google/wiki40b huggingface dataset:
Likavita kalns

Teātris

Kalna virsotnē atrodas liels brīvdabas amfiteātris, kurā notiek dažādi Grieķijas mākslinieku un starptautisko mākslinieku pasākumi un koncerti. Starp māksliniekiem, kuri snieguši koncertus šajā amfiteātrī, minami Rejs Čārlzs, Džoana Baiesa, B.B. Kings, Čaks Berijs, Džerijs Lī Luīss, Džeimss Brauns, Bobs Dilans, Pako de Lusija, Als Di Meola, Džons Makloglins, Gerijs Mūrs, Pīters Gabriels, Black Sabbath, Niks Keivs, Pet Shop Boys, Deep Purple, UB40, Placebo, Radiohead, Moby, Massive Attack, Faithless, Whitesnake, Tresijs Šepmens, Petija Smita, Vanesa Meja, Braiens Ferijs, Tito Puente, Buena Vista Social Club, Orishas un Scorpions.
Volodimira-Volinska

Vēsture

Volodimira-Volinska pirmoreiz rakstos minēta 988. gadā un ir viena no senākajām pilsētām reģionā. 992. gada Volodimira-Volinska ir bīskapa rezidence. 11. un 12. gadsimtā Volodimira-Volinska jeb Volīnijas Vladimira bija viena no lielākajām pilsētām Kijevas Krievzemē. No 12. gadsimta — Volīnijas kņazistes centrs, no 13. gadsimta — Galīcijas-Volīnijas kņazistē (no 1253. gada — karaliste). 13. gadsimta pirmā puse bija Volodimiras-Volinskas vislielākā uzplaukuma laiks. 1241. gadā pilsētu nopostīja hana Batija karaspēks.
14. gadsimta otrajā ceturksnī vairākus gadus Volodimira-Volinska bija Kijevas un Visas Krievzemes patriarha Teognosta rezidence. Pēc Galīcijas-Volīnijas karalistes sabrukuma 14. gadsimta vidū Volodimira-Volinska iekļāvās Lietuvas lielkņazistē, kopš 1569. gada atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā pilsētu iekļāva Krievijas impērijas sastāvā.
Pirmā pasaules kara laikā no 1915. līdz kara beigām 1918. gadā Volodimira-Volinska bija Austroungārijas okupācijā. Pēc Pirmā pasaules kara pilsēta iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī (kā Włodzimierz Wołyński).
Polijas kampaņas laikā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, 1939. gadā Volodimiru-Volinsku ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS pilsētu ieņēma vācu karaspēks. Vācu okupācijas laikā tika iznīcināta pilsētas ebreju kopiena, bet pilsētas apkārtnē ukraiņu kaujinieki no UNA izvērsa represijas pret poļu civiliedzīvotājiem.
Pēc kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika pārcelti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Volodimira-Volinska bija Ukrainas PSR sastāvā.
Mazā gaura

Izplatība

Mazā gaura ligzdo Eiropas un Āzijas ziemeļos. Ligzdošanai tai ir nepieciešami koki, tādēļ to nevar sastapt aiz mežu līnijas. Ziemas periodā tā migrē nedaudz uz dienvidiem un ziemo vēju pasargātajos Baltijas jūras līčos, iekšzemes ezeros Centrāleiropā. Tā ziemo arī Melnās jūras krastos un Vidusjūras austrumdaļā, kā arī neliels daudzums ziemo Lielbritānijas piekrastēs. Dažas mazās gauras ir ieceļojušas Ziemeļamerikā.

Latvijā

Latvijā mazā gaura neligzdo, bet ir bieža caurceļotāja. Nelielā skaitā ziemo neaizsalušajos piejūras ezeros un Rīgas jūras līča piekrastē. Reizēm mazo gauru var novērot arī vasarā zivju dīķos pie Lubānas ezera.

