google/wiki40b huggingface dataset:
IPsec

Skaitļošanā interneta protokola drošība (IPsec) ir drošs tīkla protokolu komplekts, kas autentificē un šifrē datu paketes, kas nosūtītas, izmantojot interneta protokola tīklu. To izmanto virtuālajos privātajos tīklos (VPN).
IPsec ietver protokolus, lai izveidotu savstarpēju autentifikāciju starp aģentiem sesijas sākumā un sarunas par kriptogrāfiskajām atslēgām, kas izmantojamas sesijas laikā. IPsec var aizsargāt datu plūsmas starp saimnieku pāri (saimniekdators-uzņēmējs), starp drošības vārteju pāri (tīklam tīklā) vai starp drošības vārteju un resursdatoru (tīklu-uzņēmēju). Interneta protokola drošība (IPsec) izmanto kriptogrāfijas drošības pakalpojumus, lai aizsargātu sakarus, izmantojot interneta protokola (IP) tīklus. IPsec atbalsta tīkla līmeņa peer autentifikāciju, datu izcelsmes autentifikāciju, datu integritāti, datu konfidencialitāti (šifrēšanu) un replay aizsardzību.
Sākotnējais IPv4 komplekts tika izstrādāts ar dažiem drošības noteikumiem. Kā IPv4 uzlabošanas sastāvdaļa IPsec ir 3. līmeņa OSI modelis vai interneta slāņa no gala līdz galam drošības shēma, bet dažas citas plaši izplatītas interneta drošības sistēmas darbojas virs 3. līmeņa, piemēram, transporta slāņa drošība (TLS) un Secure Shell (SSH), kas abi darbojas lietojumprogrammas slānī. IPsec var automātiski nodrošināt lietojumprogrammas IP slānī.
Strāvas nepārtrauktības vienādojums

Strāvas nepārtrauktības vienādojuma fizikālā interpretācija

Lādiņnesēju plūsma veido strāvas lauku. Strāvas līniju pieskares vektors ir strāvas blīvums \vec{j} \ . Ja kādā punktā \operatorname{div}{\vec{j}} \ne 0 \ , tad tajā ir strāvas lauka avots, t.i., šajā punktā "sākas" vai "beidzas" strāvas līnijas. Kā redzams no nepārtrauktības vienādojuma, šajos punktos lādiņa tilpuma blīvums mainās laikā. Tā tas ir tāpēc, ka pastāv lādiņa nezūdamības likums un lādiņa blīvuma maiņa nozīmē lādiņnesēju plūsmas "rašanos" vai "izbeigšanos".
Bermontiāda (filma)

Sižets

Filmā parādīti 1919. gada rudens notikumi, kad Rīgā tika izšķirts pēc Pirmā pasaules kara radītās Eiropas liktenis. Daugavas krastos satikās Latvijas tautas un Pagaidu valdības pārstāvētā nacionālās valsts ideja, boļševiku revolūcijas ideja, kā arī Rīdigera fon der Golca un Pāvela Bermonta aizstāvētā monarhijas atjaunošanas ideja.
Atašiene (stacija)

Vēsture

Stacija ar nosaukumu "Borhi" ierīkota 1901. gadā uz grāfam Borham atsavinātās zemes kā dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava stacija. Kopš 1921. gada tās nosaukums ir Ataišiene, kopš 1929. gada — Atašiene. Stacijas kods 11520 (pēc PSRS klasifikācijas).
Lielplatones pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Platone, Sidrabe, Rēžu strauts.
Ūdenstilpnes: Staņuvēnu dīķis

