google/wiki40b huggingface dataset:
Rekes

Rekes (vācu: von der Recke, von der Reck) ir sena vācu dzimta, kas 15. gadsimtā ieceļoja Latvijā. Pēdējie vācbaltiešu atzaram piederīgie dzimtas locekļi pameta Latviju 1939. gadā.

Vēsture

Dzimta cēlusies no Vestfālenes, kas ir daļa no mūsdienu Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes Vācijā. Rakstos norādes par ministeriāli Bernhardus de Reke atrodamas 1265. gadā. Ādolfs no Rekes 1320. gadā kļuva par Markas grāfa ieroču nesēju, viņa pēcnācēji ieguva zemes īpašumus Kamenas pilsētas apkaimē. Daudzi dzimtas lodekļi iestājās Vācu ordenī un ieņēma amatus ordeņa Livonijas zarā.
Tā Johans fon der Reke (ap 1480-1551) bija Livonijas ordeņa mestrs (1549—1551), bet Jobsts fon der Reke (ap 1490—1567) tajā laikā bija Tērbatas bīskaps (1544—1551). Savukārt Matīss fon der Reke (miris 1580) bija pēdējais Dobeles komturs (1548—1562), kas pēc ordeņa likvidēšanas atteicās pakļauties hercogam Gothardam. Apmaiņā pret pakļaušanos viņš kā mantojamu īpašumu saņēma Jaunpili, kas Rekes dzimtas īpašumā atradās līdz agrārajai reformai 1920. gadā.
1620. gada 17. oktobrī fon der Rekes dzimtu ierakstīja Kurzemes bruņniecības matrikulā. Georgs fon der Reke (1692—1760) bija Jaunpils, Smukmuižas, Sprinģu, Viesātu un Blīdenes muižu dzimtkungs (1716—1760).
Jaunpils muižas īpašnieks Georgs Pēteris fon der Reke neveiksmīgi apprecējās ar grāfa Johana Frīdriha Mēdema meitu, kas vēlāk kļuva slavena kā rakstniece Elīza fon der Reke (1754—1833).
Krievijas impērijas valdība 1861. un 1862. gadā piešķīra Kurzemes fon der Rekes dzimtas locekļiem pārmantojamu baronu titulu.
Pēc 1920. gada zemes reformas Rekēm atsavināja Paulsgnādes muižu (6850 ha), Šlokenbekas un Durbes muižas (3750 ha), Jaunpils un Spriņģu muižas (7650 ha), kā arī Saslaukas (1050 ha), Sēmes (2150 ha), Kalnmuižu (2400 ha), Annasmuižu ar Brūnu muižu (3150 ha) un citas muižas.

Riki

Latgales šļahtai piederīgo dzimtas atzaru sauca par Rikiem (poļu: Ryk, arī Ryck, Rück, Rek, Rueck).
Galvenie 1863. gada Janvāra sacelšanās sagatavošanas centri atradās Antonija Rika (Antoni Ryk) muižā pie Viļakas un Staņislava Mola (Stanisław Mohl) muižā Višķos.
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (2016)

European Hit Radio Top 40 ir Latvijas nacionālās apraides radiostacijas European Hit Radio iknedēļas populārāko dziesmu saraksts, kas tiek veidots, apkopojot klausītāju balsojuma rezultātus EHR mājas lapā internetā vai e-pastā. Šajā rakstā ir apkopots to dziesmu saraksts, kas 2016. gadā Latvijas radiostacijas European Hit Radio iknedēļas populārāko 40 dziesmu sarakstā Top 40 ieguva 1. vietu.

