google/wiki40b huggingface dataset:
Eifeļa tornis

Skaitliski fakti

Tornis ir 300 metrus (1000 pēdu) augsts, kas ir aptuveni 75 stāvi. Ieskaitot 20,75 metrus (70 pēdu) garo antenu, būve ir 320,75 metrus (1070 pēdu) augsta, kas ir 81 stāvs. Līdz ar torņa atklāšanu tas kļuva par augstāko celtni pasaulē, pārspējot Vašingtonas monumentu. Šo titulu tas saglabāja līdz 1930. gadam, kad tika pabeigta Ņujorkas Chrysler ēka (319 m jeb 1063,33 pēdas augsta) — bet tā kā ieskaitot antenu, tornis bija garāks, tad kā augstākās pasaules ēkas parasti norādīja abas. Šobrīd tornis ir otrā augstākā būve Francijā pēc 1939. gadā būvētā Allouis garo viļņu raidītāja, kas ir 350 m augsts. Eifeļa tornis ir augstākā būve Parīzē. Otrā augstākā būve Parīzē ir Montparnasse tornis (franču: Tour Montparnasse) — 210 m.
Eifeļa torņa metāla struktūra sver 7300 tonnas, un kopējais svars ir 10100 tonnas. Atkarībā no laika temperatūras torņa smaile var novirzīties pa 8 centimetriem (3,25 collām), izplešoties siltā laikā. Torņa apsaimniekošana prasa 50 tonnas krāsas ik 7 gadus, tas tiek darīts, lai torni pasargātu no rūsas. Tomēr torņa krāsa nedaudz mainās šobrīd tas ir brūni-pelēks. Pirmajā stāvā ir aptauja, kurā tiek jautāts, kādā krāsā nākotnē krāsot torni.

Tornis

Tornis uzbūvēts starp 1887. un 1889. gadu kā ieejas arka Vispasaules izstādei (franču: Exposition Universelle) par godu Francijas revolūcijas gadadienai. Atklāts 1889. gada 31. martā, bet atvērts tā paša gada 6. maijā. Trīssimt strādnieku savienoja 18 038 tērauda detaļas, izmantojot 3,5 miljonus savienojumu. Bija augsts nelaimes gadījumu risks, jo tornis ir atklāta konstrukcija, bez stāviem (izņemot 2 platformas) un sienām. Bet tā kā Eifelis labi rūpējās par darbinieku drošību, bojā gāja tikai 1 cilvēks.
Iesākumā tornis nebija Francijas tautas iecienīts, daudzi to sauca par "jēlumu acī". Rakstnieks Gijs de Mopasāns regulāri pusdienoja torņa restorānā, jo tā bija vienīgā vieta, kur pats tornis nebija redzams. Šobrīd tas tiek uzskatīts par izteiksmīgu strukturālās mākslas darbu.
Viena no Holivudas klišejām ir fakts, ka no katra loga Parīzē var redzēt Eifeļa torni. Patiesībā, kopš māju augstums tiek ierobežots, Eifeļa tornis ir redzams tikai no augstākajām ēkām.
Eifeļa torni bija paredzēts lietot tikai 20 gadus. Pēc tam īpašuma tiesības pārietu Parīzes pašvaldība, kura plānoja to nojaukt (konkursa noteikumos bija ierakstīts, ka tornim jābūt viegli demontējamam), bet tas izrādījās vērtīgs no komunikāciju viedokļa un to nolēma nenojaukt pēc termiņa beigām. Tas arī tika izmantots, lai notvertu Matu Harī, un pēc tā torņa nojaukšana vairs nevienam nenāca prātā.
Kopš 20. gadsimta sākuma, tornis tiek izmantots radio un televīzijas pārraidēm. Tornī ir 2 restorāni: 95 metru augstumā virs jūras līmeņa, pirmajā stāvā — Altitude 95 (Augstums 95) un otrajā stāvā — Jules Verne (Žils Verns), dārgs restorāns ar privātu liftu.
Jānis Šmēdiņš