Vēsture

Mūsdienu Lielplatones teritorijā vēsturiski atradās Mazplatones muiža (Klein-Platon, Sidrabe), Lielplatones muiža (Groß-Platon, Lielplatone).
1866. gada pagastu pašvaldību reformas laikā 1867. gadā izveidoja Lielplatones pagastu.
Pēc 1920. gada zemes reformas Lielplatones muižu sadalīja 71 vienībā 1256 ha kopplatībā. 
1935. gadā Jelgavas apriņķa Lielplatones pagasta platība bija 42 km² un tajā dzīvoja 691 iedzīvotājs. 1945. gadā pagastā izveidoja Lielplatones ciema padomi, ko 1947. likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja. Lielplatones ciems ietilpis Elejas (1949-1956), Jelgavas (1956-1962, pēc 1967. gada) un Dobeles (1962-1967) rajonos. Lielplatones ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Ābelītes ciemu, 1956. gadā — Elejas ciema Staļina kolhoza, augļu audzētavas «Kužas» un padomju saimniecības «Eleja» teritoriju. 1963. gadā kolhoza «Gaisma» teritoriju pievienoja Elejas lauku teritorijai, 1965. gadā kolhoza «Sarkanā zvaigzne» teritoriju pievienoja Platones ciemam. 1974. gadā ciemam pievienoja daļu Elejas lauku teritorijas Lielplatones lopkopības izmēģinājumu stacijas teritorijas, bet ciema teritorijas pievienoja Platones ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Lielplatones pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jelgavas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Lielplatone, Sidrabe (Mazplatone; pagasta centrs), Tīsi, Braņķi.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Preiļu novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Preiļu novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Habla kosmiskais teleskops

Palaišana un apkopes

Habla teleskops tika palaists 1990. gada 24. aprīlī ar Space Shuttle Discovery misijā STS-31. Teleskopa apkopei tika rīkotas piecas kosmoplānu misijas, lai nomainītu nolietojušos mezglus un uzlabotu instrumentus. Tā uzturēšanā tika iztērēti 2 miljardi dolāru.
Trešajā misijā 1999. gadā tika nomainīti visi seši Habla teleskopa žiroskopi un arī sprieguma regulatori baterijās. Tam tika pievienots arī ātrāks vadības dators, jutīga sekošanas iekārta, datu ierakstīšanas iekārta un radio raidītājs. Šo apkopi pabeidza 24. decembrī. 2000. gada 10. janvārī Habla teleskops atsāka savu darbību, pēc vairākkārtējām jauno iekārtu pārbaudēm.
2009. gadā kosmoplāns Atlantis veica pēdējo, piekto apkopes misiju, lai nodrošinātu teleskopa darbību vēl uz 5 gadiem. Tomēr teleskops turpina darboties vēl ilgāk. Paredzams, ka teleskops beigs pastāvēt laika posmā no 2030. līdz 2040. gadam.
.pl

Vēsture

Valsts augstākā līmeņa domēns .pl izveidots 1990. gadā, kad atcelts COCOM (EKKK) aizliegums sadarboties ar pēckomunistiskām valstīm. Pirmais otrā līmeņa domēns bija .pwr.pl, kurš piederēja Vroclavas Tehniskajai universitātei.

Kopš 2003. gada ir iespējams reģistrēt starptautiskus domēna vārdus. Iespējams reģistrēt domēna vārdus ar Latīņu, Grieķu, Kirilicas, Arābu un Ebreju alfabēta burtiem.

Kopš 2004. gada NASK ir aktīvs ITU-T biedrs, darbojas Study Group 17, kura nodarbojas ar starptautiskiem domēniem.
Holīča

Vēsture

Holīča rakstos pirmoreiz minēta 1205. gadā. Pilsēta veidojusies ap 11. gadsimtā ungāru būvētu cietoksni. Pilsēta mongoļu nopostīta 1241. un 1256. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas Holīča līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā. 1736. gadā pilsētu iegādājās Marijas Terēzijas vīrs imperators Francis I. Tas veicināja pilsētas attīstību, jo tika uzbūvētas vairākas manufaktūras, bet pils izbūvēta par Marijas Terēzijas vasaras rezidenci. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki

2001. gadā absolūtais vairākums (93,82 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki, dzīvoja arī čehi (3,68 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (66,36 %), nereliģiozi (23,20 %) un luterāņi (6,04 %).
Daugavpils Universitāte

Vēsture

Daugavpils Universitātes sākums ir 1921. gadā, kad Daugavpilī tika izveidots Skolotāju seminārs. Jau 1923. gadā tas tika pārdēvēts par Daugavpils Valsts skolotāju institūtu no 1923. līdz 1940. gadam tā direktore bija Valērija Seile.  
1952. gadā Daugavpils Valsts skolotāju institūts tika pārveidots par Daugavpils Pedagoģisko institūtu. Īsi pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas institūts savu darbību paplašināja un tika pārveidots par Daugavpils Pedagoģisko universitāti. 2001. gada 13. oktobrī universitāte ieguva savu pašreizējo nosaukumu.

Galvenā ēka

Ēku pēc Alekseja Bogačenkova (1916—1964) projekta sāka celt 1952. gada jūlijā Daugavpils apgabala LKP apgabala komitejas, komjaunatnes apgabala komitejas un apgabala izpildkomitejas vajadzībām. Pēc apgabala likvidēšanas 1953. gadā nepabeigto ēku nodeva Daugavpils Pedagoģiskajam institūtam. 
Ēkas ēku kopplatība ir 7737 m², tajā sākotnēji bija ierīkotas lifta šahtas, bet pagrabs bija piemērojams patversmes funkcijām kara gadījumā. 
Pabeigtajā ēkā bija 28 auditorijas, sarīkojuma zāle, bibliotēka ar divām lasītavām, telpas laboratorijām un mācību kabinetiem. 
Institūta priekšā izveidots plašs laukums ar strūklaku, puķu dobēm, košuma krūmiem, asfaltētiem celiņiem un soliņiem. 
1967. gadā iepretim ēkai atklāja Raiņa krūšutēlu.

Ģerbonis

Daugavpils Universitātes ģerbonis ir reģistrēts Latvijas Republikas Ģerboņu reģistrā ar Kultūras ministrijas 2012. gada 10. janvāra lēmumu Nr.3.1-4/1. Saskaņā ar Ģerboņu likuma 5. panta trešo daļu Valsts Heraldikas komisija ir izvērtējusi Daugavpils Universitātes iesniegto ģerboņa attēla projektu un iesniegusi Kultūras ministrijā 2011. gada 27. decembra atzinumu Nr.3340 par ģerboņa atbilstību heraldikas prasībām. Heraldisko aprakstu ir parakstījusi kultūras ministre Žaneta Jaunzeme-Grende un Valsts Heraldikas komisijas priekšsēdētājs Laimonis Šēnbergs.
Ģerboņa heraldiskais apraksts: "Zilā laukā zelta lilija, zem tās tāda pati atvērta grāmata; sarkana ar sudrabu dalīta šaurapmale. Devīze ar zilu uz zelta lentes: SCIENTIA VINCES". Devīzes tulkojums no latīņu valodas: Ar zinātni uzvarēsi.
Ģerboņa autors ir heraldists Artjoms Mahļins, Daugavpils Universitātes vēstures maģistrantūras 2009. gada absolvents.
Ģerbonis tika izveidots sagaidot Daugavpils Universitātes 90 gadu jubileju. Daugavpils Universitātes ģerbonis ir pirmais valsts augstskolas oficiāli reģistrētais ģerbonis Latvijā.
No 1990. gadiem līdz 2011. gadam augstskola lietoja citu emblēmu: ģerboņa spāņu tipa vairoga zilā laukā zelta literas D P U (vēlāk, augstskolas nosaukumam mainoties, D U); karmīnsarkana ar sudrabu dalīta apmale. Sānos vairogs apņemts ar diviem zaļiem ozola zariem, kuri krustojas zem tā. Emblēmas autors: vēsturnieks un izglītības darbinieks Arnolds Gulbis. Emblēma nebija reģistrēta kā ģerbonis un nebija apstiprināta ar augstskolas iekšējiem normatīvajiem dokumentiem.
Klinšu kāpšana

Klinšu kāpšana ir sporta un aktīvās atpūtas veids, kur dalībnieki pārvar dabīgas vai mākslīgas vertikālas sienas. Vēsturiski attīstījusies kā militāra vai saimnieciska nodarbe, mūsdienās pastāv galvenokārt kā sportiska aktivitāte. No klinšu kāpšanas izveidojies atsevišķs sporta veids — kāpšanas sports — ir Starptautiskās Olimpiskās komitejas atzīts sporta veids.