Top 40 sastādīšanas princips

European Hit Radio Top 40 tiek sastādīts, pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas ik nedēļu tiek apkopoti raidījumā "European Hit Radio Top 40". Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, par kurām balsots European Hit Radio mājas lapā — sadaļās Top 9 un Top 40, Padomdevēju aptaujā un ar e-pasta starpniecību. Neatkarīgi no tā, kādā veidā par dziesmām ir balsots, visas balsis pēc noteikta algoritma tiek summētas, veidojot European Hit Radio klausītāju 40 populārāko dziesmu sarakstu, kas ēterā skan katru piektdienu plkst. 15.00, ar atkārtojumu svētdienā plkst. 16.00.
Izgriezuma ceļš

Izgriezuma ceļš (angļu: deep etch) ir slēgts vektora ceļš vai forma, ko izmanto, lai izgrieztu 2D datorgrafikas attēlu rediģēšanas programmatūrā. Viss ceļa iekšpusē tiek iekļauts pēc izgriešanas ceļa pielietošanas, viss ārpus ceļa netiek parādīts gala iznākumā. Izgriezuma ceļa pielietošana rada cietu (saistītu) vai mīksta (nesaistītu) malu atkarībā no attēla redaktora iespējām.
Pēc konvencijas ceļa iekšpusi nosaka tā virziens. Virziena maiņa apvērš to, kas tiek uzskatīts par iekšējo vai ārējo. "Visaptverošs ceļš" ir tas, ka ceļš, kas vizuāli atrodas "iekšpusē", atbilst tam, kas tiks saglabāts; "ekskluzīvs ceļš", kas atrodas pretējā virzienā, satur vizuāli atrodas "ārpus" ceļa. Pēc konvencijas pulksteņrādītāja kustības ceļš, kas nekrusto pats sevi, tiek uzskatīts par iekļaujošu.
Saliktais ceļš rodas, kombinējot vairākus ceļus (visaptverošus un ekskluzīvus) un Boolean operācijas, kas galu galā nosaka kombinētā ceļa saturu. Piemēram, iekļaujošs ceļš, kas satur mazāku ekskluzīvu ceļu, iegūst formu ar "caurumu". 
Viena kopēja izgriezuma ceļa izmantošana ir izdzēst objektus, kas nav jāpārklāj, jo tie atrodas ārpus lietotāja skata vai aizklāti ar displeja elementiem (piemēram, HUD).

3D grafikā

Izgriezuma plaknes izmanto 3D datorgrafikā , lai neļautu renderētājam aprēķināt virsmas galējā attālumā no skatītāja. Plakne ir perpendikulāra kamerai, noteiktā attālumā un aizņem visu skatpunktu. Izmantojot reāllaikā renderēšananu, izgriezuma plaknes var palīdzēt saglabāt apstrādi objektiem skaidrā redzeslokā.
Plaknes apgriešanas izmantošana var mazināt skatuves reālismu, jo skatītājs var pamanīt, ka viss  netiek pareizi parādīts vai šķiet parādās spontāni. "Migla" - dažādi caurspīdīgs krāsu vai faktūras apgabals tieši pirms apgrieztās plaknes - var palīdzēt mīkstināt pāreju starp to, kas būtu skaidri redzams, un  necaurspīdīgs, un kam vajadzētu būt ārpus uztveres un pilnībā  caurspīdīgs, un tādēļ nav nepieciešams to padarīt.

Izgriezuma ceļa pakalpojums

Izgriezuma ceļa pakalpojumi ir profesionāli piedāvājumi, ko uzņēmumi piedāvā objektu vai cilvēku izgriešanu no  attēliem, un parasti ietver citus  fotoattēlu rediģēšanas un manipulācijas ar fotogrāfijām pakalpojumus. Šādu pakalpojumu adresāti galvenokārt ir fotografēšanas un grafiskās dizaina studijas, reklāmas aģentūras, web dizaineri, kā arī litogrāfi un poligrāfijas uzņēmumi. Izgriešanas ceļu pakalpojumu uzņēmumi parasti atrodas attīstības valstīs, piemēram,  Bangladešā, Filipīnās, Indijā, Pakistānā un Nepālā, kas var sniegt savus pakalpojumus par salīdzinoši zemām izmaksām attīstītajām valstīm, sekmējot šādu ārpakalpojumu izmantošanu.
Čiekurkalna 2. līnija