Izskats

Mazā gaura ir maza auguma pīle, un ārēji ir kaut kas pa vidu gaurām un gaigalām. Tās ķermenis ir apmēram 38—44 cm garš, spārnu plētums 56—69 cm, tēviņa svars ir apmēram 540—940 g, mātītes 700—800 g. 
Tai ir izteikts dzimumdimorfisms apspalvojumā. Tēviņi riesta tērpā ir melnbalti, bet mātītes pelēkas ar brūnu galvas virsu, to pazodes un vaigi ir balti. Lidojumā uz spārniem var redzēt košus, baltus laukumus. Tēviņu balto apspalvojumu, uz kura izceļas šaurās, melnās līnijas, mēdz salīdzināt ar ieplaisājušu ledu. Tā mugura un spārnu virspuse ir melna, bet tāpat kā mātītei uz spārniem ir balts laukums. Tēviņam uz galvas ir arī cekuls, kura nav mātītei. Uz acīm tam ir melnas brilles. Kad pārošanās beidzas, tēviņi kļūst līdzīgi mātītēm, arī jaunie putni izskatās līdzīgi mātītēm.
Mazās gauras knābis ir pelēks, samērā šaurs, smails un ar līku knābja galu. Knābja malas ir robotas, kas ļauj labāk satvert zivis.

Uzvedība

Tā mājo zivīm bagātos ezeros un lēnās upēs, uzturoties krastu tuvumā un slēpjoties zem nolīkušiem koku zariem. Mazās gauras ir ļoti draudzīgas un sociālas. Kad mazuļi ir izaudzināti tās veido barus, kas kopīgi barojas un migrē. Migrācijas laikā bars var būt ļoti liels, tajā var būt apmēram 10 000 putnu.

Barība

Mazā gaura barojas dienas laikā, nirstot zem ūdens 1—4 metru dziļumā. Ligzdošanas sezonas laikā mazā gaura barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, vēžveidīgajiem, moluskiem, vardēm, zivīm un ūdensaugu sēklām, saknēm un lapām. Ziemas laikā un pavasarī tās pamatā barojas tikai ar zivīm.

Ligzdošana

Mazā gaura veido monogāmus, īslaicīgus pārus. Pēc sapārošanās tēviņi pulcējas lielos baros, un uzturas kopā, kamēr tiem nomainās apspalvojums. Šajā laikā putni nevar lidot. 
Mazā gaura ligzdo maijā. Ligzda tiek būvēta augstu koku dobumā, izmantotas tiek arī vecās dzeņu ligzdas. Mazā gaura labprāt ligzdo speciāli pagatavotos putnu būros. Dējumā ir 6—9 olas. Inkubācijas periods ilgst 28 dienas, un olas perē tikai mātīte.
Pseidolīts (mineraloģija)

Pseidolīts mineraloģijā ir termins, ar kuru apzīmē reti sastopamu, dekoratīvu talka varietāti - oktaedra formas talka pseidomorfozi, kas aizstāj špineļa kristālus.
Petra Krupkova

Personīgā dzīve

Bijusi precējusies ar Armēnijas šaha lielmeistaru Sergeju Movsisjanu.
Tonijs Espozito

Spēlētāja karjera

NHL debiju Espozito piedzīvoja 1968.—69. gada sezonā, kurā aizvadīja 13 spēles Monreālas "Canadiens" rindās. Pēc sezonas beigām viņa līgumu pārņēma Čikāgas "Black Hawks" vienība, kuras sastāvā jau nākamajā sezonā Tonijs aizvadīja 63 spēles, 15 no tām neielaižot nevienu ripu savos vārtos, kā arī izcīnot gan Kaldera, gan arī Vezinas balvu.
1972. un 1974. gadā Espozito Vezinas balvu izcīnīja vēl divas reizes. "Black Hawks" rindās vārtsargs aizvadīja nākamās 14 sezonas, pēc 1983.—84. gada sezonas beidzot profesionālā spēlētāja karjeru.
Kanādas hokeja izlases rindās spēlējis 1972. gada Kanādas—PSRS supersērijā, kā arī 1977. gada Pasaules čempionātā. Supersērijā Espozito kļuva par pirmo kanādiešu vārtsargu, kam izdevies izcīnīt uzvaru spēlē pret PSRS. 1981. gadā Espozito kļuva par ASV pilsoni, ASV hokeja izlases rindās piedaloties 1981. gada Kanādas kausa izcīņā.
Druvciems

