google/wiki40b huggingface dataset:
Vroclava

Vēsture

Pilsētu nodibinājis Bohēmijas karalis Vratislavs I, nosaukums (Vratislavia) rakstos pirmoreiz minēts 10. gadsimtā.  990. gados pilsētu sagrāba Polijas karalis Meško I. Kopš 1138. gada tā bija Silēzijas galvaspilsēta. 1241. gadā pilsētai uzbruka mongoļi, iedzīvotāji evakuējās, bet pils izturēja aplenkumu.
1262. gadā Breslavai piešķīra Magdeburgas tiesības. No 1335. gada tā ietilpa Bohēmijā, bet no 1526. gada Hābsburgu impērijā. 1702. gadā imperators Leopolds I Breslavā nodibināja universitāti.
18. gadsimtā Austrijas mantojuma kara rezultātā Breslavu anektēja Prūsija. 1744. gadā karalis Frīdrihs Lielais ierobežoja ebreju skaitu pilsētā, ieviesdams "aizsargāto" ebreju jēdzienu. Septiņgadu kara laikā 1757. gadā pie pilsētas notika Breslavas kauja. Breslavu var uzskatīt par Dzelzs Krusta ordeņa rašanās vietu, jo 1813. gada 10. martā šeit notika pirmā apbalvošana. Kopš 1871. gada pilsēta ietilpa Vācijas impērijā. 19. gadsimta beigās kļuva par lielu tekstilrūpniecības centru. 1927. gadā Breslavā nodibināja Kosmisko lidojumu biedrību.
Otrā pasaules kara laikā jau 1944. gada 25. jūlijā nacistiskās Vācijas valdība pilsētu pasludināja par cietoksni. Tuvojoties Sarkanajai armijai, daļu iedzīvotāju evakuēja. Kauja par Breslavu (Breslavas aplenkums) ilga gandrīz trīs mēnešus no 1945. gada 13. februāra līdz 6. maijam. Pilsēta padevās tikai pēc Berlīnes ieņemšanas. Vērmahts kaujās par Breslavu zaudēja ap 7000 karavīru, Sarkanā armija ap 9000 karavīru. Bombardēšanas rezultātā, īpaši Lieldienās, sagrāva vairāk kā 60% no pilsētas namiem, bojā gājušo civiliedzīvotāju skaits nav zināms, pēc dažādiem aprēķiniem to vērtē no 20 000 līdz pat 170 000.
No 1946. gada atlikušos vācu iedzīvotājus deportēja uz Vāciju, bet pilsētā izmitināja iedzīvotājus no Polijas austrumu apgabaliem, kurus bija anektējusi PSRS.
Vroclavā ir notikušas 1963. un 2009. gada Eiropas čempionāta basketbolā spēles, 2012. gada Eiropas čempionāta futbolā spēles, 2009. gada Eiropas čempionāts volejbolā sievietēm. 2014. gadā šeit notika Eiropas čempionāts volejbolā vīriešiem, savukārt 2017. gadā tajā rīkoja Pasaules spēles. Vroclava 2016. gadā bija viena no divām Eiropas kultūras galvaspilsētām.
Terpēni

Terpēni (grieķu: terebinthos — sveķu koks jeb terpentīnkoks) ir augu valstī bieži sastopami ogļūdeņraži. Tie veidojas no ūdenī nešķīstošiem lipīdiem. Terpēni pārsvarā ir cikloheksāna nepiesātinātie atvasinājumi vai arī sarežģītāki bicikliskie savienojumi. Terpēnu nomenklatūras nosaukumi mēdz būt gari un neparocīgi, tādēļ parasti šīm vielām lieto triviālos nosaukumus. Dažreiz par terpēniem dēvē arī terpenoīdus — terpēnu atvasinājumus, kas bez oglekļa un ūdeņraža satur arī citus elementus, parasti skābekli. Pazīstami terpenoīdi ir mentols un kampars. Daudzi terpēni ir optiski aktīvi savienojumi.

Atrašanās dabā

Terpēni ir vairuma ēterisko eļļu galvenā sastāvdaļa. Lielā daudzumā tie sastopami skuju koku sveķos un to pārstrādes produktā terpentīnā.