Vēsture

Ielu kartēs Čiekurkalna 2. līnija atrodama kopš 1902. gada ar nosaukumu "Šreienbušas 2. līnija", bet no 1922. gada kā Čiekurkalna 2. garā līnija. 
1932. gada augustā Rīgas pilsētas valde nolēma 1933. gadā ierīkot trotuārus Ķīšezera ielā līdz Gaujas ielai, Čiekurkalna 1. garajā līnijā, Čiekurkalna 2. garajā līnijā, kā arī Čiekurkalna 1. šķērslīnijā.
Rijeka

Vēsture

Pirmā zināmā apmetne pilsētas teritorijā bija ķeltu Tarsatika (Tarsatica). Romiešu laikos pilsēta kļuva par minicipu. No V gadsimta Rijeka bija franku, horvātu, ungāru valdījumā, līdz 1466. gadā tā kļuva par Habsburgu īpašumu.
1723. gadā Rijeka kļuva par brīvostu. Kaut arī apkārtējās zemes bija Horvātijas autonomijas sastāvā, kopš 1870. gada Rijeka bija tieši pakļauta Budapeštai un bija impērijas ungāru daļas galvenā osta, konkurēdama ar impērijas austriešu daļas galveno ostu - Triesti.
Pēc Austroungārijas sakāves Pirmajā pasaules karā Rijeka kļuva par strīdus objektu starp Itāliju un Serbu, Horvātu un Slovēņu Karalisti (Dienvidslāviju). 1918. gadā Rijeku okupēja franču, britu un ASV karaspēks, bet tās statusu apsprieda Parīzes miera konferencē 1919. gadā.
1919. gada 12. septembrī itāļu neregulārie spēki Gabriēles d'Anuncio vadībā pēkšņi ieņēma pilsētu. Kad Itālijas valdība atteicās anektēt Rijeku savā sastāvā, d'Anuncio deklarēja neatkarīgu Karnaro Itāļu Reģentūru un sevi par tās duči (vadoni).
1920. gada 12. novembrī Dienvidslāvija un Itālija parakstīja Rapallo līgumu, kas nodibināja neatkarīgu Rijekas Brīvvalsti. D'Anuncio tam nepiekrīta, bet Itālijas armija 1921. gada janvārī padzina D'Anuncio spēkus no pilsētas (D'Anuncio pieteica karu Itālijai). 1924. gadā abas valstis noslēdza Romas līgumu, kas paredzēja, ka Triesti iegūst Itālija (izņemot horvātu apdzīvoto Sušaku).
2.pasaules kara laikā 1945. gada maijā Triesti ieņēma Tito vadītie dienvidslāvu partizāni. 1947. gada 10. februārī tika parakstīts Parīzes līgums starp Itāliju un Sabiedrotajiem, un Trieste nokļuva Dienvidslāvijas sastāvā. Gandrīz visi pilsētas itāļu iedzīvotāji pameta pilsētu. 1991. gadā Trieste iekļāvās jaunajā Horvātijas valstī.
Omārs el Bešīrs