Vēsture

Tagadējais Druvciems izveidojās uz Nurmuižas īpašniekiem fon Firksiem piederošās Mellužu zemes pie Lielupes, kas robežojās ar Slokas mežniecībai piederošajiem mežiem. Pēc Pirmā pasaules kara starp Valtermuižu un Druvciemu atradās ugunsdzēsēju depo. 21. gadsimta sākumā Druvciema izskatu mainīja jaunie zemes īpašnieki ar savrupmāju būvniecību Lielupes malā.
Ringolds Beinarovičs

Biogrāfija

Dzimis  Madonā, mācījās Kuldīgā. 1989.-1994. gadā studēja Liepājas Pedagoģiskā augstskolā, ieguva augstākās izglītības speciālās skolas skolotāja specialitāti, pēc tam 1996.-1997. gadā turpināja studijas Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolā, ieguva pedagoģijas maģistra grādu skolvadības nozarē. 2016. gadā absolvēja Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti, iegūstot bakalaura grādu tiesību zinātnē.

Karjera

Karjeru valsts pārvaldē sāka 1994 .gadā kā Izglītības un zinātnes ministrijas Jaunatnes lietu departamenta vecākais referents. Posmā no 1996. līdz 2004. gadam vadīja Valsts jaunatnes iniciatīvu centru. 
No 2004. līdz 2008. gadam vadīja Nodarbinātības valsts aģentūru, no 2008. gada februāra līdz 2012. gada janvārim ir bijis Labklājības ministrijas valsts sekretārs. 2015. gada jūnijā izvirzīts un vēlāk apstiprināts par Ekonomikas ministrijas valsts sekretāru, ko tajā laikā vadīja Dana Reizniece-Ozola. VII, VIII un IX Latvijas skolu jaunatnes dziesmu un deju svētku rīcības komitejas izpilddirektors. Danai Reizniecei-Ozolai kļūstot par finanšu ministri, sāka darbu kā viņas biroja vadītājs, pārtraucot darbu Ekonomikas ministrijā. Nākamais ekonomikas ministrs Arvils Ašeradens attiecībā uz šo amatu maiņu izteicās, ka viņam ir atstāta "tukša ministrija". Līdz ar finanšu ministra maiņu 2019.gada janvārī atstāja Finanšu ministriju.
Latvijas Zemes banka

Vēsture

Banka tika dibināta 1989. gada septembrī kā Latvijas Lauksaimnieku savienības Agrokooperatīvā komercbanka. Par bankas valdes priekšsēdētāju kļuva Andris Ruselis, kurš banku vadīja visu tās darbības laiku.
1996. gadā «Latvijas Zemes banka» apsvēra apvienošanos ar privatizējamo «Unibanku». Tobrīd tai piederēja 11,4% «Unibankas» akciju, turklāt, abām bankām bija tie paši ārzemju akcionāri — Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka (ERAB) un Zviedrijas valdības investīciju fonds Swedfund. Jūlijā «Latvijas Zemes banka» iesniedza lūgumu Latvijas Privatizācijas aģentūrai ļaut bankām apvienoties, taču darījums tomēr nenotika.
«Latvijas Zemes bankas» stratēģiskais investors bankas darbības pēdējos mēnešos bija Igaunijas Hoiupank. Kad Hansapank iegādājās Hoiupank, tika pieņemts lēmums Igaunijā pievienot Hoiupank tās jaunajiem īpašniekiem Hansapank, bet Latvijā — pievienot «Latvijas Zemes banku» Hansapank Latvijas filiālei («Hansabanka»). Apvienošanās notika 1998. gada 30. oktobrī.
Veckalsnavas luterāņu baznīca

