google/wiki40b huggingface dataset:
Sojuz TMA-17

Lidojuma gaita

Starts notika 20.12.2009. 21:52 UTC no Baikonuras kosmodroma ar nesējraķeti Sojuz-FG. 
Ar SKS pie Zarja moduļa kosmosa kuģis saslēdzās 22. decembrī 22:48 UTC. Pēc hermētiskuma pārbaudēm lūkas uz staciju tika atvērtas 00:35 UTC.
2010. gada 12. maijā Sojuz TMA-17 tika pārvietots no Zarja moduļa augšējā porta uz Zvezda moduļa pakaļgala portu, lai atbrīvotu vietu jaunam modulim Rassvet, kuru paredzēts stacijā nogādāt misijas STS-132 laikā. Tā kā kosmosa kuģis kalpo ka glābšanas laiva kosmonautiem Kotovam, Krīmeram un Noguči, tad viņi pārvietošanas laikā atradās kuģī. 13:23 UTC tika dota komanda atvienošanai, kas ilga trīs minūtes. 13:53:09 UTC Sojuz TMA-17 pievienojās pie Zarja. Visa operācija no lūku aizvēršanas līdz atvēršanai ilga 5 stundas 40 minūtes un to manuālā režīmā vadīja Oļegs Kotovs.
2010. gada 2. jūnijā 00:04:13 UTC Sojuz TMA-17 ar Kotovu, Krīmeru un Noguči atvienojās no stacijas. 02:34:40 UTC kosmosa kuģa dzinēji tika ieslēgti bremzēšanas manevram. 03:24 UTC Sojuz TMA-17 nolaižamais aparāts piezemējās 
148 km uz dienvidaustrumiem no Kazahstānas pilsētaso Džezkazganas.
Asspalvainās zemes vāveres

Izskats un ieradumi

Asspalvaino zemes vāveru cilti raksturo to kažoks, apspalvojuma asspalvainais raksturs. Lielākajai daļai kažoka krāsojumā ir svītra, tā var būt gan balta, gan melna, kas izceļas uz rudās vai brūnās pamatkrāsas. Svītra var būt viena uz muguras vai vairākas uz sāniem. Ķermeņa garums ir 16—46 cm, astes garums 7—27 cm, svars 300—945 g. Tām ir gari, gandrīz taisni nagi, kas ir daudz garāki kā citām vāverēm, un ausis ir ļoti mazas jeb to gandrīz nav. Galvaskauss šīs cilts vāverēm ir šaurāks un garāks kā parastajām koku vāverēm.
Visas asspalvainās vāveres dzīvo tikai uz zemes, dabiskās slēptuvēs zem akmeņiem vai izrok alas pašas. Alās tās slēpjas no dienas saules, plēsējiem, un alās tiek izaudzināti bērni. Nav ziņu par to, ka vāveres veidotu barības krājumus. Tā kā klimats, kurā dzīvo asspalvainās zemes vāveres, ir karsts, tad tās ir aktīvas agri no rīta vai vēlu vakarā. Tās barojas ar saknēm, sēklām, augļiem un kukaiņiem.
Septiņi jaunie dabas brīnumi

Septiņi jaunie dabas brīnumi ir projekts, kas norisinājās no 2007 līdz 2011. gadam, kura laikā tika notiekti septiņi jaunie dabas brīnumi, izmantojot globālo aptauju. Tika nolemts par septiņu jauno dabas brīnumu saraksta izveidošanu, pēc Septiņu jauno pasaules brīnumu lielās popularitātes. Lai noteiktu uzvarētājus, tika rīkota balsošana internetā, kurā piedalījās vairāk kā 500 miljoni cilvēku no visas pasaules. Projekts tika sadalīts trīs kārtās. Pirmajā notika atbilstošu objektu pieteikšana. Otrajā kārtā ar balsošanu tika izvēlēts 28 pusfinālists, un beigās paziņoti septiņi uzvarētāji. Šo konkursu vadīja Šveices kanādietis Bernards Vēbers un New7Wonders fonds. Balsojums beidzās 2011. gada 11. septembrī.