Biogrāfija

1966. gadā beidzis Ēģiptes Kara akadēmiju. Karojis Sudānas pilsoņu karā, 1973. gadā kā brigādes komandieris piedalījies Yom Kippur karā ēģiptiešu pusē. No 1975. līdz 1979. gadam militārais atašejs AAE. Pēc atgriešanās dzimtenē garnizona un vēlāk izpletņlēcēju brigādes komandieris.
1989. gadā Omārs el Bešīrs vadīja virsnieku grupu, kurai izdevās veiksmīgi veikt valsts apvērsumu. Valstī tika aizliegtas politiskās partijas un likvidēta preses brīvība. Pēc apvērsuma tika izveidota padome, kurā ietilpa 15 virsnieki. Padomi vadīja el Bešīrs, vienlaikus ieņemot aizsardzības ministra amatu. 1993. gadā padome likvidējās, ieceļot el Bešīru par Sudānas prezidentu, 1996. gadā viņš tika ievēlēts par prezidentu vēlēšanās, saglabājot amatu arī trijās nākamajās vēlēšanās, lai arī vēlēšanu rezultāti ir tikuši apšaubīti.
Kā valsts vadītājs el Bešīrs realizēja Sudānas islamizāciju, jau 1991. gadā valstī tika ieviesti Šariata likumi. Vienlaikus viņa valdīšanas laiks ir saistīts ar pilsoņu karu. Ilgstošais konflikts ar ciltīm Sudānas dienvidos beidzās ar reģiona atdalīšanos un patstāvīgas valsts — Dienvidsudānas — izveidi. Savukārt konflikts Dārfūras reģionā, kur Sudāna realizēja genocīdu pret etniskajām un reliģiskajām minoritātēm, 2003. gadā noveda pie starptautiskās sabiedrības iejaukšanās konfliktā. Sudānas realizētā politika ir novedusi pie valsts izolācijas.
Starptautiskā krimināltiesa 2008. gadā, apsūdzot kara noziegumos, noziegumos pret cilvēci, kā arī genocīda veikšanā Darfūrā, izdeva el Bešīra apcietināšanas orderi, tādējādi viņš kļuva par pirmo politiķi, kas tika nodots starptautiskajai kriminālvajāšanai, pildot valsts vadītāja pienākumus.
Jefims Kogans

Biogrāfija

Otrā pasaules kara dalībnieks. 1945. gadā apbalvots ar Sarkanā Karoga ordeni.
Pēc kara sekmīgi piedalījies šaha turnīros. Divas reizes dalījis 2.-4. vietu Ukrainas PSR šaha čempionātos: 1951. un 1954. gadā. 1963. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 
Pazīstams arī kā šaha treneris. Bijis Jeļizavetas Bikovas sekundants 1958. gada mačā par pasaules čempiones titulu un 1962. gada mačā par pasaules čempiones titulu. 1968. gadā apbalvots ar PSRS Nopelniem bagātā trenera nosaukumu, bet 1969. gadā saņēmis Ukrainas PSR Nopelniem bagātā trenera nosaukumu.
Plakanciems