Veckalsnavas (arī Kalsnavas) luterāņu baznīca bija baznīca Madonas novada Kalsnavas pagastā, kas šobrīd atrodas drupu stāvoklī. Baznīca atrodas netālu no autoceļa P37 (Pļaviņas-Madona) un Kalsnavas ezera.
Kalsnavas baznīcas hronika vēsta, ka pirmā Veckalsnavas luterāņu baznīca bijusi ļoti veca koka ēka, kurai tornis jau sen kā bijis noņemts. Pat pēc baznīcas grāmatām tās vecums nav nosakāms. Pirmā Veckalsnavas baznīca gājusi bojā 1643. gadā. Ziņas par tagadējo mūra baznīcu parādās 1774. gadā, kad baznīcas grāmatā ir veiktas atzīmes par akmeņu pievešanu jaunajai baznīcai. 1830. gadā tie vēl stāv neizmantoti, bet vēlāk pamazām tiek uzsākta tagadējās mūra baznīcas būvniecība, kura pabeigta 1835. gadā, kad jaunā baznīca arī tiek iesvētīta. No 1908. gada līdz 1918. gadam Kalsnavas draudzes mācītājs bija latviešu rakstnieks un politiķis Andrievs Niedra.
1944. gadā, Otrā pasaules kara laikā, baznīca tika sagrauta. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas baznīcas drupas un tuvējā apkārtne sakopta. Tagad baznīcas drupas tiek izmantotas kā pasākumu norises vieta garīgās mūzikas koncertiem un laulību ceremonijām.
Tjudoru dinastija

Tjudori (House of Tudors) bija velsiešu Tvudoru (Twddur) dzimtas valdnieki, karaļu dinastija Anglijas karalistē (ieskaitot Velsu un Īriju) (1485-1603).

Izcelsme

Cēlušies no Velsas. Bija saradojušies ar Lankasteru dzimtu (Ovens Tjudors aprecējās ar Henrija V atraitni karalieni Katrīnu, līdz ar to viņu dēli — Edmunds un Džaspers, - bija Henrija VI pusbrāļi; Edmunds Tjudors apprecēja Lankasteras hercoga Ģentes Džona mazmeitu Margaritu Bofortu — tas viss ļāva pretendēt uz troni un uzskatīt Jorkus par uzurpatoriem).
Ričmondas grāfa Edmunda Tjudora (Edmund Tudor, 1st Earl of Richmond) un Margaritas Bofortas (Lady Margaret Beaufort) dēls Henrijs, izmantojot smago situāciju karalistē, izsēdināja savu algotņu karaspēku Velsā, devās iekšā iekšzemē, kaujā pie Bosvortas sakāva karali Ričardu III (kurš kaujā krita) un 1485. gada 22. augustā kronējās par karali.

Tjudoru roze

1485. gadā Henrijs Tjudors pēc uzvaras pār Jorku namu un kronēšanas par karali, par miera zīmi Lankasteru nama ģerbonim, kuru rotāja sarkana roze, pievienoja Jorku nama balto rozi. Kopš tā laika Tjudoru roze - dubultā sarkanbaltā roze- ir Anglijas karaļa varas simbols.
1986. gada Latvijas čempionāts šahā

1986. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 43. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 40. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 43. šaha čempionāts vīriešiem notika no 10. līdz 30. martam 1986. gadā Rīgā. Turnīrā ārpus konkurences piedalījās Lietuvas meistars Aloizs Kveinis, kurš kopvērtējumā ieņēma 3. vietu. Neraugoties uz jaunās paaudzes šahistu spiedienu, pirmo vietu dalīja daudzkārtējie čempioni Jānis Klovāns un Alvis Vītoliņš. Papildus mačā no 4 partijām Klovānu apmierināja arī neizšķirts iznākums, jo viņam bija labāks koeficients pamatturnīrā. Tādēļ jau pēc divām uzvarām mačā Klovāns ieguva savu devīto Latvijas PSR čempiona titulu, tādējādi pārspējot šajā rādītājā lielmeistaru Aivaru Gipsli. Turnīrā debitēja nākamais lielmeistars Igors Rausis.
Latvijas PSR 40. šaha čempionāts sievietēm notika Rīgā no 1986. gada 10. līdz 30. martam. Tāpat kā iepriekšējā gadā par pirmo vietu cīnījās Tatjana Voronova un Ingūna Erneste. Šoreiz savstarpējā partijā uzvarēja Erneste, taču Voronova mazāk punktu zaudēja pret pārējām dalībniecēm un trešo reizi kļuva par Latvijas PSR čempioni.
Bordo