Vēsture

Klinšu kāpšana kā šķēršļu pārvarēšanas veids pastāvējusi jau kopš seniem laikiem. Nepieejamās klintīs kāpts reliģiskos (nokļūšana svētās vietās, svētnīcās), militāros (izlūkošana, sakari), saimnieciskos (putnu olu vākšana, būvniecība) mērķiem. Uz Kraukļu klints Franku Šveicē atrastas keramikas lauskas, kas datētas ar 800.—400. gadiem p.m.ē. un šai klintij pēc mūsdienu standartiem ir trešā kāpšanas grūtības pakāpe.
Klinšu kāpšana kā sporta un aktīvās atpūtas veids sāka attīstīties 19. gadsimta otrajā pusē, kad kļuva populāra uzkāpšana Falkenšteina klintī Saksijas Šveicē. Kāpšana lielākoties tika veikta, neizmantojot mākslīgus palīglīdzekļus. 1920. gados attīstījās tā sauktā "tehniskā kāpšana", kad ar dažādu tehnisku palīglīdzekļu palīdzību tika iekarotas visas līdz tam nesasniegtās Alpu klintis. Brīva kāpšana atdzima 1950. gados, kad amerikānis Džons Gills izdomāja bolderingu un ieviesa magnija karbonātu kā pretslīdēšanas līdzekli. 1970. gados attīstījās klinšu kāpšana kā sporta veids. 1997. gadā pie Starptautiskās Alpīnisma asociācijas tika nodibināta Sacīkšu kāpšanas starptautiskā padome, kas 2007. gadā tika reorganizēta par patstāvīgu Starptautisko sacīkšu kāpšanas federāciju (IFSC).
Jānis Erenštreits

Biogrāfija

Izglītību ieguvis Ventspils mūzikas vidusskolā, ko absolvējis 1960. gadā, un Latvijas Valsts Konservatorijā, ko absolvējis 1970. gadā.
Laikā no 1969. līdz 1994. gadam diriģējis Emīla Dārziņa speciālās mūzikas vidusskolas zēnu kori. 1994. gadā kļuvis par Rīgas Doma zēnu kora diriģentu, tāpat viņš ir tā mākslinieciskais vadītājs. No 1994. līdz 2010. gadam bijis Rīgas Doma kora skolas direktors.
Vairāku Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents un goda virsdiriģents.
1982. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu. 1997. gadā Erenštreits tika apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
2018. gadā sasņēmis Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikas attīstībā (par 2017.gadu)
Leonīds Kadeņuks