Vēsture

Apdzīvotā vieta Plakani (Plakahnen) veidojusies pie kroga Olaines—Iecavas ceļa malā. Pirmā pasaules kara laikā 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljons 1915. gada 29. oktobrī pie Plakanu mājām apturēja vācu karaspēka uzbrukumu Rīgas virzienā un atspieda vācu vienības atpakaļ aiz Kurzemes guberņas robežas.
Plakanciems padomju gados izveidojies kā kolhoza «Ķekava» ciemats.
Egons Dārziņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1894. gada 24. oktobrī Bārbeles pagasta "Līplantos" zemnieka Mārtiņa Dārziņa ģimenē. Studēja dabaszinātnes Pēterburgas universitātē, Latvijas brīvības cīņu laikā dienēja Latvijas armijā (1919-1920). Studēja medicīnu Latvijas Universitātē (līdz 1924), papildinājās L. Pastēra institūtā Parīzē, Listēra institūtā Londonā, Frankfurtē pie Mainas un Kopenhāgenā. Bija Latvijas Universitātes medicīnas fakultātes asistents (1928), privātdocents (1930), profesors (1941). Mikrobioloģijas katedras vadītājs (1939). Piedalījās Latvijas sanitāro likumu un noteikumu izstrādāšanā. Pētīja smagās eļļas "Silvanola" pielietošana tuberkulozes un lepras ārstēšanā. Otrā pasaules kara laikā bija ārsts Rīgas pilsētas 2. slimnīcā iekārtotajā kara hospitālī (Kriegslazarett 4/608).
Kara beigās devās trimdā uz Vāciju, kur strādāja par mikrobiologu Mārburgā. 1950. gadā pārcēlās uz dzīvi Brazīlijā, tad ASV, kur no 1952. gada dzīvoja Mineapolē, bija Mineapoles piepilsētas Anokas slimnīcas laboratorijas vadītājs un Minesotas universitātes pētnieks. Publicēja pamatīgu medicīnas grāmatu par tuberkulozi angļu valodā. Miris 1966. gada 13. augustā Anokā.
Roberts Langs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Langs uzsāka 1988.—89. gada sezonā, kad debitēja Čehoslovākijas hokeja līgas kluba HK Litvīnova rindās. Komandas sastāvā hokejists aizvadīja vēl nākamās trīs sezonas, līdz 1992. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku.
1992.—93. gada sezonā hokejistam izdevās debitēt NHL, aizvadot 11 spēles Losandželosas "Kings" sastāvā, taču atlikušo sezonas daļu Langs aizvadīja IHL. 1994.—95. gada sezonā hokejistam izdevās nostiprināties "Kings" rindās, taču 1996. gadā atgriezās Eiropā, 1996.—97. gada sezonu aizvadot Čehijas Ekstralīgas klubā Prāgas "Sparta".
1997. gada septembrī Langs noslēdza līgumu ar Pitsburgas "Penguins", nākamajās sezonās strauji augot Langa rezultativitātei. 2000.—01. gada sezonā bija rezultatīvākā hokejista NHL karjerā, tajā 82 spēlēs atzīmējoties ar 80 punktiem.
2002. gada vasarā Langs kļuva par brīvo aģentu un noslēdza līgumu ar Vašingtonas "Capitals" vienību. 2003.—04. gada sezona Langam izdevās ļoti rezultatīva, taču sezonas izskaņā hokejists tika aizmainīts uz Detroitas "Red Wings".
2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Langs nespēlēja, taču 2005.—06. gada sezonā turpināja karjeru "Red Wings" sastāvā. 2007.—08. gada sezonu Langs aizvadīja Čikāgas "Blackhawks" rindās, pēc sezonas noslēguma tiekot aizmainīts uz Monreālas "Canadiens", kuras rindās uzbrucējs aizvadīja nākamo sezonu.
2009.—10. gada sezonu Langs nospēlēja Fīniksas "Coyotes" sastāvā, sezonas beigās noslēdzot savu profesionālā spēlētāja karjeru.
Čehoslovākijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 1992. gada Olimpiskajās spēlēs, kā arī 1992. gada Pasaules čempionātā.
Čehijas hokeja izlases rindās izcīnījis 1998. gada Olimpisko zelta medaļu, 2006. gadā tai pievienojot bronzas medaļu. Tāpat Langs izcīnījis 1997. gada Pasaules čempionāta bronzas medaļas.
Meteņi

Izcelsme

Meteņu svinēšanā saglabājušās senas vecā gada aizvadīšanas tradīcijas, jo senajām indoeiropiešu tautām gadumija bijusi tagadējā februāra vidū. Agrāk latviski ar vārdu „meti” apzīmēja laika griežus, mēru. Sākotnējā nozīme vēl tagad saglabājusies vārdā "laikmets". Lietuviski "metai" vēl tagad nozīmē "gads".

Nosaukumi citās valodās

Līvu apdzīvotajos novados un Rīgā šie svētki tika saukti par vastlāvjiem (iespējams, nosaukums cēlies no vācu Fastnacht — bada nakts). Citur tos sauca arī par Lastavāgu, Aizgavēni, Miesmeti, Buduļu vakaru, Pīrāgu dienu. Lietuvieši to sauc par užgavenes, igauņi par vastlapäev. Krieviem un citām ortodoksās kristietības tautām šie svētki pazīstami kā masļeņica (krievu: Масленица, baltkrievu: масьленіца, ukraiņu: масниця).
Citur Eiropā un Amerikā šie svētki sakrīt ar karnevālu laiku un tiek dēvēti par "trekno otrdienu" (franču: Mardi gras, vācu: Fastnacht, itāļu: Martedì grasso, angļu: Shrove Tuesday) vai "pankūku dienu" (Pancake Day). Latīņu zemēs to sauc par carnaval, carnival jeb "gaļas balle", svētki ar pieēšanos pēc kuriem nāk gavēnis. Tam ir arī kāda sakarība ar Romas impērijas laiku tradīciju svinēt "muļķu dienu" 1. aprīlī. Tajā notiek masku gājieni (maskarad), visādas izdarības un negausīga izēšanās un dzeršana. Atvadās no ziemas tiek dedzināts vecais gads (alegoriska čūska vai pūķis), salmu lelle, bluķis, kura pelni apmēslo zemi, lai jaunais gads būtu auglīgs.

