google/wiki40b huggingface dataset:
Hermanis Hildebrands

Dzīvesgājums

Dzimis 1871. gada 19. maijā Valmieras apriņķa Burtnieku draudzes Ēķina  privātmuižā (Heydeckenshof) ārsta Dr. med. Arnolda Hildebranda un viņa sievas Vilhelmīnes (dzimušas Vaizes) ģimenē. Mācījās Danenberga privātskolā (1878—1881) un Jelgavas ģimnāzijā (1881—1888), bija mājskolotājs Ēķina muižā (1888—1889). Studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1889—1895), bija asistents Tērbatas Universitātes Psihiatrijas klīnikā (1895—1897). 1899. gadā aizstāvēja Dr. med., pēc tam papildinājās Berlīnē un Heidelbergā.
Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par neirologu Liepājā (1900—1901), bija Ģintermuižas Vājprātīgo iestādes direktors Jelgavā (1901—1919). Latvijas brīvības cīņu laikā dzīvoja Vācijā, pēc tam bija Strenču psihiatriskās slimnīcas direktors (1920—1927). 
No 1927. gada strādāja par neirologu Liepājā, miris 1928. gada 18. jūlijā.
Aleksandra Beļcova

Biogrāfija

Aleksandra Beļcova dzimusi 1892. gada 17. martā Krievijas pilsētā Suražā. 1912. gadā absolvējusi Novozibkovas pilsētas sieviešu ģimnāziju, bet 1917. gadā Penzas mākslas skolu. Studiju laikā satuvinājās ar daudziem kara vētru aiznestiem topošiem māksliniekiem: Jēkabu Kazaku, Konrādu Ubānu, Kārli Johansonu, Valdemāru Toni. Šeit viņa arī iepazīstas ar savu vēlāko dzīvesbiedru Romanu Sutu. 1917. gadā dodas uz Petrogradu, kur papildinās Natana Altmaņa studijā Brīvās mākslas darbnīcās (1918-1919). 1919. gadā Petrogradā viņa pirmo reizi piedalās izstādē, kā arī pārceļas uz pastāvīgu dzīvi Latvijā. 1920. gadā kļūst par Rīgas mākslinieku grupas biedri, kuru atstāj 1926. gadā kopā ar pārējiem "Baltazars" pārstāvjiem. No 1920. gada piedalījusies daudzās izstādēs kā Latvijā, tā arī ārzemēs, arī biedrības "Zaļā vārna" izstādēs (1927-1931).
1922. gadā apprecas ar Romanu Sutu un tajā pašā gadā abi dodas uz Parīzi, Berlīni un Drēzdeni. 1923. gadā viņiem piedzimst meita Tatjana, nākamā mākslas vēsturniece. No 1924. līdz 1928. gadam tāpat kā vīrs ir produktīva un aktīva Baltars māksliniece, kura ir radījusi daudzus metus porcelāna apgleznojumiem. 1945. gadā kļūst par Latvijas Mākslinieku savienības biedri. Mirusi 1981. gada 1. februārī Rīgā.

Mākslinieciskā darbība

Strādājusi kā glezniecībā, tā arī grafikā, izmanotojot galvenokārt eļļas, pasteļa, akvareļa, tušas zīmējuma tehniku. Gleznojusi klusās dabas, ainavas, portretus, kubistiskas konstrukcijas un figurālas kompozīcijas. Pievērsusies arī karikatūrai un grāmatu grafikai.

Izstādes

Māksliniecei bijušas vairākas personālizstādes- 1928., 1962., 1972. gadā Rīgā, 1963. gadā Tukumā, 1972. un 1973. gadā Ļeņingradā, 1974. gadā Liepājā, 1977. gadā Jūrmalā. Piemiņas izstādes: 1984. un 1985. gadā Rīgā, 1985. gadā Liepājā un Madonā, 1986. gadā Valmierā.