Biogrāfija

Leonīds Kadeņuks dzimis Ukrainas PSR Čerņivcu apgabala Hotinskas rajona Kļiškvicu ciemā.
1971. gadā viņš pabeidza Čerņigovas augstāko kara aviācijas lidotāju skolu un sāka dienēt tajā pašā skolā par lidotāju instruktoru. 
1976. gada 23. augustā Leonīds Kadeņuks ieskaitīts Gaisa spēku kosmonautu grupā. Lai sagatavotos kosmoplāna programmai Buran, no 1976. gada septembra līdz 1977. gada jūlijam viņš Ahtubinskā izmēģinājumu centrā apguva aviācijas tehniku un lidošanas prasmes. Pēc tam līdz 1977. gada septembrim Kadeņuks Kosmonautu sagatavošanas centrā izgāja kosmonautu vispārējās sagatavošanas kursus. 1979. gada 30. janvārī viņš ieskaitīts kosmonautu izmēģinātāju grupā. 1983. gada 22. martā Kadeņuku izslēdza no kosmonautu grupas, jo viņš bija šķīries no sievas.
1983. gada martā Kadeņuku iecēla Ļipeckas pārkvalifikācijas centrā par posma komandieri. 1984. gadā viņš sāka dienēt Ahtubinskā izmēģinājumu centrā par izmēģinātājpilotu.
1988. gada 25. oktobrī Leonīdu Kadeņuku ieskaitīja GKNII Gaisa spēku kosmonautu grupā. No 1988. gada decembra līdz 1990. gada jūlijam viņš tika individuāli sagatavots programmai Buran. 1989. gadā Maskavas aviācijas institūta lidmašīnu būves fakultātē ieguva mehānikas inženiera specialitāti. No 1990. gada novembra līdz 1992. gada martam viņš veica sagatavošanos programmai "Sojuz glābējs". Viņš gatavojās lidojumam ar kosmosa kuģi Sojuz-TM.
1995. gada maijā Ukrainas prezidents Leonīds Kučma un ASV prezidents Bils Klintons parakstīja vienošanos par sadarbību kosmosa jomā. Vienošanās paredzēja Ukrainas kosmonauta lidojumu 1997. gadā ar ASV kosmoplānu Space Shuttle.
1996. gada 15. februārī Kadeņuks pēc paša vēlēšanās atvaļināts no Krievijas bruņotajiem spēkiem un tika izslēgts no kosmonautu grupas. Viņš atgriezās Ukrainā un pieņēma Ukrainas pilsonību. Leonīds Kadeņuks un Vjačeslavs Meitačans tika izvēlēti par Ukrainas kosmonauta kandidātiem un devās uz ASV gatavoties kosmiskajam lidojumam. Vēlāk nolemts apmācībām uz ASV nosūtīt vēl divus kandidātus: Jaroslavu Pustovoju un Nadeždu Adamčuku. 1996. gada novembrī Kadeņuks un Pustovojs tika izvēlēti par kandidātiem gaidāmajam lidojumam. 1997. gada maijā pamatapkalpē apstiprināja Kadeņuku, bet par viņa dublieri — Pustovoju.
Leonīds Kadeņuks pirmajā un vienīgajā kosmiskajā lidojumā devās 1997. gada 19. novembrī ar kosmoplānu Columbia kā misijas STS-87 derīgās kravas speciālists. Lidojums ilga 15 dienas 16 stundas 34 minūtes 4 sekundes.
1998. gada janvārī Kadeņuks iecelts par Ukrainas pretgaisa aizsardzības aviācijas pārvaldes priekšnieku. 1999. gadā viņš kļuva par Ukrainas prezidenta Leonīda Kučmas ārštata padomnieku aviācijas un kosmonautikas jautājumos. 2001. gadā Kadeņuks kļuva par Ukrainas prezidenta Galvenās kara inspekcijas priekšnieka vietnieku. 2002. gadā viņš tika ievēlēts parlamentā, bija Augstākās Radas Nacionālās drošības un aizsardzības komitejas priekšsēdētāja vietnieks. 2006. gada vēlēšanās netika ievēlēts parlamentā. Bija Kosmiskās darbības komisijas loceklis. 2001. gadā Kadeņuks kļuva par Ukrainas Aerokosmiskās biedrības viceprezidentu. 2011. gadā viņš kļuva par Ukrainas prezidenta padomnieku aviācijas un kosmonautikas jautājumos.
Somālijas savvaļas ēzelis

Izskats

Somālijas savvaļas ēzelis ir vismazākais starp savvaļas zirgu dzimtas pārstāvjiem. Tas ir mazāks par savvaļas zirgiem, zebrām un citiem ēzeļiem. Tā augums skaustā ir apmēram 1,20 m un svars ap 230 kg.
Somālijas savvaļas ēzelis ir pelēkā krāsā ar baltu vēderu, un tam tāpat kā zebrām ir horizontālas strīpas uz kājām. Nagi ir šauri un gari, un pēdas virsma ir neliela. Tas ļauj ēzeļiem viegli pārvietoties pa akmeņainām un klinšainām virsmām, lai sameklētu tuksneša augus.