Iedalījums

Terpēnus ķīmiski var uzskatīt par izoprēna oligomerizācijas produktiem un terpēni tiek iedalīti pēc izoprēna molekulu skaita, kas tiek izmantotas to veidošanai.

Monoterpēni

Monoterpēni bieži tiek saukti vienkārši par terpēniem un to molekulas veidotas no divām izoprēna molekulām, tādēļ tos dēvē arī par izoprenoīdiem. Monoterpēnu vispārīgā formula ir C₁₀H₁₆. Svarīgs monoterpēns ir bicikliskais alfa-pinēns, kas ir galvenā priežu terpentīna sastāvdaļa. Nozīmīgi monoterpēni ir arī limonēns, terpinolēns, felandrēns, mentadiēns, pseidolimonēns, silvestrēns u.c., kas ir cikloheksāna atvasinājumi.

Īpašības

Zemākie terpēni ir gaistoši, smaržīgi šķidrumi, kas vāji šķīst ūdenī. Augstākie terpēni ir viskozi šķidrumi vai kristāliskas vielas. Terpēni mēdz viegli izomerizēties un oksidēties ar gaisa skābekli.

Izmantošana

Terpēnus, it sevišķi alfa-pinēnu, lieto kā labus krāsu un laku šķīdinātājus, kā arī par organiskās sintēzes izejvielu. Tos terpēnus, kam ir patīkama smarža, lieto parfimērijā.
Halovīns

Tradīcijas izplatīšanās

1850. gadā, kad Īrijā bija bads, daudzi bija spiesti doties uz Ameriku, amerikāņiem šī viņu tradīcija iepatikusies, bet sākumā visa svinēšana īstenībā bijusi huligānisms, viņi esot dedzinājuši kokus, demolējuši apkārtni. Tas ar katru gadu izvērties arvien plašāk, līdz valdībai apnika šis huligānisms, un viņi to "pārtaisījuši" par izklaides pasākumu bērniem. Tāds tas ASV ir vēl šodien, reti kurš aizdomājas par svētku īsto nozīmi. Mūsdienās bērni šajā laikā pārģērbjas par visādiem spokiem, raganām, miroņiem un citiem mošķiem, staigā pa mājām, prasot saldumus, citādi solot izjokot. Gandrīz katrā amerikāņu mājā šajā laikā top izgrebts ķirbis. Nosaukums sākumā esot bijis Visu svēto diena (angļu: All Saints` day), vēlāk to sāka dēvēt par "Allhallowmas" (the mass of all hallows), nakts pirms šīs dienas nosaukta par "All Hallows Eve" — Visu svēto dienas priekšvakars, no tā tad arī radies nosaukums "halovīns".

Visu svēto dienas ķirbis

Tradicionāls Halovīna simbols ir izgrebts ķirbis ar sveci iekšpusē.
Tradīcija esot radusies, pateicoties īru leģendai par kādu vīru, vārdā Džeks (angļu: Jack), kas visu mūžu uzdzīvojis un grēku dēļ nav ņemts debesīs, tādēļ viņš esot spiests mūžīgi dzīvot ēnainos kaktos uz zemes un klīst pa tumšām ielām. Vīram līdzi esot bijusi tikai viena oglīte, ar ko apgaismot ceļu, kuru tad viņš esot ielicis izdobtā rācenī, lai dod vairāk gaismas un ilgāk deg. Leģendai nonākot Amerikā, rāceņa vietā parādījies ķirbis, un šādus ķirbjus — laternas tagad sauc par Jack` o Lantern.
Parasti greba baisu vai smieklīgu seju un ķirbi tumsā nolika pie mājas durvīm.
Ekrāna izšķirtspēja

Ekrāna izšķirtspēja apraksta, cik precīzs un detalizēts ir attiecīgais attēls vai tā sagatavošanas process. Ar to parasti apzīmē tikai ciparattēlus. Jo lielāka ir monitora izšķirtspēja, jo tajā būs redzams precīzāks un lielāks attēls.
Kalahari kratons