Piemiņai

Rīgā, Elizabetes ielā 57A-26 atvērts memoriāls dzīvoklis — Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzejs —, kurā ir aplūkojami abu mākslinieku darbi.
Vensku Edvarts

Dzīvesgājums

Dzimis 1855. gada 21. septembrī Sesavas pagasta Ķirkuču "Vensku" saimnieka ģimenē. Mācījās Kroņa Sodu pagastskolā, Jelgavas Annas baznīcas skolā un reālskolā (1870-1872), Jelgavas ģimnāzijā (1873), Kuldīgas ģimnāzijā (1874-1878). Abitūrijas eksāmenus nolika Rīgas pilsētas ģimnāzijā 1878. gadā. Studēja tieslietas Pēterburgas universitātē (1879-1884).
Pēc atgriešanās dzimtenē bija vācu laikraksta Heimat (Dzimtene) otrais redaktors un žurnāla "Rota" redakcijas loceklis  (1885-1886), laikraksta "Baltijas Vēstnesis" redakcijas loceklis (1887-1888). Līdztekus darbojās Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijā, kur referēja par latviešu daiļliteratūru 1886., 1887. un 1895. gadā. Apprecējās ar teātra kritiķi, Jura Alunāna brāļa meitu Luīzi, 1886. gadā viņiem piedzima dēls Marģers, 1888. gadā meita Biruta.
1888. gadā viņš sāka strādāt par Valkas apriņķa policijas priekšnieka jaunāko palīgu Smiltenē. Pēc konflikta ar kādu ierēdni viņu apsūdzēja kukuļņemšanā un 1892. gadā apcietināja, bet pēc galvojuma atbrīvoja. Pēc tam atkal dzīvoja Rīgā, darbojās "Baltijas Vēstnesī" (1892-1897), laikrakstā  Düna Zeitung (Daugavas avīze) par latviešu lietu referentu, rakstīja žurnālā "Austrums" par tautsaimniecības juridiskajiem jautājumiem.
Izdarīja pašnāvību 1897. gada 25. maijā Rīgā, apbedīts Lielajos kapos.
Dziesma dūdieviņam

"Dziesma dūdieviņam" ir 1970. gadā komponēta Imanta Kalniņa dziesma ar Vizmas Belševicas vārdiem.
„Dziesma dūdieviņam” Noras Bumbieres izpildījumā bija pirmais Imanta Kalniņa rokmūzikas ieskaņojums Latvijas radio studijā, pavadījumu atskaņoja Latvijas radio un TV estrādes un vieglās mūzikas orķestris, klavieres spēlēja Uldis Stabulnieks. 1971. gada „Mikrofona aptaujā” „Dziesma dūdieviņam”  palika 5. vietā. 
1972. gadā dziemu izpildīja grupa „Menuets” ar solisti Ilonu Bāliņu. 2010. gadā to ietvēra sērijas "Leģendas" albumā „Nora Bumbiere”. 
2018. gadā "Dziesma dūdieviņam" ieguva 23. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Vilis Olavs