Barošanās

Vismīļākā ēzelim ir sausā, asā tuksneša zāle, bet tas ēd arī krūmu zarus un citus tuksneša augus. Vispirms ēzelis augu satver ar savām biezajām lūpām, ievieto starp priekšzobiem un to noplūc. Tad ar dzerokļiem zāli sasmalcina. Zobi ēzelim ir lieli, ar plakanām virsmām, kas ir piemēroti, lai sakošļātu pat visasākos tukneša augus. Ēzeļi ganās vakaros, naktīs un no rītiem, kamēr saule vēl nekarsē tuksnesi. Dienās tie slēpjas klinšu noēnotās vietās. Somālijas savvaļas ēzelis cenšas ganoties neaiziet pārāk tālu no ūdens, ne tālāk kā vienas dienas gājiena attālumā, jo, lai arī daļu mitruma tas uzņem no augiem, bez ūdens ēzelis var iztikt ne vairāk kā 2—3 dienas.

Vairošanās

Kad Somālijas savvaļas ēzeļa tēviņš ir sasniedzis 2 gadu vecumu, tas ir sasniedzis dzimumbriedumu. Bet tā kā viņam ir jākonkurē ar vecākiem un stiprākiem dzīvniekiem, tad, tikai sasniedzot četru gadu vecumu, tas iztur konkurenci cīņā par mātīti. Ēzeļu mātītes ir nobriedušas pāroties, kad tām ir pilni divi gadi. Grūsnības periods ilgst apmēram 12 mēnešus. Parasti Somālijas savvaļas ēzeļiem dzimst viens kumeļš. Atšķirībā no citiem zirgu dzimtas pārstāvjiem Somālijas savvaļas ēzeļmātēm kumeļi dzimst tikai katru otro gadu.

Somālijas savvaļas ēzelis un cilvēks

Somālijas savvaļas ēzeļa dzīve savvaļā ir ļoti apdraudēta. Tie tiek medīti gaļai un vietējie iedzīvotāji to izmanto arī tradicionālajā medicīnā — ir ticējums, ka ēzeļa tauki ir līdzeklis pret tuberkulozi. Pēdējos gados medības ir kļuvušas īpaši intensīvas, jo kara apstākļos vietējiem iedzīvotājiem lietošanā ir automātiskie ieroči. Otrs iemesls ēzeļu skaita samazinājumam ir lauksaimnieciskās darbības un mājdzīvnieku ganāmpulku pieaugumam. Mājdzīvnieki konkurē ar savvaļas ēzeļiem uz tiem pašiem veģetācijas un ūdens resursiem.
Anete Muižniece-Brice

Spēlētājas karjera

Laikā no 1981. līdz 1990. gadam spēlējusi Rīgas TTT klubā. 1982. gadā tika izcīnīta uzvara Eiropas čempionvienību kausā, 1987. gadā tika iegūts Liliānas Ronketi kauss, tāpat trīs uzvaras tika gūtas PSRS čempionātā. PSRS izlases sastāvā tika izcīnīta otrā vieta 1987. gada Universiādē, savukārt Latvijas PSR izlases sastāvā — uzvarēts 1983. gada PSRS Tautu spartakiādē. 1990.—1991. gada sezonu viņa aizvadīja Francijas Racing kluba sastāvā. 1991.—1992. gada sezonā viņa atgriezās TTT sastāvā, kā sastāvā tika uzvarēts Latvijas čempionātā. Pēc tam viņa līdz pat 2008. gadam A. Muižniece-Brice spēlēja Arkādija/RTU (vēlāk RTU/Klondaika) sastāvā, ar ko piecas reizes tika izcīnīts Latvijas čempiontituls un vēl sešas reizes tika izcīnīta otrā vieta (1995, 2001—2005).
Latvijas izlases sastāvā spēlējusi no 1991. līdz 2000. gadam, startējusi 1995. un 1997. gada Eiropas čempionātu kvalifikācijas turnīros.