Karjera

Volejbolā sācis trenēties astoņu gadu vecumā Kuldīgas sporta skolā. Karjeras sākumā spēlējis kopā ar brāli Tomu Šmēdiņu. Viņi ir izcīnījuši 2. vietu 2002. gada Eiropas U-18 čempionātā, 3. vietu 2004. gada Pasaules U-18 čempionātā, 1. vietu 2005. gada Eiropas U-20 čempionātā, 4. vietu 2006. gada Pasaules U-21 čempionātā.
Pēc 2008. gada vasaras olimpiskajām spēlēm sāka spēlēt pārī ar Mārtiņu Pļaviņu. 2010. gada Eiropas čempionātā Berlīnē tika izcīnīta bronzas medaļa. Pārī ar Ingaru Ivanovu izcīnījis 9. vietu 2009. gada Eiropas U-23 čempionātā. 2011. gadā tika izcīnīta 4. vieta Pasaules čempionātā Romā un 5. vieta Eiropas čempionātā. Vēl 2010. gadā izcīnīja 2. vietu FIVB Pasaules kausa posmā. 2012. gadā tika izcīnīta 9. vieta Grand Slam. 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs kopā ar Mārtiņu Pļaviņu izcīnīja bronzas medaļu, kas bija Latvijas sportistu pirmā medaļa 2012. gada Olimpiskajās spēlēs. Pēc Olimpiskajām spēlēm viņi uzvarēja sezonas pēdējā Grand Slam posmā. 2012. gada oktobrī tika paziņots, ka pāris neturpinās spēlēt kopā. Par sasniegumiem sportā ticis piešķirts IV šķiras Triju Zvaigžņu ordenis. 2013. gada Pasaules čempionātā tika izcīnīta dalīta 9. vieta.
Kopš 2012. gada startē kopā ar Aleksandru Samoilovu. Pāris veiksmīgi aizvadīja 2013. gada Pasaules kausa tūres pirmo pusi, trīs posmus pēc kārtas sasniedzot finālu, vienā turnīrā arī gūstot uzvaru. 2013. gada jūnijā publicētajā rangā viņi ierindojās 2. vietā, kas tobrīd bija Latvijas pludmales volejbolistu augstākais sasniegums. Tā paša gada augustā viņi izcīnīja sudraba medaļu Eiropas čempionātā, pēc tam viņi arī pirmoreiz sasniedza ranga pirmo vietu. Ranga pirmo vietu saglabājuši arī sezonas noslēgumā, pēdējā posma finālā uzvarot Pļaviņa un Aleksandra Soloveja pāri, tādējādi pirmoreiz kāda posma finālā tikās divi Latvijas pāri. Samoilovs ar Šmēdiņu kļuva par pirmo Latvijas pāri, kas sezonas noslēgumā bijuši ranga līderi. 2013. gada nogalē viņš uzvarēja vairākās nominācijās FIVB sezonas balvu pasniegšanā.
2013. gada jūnijā notikušajās Pasaules kausa finālsacensībās viņš startēja kopā ar Pļaviņu un izcīnīja 3. vietu.

Privātā dzīve

J. Šmēdiņš ir dzimis 1987. gada 31. jūlijā Kuldīgā. Precējies, viņa sieva ir Jāņa bijušā pārinieka M. Pļaviņa māsa Elīna. Viņa brālis Toms ir pludmales volejbolists, arī tēvs nodarbojies ar pludmales volejbolu, savukārt māte ir mūzikas skolas pedagoģe.
VAZ-2104