Dzīvesgājums

Olavs Plute dzimis 1867. gadā Bauskas pagasta Pilsmuižas “Olavās” kā Jēkaba Plutes un Dārtes (dzimušas Duklavas) trešais bērns. Mācījies Bauskas elementārskolā, Bauskas apriņķa skolā un Jelgavas ģimnāzijā, jau ģimnāzista gados sarakstījis vēsturisku apcerējumu "Kā dzimtbūšana Baltijā cēlusies", kas godalgots ar Maskavas latviešu dibināto Reinberga prēmiju. 1892. gadā viņš beidza Tērbatas universitātes teoloģijas fakultāti un no 1895. līdz 1897. gadam strādāja par skolotāju un palīgmācītāju Rīgā. Studiju laikā kļuva par vecākās latviešu studentu korporācijas Lettonia biedru.
Studiju laikā viņš uzrakstīja populāro "Latvju vēsturi līdz 12. gadsimta beigām" un piedalījās "Sēta, Daba, Pasaule" (5.-6. daļas) sastādīšanā. Kopš 1892. gada darbojās Rīgas Latviešu biedrības zinību komitejā un izdeva tās "25 gadu vēsturi". 1896. gadā sarīkoja 1. latviešu etnogrāfisko izstādi.
Savu liberālo uzskatu dēļ viņš netika iecelts par pastāvīgu mācītāju, tāpēc no 1899. līdz 1904. gadam studēja tirdzniecību Rīgas Politehniskajā institūtā, bija „Pēterburgas Avīžu” ievadnieks un redaktors. Pēc studiju beigšanas viņš Rīgā nodibināja sieviešu komercskolu. 
Par publicistiskajiem rakstiem laikrakstā „Balss” 1905. gada revolūcijas laikā viņš tika notiesāts uz vienu gadu Rīgas Centrālcietumā, apcietinājumā (1908-1909) sarakstīja "Galvenos virzienus ētikā" (I-II daļu) un saslima ar plaušu tuberkulozi. Pirmā pasaules kara laikā Krievijā organizēja palīdzību latviešu bēgļiem un kļuva par Latviešu bēgļu centrālkomitejas priekšsēdi.
Miris Koonkalas sanatorijā netālu no Vīborgas Somijā no tuberkulozes saasinājuma 49 gadu vecumā 1917. gadā, apglabāts Pēterburgā, 1921. gadā viņa mirstīgās atliekas pārveda uz Rīgas Meža kapiem, kur 1927. gadā uzcelts piemineklis (tēln. B. Dzenis). Pēc viņa nāves izveidots Olava fonds Rīgā.

Ģimene

Viļa Olava sieva Frīda bija skolotāja, vēlāk Olava fonda un biedrības "Māte un bērns" valdes locekle. Dēls, Vilis Olavs
Apollo 5

Lidojuma gaita

Apollo 5 tika palaists 1968. gada 22. janvārī 22:48:09 UTC ar nesējraķeti Saturn IB no Kenedija kosmosa centra starta laukuma LC-37A. Otrā pakāpe mēness moduli ievadīja 163 x 222 km orbītā. 43 minūtes 52 sekundes pēc starta tika nomests raķetes plūsmvirzis, un  Lunar Module atdalījās no adaptera.
Pēc diviem apriņķojumiem bija plānots uz 39 sekundēm darbināt nolaišanās pakāpes dzinēju, bet 4 sekundes pēc iedarbināšanas to pārtrauca Apollo vadības dators (AGC). Neilgi pirms starta radās aizdomas par degvielas noplūdi, un tika pieņemts lēmums aizkavēt dzinēja ieslēgšanu līdz aizdedzes laikam. Šīs izmaiņas palielināja laiku, lai degvielas tvertnēm paceltu vajadzīgo spiedienu un vilci līdz vajadzīgajam līmenim. NASA šo izmaiņu nebija paziņojusi AGC programmētājiem. Tas noveda pie tā, ka AGC nenovērtēja nekādu vilci iepriekš noteiktā laikā un pārtrauca manevru.
Zemes vadības inženieri izveidoja alternatīvu plānu, un nolaišanās pakāpe veica divus manevrus. Pēc tam tika veikts "uguns caurumā" izmēģinājums jeb nolaišanās pārtraukšanas tests. Tajā pacelšanās pakāpes dzinējs tika iedarbināts pirms atdalīšanās no nolaišanās pakāpes.
11 stundas 10 minūtes pēc starta lidojuma plāns bija izpildīts, un mēness moduļa abu pakāpju vadība tika izslēgta. Pakāpes Zemes atmosfēras pretestības dēļ pazemināja orbītu. Pacelšanās pakāpe iegāja Zemes atmosfēras blīvajos slāņos un sadega 1968. gada 24. janvārī. Nolaišanās pakāpe atmosfērā sadega 12. februārī.
NASA uzskatīja, ka LM-1 lidojumā veiksmīgi izmēģinātas visas mēness moduļa sistēmas, tāpēc otrais bezpilota LM-2 lidojums tika atcelts. Ar LM-3 tika atļauts veikt pirmo pilotējamo mēness moduļa lidojumu, kas realizēts Apollo 9.
Asjūta