Privātā dzīve

Anete Muižniece ir dzimusi 1962. gada 27. aprīlī Rīgā. Izglītību ieguvusi Rīgas 77. vidusskolā. Viņas brālis ir bijušais basketbolists un pašreizējais basketbola treneris Kārlis Muižnieks, savukārt viņu abu tēva brālis ir bijušais basketbolists Valdis Muižnieks.
Precējusies, ir divi bērni. Dēls Artūrs Bricis ir basketbolists.
Vitālijs Proškins

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Proškins uzsāka 1994. gadā, kad iekļuva Krievijas hokeja līgas kluba Elektrostaļas "Kristall" rindās. "Kristall" rindās Vitālijs aizvadīja četras sezonas, līdz 1997.—98. sezonas vidū pievienojās citam Krievijas Superlīgas klubam - Maskavas "Dinamo", kuras sastāvā kļuva par 2000. gada Krievijas čempionu hokejā. Tiesa, jau 2000.—01. sezonā Proškins spēlēja Kazaņas "Ak Bars" rindās, vēl divas reizes (2006. un 2007. gadā) kļūstot par Krievijas čempionu, bet 2007. gadā izcīnot Eiropas Čempionu kausu. 2008.—09. sezonā tika atzīts par KHL janvāra labāko aizsargu. 2009. gada 10. janvārī Vitālijs spēlēja Pirmajā KHL Zvaigžņu spēlē, kurā atzīmējās ar vienu rezultatīvu piespēli. 2010.—11. sezonā , spēlējot Ufas "Salavat Julajev" rindās, Proškins izcīnīja Gagarina kausu. 2014. gada jūlijā Proškins pievienojās jaunizveidotajai HK Soči, tomēr komandas rindās nevienu spēli tā arī neaizvadīja. 2015. gada vasarā paziņoja par karjeras beigšanu.
Krievijas izlases rindās spēlējis septiņos Pasaules čempionātos, 2008. un 2009. gadā palīdzot Krievijas izlasei izcīnīt čempiones titulu.
Skotu gambīts

Vēsture

Skotu gambīts pirmoreiz lietots korespondencšaha partijā Edinburga — Londona (1824-1926). Savās partijās to vairākkārt lietojuši Ā. Andersens, P. Morfijs, F. Māršals, K. Šlehters um citi.

Stratēģiskā ideja

Baltie atšķirībā no skotu atklātnes netērē laiku bandinieka atgūšanai, bet tiecas ātrāk pabeigt attīstību, melnie var atteikties no skotu gambīta spēlējot 4. ...Zf6 un pārejot izdevīgā divzirdziņu aizsardzības variantā.
Mūsdienu praksē sastopams samērā reti.
Hersonas apgabals

