Vanas ezers

Ezera izcelsme

Vanas ezers atrodas tektoniskajā ieplakā, kuru ieskauj vairākas kalnu grēdas: dienvidos Taura kalni, austrumos Kurdu kalni un ziemeļaustrumos Aladaglara grēda. Rietumos un ziemeļrietumos atrodas vairāki norimuši vulkāni, tai skaitā slavenais Sūfandaga stratovulkāns un Nemrutdaga vulkāns. Vidējā pleistocēna ērā, pirms aptuveni 200 000 gadiem, Nemrutdaga vulkāna izvirdums izveidoja lavas straumi, kuras garums sasniedza vairāk nekā 60 kilometrus. Šī lavas straume nobloķēja ūdens noteci no Vanas ieplakas uz Mužskujas ieplaku. Šī iemesla dēļ izveidojās Vanas ezers. Tādējādi, Vanas ezers aizņem lielāko ieplakas daļu, kuru savukārt ieskauj kalnāji. Ir izvirzīta teorija, ka ar laiku Taura kalni erozijas dēļ samazināsies un no Vanas ezera parādīsies noteces upe uz Botančaijas upi (Tigras pieteka). Līdz ar to Vanas ezera baseins ietilps Tigras baseinā un ezers izzudīs vai arī samazināsies ūdens līmenis.

Klimats

Vanas ezers atrodas Armēnijas kalnienē, kurai ir raksturīgs izteikti kontinentāls klimats. Jūlijā vidējā temperatūra Armēnijas kalnienē ir no +22 līdz +25°C, bet janvārī no −16 līdz −12°C. Īpaši aukstās ziemas dienās temperatūra kalnienē var nokristies pat līdz −45°C. Vanas ezeru mazliet siltāku padara tuvējo apkārtņu klimats, tādēļ Vanas pilsētā, kas atrodas ezera krastā, vidējā temperatūra jūlijā ir +22,5°C, janvārī −3,5°C. Gada vidējais nokrišņu daudzums Vanas ezera baseinā svārstās no 400 līdz 700 mm. Pateicoties klimatam un mākslīgai apūdeņošanai, kuru atvieglina pats ezers piekrastes apgabalos un par spīti lielam augstumam virs jūras līmeņa, t.i., 1700 metriem, Vanas ezera apkārtnē aug un dod labu ražu dažādi augi, kuri parasti aug Vidusjūras klimatā: olīves, ābeles, persiki, granātus un citas dārza kultūras.
Vasarā ūdens temperatūra ezerā sasniedz +20°C, savukārt dziļāk par 50 m cauru gadu ūdens temperatūra ir +3°C. Ziemā augstā sāļu koncentrācija neļauj ezeram aizsalt, izņemot dažus apgabalus ezera ziemeļu daļā. Rudeņos ūdens slāņu temperatūras starpība izraisa ezerā spēcīgu straumju veidošanos.

Ūdens sastāvs

Vidējā sāļu koncentrācija Vanas ezera ūdenī ir aptuveni 22‰, kas ir zem vidējās sāls koncentrācijas jūrās (35‰), toties ezera dienviddaļā dažās iedobēs, kuras atrodas dziļāk par 100 m, sāļu koncentrācija var sasniegt pat 67‰. Ūdeņraža jonu koncentrāciju ir 9,5—9,8 pH, kas nozīmē, ka ezera ūdens ir sārmains. Ezera ūdens ir bagāts ar nātrija sāļiem, ieskaitot nātrija karbonātu (Na₂CO₃), nātrija sulfātu (Na₂SO₄) un nātrija hlorīdu (NaCl), kas dod ezera ūdenim mazgātspēju (šī iemesla dēļ bieži ir novērojams, ka ezers puto). Šos sāļus mūsdienās izmanto saimniecībā kā deterģentus. Seno grieķu ģeogrāfs Strabons savos darbos tieši pieminēja šīs ezera ūdens īpašības:
Armēnijā ir tāds liels ezers. ... ir Arsēns, tāpat, kā Tospitass. Tas satur sodu, attīra un atjauno apģērbu. Tomēr sodas piemaisījuma dēļ ezera ūdens nav derīgs dzeršanai.
Vanas ezera ūdens satur arī kalcija karbonātu (CaCO₃). Kalcija koncentrācija ezera ūdenī ir apmēram 4 miligrami uz litru.
Anjonu virkne: HCO₃·CO₃ > Cl > SO₄. Skābekļa koncentrācija ezera virsmas tuvumā ir 8 miligrami un litru, 75 m dziļumā tā vairs ir tikai 5 miligrammi, bet 400 m dziļumā 1,5 miligrami uz litru.

