurā muzicēja brāļi Zakovici un Zigmars Liepiņš. 
1986. gadā TV raidījums "Videoritmi" noorganizēja dziesmas ieskaņojumu un videoklipu populārā singla We Are the World stilā, tajā apvienojot tobrīd Liepājas populārākos dziedātājus un mūziķus no grupām „Līvi”, „Credo” un „Remix”. Dziesmu izpildīja Igo, Aivars Brīze, Ingrīda Pavītola, Uldis Marhilēvičs, Ainars Virga, Jānis Grodums, Aivars Hermanis un citi.
2018. gadā "Liedagā" ieguva 84. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Bišu dzeņi

Izskats un īpašības

Visiem bišu dzeņiem ir košs un krāsains apspalvojums, slaidi ķermeņi un parasti pagarinātas astes centrālās spalvas. Lielākajai daļai bišu dzeņu sejā starp acīm ir kontrastainas krāsas apspalvojuma līnija, kas atgādina šauras brilles. Daudzām sugām galvas un pakakles ir kontrastainās krāsās. Viena no galvenajām apspalvojuma krāsām ir zaļā, tikai dažām sugām apspalvojumā nav zaļās krāsas.
Tie barojas tikai ar kukaiņiem, kurus noķer lidojot. Īpaši daudz tie medī bites, lapsenes un sirseņus.