Vēsture

Ap 300. gadu p.m.ē. mūsdienu Bordo bija gallu cilts apmetne Burdigala. 60. gadā p. m. ē. to ieņēma romieši. Romiešu laikā Bordo bija ievērojama alvas un svina tirdzniecības centrs un tā bija Romas Akvitānijas provinces galvaspilsēta. 276. un 409. gadā pilsētu izpostīja vandaļi, 414. gadā - vestgoti, 498. gadā - franki, kuru laikā pilsēta stipri panīka. Tomēr 6. gadsimtā Bordo kļuva par Merovingu karalistes grāfistes un arhibīskapijas centru. 732. gadā pilsētu izpostīja arābi Abdurahmana ibn Abdalaha vadībā.
No 12. gadsimta līdz 15. gadsimtam pilsētas nozīme palielinājās, jo Bordo kļuva par angļu ietekmes centru Francijā pēc Akvitānijas Eleonoras precībām ar nākamo Anglijas karali Henriju II. Pilsēta uzplauka arī kā vīna tirdzniecības centrs.
1453. gadā Bordo iekļāvās Francijas sastāvā. Frondas laikā Bordo bija viens no nemiernieku centriem, tomēr 1653. gadā Francijas karalis atguva kontroli pār Bordo.
Bordo pilsētas "zelta laikmets" bija 18. gadsimts, kad pilsēta iesaistījās koloniālajā tirdzniecībā un strauji attīstījās. Pilsētas centrā tika uzbūvēti apmēram 5000 jaunu namu.
Franču-prūšu kara, Pirmā un Otrā pasaules kara laikā Bordo, kādu laiku bija Francijas valdības rezidences vieta.

Ģeogrāfija

Bordo atrodas netālu no Atlantijas okeāna, Francijas dienvidaustrumos. Jaunakvitānijas reģionā tā atrodas centrālajā daļā. Pilsēta atrodas apmēram 500 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Parīzes, un Goronnes upes krastā. Bordo ir sadalīta divās daļās labajā krastā uz austrumiem un kreisajā krastā uz rietumiem. Vēsturiski kreisais krasts ir vairāk attīstīts, nekā labais.

Vīns

Vīnogulāji Bordo tika ieviesti romiešu laikā, lai nodrošinātu vīnu vietējam patēriņam, un vīna ražošana šajā reģionā ir nepārtraukta kopš tā laika.
Bordo ir pasaules lielākā vīna ražošanas apgabala centrs, katru gadu tiek izlaistas apmēram ap 960 miljoni vīna pudeļu no visvienkāršākajiem galda vīniem līdz pasaules pašiem dārgākajiem. Bordo mūsdienās ir aptuveni ap 116 160 hektāri vīna dārzu, ap 10 000 vīnu ražotāju un ap 13 000 vīnu audzētāju.

Citi

20 000 pilsētas iedzīvotāju ir nodarbināti kosmiskajā un militārajā rūpniecībā. Šeit tiek ražotas sastāvdaļas lidmašīnām "Airbus A380", nesējraķetēm "Ariane 5" un ballistiskajām raķetēm M51 SLBM, iznīcinātāji "Dassault Rafale" un "Dassault Mirage 2000".
Pašlaik Bordo tiek būvēts viens no pasaules stiprākajiem lāzeriem - "Laser Mégajoule". Šo projektu ir pasūtijusi Francijas Aizsardzības ministrija. Lāzera cena sastāda vairāk kā 2 miljardus eiro.
Viens no galvanajiem ekonomikas veicinātājiem pilsētā ir tūrisms, populārākais tūrisma nozarē ir vīna tūrisms.
Piekļuve ostai ir caur Žirondas grīvu. Ostā katru gadu tiek pārkrautas vairāk kā 9 tonnas graudaugu.