Svētku tradīcijas

Meteņos bija jāēd un jādzer līdz mielēm. Šajā laikā tika kautas cūkas, tāpēc tradicionālie svētku ēdieni bija cūkas galva un plāceņi. Vecāki meta dāvanas saviem bērniem no istabas augšas, jo Laima meteņos no augšas metot savas dāvanas. Tāpat kā visos ziemas svētkos, arī šajā laikā gājuši ķekatās un budēļos, gājuši un braukuši ciemos. Tic, ka jo tālāk Meteņu dienā ciemojas, jo labāka raža gaidāma nākamajā vasarā.
Tiek dedzināts Saulgriežu ugunskurs, veikti rituāli ar raganu mēļu siešanu un ziedojumiem. Ugunskurā tiek sadedzināti pagājušās vasaras Līgo svētku vainagi. Itin bieži dedzina salmus, dažviet no salmiem ir darināti kādi tēli, kuri vispirms noripināti no kalna un tad sadedzināti, — tiek sadedzināta un projām raidīta ziema.
Another Town, Another Train

Kaverversijas

1974. gadā grupa Schytts ierakstīja dziesmas zviedru valodas versiju Lv annans stad, lv annans vän. 1977. gadā Zviedrijas kantrīmūzikas grupa Nashville Train, kuras sastāvā bija vairāki ABBA ierakstu sesiju mūziķi, izdeva savu versiju šai dziesmai. Dziesma tika izdota 1977. gadā albuma ABBA Our Way sastāvā caur ABBA ierakstu kompāniju Polar Music. 1991. gadā Eirovīzijas dalībniece Kikija Danielšone izpildīja šo dziesmu savā albumā Vägen hem till dej.
Olaine (stacija)

Vēsture

Stacija izveidota 1868. gadā kā viena no četrām sākotnējām stacijām (St. Olai) uz šīs dzelzceļa līnijas. 1915. gada oktobrī Vācijas armija ieņēma Olaines dzelzceļa staciju un no Jelgavas līdz Olainei izbūvēja Eiropas platuma sliežu ceļu savu frontes pozīciju apgādei, kas šeit saglabājās līdz pat Rīgas operācijai 1917. gada septembrī. 
Līdz ar Vācijas armijas ienākšanu stacijas ēka tika nopostīta. Tā tika atjaunota 1920. gados.
Līdz pat 2009. gada nogalei uz Olaini daudzus gadus kursēja speciāls darba dienu elektrovilciena maršruts Olaine—Rīga. Stacijā abos virzienos līdz 2010. gada 15. februāra rītam pieturēja  dīzeļvilciena Rīga—Reņģe—Rīga reisi.
Mazkrievija

Mazkrievija, jeb Mazā Krievija (krievu: Малороссия, Малая Русь, Малая Россия; kalks no viduslaiku grieķu: Μικρὰ ΏΡωσσία) ir dažādu Ukrainas zemju vēsturisks nosaukums. Mūsdienās šo terminu oficiāli nelieto, bet to mēģina atjaunot Ukrainas vienotības pretinieki.