Vēsture

Pilsēta zināma no 3100. gada pirms mūsu ēras kā Augšēģiptes 13. nomes galvaspilsēta Zautja (Z3JW.TJ; vēlāk ēģiptiešu Səyáwt, koptu Sjouta (ⲥⲓⲟⲟⲩⲧ)). Ēģiptes 11. dinastijas valdīšanas laikā pilsētas nozīme samazinājās. Romas un Bizantijas laikā pilsēta bija zināma kā Likopole (Lykopolis, Λυκόπολις, Λύκων πόλις — ‘Vilka pilsēta’) pēc ēģiptiešu kara un nāves dieva Upuauta.
Romuva (ticība)

Vēsture

Romuva par senās baltu ticības atdzimšanu Lietuvā Romuva uzskata Daugavpils iedzīvotāja Jona Ģedimina Beržanska 1905. gadā uz Sanktpēterburgu nosūtīto vēstuli, kurā viņš pieprasīja tiesības izmantot „cara garantēto ticības brīvību” un aicināja Krievijas impērijas varasiestādes oficiāli atzīt viņu par senās lietuviešu ticības pārstāvi, kas pēc 10 gadu ilgas sarakstes vainagojās panākumiem 1915. gadā.
1930. gadā Visomis Šidlausks izveidoja kopu „Romuva” un vērsās pie Lietuvas prezidenta Antana Smetonas ar aicinājumu atzīt viņus par Lietuvas nacionālo reliģiju, tomēr katoļu baznīcas spiediena un toreizējo politisko apstākļu dēļ jautājums tā arī palika neizskatīts.
1967. gadā sākās Romuvas kustības jaunais vilnis, Ķērnavā Trinkūnam ar domubiedriem atsākot tradicionālo vasaras saulgriežu — Rasas svētku — svinēšanu, kuros piedalījās aptuveni 100 cilvēku. Nākamos trīs gadus svinētāju skaits pieauga, līdz padomju varasiestādes pulcēšanos Ķērnavā aizliedza un to svinēšana turpmāk slepus norisinājās citās Lietuvas vietās. 1992. gadā Trinkūns ar domubiedriem reģistrēja Senās baltu ticības kopu „Romuva”.
2018. gada pavasarī Lietuvas parlamenta deputātu grupa aicināja Seimu atzīt Romuvu par netradicionālu reliģisko organizāciju, tomēr jūnija beigās jautājuma izskatīšana tika atlikta. Pēc gada jautājums tika atkārtoti aktualizēts, un Seima pirmajā lasījumā likumprojektu atbalstīja 46 parlamenta deputātu, 19 bija pret, bet 18 atturējās. Tomēr Seima otrajā lasījumā ar 40 balsīm par, 31 — pret, bet 15 parlamenta deputātiem atturoties likumprojekts tika noraidīts. Senās baltu ticības kopas „Romuva” krīve Inija Trinkūniene Seima lēmumu nosauca par cilvēktiesību pārkāpumu, norādot, ka viņi atbilst visām relīģisko kopienu prasībām un kā vienu no turpmākajām rīcības iespējām minēja vēršanos Eiropas Cilvēktiesību tiesā.
Datu analītika

Datu analītika (angļu: Business intelligence) jeb biznesa analītika kā termins informācijas tehnoloģiju jomā tiek lietots, kad runa ir par informācijas piegādi lēmumu pieņemšanai. Datu analītikas sistēmas sniedz iespēju uzņēmuma darbiniekiem iegūt nepieciešamo informāciju (t.i. standarta atskaites, standarta atskaites jaunos griezumos vai jaunas iepriekš nedefinētas atskaites), neiesaistot IT personālu.
Par termina autoru uzskatāms Hauards Dresners, kurš 1989. gadā pirmo reizi minēja šo terminu saistībā ar metodēm un risinājumiem lēmumu atbalstam.