Kalahari kratons ir kratons, kas aizņem Dienvidāfrikas centrālo un ziemeļu daļu, Lesoto ziemeļu daļu, Svazilendu, Mozambikas dienvidrietumu malu, Zimbabves centrālo un dienvidu daļu, gandrīz visu Botsvānu un Namībijas dienvidaustrumu daļu. Smalkāk iedalās Kāpvālas kratonā, Zimbabves kratonā, Limpopo joslā un Namakvas joslā. Beidza veidoties pirms aptuveni 2,3 miljardiem gadu un satur vienus no senākajiem zināmajiem iežiem un mikrofosilijām. Vissenākie iežu masīvi atrodas Transvālas provincē - tie sastāv no aptuveni 3,4 miljardus gadu veciem granīta, gneisa un migmatītiem.

Ģeoloģiskā vēsture

Kratons stabilizējās pirms aptuveni 3 miljardiem gadu un kopš tā laika uz tā krājas nogulumiežu slānis, kas sastāv no seklūdens nogulumiem, lavām un intrūzijām. Gar kratona malām pirms aptuveni 1,4 - 1 miljardiem gadu izveidojās papildus malas (Zambezi josla un Lufilianas arka), kas patlaban to atdala no Kongo kratona. Pirms 1060-1030 miljoniem gadu Kalahari kratons apvienojās ar Rodīnijas superkontinentu, kļūstot par tā daļu. Dienvidos tas robežojās ar tagadējo Austrumantarktīdu, tos atdalīja Namakvas-Natālas orogēnā josla tagadējās Dienvidāfrikas dienvidu daļā.
Romantisms

Vēsture

Romantisms ienāca Eiropas kultūrā ar izteiktu dzejnieka kā pravieša, pareģa, ģēnija kultu. Tas radikāli izmainīja klasicisma iedibināto dzejas formu (vienādskaita uzsvaru pantmēri, strofiskā dzeja), nozīmīgu vietu ierādot brīvajiem pantmēriem, astrofiskajai dzejai un pārejošas metriskas formas dzejai. Prozas centrā — individualitāte, romantiskā, spēcīgā personība, tās garīgā pasaule.
Par romantisma dzimteni lielā mērā uzskatāma Vācija, par tā aizsācējiem — filozofi un rakstnieki Johans Georgs Hāmanis (1730—1788), Imanuels Kants (1724—1804), Johans Gotfrīds Herders (1744—1803), Novāliss, Frīdrihs Šellings, Frīdrihs Šlēgels, Augusts Šlēgels, filozofs Johans Gotlībs Fihte, rakstnieki Ludvigs Tīks, Heinrihs fon Kleists Ernests Teodors Amadejs Hofmanis, K. Brentano, L. A. fon Arnims, brāļi Joahims un Vilhelms Grimmi. 
Mūzikā par pirmo romantiķi var uzskatīt komponistu Karlu Mariju fon Vēberu, mākslā — gleznotāju Kasparu Dāvidu Frīdrihu. No vēlākiem vācu romantiķiem īpaši izceļami rakstnieks un komponists Ernests Teodors Amadejs Hofmanis, dzejnieks Heinrihs Heine, komponisti Rihards Vāgners, Roberts Šūmanis, Fēlikss Mendelsons, Johanness Brāmss, Nācariešu grupas mākslinieki.
Pašās 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā romantisms attīstījās arī Lielbritānijā, te liela nozīme bija dzejniekiem Viljamam Vordsvortam un Semjuelam Teiloram Kolridžam, kuri 1798. gadā publicēja kopīgu grāmatu "Liriskās balādes" (Lyrical Ballads). Citi spilgti Lielbritānijas romantisma pārstāvji ir dzejnieks un gleznotājs Viljams Bleiks, gleznotāji Džozefs Tērners, Džons Konstebls, dzejnieki Bairons, Pērsijs Bišijs Šellijs, Džons Kītss, rakstniece Mērija Šellija, ap 19. gadsimta vidu — Prerafaelītu brālība un vēsturnieks Tomass Kārlails.
Francijā romantisms ienāca vēlāk. Par franču romantisma tēvu tiek dēvēts rakstnieks Fransuā Renē de Šatobriāns, citi nozīmīgi franču romantisma rakstnieki ir Viktors Igo, Stendāls, Žorža Sanda, Alfrēds de Misē, A. de Lamartins, A. de Viņī, Ž. de Stāla.  Vēlīnais romantisms un agrīnais simbolisms saskatāms Šarla Bodlēra dzejā (krājums Ļaunuma puķes u. c.).
Pie franču romantiķiem glezniecībā tiek pieskaitīti Teodors Žeriko un Ežēns Delakruā, mūzikā — Hektors Berliozs.
Krievijā par nozīmīgākajiem romantisma pārstāvjiem kļuva Aleksandrs Puškins, Vasilijs Žukovskis, Mihails Ļermontovs, Fjodors Tjutčevs. Romantisms attīstījās arī tolaik Krievijas impērijas sastāvā esošajā Polijā un Lietuvā, kur īpaši liela loma bija Ādamam Mickēvičam.
Ap 19. gadsimta 20. gadiem romantisms attīstījās arī ASV, kur literāro darbību uzsāka tādi autori kā Vašingtons Irvings, Džeimss Fenimors Kūpers. Kā nozīmīgi vēlāki amerikāņu romantisma autori jāmin Edgars Alans Po, Nataniels Hautorns, Henrijs Deivids Toro, Ralfs V0ldo Emersons, Volts Vitmens, Emīlija Dikinsone, Hermans Melvils.
Žerlaša šaurums