Vēsture

Automobiļa VAZ-2104 sērijveida ražošanu Volgas automobiļu rūpnīcā uzsāka 1984. gadā. Jauno modeli ražoja paralēli analogās klases automobilim VAZ-2102 līdz 1985. gadam. Šī modeļa izveidē konstruktori vadījās pēc tā laika būtiskākās iezīmes: jauna modeļa izveide ar minimāliem tēriņiem ražošanai un maksimālu pieprasījuma efektu. Tādēļ par pamatu tika ņemts modelis VAZ-2105. Pēc jumta pagarināšanas parādījās stingrības pastiprinājuma štancējumi. Tāda konstrukcija ļāva novietot uz jumta garāku bagāžnieku, kuru pārslogot nebija ieteicams, jo universāļa virsbūve nebija tik stingra kā sedanam. Jaunajam modelim aizmugurējās bagāžnieka durvis vērās uz augšu, kurai tika izmantoti pilnīgi jauni risinājumi, aizmugurējā stikla apsilde un logu tīrītājs, kas vēlāk tika iekļauti pamata komplektācijā, jo līdz 1994. gadam ar tiem tika aprīkoti tikai eksporta modeļi un modifikācija VAZ-21043. Salons jaunajam modelim, izņemot aizmugurējo pasažieru sēdekli, tika aizgūts no bāzes modeļa. Salokāmais aizmugurējais sēdeklis ļauj palielināt bagāžnieka ietilpību no 375 līdz 1340 litriem. Bāzes komplektācijas salons ir ļoti vienkāršs - standarta panelis ar tikai nepieciešamajiem mērinstrumentiem, salona apdare un sēdekļi ar noņemamiem galvas balstiem no mākslīgās ādas un gumijas paklāji grīdai. Vēlāk tika izlaists modelis VAZ-21047, kas aprīkots ar piecpakāpju pārnesumkārbu, elektroaprīkojumu un anatomiskajiem priekšējiem sēdekļiem no VAZ-2107. No 1999. līdz 2006. gadam ražoja modifikāciju VAZ-21045, aprīkotu ar Барнаултрансмаш ražojuma dīzeļdzinēju (1,52 l).
Fama Le Thao Ngujena

Personīgā dzīve

Precējusies ar Vjetnamas šaha lielmeistaru Ngujenu Ngok Čion Šonu.
Pavels Sivakovs

Personīgā dzīve

Sivakovs ir divu bijušo krievu riteņbraucēju dēls. Viņa tēvs Aleksejs Sivakovs 10 gadus pārstāvēja profesionālas komandas, bet māte Aleksandra Koļaseva izcīnīja divas zelta medaļas un bronzu komandu braucienā Pasaules čempionātos. Viņš piedzima Itālijā, bet izauga Suešā, Augšgaronnā, Francijā.

Karjera

2017. gada augustā tika paziņots, ka Sivakovs kļūs par profesionāli Team Sky komandā, pievienojoties tai 2018. gada sākumā. 2018. gada augustā viņš tika iekļauts komandas sastāvā startam 2018. gada Vuelta a España. 2019. gada maijā viņu iekļāva startam arī 2019. gada Giro d'Italia. Sivakovs finišēja kopvērtējuma 9. vietā.
Sivakovs uzvarēja 2019. gada Tour de Pologne daudzdienu sacensību kopvērtējumā, gūstot pirmo Pasaules tūres sacensību uzvaru.
Ivans Kasutins

Spēlētāja karjera

Savas hokejista gaitas Kasutins uzsāka Jaroslavļā, "Lokomotiv" sistēmā spēlējot līdz pat 2005. gadam. 2005.—06. sezonā Ivans uzsāka profesionālā spēlētāja karjeru, Penzas "Disel" rindās spēlējot Krievijas Augstākajā līgā. No 2006. līdz 2008. gadam Kasutins spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "CSKA" sastāvā.
2008. gadā Ivans pievienojās Ņižņekamskas "Ņeftehimik" vienībai, 2009.—10. sezonas izslēgšanas kārtā uzrādot labāko vārtsarga statistiku līgā un tiekot atzīts par KHL marta labāko vārtsargu. 2011. gada vasarā Kasutins pārgāja uz Maskavas "Spartak", taču sezonas gaitā tika aizmainīts uz Kazaņas "Ak Bars".
2012.—13. gada sezonu Kasutins uzsāka Čehovas "Vitjaz", taču janvāra izskaņā pievienojās Sanktpēterburgas SKA vienībai. Pēc sezonas beigām SKA vārtsargu aizmainīja uz Čerepovecas "Severstal" vienību. Sezonas vidū no "Severstal" Kasutins tika aizmainīts jau uz Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindām.
Nīls Strembergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1646. gada 25. martā Jenšēpingā pilsētas tiesneša un pastmeistara Jona Bratmana un viņa sievas Kristīnes ģimenē. 1671. gadā viņš iestājās Nīderlandes armijā, 1674. gadā viņu kopā ar brāļiem iecēla dižciltīgo kārtā un piešķīra Stremberga (Strömberg) uzvārdu. Pēc atgriešanās Zviedrijā 1689. gadā viņu iecēla par Skaraborgas pulka komandieri, 1690. gadā viņš salaulājās ar Annu Katrīnu Flemingu.
Jaunais Zviedrijas karalis Kārlis XII 1697. gadā viņu paaugstināja par ģenerālmajoru un nosūtīja uz Zviedru Pomerāniju, 1699. gadā Strembergam piešķīra barona titulu. Lielā Ziemeļu kara sākumā viņš piedalījās zviedru karagājienā uz Poliju, 1703. gadā viņu paaugstināja par ģenerālleitnantu, 1705. gadā par ģenerāli, 1706. gadā piešķīra grāfa titulu un iecēla par Zviedru Igaunijas ģenerālgubernatoru. Kad pēc zaudētās Poltavas kaujas 1709. gadā Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators Ādams Lēvenhaupts nokļuva krievu gūstā, ģenerāli Strembergu iecēla par Vidzemes ģenerālgubernatoru un Rīgas cietokšņa komendantu.
Stromberga svarīgākais uzdevums bija aizstāvēt Rīgu pret Krievijas caristes karaspēka aplenkumu, kas sākās 1709. gada 3. novembrī un ilga līdz 1710. gada 3. jūlijam, kad pēc Vidzemes kapitulācijas ģenerālis Strembergs bija spiests padoties un vairākus mēnešus pavadīja krievu gūstā.
Pēc gūstekņu apmaiņas viņš atgriezās dzimtenē un 1711. gadā tika iecelts par Zviedrijas Tirdzniecības palātas un Valsts biroja priekšsēdētāju. Miris 1723. gada 16. augustā savā muižā Sēdermanlandē.
Samuēls Golds