Datu apkopošana

Datu apkopošanas jeb pārneses (Extract Tranform Load - ETL) rīki tiek lietoti, lai no dažādiem datu avotiem (visbiežāk SQL datubāzēm, lokāliem failiem, piemēram, XLS, XML, vai tīmekļa pakalpojumiem u.c.) datus atlasītu, pārveidotu, apkopotu un ielādētu datu noliktavā vai datu bāzē, kura tiek izmantota datu analīzei. Parasti datu ielādes uzdevumi tiek realizēti, izmantojot periodiski izpildāmas datu ielādes procedūras. Periodisku datu ielādi var realizēt kā pilnīgu datu atjaunošanu vai datu papildināšanu noteiktos laika intervālos.

Datu analīze

Datu analīzes rīki nodrošina datu pārvēršanu biznesa informācijā. Izmantojot datu analīzes rīkus, izstrādā un vēlāk lieto datu analīzes risinājumus (piem., OLAP kubi, datizraces (Data mining) risinājumi, datu analīzes lauki (ad-hoc data analysis) utml.). Izstrādājot datu analīzes risinājumu, sistēmā tiek nodefinēti analizējamie datu objekti, datu sasaistes loģika, ierobežojumi, kalkulācijas un cita informācijas izgūšanai nepieciešamā specifiskā tehniskā informācija. Datu analīzes risinājuma lietotājam, veicot datu analīzi, nav nepieciešamas tehniskas zināšanas datu atlasei un apstrādei.

Informācijas atspoguļošana un piegāde lietotājiem

Informācijas atspoguļošanai parasti tiek izmantoti portāli, kas nodrošina iespēju izvietot gatavas atskaites, pieejamas noteiktiem lietotājiem vai lietotāju grupām, kā arī veidot jaunas atskaites, izmantojot datu analīzes risinājumus. Informācijas piegāde tiek realizēta kā periodiska atskaišu datu atjaunošana vai jaunu atskaišu automatizēta izveide un nosūtīšana, vai izvietošana noteiktiem lietotājiem vai lietotāju grupām pieejamā vietā.
Ernests

Ernests vai Ernsts (vācu: Ernest, Ernst) ir vācu cilmes personvārds.
Serotīnija

Uguns izraisītā serotīnija

Uguns ir visizplatītākais, kā arī vislabāk izpētītais gadījums, un terminu 'serotīnija' visbiežāk lieto, lai apzīmētu piriscenci. Daži augi spēj reaģēt vairāk nekā uz vienu aktivizētāju, piemēram, Pinus halepensis čiekuri galvenokārt reaģē uz ugunsgrēku, bet arī uz ksiriscenci (atmosfēras apstākļiem). Arī Banksia augu sugas (sastopami galvenokārt Austrālijā) reaģē ugunsgrēka gadījumā, tomēr arī nekriscences gadījumā augs ļoti veiksmīgi izplata sēklas.
Piriscenci var uzskatīt kā veiksmīgu ekoloģisko adaptāciju tādās vietās, kur sausums un ugunsgrēki ir regulāri. Piemēram, Austrālijā serotīnija notiek vietās, kur ne tikai ir regulāri ugunsgrēki, bet ir oligotrofas augsnes un sezonāli sauss klimats. Tas izraisa milzīgu konkurenci uz barības vielām un mitrumu, kā rezultātā auga izdzīvošanas rādītāji ir zemi. Lai arī ugunsgrēks samazina konkurenci, pelni īslaicīgi palielina augsnēs barības vielu daudzumu, tādējādi pēc ugunsgrēka būtiski palielinās sēklu izdzīvošanas rādītāji. Turklāt sēklu dīgšana vienlaikus samazina iespēju, ka kāds no sējeņiem ies bojā.
No fizioloģijas viedokļa siltums pozitīvi ietekmē α-amilāzes aktivitāti, bet negatīvi proteāzes aktivitāti sēklās, kas galvenokārt ir novērots čiekuros serotīnijas gadījumā. Piemēram, parastās priedes (Pinus sylvestris) gadījumā proteāze mobilizē sēklu dīgļa proteīnu rezerves, bet amilāze cietes rezerves pārvēršas cukurā, kas agrīnā dīgšanas stadijā piegādā enerģiju. Tādējādi proteāzes un α-amilāzes darbības novērš tūlītēju sēklu dīgtspēju uzreiz pēc ugunsgrēka, veicinot sēklu izdzīvošanu.
Aizkuņģa dziedzera sula