Žerlaša šaurums (franču: Détroit de Gerlache, angļu: Gerlache Strait) ir ap 185 km garš un 9 līdz 40 km plats jūras šaurums Antarktīdas piekrastē. Atdala Pālmera arhipelāga dienviddaļas salas no Triniti salas un Danko krasta. Šauruma dienvidu robeža ir Renāra rags Antarktīdas pussalas piekrastē un Erreras rags Vīnkes salā, bet ziemeļu — Hosīzona salas ziemeļu gals un Volastona rags Triniti salā.
Šauruma dienvidu ieeju atklāja Vācijas antarktiskā ekspedīcija 1873.—1874. gados un nosauca to par Bismarka šaurumu. Šaurumu visā garumā aptuveni apsekoja Beļģijas antarktiskā ekspedīcija Adriena Žerlaša vadībā no 1898. gada 23. janvāra līdz 12. februārim un nosauca to par Belžikas šaurumu «par godu mūsu valstij un mūsu kuģim» (franču: Détroit de Belgica). Pēc ekspedīcijas atgriešanās Beļģijā pēc ekspedīcijas dalībnieku pieprasījuma ekspedīcijas zinātniskā komisija pārdēvēja šaurumu ekspedīcijas vadītāja vārdā.
Šauruma dienvidu krastā darbojas vairākas polārstacijas: Brauna (1951), Primavera (1977; Argentīna), Gabrjela Gonsalesa Videla (1951; Čīle), kā arī tagad slēgtā britu Dankoailenda (1956—1959).
Roberts Celms

Dzīvesgājums

Dzimis 1888. gadā  Kurzemes guberņā. Piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos, iestājās LSDSP, revolucionāru vajāšanu laikā 1907. gadā devās bēgļu gaitās uz Bostonu ASV.
Darbojās Amerikas Sociālistu partijas latviešu sekcijā (‘’Latvian section of the Socialist Party of America’’), piedalījās ASV Komunistu partijas dibināšanā, 1927. gadā bija viens to tās 1. distrikta (Masačūseta un Ņūhempšīra) vadītājiem. 1927. gadā Nikolajs Dozenbergs viņu savervēja PSRS spiegu tīklā.
Kā Kominternes loceklis ar vārdu Fricis Celms viņš 1930. gada maijā caur Novorosijskas ostu ieceļoja PSRS  un devās uz Maskavu, kur tikās ar Sarkanās armijas štāba spiegošanas pārvaldes Dezinformācijas biroja (Дезинформационное бюро) vadītāju Oskaru Stīgu. 
Oskara Stīgas vadībā no 1930. līdz 1936. gadam viņš kā “International Trade Press of Chicago” darbinieks Roberts Elmstons darbojās PSRS militārās spiegošanas tīklā Vācijā un Austrijā. 
Lielā terora laikā 1938. gada janvārī viņu atsauca uz Maskavu, pieminēts Arvīda Jēkaba dēla Celma (angļu: Arvid Yakovlevich Zelms) pratināšanas protokolos sakarā ar aizdomām par dalību latviešu spiegu teroristu organizācijā (участие в латышской шпионско-террористической организации), tomēr viņš nav ticis nogalināts un dzīvojis Maskavā vismaz līdz 1946. gadam, kad pieminēts O. Stīgas atraitnes Zelmas Nābeles vēstulē K. Vorošilovam.
Eifrata