Šaha kompozīcija

Publicējis vairāk nekā 560 šaha uzdevumus, no tām vairāk par pusi ir trīsvilči. Bijis Vīnes skolas pārstāvis.
Lerijs Robinsons

Spēlētāja karjera

NHL karjeru Robinsons sāka 1972.—73. gada sezonā, kad aizvadīja 36 spēles Monreālas "Canadiens" sastāvā. Turpmākajos gados viņš kopā ar klubu kļuva par seškārtēju Stenlija kausa ieguvēju, 1978. gadā izcīnot arī Kona Smita balvu, ko pasniedz izslēgšanas kārtas vērtīgākajam spēlētājam. 1977. un 1980. gadā kā līgas labākais aizsargs ieguvis Džeimsa Norisa balvu.
"Canadiens" rindās Robinsons spēlēja no 1972. līdz 1989. gadam, tajā aizvadot kopumā 17 sezonas. No 1989. līdz 1992. gadam Robinsons spēlēja Losandželosas "Kings" rindās, taču tad noslēdza spēlētāja karjeru.
Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis trīs Kanādas kausa izcīņas turnīros, kā arī 1981. gada Pasaules čempionātā, kurā tika atzīts par turnīra labāko aizsargu.

Trenera karjera

No 1993. līdz 1995. gadam Robinsons strādāja par Ņūdžersijas "Devils" galvenā trenera Žaka Lemēra palīgu, taču tad kļuva par Losandželosas "Kings" galveno treneri. Galvenā trenera amatā Robinsons pavadīja četras sezonas, līdz 1999.—2000. gada sezonā atgriezās "Devils" sistēmā kā galvenā trenera palīgs.
Īsi pirms sezonas beigām atlaists tika Robijs Ftoreks, kā rezultātā par galveno treneri kļūstot Robinsonam, kurš kopā ar komandu izcīnīja Stenlija kausu.
"Devils" komandu Robinsons epizodiski trenēja līdz pat 2011.—12. gada sezonas noslēgumam. 2012.—13. gada sezonā viņš bija Sanhosē "Sharks" galvenā trenera Toda Maklelana palīgs.
Ruksīša ceļojums

Sižets

Ruksītis labāk paguļ, nevis palīdz mājas darbos. Viņu aizvaino draugu neizpratne. Žagata pastāsta Ruksītim par bagātiem un dāsniem radiem, kuri dzīvo mežā. Ruksītis, to dzirdēdams, ilgi nedomā un dodas uz mežu. Tomēr drīz vien viņa ceļojums pārvēršas bīstamā piedzīvojumā.
Nātrija sulfīts

Izmantošana

Nātrija sulfītu lieto fotogrāfijā par fiksāžas un attīstītāja komponentu. Izmanto arī hlora palieku likvidēšanai pēc audumu balināšanas, pesticīdu ražošanā, hromu saturošu notekūdeņu attīrīšanā. Plaši pielieto papīra rūpniecībā. Militārām vajadzībām izmanto trinitrotoluola attīrīšanai.
Velke Opatovice