Posmu kampaņas

Septiņu jauno dabas brīnumu kampaņa sākās 2007. gadā, uzreiz pēc kampaņas tika paziņoti 7 jaunie dabas brīnumi. Šajā kampaņā piedalījās vairāk nekā 100 miljoni lietotāju. No vairāk nekā 440 pretendentiem 220 pasaules valstīs tika izveidots Top77, nu kuriem ar ekspertu ieteikumiem no profesora Federiko Majora tika izvēlēti 28 objekti turpmākai dalībai. Balsošana notika līdz 2011. gada novembrim un tās gaitā New7Wonders pasaules tūrē tika apsekots un apmeklēts katrs no finālistiem, lai varētu ar šiem objektiem iepazīstināt visu pasauli.

Kritika

Indonēzijas tūrisma viceministrs atzina, ka New7Wonders fonds izmanto negodīgu taktiku, draudot no saraksta izņemt Komodo nacionālo parku, jo Indonēzija atteicās uzņemt deklarācijas ceremoniju par 35 miljoniem dolāru. Kaut arī New7Wonders ir Šveices bezpeļņas organizācija, kas saskaņā ar Šveices likumiem nav absolūti nekādu pārskatu un citas darbības, kas saistītas ar balsošanu un citu loģistikas pienākumu administrēšanu, to vada bezpeļņas organizācija — New Open World Corporation.
Antons Megnis

Dzīvesgājums

Dzimis daudzbērnu zemnieku Andreja un Annas Megņu ģimenē Alšvangas pagasta "Jaunarājos"  (tagad Gudenieku pagastā). Par mākslu sāka interesēties agrā jaunībā. Gleznotāja māte bijusi ļoti reliģiska un gribējusi, lai dēls (kurš bija ģimenē otrais jaunākais bērns) mācītos teoloģiju, un piekritusi dēla izvēlei studēt glezniecību tikai ar norunu, ka viņš gleznos svētbildes. Par mākslinieka uzgleznotām svētbildēm gan nekādu liecību nav.
Jau mācoties Liepājas Daiļamatniecības vidusskolā, bet jo sevišķi studiju gados Mākslas akadēmijā izpaudās Megņa dotības monumentālajā glezniecībā. Viņa darbi guva ievērību akadēmijas studentu izstādēs. Akadēmijā Megnis mācījās profesora Jāņa Kugas meistardarbnīcā un beidza to 1941.gadā ar mākslinieka dekoratora grādu.
Strādājis par pedagogu Kuldīgas un Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā, par mākslinieciskās darbnīcas vadītāju uzņēmumā „Māra”, monumentālās noformēšanas darbos kombinātā „Māksla”.
Pastāvīgās studijās un meklējumos Megnis lielu vērību veltīja klasiskajam mantojumam, analizēja un pārvērtēja vecmeistaru kompozīcijas principus un paņēmienus. Gadu gaitā viņa daiļrade guvusi visai plašu sazarojumu, jo mākslinieks darbojies gan dažādās dekoratīvās glezniecības jomās, gan stājglezniecībā.
Gleznas raksturo dinamika, ekspresija, interesanta krāsu gamma, oriģināla gleznojuma maniere. Spilgta lappuse mākslinieka daiļradē ir viņa sasniegumi akvareļglezniecībā.
Izstādēs Megnis piedalījies kopš 1933.gada. Bija Mākslinieku savienības biedrs kopš 1961. gada. Gleznojis galvenokārt ainavas — smagnējas, monumentāli vērienīgas, krāsu klājis biezi un kontrastaini. Otrs tuvākais temats, kā mākslinieks pats teicis, mūžīgais, vispārcilvēciskais — mīlestība, māte, sieviete.
Dzīvojis Ikšķilē. Sieva Irēna Megne – keramiķe.
Apvienotie Arābu Emirāti