Eifrata ir upe Āzijā, mūsdienu Turcijas, Sīrijas un Irākas teritorijā. Eifrata kopā ar citu upi Tigru ir devusi nosaukumu vēsturiskajai Divupei.
2010. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi

Šeit ir visu 2010. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas izlašu sastāvi.
Reise, Reise

Albuma noformējums

Uz albuma vāka attēlota lidmašīnu melnā kaste ar uzrakstu "Flugrekorder, nicht öffnen" (latviešu: Lidojuma ieraksts, neatvērt).
Lidmašīnas katastrofa, uz kuru ir balstīts šis albums, notika 1985. gada 12. augustā. Boeing 747, "Japan Airlines" lidojums nr. 123, pacēlās no Tokijas Starptautiskās lidostas un apmēram pēc 30 minūtēm ietriecās kalnu grēdā. 520 no 524 pasažieriem un apkalpes locekļiem gāja bojā, un tā joprojām tiek uzskatīta par vienu no asiņainākajām aviokatastrofām.

Japānā

Albuma japāņu izdevumam uz vāka attēlots tas pats ledlauzis, kurš gadu vēlāk bija 5.studijas albuma "Rosenrot" oficiālais vāks .
Jonass Enlunds

Spēlētāja karjera

Uzaudzis Helsinku HIFK kluba junioru sistēmā, profesionāļa karjeru Enlunds sāka 2006.—07. gada sezonā, debitējot SM līgas kluba Tamperes "Tappara" sastāvā. Jau nākamajā sezonā Enlunds bija viens novadošajiem komandas uzbrucējiem, bet 2009.—10. gada sezonu noslēdza kā visas līgas labākais vārtu guvējs.
2010. gada vasarā hokejists pievienojās KHL klubam Novosibirskas "Sibir". 2011.—12. gada sezonas laikā Enlunds pildīja arī komandas kapteiņa pienākumus. Turpmākajās sezonas Enlunds bija viens no "Sibir" vadošajiem spēlētājiem, un 2014.—15. gada sezonā kopā ar komandu sasniedza Austrumu konferences finālsēriju, kurā gan piekāpās Kazaņas "Ak Bars".
2015. gada maijā noslēdza līgumu ar Jaroslavļas "Lokomotiv".
Ceturtdiena

Ceturtdiena ir nedēļas ceturtā diena. Tā ir nedēļas vidus. Pēc standarta ISO 8601 ceturtdiena nosaka nedēļu numerāciju — pirmā gada nedēļa ir nedēļa, kurā iekrīt gada pirmā ceturtdiena.

Vēsture

Senajā Romā ceturtdiena bija veltīta Jupiteram. Vēl mūsdienās itāļu valodā ceturtdienu sauc giovedì. Senie ģermāņi ceturtdienu dēvēja dieva Tora vārdā (angļu: Thursday). Arī vācu nosaukums Donnerstag cēlies no Pērkona dieva.