Aizkuņģa dziedzera sula (pankreātiskā sula) ir sekrēts, kuru izdala aizkuņģa dziedzeris divpadsmitpirkstu zarnā caur galveno aizkuņģa dziedzera vadu un caur divpadsmitpirkstu zarnas lielo papillu (papilla duodeni major).  Sula satur bikarbonātus, enzīmus un elektrolītus, kuri veicina barības vielu šķelšanu (sagremošanu) un skābā hīma neitralizāciju.

Elektrolīti

Aizkuņģa dziedzera sula satur elektrolītus un sāļus. Galvenie anjoni ir Cl⁻ un HCO₃⁻, katjoni — Na⁺ un K⁺. Atšķirībā no siekalām aizkuņģa dziedzera sula ir izotoniska asinsplazmai neatkarīgi no stimulācijas pakāpes. Katjonu koncentrācija stimulācijas laikā paliek konstanta, bet Cl⁻ un HCO₃⁻ koncentrācija mainās pretējos virzienos. Maksimālās sekrēcijas laikā HCO₃⁻ koncentrācija sastāda 130—140 mmol/l, un pH vienāds ar 8,2.

Fermenti

No visām aizkuņģa dziedzera sulā esošajām olbaltumvielām 90% sastāda gremošanas fermenti, galvenokārt tās ir hidrolāzes, kuras sašķeļ dažādus substrātus. Starp hidrolāzēm ir vairāk proteolītisku fermentu — peptidāzu. Peptidāzes un A fosfolipāze sekretējas zimogēnu jeb enzīmu prekursoru veidā, kurus ir jāaktivē, savukārt lipāze, amilāze un ribonukleāze ir aktīvās formās. Aktivēšanu katalizē enterokināze, kas ir endopeptidāze, kuru izdala divpadsmitpirkstu zarnas gļotāda.
Enterokināze katalizē tripsinogēna pārvēršanos tripsīnā, pēc kura veidošanās process turpinās autokatalīzes virzienā. Vēl tripsīns aktivē arī citas proteāzes. Aizkuņģa dziedzera sulā ir arī tripsīna inhibitori, kuri efektīvi bloķē tripsīna darbību, kamēr tas atrodas aizkuņģa dziedzerī, tādā veidā novēršot dziedzera pašsagremošanu.

Regulēšana

Aizkuņģa dziedzera sulas izdalīšanās regulējas humorāli un neirāli. Efektīvāki eksokrīnās aizkuņģa dziedzera daļas stimulatori ir hormoni sekretīns un holecistokinīns. Sekretīns stimulē šūnas, kuras klāj izvadus un kuras producē galvenokārt bikarbonātu un citus jonus, kā arī ūdeni. Holecistokinīns stimulē acinozās šūnas, kuras sekretē fermentus. Katrs no šiem hormoniem viegli ietekmē arī citas sistēmas: sekretīns ietekmē acinusus, bet holecistokinīns — izvadu epitēliju.
Veiktspēja (datorika)