Dzīvnieku un augu pasaule

Sāļajā ezera ūdenī spēj izdzīvot tikai viena zivju suga (latīņu: Alburnus tarihi, turku: darekh). Šī endēmiskā suga ir radniecīga Eiropas vīķei un pieder pie karpu dzimtas, bet pēc ārējā izskata tā atgādina siļķi. Alburnus tarihi var dzīvot gan saldūdenī, gan sāļūdenī, kur sāļu koncentrācija nav lielāka par 23 ‰, bet vairoties tā spēj tikai saldūdenī, upju un strautu grīvās, kas ieplūst Vanas ezerā.
Ūdens sāļums svārstās no ļoti minimālas upju ietekās līdz ļoti augstam ezera dienviddaļas dzelmē, tamdēļ arī ūdenī dzīvošanai ir pielāgojušies dažādi organismi, piemēram, Hexarthra fennica polydonta, B. plicatitis, B. angularis, Filinia maior, Colurella adriatica, Keratella cochlearis (2 sugas), K. quadrata, Trichocerca taurocephala, H. f. Polydonta, H. fennica, Acrodiaptomus spinosus un M. Viridis.
Ezera tuvums tā krastos ļauj audzēt kalnienei neraksturīgus augus, kas savukārt sekmē zemkopības un dārzkopības attīstību.
Vēl raksturīgs Vanas ezeram ir tas, ka tās tuvumā dzīvo reta kaķu šķirne Vana kaķis jeb turku vans (turku: Van Kedisi), kas atšķirībā no citām kaķu šķirnēm mīl peldēties ūdenī.

Kultūras vēsture

Pirmās ziņas par cilvēku darbību Vanas ezera tuvumā nāk no paleolīta laikmeta. Neolīta laikmetā ciltis, kuras dzīvoja ezera tuvumā, jau nodarbojās ar metālu kausēšanu. Pirmā valsts, kura tika izveidota Vanas ezera tuvumā bija Urartu valsts no 9. līdz 6. gadsimtam pirms mūsu ēras. Urartu valsts galvaspilsēta Tušpa atradās Vanas ezera krastā, netālu no tagadējās Vanas pilsētas. 8. gadsimtā pirms mūsu ēras urartiešu valdnieks Menua uzbūvēja 70 kilometrus garu kanālu, kas nodrošināja saldūdens piegādi Tušpai. 7. gadsimtā p.m.ē. urartiešus pastāvīgi apdraudēja asīrieši, kuri bija pret viņiem ļoti agresīvi. 6. gadsimtā p.m.ē. Ururtu valsts pagrima un izzuda. Joprojām dažas celtnes ir saglabājušās no Urartas valsts izcilāko vadītāju Sarduri I, Išpuini, Menua, Argišti I valdīšanas laikiem.
Neilgi pēc Urartu valsts krišanas, zeme ap Vanas ezeru piederēja armēņiem. Kopā ar Sevanu tagadējās Armēnijas teritorijā un Urmijas ezeru tagadējās Irānas teritorijā, Vanas ezers bija Armēnijas karalistes lielais ezers, tā sauktā Armēnijas jūra. Bieži vien Armēņu impēriju dēvēja par «triju jūru valsti» (Vanas ezers, Urmijas ezers un Sevana). Joporjām ap ezeru un uz tā salām atrodas armēņu dievnamu, klosteru, nocietinājumu atliekas. Vislabāk saglabājusies ir Svētā krusta baznīca (armēņu: Սուրբխաչ) uz Akdamaras salas, kura celta laikaposmā starp 915. un 921. gadu. Bareljefi uz baznīcas ārsienām ataino Bībeles stāstus. 4. gadsimta vidū netālu no Vanas ezera ir dzimis armēņu alfabēta veidotājs Mesrops Maštots.
Laika gaitā Vanas ezera apkaime ir bijusi gan persiešu, gan romiešu kundzībā un 19. gadsimtā teritoriju ap ezeru kontrolēja Osmaņu impērija. No 1915. līdz 1918. gadam Vanas ezera apkaimes armēņi tika izsūtīti vai nogalināti (armēņu genocīds). Pēc Pirmā pasaules kara Osmaņu impērija sabruka un Vanas ezers tika iekļauts Turcijas teritorijā. Tajā pašā laikā Vanas ezera apkaimē ienāca un sāka dzīvot kurdi, kuri iespējams bija hurritu tautas pēcnācēji, autohtoni iedzīvotāji. Hurriti pēc plaši izplatītas versijas iespējams bija sākotnējās Urartu tautas pēcnācēji.
Kopumā šajā reģionā ir ieceļojušas un iekarojušas daudz tautas un joprojām vēsturnieki strīdas par to, kādas tautas ir dzīvojušas Vanas ezera tuvumā. Pēc ģenētiskajiem pētījumiem cilvēki, kuri tagad dzīvo šajā reģionā ir radniecīgi gan kurdiem, gan turkiem, gan armēņiem.
Citi nozīmīgi kultūras vēstures pieminekļi ir Van Kalesi pils ezera austrumu krastā. Vanas pilsēta atrodas austrumos no šīs pils.