Interesanti fakti

1976. gadā PSRS tika pieņemts Ministru padomes lēmums, kas noteica ceturtdienu par "zivju dienu" sabiedriskās ēdināšanas iestādēs.
Eižens Zemmers

Dzīvesgājums

Dzimis 1843. gada 8. novembrī (27. oktobrī pēc vecā stila) Katvaru muižas dārznieka Mārtiņa Zemmera un viņa sievas Jūlijas, dzimušas Dzirnes, ģimenē kā otrais dēls.   
Mācījās Valmieras apriņķa skolā (1852-1858) un Tērbatas ģimnāzijā (1859-1861).
Studēja Tērbatas Veterinārajā augstskolā (Veterinäranstalt Dorpat, 1861-1865), ko beidza ar zelta medaļu un aizstāvēja maģistra darbu "Mājdzīvnieku rīkles muskuļi" (Die Schlundmuskeln der Hausthiere, 1865). Strādāja par veterinārā prozektora vietnieku (1865-1868), tad par prozektoru un normālās anatomijas docētāju (1868-1874).
1869. gadā turpināja Tērbatas Veterinārās augstskolas profesora Brauela (Brauell, 1807-1882) pētījumus par  Sibīrijas mēra ("liesas sērgas") izraisītājiem dzīvnieku asinīs. 
1870. gadā Rūdolfa Virhova izdotajā Archiv für Pathologische Anatomie und Physiologie und für Klinische Medicin publicēja oriģinālu zinātnisku pētījumu par sēnīšu sporu un ekstraktu ievadīšanu zirgu asinīs Sibīrijas mēra diagnostikai, kas retrospektīvi var tikt uzskatīti par vienu no  antibiotiku atklāšanas pirmsākumiem.  
1872. gadā tika ievēlēts par Tērbatas Veterinārās augstskolas (no 1873. gada Veterinārā institūta) Vispārīgās patoloģijas, patoloģiskās anatomijas un (Zoo)ķirurģijas docentu, 1875. gadā par ārkārtas profesoru, bet 1876. gadā par profesoru. 1878. gadā papildinājās Vācijas, Austroungārija, Itālijas un Šveices augstskolās.
1881. gadā kopā ar profesoru Kazimiru fon Raupahu (Raupach, 1842-1913) veica Sibīrijas mēra imunizācijas pētījumus.
1882. gadā devās zinātniskos komandējumos pie trakumsērgas vakcīnas atklājēja Pastēra Parīzē un Koha Berlīnē, kas tolaik sāka tuberkulozes ierosinātāja pētījumus. Pēc atgriešanās Tērbatā nodibināja Bakterioloģisko laboratoriju Sibīrijas mēra vakcīnas ražošanai. 1887. gadā bija viens no Tērbatas Veterinārā institūta Bakterioloģiskās stacijas dibinātājiem.
1889. gadā piedalījās 5. Starptautiskajā Veterinārijas kongresā Parīzē, 1890. gadā 10. Starptautiskajā Medicības kongresā Berlīnē.
1890. gadā ievēlēts par Tērbatas Veterinārā institūta Vispārīgās patoloģijas, patoloģiskās anatomijas, farmakoloģijas, tiesu medicīnas, receptūras katedras profesoru. 
1891. gadā kļuva par īsteno valsts padomnieku. 
Pēc Kristapa Helmaņa nāves pārņēma Pēterburgas Eksperimentālās Medicīnas institūta epizootoloģijas nodaļas vadību (1892-1895).
1895. gadā pensionējās un 1896. gadā pārcēlās uz dzīvi Valmierā, kur latviski uzrakstīja apcerējumus "Kādu lomu spēlējušas senprūšu, leišu un latviešu tautas pasaules vēsturē" (1900) un "Mājas kustoņu kopšana un ārstēšana" (1904).
Miris 1906. gada 17. (4.) decembrī, apbedīts Valmieras Centra jeb pilsētas kapos.
1907. gadā no viņa testamentā atvēlētajiem līdzekļiem Tērbatas Veterinārajā institūtā nodibināja Eižena Zemmera stipendiju.
Maķedonijas Sieviešu antifašistiskā fronte