Vēsture

Rakstos pirmoreiz pieminēta 1308. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Sibīrijas skalbe

Apraksts

Sibīrijas skalbei raksturīgi stingri ziedkāti, kuri parasti nevienāda garuma, zobenveida lapas, stāvs, vienkāršs un kails stublājs un krāšņi ziedi. Tie parasti izaug no 40 cm līdz 150 cm garumā. Lapas ir šauras, platumā aptuveni no 2 mm līdz 8 mm, lineāras un piestiprinās pie stublāja pamata. Stublāja galā veidojas 1—3 tumši zili, violeti ziedi (retos gadījumos var būt arī gaiši, teju balti). Pie zieda pamata veidojas arī īsas, plēvjveida pieziedlapas. Tā apziednis ir divkāršs, sastāvot no 3 iekšējā un 3 ārējā apziedņa lapām. Iekšējās apziedņa lapas ir stāvas un šauras, bet ārējās — platākas, atliekušās. Ziedu drīksnas, līdzīgi kā iekšējās apziedņa lapas, ir ar šķeltu galu. Auglis ir trīšķautņaina pogaļa bez knābja. Sakneņi ir resni, ložņājoši. Ļoti bieži sakneņa augšējā daļa brūna, klāta ar iepriekšējā gada lapu maksts atliekām.

Izplatība

Kontinentālās izplatības suga centrālajā un austrumu Eiropā un Rietumsibīrijā. 
Latvijā sastopama gandrīz visā teritorijā. Nelielas grupas mitrās mežmalās un meža pļavās, purvainās pļavās, zāļu purvos ezeru ieplakās un grāvjos. Nosusināšanas un pļavu kultivēšanas dēļ izzūdošs augs. Dekoratīvo īpašību dēļ šis augs daudzviet tiek audzēts dārzos kā krāšņumaugs.

Audzēšana

Vislabākie apstākļi Sibīrijas skalbju augšanai ir vieta ar pilnīgu saules apgaismojumu. Attiecībā uz augsni, tā var būt dažāda, tomēr vēlams lai būtu irdena, caurlaidīga, ielabota augsne. Vēlams lai tā būtu neitrāla vai vāji sārmaina. Laistīšana nav nepieciešama, jo skalbēm patīk sausums (izņemot jaunos stādus augšanas periodā). Zied maijā, jūnijā.

Apdraudētība

Ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.
Milošs Formans

Biogrāfija

Milošs Formans piedzima 1932. gadā Čāslavā. Viņš bija jaunākais no trim brāļiem. Viņa tēvs, kas bija ebrejs, Pirmā pasaules kara rezervists un universitātes pasniedzējs, tika arestēts par aizliegtu grāmatu izplatīšanu saviem studentiem. Māte, kas piederēja pie protestantiem, tika arestēta pēc vietējā pārtikas veikala apmeklējuma, kurā tika atrasta anti-nacistiska propaganda. Abi vecāki mira koncentrācijas nometnēs, kad Milošam bija 10 gadi. Viņš dzīvoja pie radiniekiem, bet pēc Otrā pasaules kara, kad Čehoslovākija nonāca Padomju Savienības ietekmē, Formans pārcēlās uz internātskolu un vēlāk mācījās Prāgas Kinoakadēmijā. Viņš palīdzēja nodibināt Čehoslovākijas «jaunā viļņa» grupu, kas veidoja dokumentālās filmas par dzīves realitāti aiz dzelzs priekškara.
Formans kļuva pazīstams ar savu debijas filmu Black Peter (1964). Viņa nākamās filmas Loves of a Blonde (1965) un The Firemen's Ball (1967) jau tika nominētas Amerikas Kinoakadēmijas balvām kategorijā "Labākā filma svešvalodā". Formans kļuva par vienu no ievērojamākajiem Čehoslovākijas «jaunā viļņa» režisoriem. Līdz 1968. gadam, kad Čehoslovākijā tika ievests PSRS karaspēks, dzīvoja un strādāja dzimtenē. 1968. gadā emigrēja uz Austrāliju, pēc tam pārcēlās uz ASV. 1971. gadā iznāca Formana režisētā filma Taking Off.
Pēc pārcelšanās uz ASV divas no viņa režisētajām filmām ieguna lielu ievērību: "Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu" (One Flew Over the Cuckoo's Nest, 1975; saņemtas 5 Amerikas Kinoakadēmijas balvas no 9 nominācijām) un "Amadejs" (Amadeus, 1984; saņemtas 8 Amerikas Kinoakadēmijas balvas no 11 nominācijām). Par abām filmām Formans saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais režisors. "Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu" ir otrā filma, kas saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu visās piecās lielajās nominācijās ("Labākā filma", "Labākais aktieris", "Labākā aktrise", "Labākais režisors", "Labākais scenārijs"). Vēlreiz labākā režisora balvai Formans ticis nominēts par filmu "Nācija pret Leriju Flintu" (The People vs. Larry Flynt; 1996). Formans tāpat ir saņēmis Zelta Globusa, Kannu kinofestivāla, Berlīnes kinofestivāla, BAFTA, Cēzara, Eiropas Kino akadēmijas un citas balvas.
Atzinību guva arī Formana filmas Hair (1979), Ragtime (1981), Valmont (1989), Man on the Moon (1999), Goya's Ghosts (2006). Pēdējā Formana filma bija muzikālā komēdija A Walk Worthwhile (2009). Tā iznāca tikai Čehijā. Filmu Formans režisēja kopā ar savu dēlu Petru Formanu.
Naktī uz 2018. gada 14. aprīli pēc neilgas slimības 86 gadu vecumā Formans nomira Denberi slimnīcā, netālu no savām mājām Konektikutā.
Marats Kaļimuļins