Vanas ezera nosaukums

Asīrieši Vanas ezeru saukuši par «Nairi zemes jūru» (tâmtu ša mât Nairi), turklāt iespējams, ka Nairi no asīriešu valodas nozīmējis «hurriti». Kā urarti dēvējuši ezeru, nav zināms, bet pēc sengrieķu ģeogrāfa Strabona minētajiem faktiem, urarti iespējams ezeru dēvējuši par «Arsēnu» (grieķu: Αρσηνή). Pie tam, daudzi antīkie zinātnieki savos darbos Vanas ezeru dēvējuši par «Tospitisu» vai «Topitisu» (grieķu: Θωπι̂τιν, latīņu: Thospites), kas iespējams ir saistīts ar urartu galvaspilsētas Tušpas nosaukumu. Arī armēņu viduslaiku zinātnieki ezeru dēvējuši par «Tosp» vai «Tosb», kuri tāpat izmantoja arī nosaukumus «Bizantijas jūra» vai «Rištunijas jūra». Mūsdienu nosaukums «Vana» iespējams ir cēlies no urartiešu vārda «Biajnili», kā paši urartieši dēvēja savu valsti vai tās centrālo daļu.

Ekonomika

Vanas ezera rajons ir viens no nabadzīgākajiem Turcijas rajoniem. Vanas ezera tuvumā nav attīstīta rūpniecība, kā arī Vanas rajons nav saistīts ar pārējo valsts transporta tīklu. Tuvāko rajonu iedzīvotāji galvenokārt nodarbojas ar zemkopību un lopkopību, bet Vanas ezera piekrastes iedzīvotāji ar zvejošanu, dārzkopību un sāls vārīšanu. No iegūtās sāls tālāk tiek ražoti dažādi mazgāšanas līdzekļi.
1970. gados tika uzbūvēta dzelzceļa līnija no Turcijas uz Irānu. Ezera apkaimes sarežģītā reljefa dēļ dzelzceļš netika būvēts gar krastu. Dzelzceļa sastāvus pāri ezeram ved prāmis, kas ievērojami ierobežo dzelzceļa līnijas izmantošanas intensitāti. Ezera dienvidu krastā atrodas neliela kuģu būvētava.
Pēdējos gados Turcijas valdība cenšās attīstīt Vanas ezera tuvumā tūrismu. 2006. gadā valdība piešķira līdzekļus armēņu baznīcu restaurēšanai, kā arī tiek intensīvi izplatītas baumas par ezerā dzīvojoša briesmoņa klātbūtni. Jau kopš 1995. gada ezerā daudzkārt esot it kā novērots ap 15 metrus garš Vanas ezera briesmonis (Van Gölü Canavarı). Vanas universitātes profesors Unals Kozaks ir apkopojis grāmatā vairāk nekā tūkstoš liecību no ezera apkaimes iedzīvotājiem. Skeptiķi norāda, ka tā varētu būt viltota leģenda ar mērķi piesaistīt reģionam tūristu interesi.