Maķedonijas Sieviešu antifašistiskā fronte (maķedoniešu: Антифашистички фронт на жените на Македонија / Antifašistički front na ženite na Makedonija; saīsināti AFŽ) bija Otrā pasaules kara feministiska kustība Maķedonijā un vairāku mūsdienu Ziemeļmaķedonijas feministu organizāciju priekštece. To izveidoja brīvprātīgās 1942. gadā vienlaikus ar citām sieviešu antifašistiskajām frontēm Dienvidslāvijas teritorijā un tā bija viena no četrām, kuras spēja kļūt par organizētām pretošanās kustībām. Bieži tiek atzīmēts arī 1944. gads, jo tajā tika atbrīvota liela daļa Ziemeļmaķedonijas, ieskaitot galvaspilsētu Skopji, kur piedalījās arī AFŽ. 60 gadus pēc tam tika rīkota organizācijas jubilejas manifestācija zem prezidenta B. Crvenkovska patronāžas. Arī ne tik apaļas jubilejas tiek svinētas.
Vairums informācijas, kas saglabājusies par AFŽ darbību, līdz mūsdienām nonācis, pateicoties Maķedonijas vēsturniecei Verai Veskovičai-Vangeli. Organizācija labi pieturējās pie konspirācijas principiem.

Mērķi

AFŽ galvenais mērķis bija uzlabot sieviešu izglītošanu un palielināt viņu lasītprasmi, jo lielākā daļa analfabētu šai laikā bija sievietes. Vienlaikus AFŽ militāri atbalstīja savus kreisos sabiedrotos gan Ziemeļmaķedonijā, gan citās teritorijās, ieskaitot Grieķu Maķedoniju. Grieķijas labējā valdība par to pēc Otrā pasaules kara apzīmēja viņas kā "bandītus", tāpat kā viņu sabiedrotos, Nacionālo atbrīvošanas fronti un Grieķu Maķedonijas Nacionālās atbrīvošanas jaunatnes asociāciju.

Politiskais fons

1942. gadā Dienvidslāvijas karaliste bija pilnībā okupēta un sašķelta pa okupācijas zonām. Pārsvarā albāņu apdzīvotu mūsdienu Ziemeļmaķedonijas rietumdaļu bija sagrābusi Itālijas kontrolētā Albānija, pārējais bija ticis fašistu sabiedrotajai Bulgārijai, kura tuvu radnieciskos maķedoniešus uzlūkoja par savu dabisko ieguvumu un veica teritorijas etnisko tīrīšanu, izdzenot no tās vai noslepkavojot serbus un grieķus. Šādas pašas tīrīšanas un slepkavošanas Dienvidslāvijā veica arī daudzi citi spēki, gan valstiska līmeņa, gan visādi "lauka komandieri". Šajā asiņainajā orģijā vairāk disciplinētie un mazāk nacionālistiskie komunistiskie Tito partizāni daudziem šķita pieņemamāki par citiem kaujiniekiem, un pretošanās kustība ieguva visai kreisu nokrāsu.
Kustība bija cieši saistīta ar Grieķijas pilsoņu kara (1943—1949) dalībniekiem — kreiso Nacionālo atbrīvošanas fronti, kurā bija ievērojams sieviešu—partizānu skaits. AFŽ žurnāls "Nova Makedonka" tika izdots divās valodās — maķedoniešu un grieķu, orientējoties uz abu tautību pārstāvēm.
Koma

Koma ir stāvoklis, kam raksturīga dziļa bezsamaņa, reakcijas trūkums uz ārējiem kairinājumiem, elpošanas un asinsrites traucējumi, refleksu izzušana.
Dasana

Vēsture

Stacija izveidota 2001. gadā un tā ir pirmā Korejas polārstacija Arktikā. Izvietojusies vienā ēkā ar Francijas Rabo polārstaciju. Kopējā platība ir 216 m² un vienlaicīgi stacija var uzņemt līdz 18 cilvēkiem.

Zinātniskā darbība

Galvenie pētījumu virzieni ir Arktikas jūras ledus izpēte, vides izmaiņas augšējos atmosfēras slāņos, jūras un sauszemes ekosistēmas un mikrobioloģija.
Rutku sala

Rutku sala, arī Iļķēnsala (vācu: Hilchenholm), ir bijusī sala Daugavā. Pastāvējusi vismaz līdz 1915. gadam, tagad Kundziņsalas ziemeļaustrumu daļa. Tā atradās lejup pa Daugavas straumi 7,5 kilometru attālumā no Rīgas centra.