Sports

Pilsētas lielākais stadions ir Chaban-Delmas, tas var uzņemt 35 000 skatītāju.
Bordo ir Francijas augstākās futbola līgas komandas "FC Girondins de Bordeaux" mājvieta.
Populārs sporta veids ir arī regbijs, tomēr, lai arī Bordo pilsētai ir vairākas komandas, neviena no tām nespēlē augstākajā Francijas līgā.
Bordo ir mājvieta vienai no spēcīgākajām kriketa komandām Francijā un ir pašreizējie čempioni Dienvidrietumu līgā.
Izkliedētais disks

Izkliedētais disks ir attāls Saules sistēmas reģions, kurā atrodas neliels skaits pundurplanētu un citi mazie Saules sistēmas objekti. Tie galvenokārt sastāv no ledus. Šos objektus dēvē arī par izkliedētā diska objektiem; transneptūna objektu saimes apakškopu. Izkliedētā diska objektu orbitālā ekscentricitāte sasniedz 0,8, bet inklinācija ir līdz 40°. Izkliedētā diska objektu perihēlijs ir lielāks nekā 30 astronomiskās vienības (AU). Šādas orbītas, visticamāk, ir izveidojušās lielo gāzu planētu dēļ, kuras ar savu gravitāciju tos ir "izkliedējušas". Neptūns vēl joprojām izraisa šo objektu orbītu perturbācijas.
Jurijs Ņikuļins

Biogrāfija

Jurijs Ņikuļins dzimis 1921. gada 18. decembrī Demidovas pilsētā (tagad Smoļenskas apgabalā), vietējā teātra aktieru Vladimira un Lidijas Ņikuļinu ģimenē. Viņa māte (dz. Lidija Ivanovna Germanova) dzimusi 1902. gadā Līvānos, kur pavadīja arī pirmos 4 dzīves gadus. 1925. gadā Ņikuļinu ģimene pārcēlās dzīvot uz Maskavu. Šeit jauno Ņikuļinu 1939. gadā iesauca dienēt Sarkanajā armijā, un kā zenītartilērists viņš piedalījās gan padomju-somu, gan Otrajā pasaules karā. Demobilizēts 1946. gadā vecākā seržanta dienesta pakāpē. Skatuves ceļu Ņikuļins uzsācis 1944. gadā Valmierā, darbojoties karavīru pašdarbībā. Uzstājies arī Valmieras teātrī.
Pēc demobilizācijas Ņikuļins mēģināja iestāties Vissavienības Valsts kinematogrāfijas institūtā (ВГИК) un vairāku teātru studijās, taču tika atraidīts aktierspēju trūkuma dēļ. Beigu beigās viņš tika uzņemts Maskavas cirka klaunu studijā, pēc kuras beigšanas kļuva par tolaik slavenā klauna Karandaša asistentu.
1950. gadā Ņikuļins kopā ar otru Karandaša asistentu Mihailu Šuidinu aizgāja no Karandaša un sāka uzstāties pārī ar savu programmu, izveidojot populāru klaunu duetu. Kā klauns Jurijs Ņikuļins uzstājās līdz pat 1981. gadam.
Ņikuļins kino debitēja vēlu - 36 gadu vecumā, kad filmējās epizodiskā pirotehniķa lomā filmā "Meitene ar ģitāru", bet slavens kļuva ar komiskajām lomām režisora Leonīda Gaidaja filmās "Suns Barboss un neparastais kross", "Kandžas tecinātāji" (1961), "Operācija "i" un citi Šurika piedzīvojumi" (1965) un "Kaukāza gūstekne jeb jaunie Šurika piedzīvojumi" (1967). Šajās filmās viņš demonstrē savas komiķa dotības, atveidojot Stulbeni arhetipiskajā trijotnē Stulbenis-Gļēvulis-Rūdītais, kopā ar aktieriem Georgiju Vicinu un Jevgeņiju Morgunovu. Ņikuļins atveidojis galveno lomu vienā no slavenākajām Gaidaja filmām "Briljantu roka" (1968). Jurijam Ņikuļinam ir arī vairākas nozīmīgas dramatiskas lomas ("Muhtar, šurp!", "Divdesmit dienu bez kara", "Kad koki bija lieli", "Andrejs Rubļovs").
Pēc klauna karjeras beigām Ņikuļins kļuva par Maskavas cirka (Ziedu bulvārī) galveno režisoru, bet no 1982. gada līdz savai nāvei bija tā direktors. Šobrīd cirks nosaukts Ņikuļina vārdā, bet tā direktors ir viņa dēls Maksims.
Jurijs Ņikuļins mira 1997. gada 21. augustā pēc nesekmīgas sirds operācijas. Apglabāts Maskavas Novodevičjes kapsētā.
Darba aizsardzība