Microsoft Windows

perlbench

Linux

perlbench

Mac OS X

Haxial Benchmark perlbench

Linux

dbench iozone3

Microsoft Windows

3dMark

Linux

glxgears Gtkperf Unigine Sanctuary

Linux

netperf
Burkards Valdiss

Dzīvesgājums

Dzimis aptuveni 1490. gadā Alendorfā (Allendorf) tagadējā Hesenes zemē. Jaunībā iestājās Franciskāņu ordenī un pirms 1522. gada ieradās Livonijas galvaspilsētā Rīgā, kur darbojās kā Rīgas arhibīskapa Jaspera Lindes sūtnis pie Svētās Romas impērijas ķeizara Kārļa V. Pēc atgriešanās Rīgā 1524. gadā Svētbilžu grautiņu laikā viņu apcietināja sakarā ar apvainojumiem pretdarbībā reformācijai. Cietumā viņš atteicās no katoļticības un pārgāja luterticībā. Pēc atbrīvošanas Valdiss izstājās no franciskāņu ordeņa, apprecējās un pelnīja iztiku kā Rīgas alvaslējējs, dodamies ceļojumos uz Antverpeni un Lisabonu. 1527. gadā Rīgā uzveda Valdisa muzikālo meteņu spēli "Parabola par Pazudušo dēlu".      
1536. gadā viņu atkal apcietināja ar apvainojumiem ķecerībā un ieslodzīja Livonijas ordeņa Bauskas cietoksnī, kur viņš atradās līdz 1540. gadam. Ieslodzījumā viņš atdzejoja vācu valodā visus 150 psalmus un arī komponēja tiem melodijas, kas vēl arvien atrodamas mūsdienu somu un zviedru luterāņu dziesmu grāmatās. 
Pēc atbrīvošanas 1541. gadā Valdiss devās uz dzimteni, kur Vitenbergas universitātē studēja teoloģiju un no 1544. gada līdz pat nāvei strādāja par luterāņu mācītāju Abterodē (Abterode) tagadējā Hesenes zemē.
Miris 1556. gadā.
Jasu miera līgums

Jasu miera līgums tika noslēgts 1791. gada 29. decembrī (vecais stils; 1792. gada 9. janvārī pēc jaunā stila) starp Krieviju un Osmaņu impēriju, lai izbeigtu 1787.-1791. gada krievu-turku karu.
Sarunas notika Moldāvijas galvaspilsētā Jasos. No Krievijas puses sarunās sākotnēji piedalījās kņazs Potjomkins, pēc viņa nāves sarunas turpināja vadīt kņazs Bezborodko. No Osmaņu puses sarunas vadīja lielvezīrs Jusufs pašā.

Krievijas ieguvumi

Līgums nostiprināja Krievijas kontroli pār Melnās jūras ziemeļu piekrastes teritorijām, tai skaitā pār 1783. gadā anektēto Krimas hanisti un nostiprināja tās intereses Kaukāzā un Balkānos.
Krievija ieguva zemes starp Dienvidu Bugu un Dņestru, kas veidoja jauno krievu-turku robežu Eiropā. Kaukāzā krievu-turku robežu veidoja Kubaņas upe. Turcija atteicās no pretenzijām pret Gruzijas Karalisti un apņēmās tai vairāk neuzbrukt.
Izmantojot Krievijas robežas pietuvināšanos, no turkiem pāri Dņestrai bēga daudzi pareizticīgie Moldāvijas iedzīvotāji.
Jauniegūtajās zemēs Krievija nodibināja Grigoriopoles (1792), Odesas (1794) un Tiraspoles (1795) pilsētas.
Zengē