Spēlētāja karjera

Spēlētāja karjeru uzsāka 2005. gadā Toljati "Lada" sastāvā, kas tolaik spēlēja Krievijas Superlīgā. 2006. gadā "Ladas" sastāvā ieguva Kontinentālo kausu, finālā apspēlējot HK Rīga 2000. 2008. gadā ieguva bronzas medaļu Pasaules čempionātā hokejā junioriem. 2010. gadā parakstīja līgumu ar Jaroslavļas "Lokomotiv".
2011. gada 7. septembrī spēlētājs gāja bojā Jaroslavļas aviokatastrofā.
Olimpiskie sporta veidi

Vasaras Olimpiskās spēles

1896. gadā, pirmajās modernajās Olimpiskajās spēlēs, sacensību programmā tika iekļauti deviņi sporta veidi. Kopš tā laika pārstāvēto sporta veidu skaits ir krietni pieaudzis līdz pat 28. Tomēr 2012. gada Olimpiskajās spēlēs sporta veidu skaits tiks samazināts līdz 26, jo no Olimpiskās programmas tiks izslēgti beisbols un softbols.

Ziemas olimpiskās spēles

Līdz 1924. gadam, kad norisinājās pirmās ziemas olimpiskās spēles, tādi ziemas sporta veidi kā daiļslidošana un hokejs tika iekļauti Vasaras Olimpiskajās spēlēs, attiecīgi 1908. un 1920. gadā. Kopš 1924. gada tie atrodami Ziemas spēļu programmā. Pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs sacensības notika 9 sporta veidos, bet mūsdienās to skaits ir palielinājies līdz 15.
Aloizs Budže

Biogrāfija

Aloizs Budže dzimis 1896. gada 19. septembrī Līvānu pagasta "Budžos". Beidzis pagasta Meža skolu, Vladimira karaskolu Pēterburgā un Daugavpils skolotāju institūtu. I pasaules kara laikā bija leitnants. Apbalvots ar diviem Annas ordeņiem un Staņislava ordeni.
Bijis skolotājs, Daugavpils pilsētas un apriņķa valdes loceklis, kā arī apriņķa vecākais. 1931. gadā kļuvis par 4. Saeimas deputātu kā Kristīgo zemnieku un katoļu partijas pārstāvis, amatā bijis līdz 1934. gadam. Bijis iekšlietu ministra biedrs, vēlāk, aptuveni divus mēnešus 1934. gadā bija Latvijas zemkopības ministrs. Darbojies vairākās kultūras un sabiedriskajās biedrībās, publicējies daudzos preses izdevumos un rakstu krājumos. 
1944. gadā emigrējis uz Vāciju, vēlāk uz ASV un Kanādu. Kanādā Latviešu demokrātisko partiju centrā pārstāvēja Latgales kristīgo zemnieku partiju. Vairākus gadus bija Kanādas latviešu katoļu apvienības viceprezidents, kā arī Latviešu kara veterānu strēlnieku biedrības viceprezidents.
Miris 1976. gada 1. martā Toronto pilsētā.
Kreigs Remzijs