Darba aizsardzība Latvijā

Latvijas Republikas normatīvie akti nosaka, ka visiem uzņēmumiem, iestādēm, nodibinājumiem ir jābūt izstrādātai darba aizsardzības sistēmai, kuras pamatā ir darba vides risku novērtēšana. Darba vides risku novērtēšanu katram darba devējam ir jāveic ne retāk kā reizi gadā, novērtēšanas metodi katrs darba devējs var izvēlēties pats. Pamatojoties uz darba vides risku novērtējumu, darba devējam jāveic nepieciešamos darba vides uzlabojumus, jānodrošina individuālos un kolektīvos aizsardzības līdzekļus, jāapmāca darbiniekus.
Amerikas ūdri

Izskats

Amerikas ūdriem tāpat kā citiem ūdriem ir raksturīgs slaids, garš, cilindrisks ķermenis ar īsām kājām. Tiem ir plata, noapaļota galva, mazas austiņas un tie spēj nāsis noslēgt, atrodoties zem ūdens. Visi Amerikas ūdri ir tumši brūni, un to pavēderes un pazodes ir gaišākas kā muguras. Kājām ir peldplēves, un to nagi ir asi. Mātītēm ir 4 piena dziedzeri. Priekškājas ir īsākas kā pakaļkājas, kas ļauj attīstīt ievērojamu ātrumu peldot. Kad ūdrs peld lēni, tas airējas ar visām 4 pleznotajām kājām. Kad ūdrs nirst vai peld ātri, priekškājas tiek cieši piespiestas pie ķermeņa, bet pakaļkājas kopīgi ar spēcīgu astes propellerveida kustību stumj ūdri cauri ūdenim.
Mazākais no visiem Amerikas ūdriem ir jūrasūdrs, kas nepārsniedz 1 metra garumu, un to svars ir apmēram 5 kg. Lielākais ir Ziemeļamerikas upesūdrs, kura ķermeņa garums var sasniegt 1,07 m un svars 14 kg.
Lacuania

Studentu korporācija Lacuania dibināta 1927.gada 7.decembrī Rīgā. Lacuanias krāsas ir zils-melns-zelts, tās principi - Darbs, saderība, dzimtene; devīze - Vires unitae agunt (vienotībā spēks).
Dislāpekļa oksīds

Vēsture

Pirmo reizi ieguvis angļu ķīmiķis Džozefs Prīstlijs 1772. gadā. 18. gadsimta beigās ar slāpekļa oksidulu eksperimentēja Hamfrijs Deivijs un 1800. gadā publicēja atklājumu, ka šī viela reibina un novērš sāpes. Sākumā "jautrības gāze" tika izmantota izklaides nolūkos dažādos saietos un gadatirgos, bet tikai 1844. gadā zobārsts Horācijs Velss, eksperimentējot ar sevi, mēģināja to izmantot sāpju novēršanai zoba raušanas laikā. Pirmie eksperimenti nebija īpaši veiksmīgi, turklāt tika atklāts labāks narkozes līdzeklis — ēteris. Pēc Pirmā pasaules kara interese par jautrības gāzes anestētiskajām īpašībām pieauga un to lietoja ne tikai zobārsti, bet dažreiz arī ķirurgi. Kad tika atklāts hloroforms un vēl spēcīgāki narkozes līdzekļi, smieklu gāzes loma anestezioloģijā mazinājās.