Vēsture

Tagadējā Hersonas apgabala teritorija līdz 3. gadsimtam piederēja skitiem un sarmatiem. 257. gadā to ieņēma no Baltijas jūras piekrastes pārcēlušies goti. 375. gadā šo apgabalu iekaroja huņņi, bet 7. gadsimta beigās — hazāri. Līdz 13. gadsimtam to apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). 1239. gadā to iekaroja Batuhans, vēlāk apgabala teritorija bija pakļauta Zelta Ordai. Dņepras labā krasta daļu 1398. gadā pakļāva Lietuvas dižkunigaitis Vītauts Dižais.
Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu radās Krimas haniste, kas 1475. gadā kļuva par Osmaņu impērijas vasali. Apgabala teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību, saglabājot autonomas Džambailukas, Jediškulas (Dņepras kreisajā krastā) un Jedisanas (Dņepras labajā krastā) ordas. Pēc Krievu—turku kara (1768—1774) apgabala ziemeļu daļu pakļāva Krievijas Impērija, 1778. gadā ķeizariene Katrīna II Lielā parakstīja manifestu par jaunas ostas un pilsētas dibināšanu Dņepras labajā krastā. Lai uzsvērtu tās piederību kristiešu pasaulei, to nosauca sengrieķu pilsētas Hersonesas vārdā, kaut arī īstā Hersonesa atradās Krimas haniem piederošajā Krimā.
1783. gadā Krievijas Impērija iekaroja arī Krimas hanistei līdz tam piederējušo Dņepras kreisā krasta daļu. Iekarotās zemes iekļāva Jaunkrievijas guberņā, ko 1802. gadā sadalīja Nikolajevas, Jekaterinoslavas un Taurijas guberņās. Lai kolonizētu iekarotās zemes, 1835. gadā Krievijas ķeizars Nikolajs I izdeva manifestu par ebreju lauksaimnieku koloniju dibināšanu pie Melnās jūras. Zināms, ka 1835.-1841. gadā no Kurzemes guberņas uz Hersonas guberņu izceļoja 2550 ebreji. Latvijā izplatījās baumas, ka ķeizars ir gatavs dot arī latviešu brīvlaistajiem zemniekiem "tukšo zemi" Jaunkrievijā.
No 1918. gada janvāra apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1921. gada Ukrainas PSR sastāvā. 1944. gadā no Nikolajevas un Zaporožjes apgabalu daļām izveidoja atsevišķu Hersonas apgabalu.
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Piña Colada

Piña Colada ir alkoholisks kokteilis, kas sastāv no gaišā ruma, kokosriekstu piena vai krēma un ananasu sulas. Kokteili pagatavo, visas sastāvdaļas sajaucot šeikerī un pasniedzot augstā kokteiļu glāzē ar ledu, ananasa šķēlīti un kokteiļķirsi. Piña tulkojumā no spāņu valodas nozīmē ananass, bet Colada saspiests. Piña Colada ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā. Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteilis sastāv no 30 ml gaišā ruma, 30 ml kokosriekstu piena un 90 ml ananasu sulas.
Kokteilis ir pieejams dažādās variācijās, piemēram, Amaretto colada kokteilī ruma vietā izmanto amaretto, Chi chi kokteilī ruma vietā lieto degvīnu, bet Lava Flow kokteili pagatavo, sajaucot kopā zemeņu Daiquiri un Piña Colada. Virgin piña colada vai Piñita colada ir viena no kokteiļa bezalkoholiskajām versijām un tajā neizmanto rumu, Kiwi colada kokteilī ananasu sulas vietā izmanto kivi sīrupu, bet Soda colada kokteilī kokosriekstu piena vietā izmanto sodas ūdeni.
Ir vairākas versijas, kas radījis šo kokteili. Viena no versijām ir, ka kokteili 19. gadsimtā radījis puertorikāņu pirāts Roberto Cofresí, kurš, lai uzlabotu savas apkalpes noskaņojumu, pasniedza tiem dzērienu, kas sastāvēja no kokosriekstiem, ananasiem un gaišā ruma. Pēc viņa nāves 1825. gadā recepte pazuda. Cita versija ir, ka dzēriens radies 1954. gadā Puertoriko, kad bārmenis apvienoja kokteilī lietas, kas viņam raksturojās ar Puertoriko.
Kokteilis Puertoriko kļuva populārs 1978. gadā, kad Piña Coladu pasludināja par Puertoriko oficiālo dzērienu. Starptautiski populārs tas kļuva 1979. gadā, kad Rupert Holmes izlaida savu dziesmu "Escape (The Piña Colada Song)", kas kļuva par lielu hitu visā pasaulē. Katru gadu 10. jūlijā tiek atzīmēta Nacionālā Piña Coladas diena.