Iedzīvotāji

Pēc 2014. gada datiem Apvienotajos Arābu Emirātos dzīvoja 9 581 000 iedzīvotāji, no kuriem tikai 13% iedzīvotāji ir AAE pilsoņi, bet pārējie ir nepilsoņi. Nepilsoņi var pretendēt uz AAE pilsonības iegūšanu pēc divdesmit valstī nodzīvotiem gadiem, ja viņiem nav kriminālu pārkāpumu un viņi prot teicami runāt arābiski. 2009. gadā 58,4% AAE iedzīvotāju bija imigranti no Indijas, Pakistānas un Bangladešas, 16,7% bija no citām Āzijas valstīm, bet 8,4% jeb apmēram 500 000 iedzīvotāju bija no Rietumvalstīm. Lielākā etniskā grupa ir indieši (25%), tad seko pakistāņi (12%), arābi (9%), bengāļi (7%) un filipīnieši (5%).
Gustavs Nīkvists

Spēlētāja karjera

Juniora gados spēlēja Malmē, taču uzreiz pēc tam, kad tika izvēlēts 2008. gada NHL draftā, Nīkvists pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur sāka studēt. Nākamās trīs sezonas Nīkvists aizvadīja Menas universitātes NCAA komandā. 2009.—10. gada sezonā viņš bija NCAA rezultatīvākais spēlētājs.
2011.—12. gada sezonu viņš aizvadīja AHL vienībā Grendreipidsas "Griffins". Tiesa, jau 2011. gada 1. novembrī viņš piedzīvoja arī savu NHL debiju, sezonas gaitā Detroitas "Red Wings" rindās kopumā aizvadot 18 spēles. Arī 2012.—13. gada sezonas NHL lokauta laikā spēlēja "Griffins" sastāvā. Pēc lokauta beigām Nīkvistam izdevās nostiprināties "Red Wings" sastāvā. Sezonas izskaņā, "Red Wings" tiekot izslēgtai no tālākas cīņas par Stenlija kausu, Nīkvists atgriezās Grendreipidsas "Griffins", kopā ar komandu izcīnot Kaldera kausu.
Lai gan sezonas gaitā aizvadīja vien 57 spēles, 2013.—14. gada sezonu Nīkvists noslēdza jau kā trešais rezultatīvākais komandas spēlētājs, vien par punktu atpaliekot no Daniela Alfredsona un Niklasa Kronvala.
2019. gadā tika aizmainīts uz Sanhosē "Sharks", savukārt vasarā noslēdza četru gadu līgumu ar Kolumbusas "Blue Jackets".
Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis 2014. gada Olimpiskā turnīra sudraba medaļas, kā arī bronzu 2014. gada Pasaules čempionātā.
Ulmaņa 5. Ministru kabinets

Kārļa Ulmaņa vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 1934. gada 16. maija līdz 1940. gada 19. jūnijam. Tā brīža premjerministrs Kārlis Ulmanis veica apvērsumu, pēc kura tika aizliegtas politiskās partijas, kā arī apturēta Saeimas un Satversmes darbība. Ulmaņa sastādītā valdība kļuva par vienīgo lēmējinstitūciju valstī. Valdība pārtrauca darbību neilgi pēc Latvijas okupācijas.
Sakellari pussala

Sakellari pussala ir ap 60 km gara un līdz 40 km plata ar ledu klāta pussala Enderbiju Zemē Austrumantarktīdā, Kosmonautu jūras piekrastē. Ziemeļrietumos to apskalo Amundsena līcis, dienvidrietumos — Keisija līcis. Ziemeļrietumos ap 12 km platais Stailsa šaurums pussalu atdala no Vaitailendas. Pussalas ziemeļdaļu aizņem līdz 400 m augstais Dingla leduskupols. Galējais ziemeļu punkts ir Stretena rags. Piekrastē nelieli šelfa ledāji: ziemeļaustrumos Portera un Vaijersa ledāji, dienvidrietumos — Zubčatija šelfa ledājs. Apvidu pirmās pētījušas Austrālijas (1956-1957) un PSRS (1957) antarktiskās ekspedīcijas. Pussala nosaukta par godu krievu zinātniekam un kuģotājam Nikolajam Sakellari (Николай Сакеллари).
Astoņkāju dzimta