Karjera

1971. gada NHL draftā tika izvēlēts otrajā kārtā ar kopējo 19. kārtas numuru. Visu savu NHL karjeru aizvadīja Bufalo "Sabres" komandā. 1976. gadā piedalījās NHL Visu zvaigžņu spēlē. 1985. gadā Remzijam tika piešķirta Frenka Selkes balva kā labākajam aizsardzības tipa uzbrucējam. NHL karjeras laikā aizvadīja 1070 spēles, guva 252 vārtus un atdeva 420 rezultatīvas piespēles.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. 1986.—1987. gada sezonā strādāja par trenera asistentu Bufalo "Sabres", uz laiku kļūstot arī par galvenā trenera pienākumu izpildītāju. Vēlāk līdz 1993. gadam turpināja darbu klubā kā ģenerālmenedžera asistents.
Karjeras turpinājumā bijis trenera asistents Floridas "Panthers" (1993—1995, 2011—2013), Otavas "Senators" (1996—1998) un Bostonas "Bruins" (2007—2010). 2000. gadā kļuva par galvenā trenera pienākumu izpildītāju Filadelfijas "Flyers", aizvietojot Rodžeru Nilsonu, kurš nevarēja turpināt darbu veselības problēmu dēļ. Galvenā trenera amatā uzsāka arī nākamo sezonu, bet pēc 28 spēlēm tika atlaists. Kā Tampabejas "Lightning" trenera asistents 2004. gadā izcīnījis Stenlija kausu. 2010.—2011. gada sezonā bija Atlantas "Thrashers" galvenais treneris.
2017. gada augustā noslēdza divu gadu līgumu, kļūstot par Slovākijas hokeja izlases galveno treneri.
Zvejnieka dēls (1939. gada filma)

Sižets

Vecā zvejnieka Kļavas dēls Oskars vairs negrib vairs pakļauties ne tēva diktātam, ne veciem ieradumiem – viņš sapņo par lieliem, jauniem tīkliem, leduspagrabu un visu zvejnieku neatkarību no zivju uzpircēja Garozas. Sākumā gan Oskara plāniem neviens netic, izņemot dzīvespriecīgo dēkaini Fredi, un tieši ar viņa palīdzību Oskars uzbūvē jauno murdu, izcīnot veco zvejnieku atzinību. Filmas stāstā ir arī mīlestība un nodevība, kolorīti zvejniekciema tipāži un tautiskas ziņģes, kas vēlāk folklorizējušās.
Veckaplava

Vēsture

Jau 17. gadsimtā Veckaplavas teritorijā pie Daugavas pastāvējusi apmetne, kas izmirusi Lielajā mērī. 18. gadsimtā šeit uz dzīvi pārcēlušies baltkrievi. 1841. gadā šeit atradās Vec-Koplavas muiža, vēlākā Vec-Bornes muiža (Alt-Born) ar Lizetovas (Lisettenhof) pusmuižu. Uz tās zemes bija Koplavas sloboda, kurā 1860. gados bija 80 iedzīvotāji un 20 dzīvojamās mājas; tā dēvēta arī par miestu. No 1890. gada Kaplavā atradās pagasta pārvalde, tiesa, pagaidu cietums. 1895. gadā uzbūvēja Kaplavas Vissvētās Dievmātes patvēruma pareizticīgo baznīcu (vēstures piemineklis).
Satiksmi nodrošināja Grīvas—Priedaines lielceļš un Daugava, pa kuru 20. gadsimta sākumā kursēja Dinaburgas tvaikonis, kas pieturēja arī Kaplavā. 1920. gados pagasta valdi pārcēla uz Priedaini. 1932. gadā Kaplavai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. Pēc Otrā pasaules kara 2 km no Kaplavas izveidojās jauns centrs, kas sākotnēji saucās par Prauliņiem, bet vēlāk pārņēma Kaplavas vārdu, kamēr veco Kaplavu pārdēvēja par Veckaplavu.