Vēsture

1253. gadā Romas pāvests Inocents IV izsludināja krusta karu pret Mongoļu impērijas invāziju Krievzemē un 1254. gadā piešķīra Galīcijas-Volīnijas lielkņazam Danielam Romanovičam titulu Krievijas karalis (rex Rutheniae).
Pēc Krievijas ortodoksās baznīcas sadalīšanās divās metropolijās 1303. gadā Konstantinopoles patriarhātā ieviesās Mazkrievijas apzīmējums, ar Lielkrieviju apzīmējot Kijevas metropolīta daļu Zelta Ordai pakļautajā Krievzemē. Zināms, ka 1335. gadā Galīcijas-Volīnijas kņazs Jurijs Boļeslavs (Юрій-Болеслав Тройденович, valdīja 1324-1340) vēstulē Vācu ordenim sevi dēvēja par "Visas Mazkrievijas hercogu" (latīņu: dux totius Rusiæ Minoris).
Laikā no 15. līdz 16. gadsimtam Polijai un Lietuvai pakļautās austrumslāvu zemes dēvēja par Krievzemi, bet Maskavas lielkņaziem pakļautās zemes par Maskaviju.
Pēc Krievijas caristes izveidošanās 17. gadsimtā Mazkrievijas nosaukumu attiecināja uz senkrievu zemēm, kas atradās Žečpospoļitas sastāvā. Pēc 1654. gada Perejaslavas radas lēmuma, ar Mazkrieviju ("Kreisā krasta Ukraina") apzīmēja tobrīd Krievijas okupētās Ukrainas ziemeļu un сentrālo daļu, kas kā Ukrainas hetmanāta daļa tika pakļauta Krievijas caristes protektorātam.
Pēc Andrusova pamiera līguma Krievijas cars Aleksejs I Romanovs un viņa pēcnācējs Fjodors III Romanovs savam titulam pievienoja nosaukumu "visas Lielās un Mazās un Baltās Krievijas patvaldnieks" (krievu: всея Великия и Малыя и Белыя России Самодержец).
Krievijas impērijas ķeizars Aleksandrs I 1802. gadā Dņepras kreisā krasta Ukrainā lika izveidot Mazkrievijas ģenerālgubernatūru ar pārvaldes centru Poltavā. 1835. gadā to pārdēvēja par Čerņigovas, Poltavas un Harkovas ģenerālgubernatūru ar centru Poltavā (1835-1837), vēlāk Harkovā (1837-1856). 
Pēc ģenerālgubernatūras likvidēšanas 1856. gadā vārds Mazkrievija pakāpeniski kļuva par visas Ukrainas sinonīmu. No 1917. gada Ukrainas PSR sastāvā.
2004. gada vasaras olimpiskās spēles

Gatavošanās

2004. gada 13. novembrī Grieķijas valdība paziņoja kopējās izmaksas par olimpisko spēļu organizēšanu - 8,954 miljardi eiro, cenā iekļaujot arī izdevumus par drošību, kas sastādīja 1,08 miljardu. NBC Universal kompānija samaksāja SOK 793 miljonus ASV dolāru par tiesībām olimpiādi translēt ASV, tā bija rekordliela summa. Starp sešiem "NBC Universal" televīzijas kanāliem (NBC, CNBC, MSNBC, Bravo, USA Network un Telemundo) olimpiskās spēles tika pārraidītas 24 stundas diennaktī, septiņas dienas nedēļā.
Pēc 2001. gada 11. septembrī notikušajiem teroraktiem izskanēja bažas, ka teroristi varētu apdraudēt arī olimpiādes darbību. Grieķi tādēļ palielināja naudas summu, kas veltīta drošības nodrošināšanai. Atēnās un visos olimpiskajos objektos patrulēja aptuveni 70 000 policistu. Pēc grieķu lūguma arī Eiropas Savienība un NATO palīdzēja drošības jautājumos.
Kad SOK izrādīja pretenzijas pret olimpisko objektu celtniecības ātrumu, tika izveidota jauna organizatoriskā komiteja, tās prezidents - Džianna Angelopuloss-Daskalaki. Viņa vadībā līdz olimpiādes sākumam tika uzbūvētas vienas no modernākajām sporta celtnēm pasaulē.