Radara plāns

2005. gadā tika plānots uzsākt būvēt NATO radaru Zengē kalna virsotnē. Radars būtu bijis viens no triju radaru sistēmas elementiem, kas nodrošinātu pilnīgu radaru pārklājumu visā Ungārijā. Vairākas zaļās politikas piekritēju grupas aktīvi protestēja pret radara izbūvi, jo radara un tam vajadzīgā piebraucamā ceļa izbūve kaitētu kalna apkārtnē dzīvojošajām aizsargājamām sugām. Zergē kalna apkārtnē ir izplatīts retais augs Paeonia officinalis ssp. Banatica. Deviņdesmit procenti auga izplatības areāla atrodas kalna apkārtnē. Protestētāji neļāva sākt būvdarbus, pārtrauca transporta kustību uz kalnu, bloķējot ceļus, un neļāva tur sākt koku izciršanu.
Tā paša gada novembrī tika pieņemts lēmums radara celtniecību pārvietot uz kādu citu kalnu. Plānu atlikšanas dēļ bija radušās bažas par valsts gaisa telpas drošību. Plāna maiņa bija veiksmīgākās vides aktīvistu panāktās izmaiņas Ungārijā pēdējās desmitgades laikā. Pret radara izbūvi Zengē kalnā bija vērsies arī tajā gadā ievēlētais Ungārijas prezidents Lāslo Šojoms, kurš bieži arī apmeklē kalnu.
Kunilings

Kunilings (latīņu: cunnilingus, cēlies no cunnus — ‘sievietes ārējie dzimumorgāni’, lingere — ‘laizīt’) ir orālā seksa veids, kurā tiek kairināti sievietes ārējie dzimumorgāni (klitors, citas vulvas vai maksts daļas) ar muti, lūpām, mēli. Klitors ir seksuāli jutīgākā sievietes dzimumorgānu daļa, un tā stimulācija var izraisīt orgasmu.
Kunilingu var izpildīt kā priekšspēli pirms citām seksuālajām aktivitātēm, piemēram, dzimumakta vai anālā seksa, vai kā atsevišķu erotisku un fiziski intīmu aktu. Kunilinga laikā ir iespējams gūt kādu no seksuāli transmisīvajām slimībām, taču risks ir daudz mazāks nekā dzimumakta vai anālā seksa laikā.
Orālais sekss bieži tiek uzskatīts par tabu, taču lielākajā daļa valstu nepastāv likumi, kas aizliegtu to.
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (13. diena)

Trīspadsmitajā Pekinas Olimpisko spēļu dienā sacensības norisināsies 19 sporta veidos un tiks sadalīti 23 medaļu komplekti.

Futbols

Spēles aizvadīs sieviešu komandas
Arktikas stērstu dzimta

Izskats un īpašības

Arktikas stērstu dzimtas sugām piederošie īpatņi ir nelieli dziedātājputni. Mazākā dzimtā ir Bērkakla stērste (Calcarius ornatus), kuras ķermeņa garums mazākajiem īpatņiem ir 13 cm, svars 18 g. Lielākā dzimtā ir baltā sniedze (Plectrophenax hyperboreus), kuras lielāko īpatņu ķermeņa garums ir 19 cm, svars 62 g. Šīs dzimtas putniem ir vai nu brūns, vai pelēks, vai balts apspalvojums, acis tumšas. Sniedzēm kājas ir tumši pelēkas vai melnas, bet pārējām sugām pelēkrozīgas vai brūnas.
Arktikas stērstu dzimtas putni barojas ar kukaiņiem, sēklām un dažādiem augiem. Tie ir aktīvi dienas laikā un staigājot barojas uz zemes.

Sistemātikas izmaiņas

Vēl nesenā pagātnē Arktikas stērstu dzimtas sugas tika klasificētas stērstu dzimtā (Emberizidae). Ģenētiskajos pētījumos 2008. gadā noskaidrojās, ka šīs sešas stērstu sugas ir ļoti attāli radniecīgas pārējām stērstēm un ir tuvāk radniecīgas Amerikas ķauķiem (Parulidae), kardinālputniem (Cardinalidae) un tanagrām (Thraupidae). 2010. gadā Arktikas stērstu grupa tika izdalīta no stērstu dzimtas atsevišķā Arktikas stērstu dzimtā. DNS analīzes liecina, ka Arktikas stērstu dzimtas sugas no kopīgā zvirbuļveidīgo putnu priekšteča nodalījās pirms 4,2—6,2 miljoniem gadu, apmēram pliocēna sākumā.