Nosaukumi

Rutku salu sauca arī par Iļķēnsalu, 1909. gadā tā dēvēta par Hilkensalu un Vilksalu. Atsevišķos avotos salu dēvēja arī par Siena salu, atsaucoties uz 17. gadsimta Dubosa ciemu.
Olavs Ehala

Biogrāfija

Olavs Ehala dzimis Tallinā 1950. gadā. 1969. gadā beidzis Tallinas mūzikas skolas mūzikas teorijas nodaļu un 1974. gadā prof. Eugena Kappa kompozīcijas meistarklasi Tallinas Valsts Konservatorijā (igauņu: Tallinna Riiklik Konservatoorium).
Pēc konservatorijas beigšanas 1970. gadā sācis strādāt Igaunijas PSR Valsts Jaunatnes Teātrī un komponējis mūziku teātra izrādēm, bet no 1975. līdz 1991. gadam ieņēmis teātra muzikālā direktora amatu. 1991. gadā kā pasniedzējs sācis darbu Igaunijas Mūzikas un Teātra Akadēmijā (igauņu: Eesti Muusika ja Teatriakadeemia), 1998. gadā kļuvis par docētāju, bet 2004. gadā ievēlēts akadēmijas profesora amatā. 2006. gadā ievēlēts par Igaunijas Komponistu Savienības priekšsēdētāju.

Radošā darbība

Olava Ehala muzikālās darbības pirmsākumi saistāmi ar pirmā Igaunijas bītbenda Kristallid dibināšanu 1967. gadā. Vēlāk vadījis Igaunijas PSR valsts filharmonijas estrādes orķestri.
Daudzu mūziklu, tostarp Sabata krokodill (1972), Oliver ja Jennifer (1972), Buratino (1978), Johnny (1980), Thijl Ulenspiegel (1987), Nukitsamees (1981) autors.
Līdztekus mūzikliem veidojis arī daudzu teātru izrāžu muzikālo noformējumu. Sadarbojies ar tādiem teātra režisoriem kā Ingo Normets, Kaljo Komisarovs, Elmo Niganens, arī ar Rīgas Jaunatnes Teātra režisoru un māksliniecisko vadītāju Ādolfu Šapiro, strādājot pie televīzijas izrādes "Uzvarētāja" pēc Alekseja Arbuzova darba motīviem.
Olavs Ehala daudz laika veltījis filmu mūzikai. 1972. gadā ierakstījis muzikālo celiņu režisora Arvo Krūsementa spēlfilmai Don Juan Tallinas, 1981. gadā - režisores Helles Karisas pasaku spēlfilmām Nukitsamees un 1984. gadā Karoliine hõbelõng, 1989. gadā režisora Rolanda Kalniņa spēlfilmai Tapers, 1994. gadā Hardi Volmera spēlfilmai Tulivesi.
Plaša sadarbība Olavam Ehalam ir bijusi arī ar animācijas filmu režisoriem, tostarp Prītu Pernu (lielākā daļa Perna filmu, tostarp starptautiskos konkursos godalgoto), Heiki Ernitsu, Riho Untu, Rao Heidmetsu u.c.
Kopumā Olava Ehalas radošajā devumā ir vairāk kā 50 teātra izrāžu un 60 filmu un animācijas filmu mūzikas. Daudzas Ehalas dziesmas, gan no filmām, gan bērnu izrādēm ir pazīstamas un iecienītas vairākās igauņu paaudzēs un vairākkārt tikušas iekļautas igauņu dziesmu svētku repertuārā.
Olavs Ehala ir pazīstams arī latviešu klausītājam. 1979. gadā Latvijas Radio bērnu popgrupa Dzeguzīte latviski ieskaņoja "Buratino dziesmu" no 1978. gada izrādes Buratino (rež. Ādolfs Šapiro), kas tika izdota Dzeguzītes skaņuplatē.
Dolni Benešova

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1312. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Benešava (vācu: Beneschau). 1846. gadā vietējo pili iegādājās baņķieris Solomons Meirs Rotšilds (Salomon Mayer von Rothschild, 1774-1855). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.
Tie ir mani dēli

Sižets

Filma veidota par godu puišiem, kuri gāja bojā padomju armijā miera laikā. Par viņu likteni pastāsta mātes Latvijā, Ukrainā un Krievijā.