Celtniecība

Tā kā līdz pat 2004. gada maija beigām vairāku celtņu pabeigšana kavējās, organizatori nolēma peldēšanas centram jumtu nebūvēt. Tiesa, jau pašā sākumā jumts nebija obligāta prasība. Olimpiskais stadions, vieta, kur organizēja atklāšanas un noslēguma ceremonijas, tika nodots eksplutācijā tikai divus mēnešus pirms olimpiādes sākuma. Šim stadionam bija elegants stikla jumts, ko dizainēja spāņu arhitekts Santjago Kalatrava. Viņš bija arī velodroma dizaina autors.
Infrastruktūras daļas, piemēram, tramvaja līnija, kas savieno Atēnu dienvidu daļu ar pilsētas centru, pat divus mēnešus pirms spēļu sākuma kavējās. Pēdējā brīža steiga bija viena no lielākajām olimpisko spēļu vēsturē. Lai gan viss liecināja par pretējo, grieķi uzstājīgi turpināja sacīt, ka visu paspēs laikā. Tā arī notika - jūlijā un augustā visas celtnes bija gatavas lietošanai. Augustā oficiāli tika pabeigts un nodots ekspluatācijā olimpiskais stadions.
Būvniecības laikā dzīvību zaudēja 14 cilvēki, lielākā daļa no viņiem nebija no Grieķijas.

Talismani

Jau kopš 1968. gada ziemas olimpiskajām spēlēm Grenoblē, Francijā neatņemama olimpiādes sastāvdaļa ir talismani. Atēnu olimpiskajām spēlēm bija divi oficiālie talismani - Atēna un Fivoss. Brālis un māsa tika nosaukti Atēnas, sengrieķu mitoloģijas gudrības un taisnīga kara dievietes, un Fēbusa, sengrieķu mitoloģijas gaismas un mūzikas dieva, vārdā.
Lāpa

Lāpa ir mākslīgi izveidots gaismas un uguns avots, kas parasti sastāv no stieņveida koka gabala, kam viens gals aptīts ar degtspējīgu šķidrumu piesūcinātu audumu, bet otrs gals paredzēts turēšanai.

Lāpu lietojums

Lāpas ir tikušas un tiek lietotas dažādos nolūkos.
Senie cilvēki lāpas izmantoja kā gaismas avotus, piemēram, lai varētu pārvietoties alās, kā arī dzīvnieku atbaidīšanai.
Reizēm lāpas tiek ievietotas turētājos, kas nostiprināti augstu pie sienas, lai izgaismotu ejas, piemēram, pilīs.
Lāpas tiek lietotas arī dažādos svētkos un gājienos.

Lāpas Olimpiskajās spēlēs

Plašs lāpu lietojums ir Olimpiskajās spēlēs. Sākumā koncentrējot saules gaismu, tiek aizdegta kāda lāpa. Ar šo un citām lāpām olimpiskā uguns tiek nogādāta līdz lielai olimpiskai lāpai spēļu norises vietā. Lielajā lāpā uguns bez pārtraukuma deg līdz spēļu beigām.

Lāpas cirkā

Reizēm lāpas tiek izmantotas arī cirkus priekšnesumos. Ar degošām lāpām var žonglēt, tās izmanto uguns rīšanai, pūšanai un citos trikos.
Madeira

Nosaukuma izcelsme

Madeiras (IPA: [mɐ'deiɾɐ]) nosaukums ir cēlies no portugāļu valodas un nozīmē "koksne" jeb "koks". Šo vārdu salai piešķīra portugāļu jūrasbraucēji, kuri 15. gadsimta sākumā kolonizēja līdz tam neapdzīvoto arhipelāgu. Par Madeiras oficiālajiem atklājējiem tiek uzskatīti portugāļu jūrasbraucēji, kapteiņi Žuau Gonsalvešs Zarku un Trištau Vašs Teišeira, kuri 1418. gadā nonāca salā, kurai deva nosaukumu Portusantu. Nākamajā gadā cita ekspedīcija ar kapteini Bartolomeu Pereštrellu atklāja arhipelāga lielāko salu, kurai deva nosaukumu Madeira. Pirmo reizi nosaukums "Ilha da Madeira" (burtiski "Koku sala") minēts 1433. gada dokumentos.