Molekulas uzbūve

Dislāpekļa oksīdu bieži dēvē par slāpekļa(I) oksīdu ar struktūrformulu N−O−N. Tas ir nepareizi, jo slāpeklis nemēdz būt vienvērtīgs. Dislāpekļa oksīda molekulā abiem slāpekļa atomiem ir dažādas oksidēšanas pakāpes. Tās vidū atrodas slāpekļa, nevis skābekļa atoms. Šim slāpekļa atomam oksidēšanas pakāpe ir +5, bet otram, malējam, slāpekļa atomam −3. Skābeklim, kā parasti, oksidēšanas pakāpe ir −2. Tādējādi dislāpekļa oksīdu var uzskatīt par slāpekļa(V) oksonitrīdu. Centrālā slāpekļa atoma valences orbitāles ir sp hibridizācijas stāvoklī, tādēļ dislāpekļa oksīda molekula ir lineāra. Līdzīga uzbūve ir azīda negatīvajam jonam N₃⁻, tikai tajā centrālajam slāpeklim pievienoti divi slāpekļa atomi ar oksidēšanas pakāpēm −3.

Bioloģiskā iedarbība

Ieelpojot dislāpekļa oksīdu nelielās koncentrācijās, rodas reibuma sajūta un viegla miegainība. Elpojot šo gāzi lielās koncentrācijās vai tīrā veidā, rodas spēcīgs disociatīvs stāvoklis ar eiforiju, pilnīgu maņu un realitātes zudumu, ko var pavadīt vieglas, sapņiem līdzīgas halucinācijas. Iedarbība sāk mazināties un izbeidzas, tiklīdz tiek pārtraukta gāzes elpošana.
Gāzi tīrā veidā nedrīkst elpot ilgāk par 1—2 minūtēm, jo sāk iestāties asfiksija (nosmakšana) skābekļa trūkuma dēļ. Ilgstoši un bieži lietojot gāzi, tā rada B₁₂ vitamīna zudumu organismā, kas izraisa nejutību locekļos.

Izmantošana

Tā kā dislāpekļa oksīds nav toksisks un pēc tā ieelpošanas praktiski nav paliekošu blakusparādību, maisījumā ar skābekli to lieto medicīnā inhalācijas narkozei. Tomēr dislāpekļa oksīda narkotiskā iedarbība ir vāja, tādēļ nepieciešamas lielas koncentrācijas. Parasti to izmanto kopā ar citiem, spēcīgākiem narkozes preparātiem, kā arī miorelaksantiem.
Tā kā dislāpekļa oksīds viegli izdala skābekli, to lieto iekšdedzes dzinēju jaudas palielināšanai, iesmidzinot ieplūdes kolektorā.
Pārtikas rūpniecībā lieto kā propelentu un iesaiņojuma gāzi (E942).
Goda Leģiona ordenis

Francijas Nacionālais Goda Leģiona ordenis (franču: Ordre national de la Légion d'honneur) ir Francijas ordenis, ko 1802. gada 19. maijā iedibinājis Napoleons Bonaparts. Tiek piešķirts par izciliem nopelniem civilā vai militārā jomā Francijas labā. Var tikt piešķirts gan Francijas pilsoņiem, gan ārzemniekiem, to saņēmuši arī vairāki cilvēki no Latvijas.
Ordenim ir piecas šķiras: lielkrusta komandieris (Grand Croix), lielvirsnieks (Grand Officier), komandieris (Commandeur), virsnieks (Officier) un kavalieris (Chevalier). Katrai šķirai ir piešķiramo ordeņu kvota. Var tikt piešķirti 75 lielkrusta komandiera, 250 lielvirsnieka, 1250 komandiera, 10 000 virsnieka un 113 425 kavaliera šķiras ordeņi. Ordeņiem militārajam personālam, kas piedalījušies Otrajā pasaules karā un citās militārajās operācijās ārzemēs, nav kvotas.