Emmija Nētere

Biogrāfija

Emmijas Nēteres tēvs bija matemātiķis, profesors Erlangenes Universitātē. Viņas māte Ida Kaufmane nāca no bagātas Ķelnes ģimenes. Ģimenē bija četri bērni: vecākais bērns — Emmija un vēl trīs brāļi. No 1887. līdz 1899. gadam Emmija Nētere mācījās Augstākajā sieviešu skolā Erlangenē. Viņa apguva vācu, angļu, franču valodas, aritmētiku un mācījās spēlēt klavieres. Viņa gatavojās mācīt valodas un 1900. gadā kļuva par sertificētu angļu un franču valodas pasniedzēju Bavārijas meiteņu skolās. Taču tā vietā viņa izvēlējās tā laika sievietei sarežģītu ceļu un sāka studēt matemātiku universitātē. Sievietes varēja mācīties vācu augstskolās neoficiāli, un katram profesoram bija jāatļauj apmeklēt viņa kursu. Nētere saņēma atļauju būt klāt lekcijās Erlangenes universitātē no 1900. līdz 1902. gadam. Noklausoties tās un nokārtojot gala eksāmenu Nirnbergā 1903. gadā, viņa devās uz Getingenes Universitāti. No 1903. līdz 1904. gadam viņa apmeklēja izcilo matemātiķu Hilberta, Kleina un Minkovska lekcijas.
1904. gadā, kad tika atļauts apmācīt sievietes, Nētere tika uzņemta Erlangenes Universitātē un 1907. gadā viņa, strādājot Paula Gordana vadībā, aizstāvēja doktora disertāciju invariantu teorijā. Pēc disertācijas aizstāvēšanas akadēmiskā amata iegūšanai bija nepieciešams papildus atestāts (habilitation) lekciju lasīšanai vācu universitātē. Taču sievietēm to iegūt nebija iespējams, tāpēc Nētere palika Erlangenē, palīdzot tēvam, kurš, lielākoties savu veselības problēmu dēļ, bija pateicīgs meitai par palīdzību. Nētere strādāja arī pie saviem personīgajiem atklājumiem.
Nēteres reputācija ātri auga, parādoties viņas publikācijām. 1908. gadā viņa tika ievēlēta Circolo Matematico di Palermo (Itāļu matemātikas sabiedrība), pēc tam 1909. gadā viņu uzaicināja kļūt par Deutsche Mathematiker-Vereinigung (Vācu matemātikas sabiedrības) locekli, un tajā pašā gadā tika uzaicināta uzstāties sabiedrības oficiālajā sēdē Zalcburgā. 1913. gadā viņa lasīja lekcijas Vīnē. 1915. gadā Gilberts un Kleins piedāvāja Nēterei atgriezties Getingenē. Viņi cīnījās par to, lai Nēteri oficiāli pieņemtu darbā fakultātē, bet panāca to tikai 1919. gadā. Visu šo laiku Gilberts ļāva Nēterei lasīt lekcijas, izziņojot viņas kursus ar savu vārdu. Piemēram, kurss, kurš tika nolasīts 1916.-17. mācību gada ziemas semestrī, saucās šādi: Seminārs matemātikas fizikā: profesors Gilberts, asistents dr. E.Nētere, pirmdienās no 4 līdz 6, nav apmācība.
Nētere deva lielu ieguldījumu matemātikas fizikā, kur viņas vārdā ir nosaukta fundamentālā teorētiskās fizikas teorēma (publicēta 1918. gadā), kas saista saglabāšanās likumus ar sistēmas simetrijām. Šo vispārīgās relativitātes teorijas rezultātu Einšteins novērtēja augstu. Taču pēc 1919. gada Nētere novirzījās no invariantu teorijas un sāka strādāt pie ideālu teorijas. Viņa izstrādāja abstraktu teoriju, kas palīdzēja gredzenu teoriju attīstīt par lielu matemātikas jomu. Visauglīgākais Nēteres zinātniskās darbības periods sākās ap 1920. gadu, kad viņa radīja jaunu vispārējās algebras virzienu. Šajā jomā Nētere veica izšķirošo ieguldījumu (līdzās Emīlam Artinam un viņas skolniekam B. L. van der Vardenam, kurš atbrauca uz Getingeni 1924. gadā un pavadīja tur gadu, mācoties pie Nēteres).
No 1922. gada viņa strādāja par Getingenes Universitātes profesori, vadīja autoritatīvu un ātri augošu zinātnisko skolu. Pēc atgriešanās Amsterdamā van der Vardens uzrakstīja savu slaveno grāmatu „Mūsdienu algebra” divos sējumos. Lielākā daļa otrā sējuma sastāv no Nēteres darbiem. Bez pasniegšanas un pētījumiem Nētere palīdzēja rediģēt žurnālu Mathematische Annalen.Turpmākā viņas izcilo matemātisko sasniegumu atzīšana atnāca kopā ar ielūgumiem uz starptautiskiem matemātikas kongresiem Bonnā 1928. gadā un Cīrihē 1932. gadā. 1932. gadā viņa kopā ar Artinu saņēma Memoriālo Alfrēda Akermana — Toibnera prēmiju par matemātikas zināšanu izplatīšanu.
1933. gadā nacisti piespieda viņu aiziet no Getingenes Universitātes, jo viņa bija ebrejiete. Viņa emigrēja uz ASV un kļuva par profesori, strādājot pēc līguma Brin-Moras koledžā ASV, kā arī lasot lekcijas Perspektīvo Pētījumu Institūtā Prinstonā.
Ļoti interesants ir Nēteres biogrāfijas padomju motīvs. 1926. gadā viņa sadraudzējās ar padomju matemātiķi (topologu) Pāvelu Aleksandrovu, kurš tolaik atbrauca mācīties un strādāt Getingenes Universitātē un nostrādāja tur dažus gadus. Aleksandrovam izdevās sagādāt Nēterei ielūgumu, un 1928.-1929. gadu ziemā viņa lasīja lekcijas Maskavas Valsts Universitātē, vienlaikus palīdzot diviem padomju topologiem Levam Pontraginam un Pēterim Čebotarevam darbā pie Galuā teorijas un citām topoloģiskām idejām un teorijām. Šie topologi rakstīja par viņas dāsnumu un radošo pārpilnību — viņa radīja idejas, kas attīstīja, mainīja un radīja veselas matemātikas jomas.