Izskats un īpašības

Astoņkāju dzimtas galvkājiem nav nedz iekšējā, nedz ārējā skeleta, līdz ar to ķermeņi ir mīksti un ļoti plastiski. Tie ir spējīgi ielīst un noslēpties visneiedomājamākās vietās. Kad slēptuvei garām peld kāds krabis vai molusks, astoņkājis izbāž taustekli un to saķer. Slēptuvi var atpazīt pēc krabju čaulām, kas parasti mētājas turpat netālu. Lai arī astoņkāji elpo ar žaunām, tie spēj īsu brīdi atrasties uz sauszemes.
Mazākais dzimtas astoņkājis ir pundurastoņkājis (Octopus wolfi), kas sver mazāk nekā 1 grams un kura garums ir 1,5 cm. Tas ir arī pasaules mazākais astoņkājis visā astoņkāju kārtā (Octopoda). Lielākais ir Dofleina milzu astoņkājis (Enteroctopus dofleini). Lielākie indivīdi spēj sasniegt 150 kg masu, un to taustekļu izplētums ir 5 metri. Visi astoņkāji ir muskuļoti un spēcīgi dzīvnieki. Uz to taustekļiem ir 2 rindas ar piesūcekņiem. To ķermeņa proporcijas ir dažādas. Ir sugas, kuru taustekļi ir 2 reizes garāki nekā mantija, piemēram, zilo gredzenu astoņkājis (Hapalochlaena lunulata), un sugas, kuru taustekļi ir 10 reizes garāki nekā mantija, piemēram, joslotais garkāju astoņkājis (Ameloctopus litoralis).

Vairošanās

Astoņkāju dzimtas dzīvnieki pārojas, tēviņam izmantojot īpaši tam piemēroto trešo kāju jeb hektokotilus, pa kuru sperma tiek ievadīta mātītes olvadā. Sperma atrodas spermas paciņās - spermatoforās, kuras slīd pa hektokotila vaļējo rievu līdz karotes formas taustekļa galam - lingulai. Mātīte spēj uzglabāt tēviņa spermu līdz 10 mēnešiem. Daudzu sugu mātītes sapārojas un glabā tēviņa spermu līdz dzimumbriedumam. Apaugļošanās notiek brīdī, kad olas slīd cauri olvadam.
Olu izmēri atkarībā no sugas var būt ļoti dažādi. Lielākās olas ir 30 mm garas, bet mazākās 1,5 mm. Astoņkājiem, kuru olas ir lielas, olu skaits ir salīdzinoši mazs, apmēram 50, bet mazo olu astoņkājiem var būt 600 000 olu. Kad no lielajām olām izšķiļas astoņkāji, tie ir labi attīstījušies un uzreiz piemēroti dzīvei uz jūras dibena. Mazo olu astoņkāji pēc izšķilšanās ir daļa no zooplanktona. Tiem ir īsas kājas ar dažiem piesūcekņiem.
Visas astoņkāju dzimtas sugu mātītes rūpējas par savām olām. Tās nepamet olas līdz brīdim, kad izšķiļas mazie astoņkāji. Mātīte olas ne tikai sargā no plēsējiem, bet arī tās apskalo ar tīru un skābekli bagātinātu ūdeni. Ja temperatūra nav pietiekami augsta, astoņkāji olās attīstās lēnāk nekā siltākā ūdenī. Ja temperatūra ir 20 °C, attīstība noris 30 dienas, bet pie 15 °C - 65 dienas. Toties karoškāju astoņkāja (Bathypolypus arcticus) lielajām olām ir nepieciešams gads.
Lielākā daļa mātīšu drīz pēc tam, kad mazuļi ir izšķīlušies, mirst. Bet ir daži izņēmumi. Piemēram, mazā joslotā astoņkāja (Octopus chierchiae) mātīte pēc mazuļu izšķilšanās atsāk baroties. Pēc kāda laika tās atkal dēj olas.
Lionels Kizerickis

Biogrāfija

Piedzimis Igaunijas vācbaltiešu ģimenē. No 1825. līdz 1829. gadam studējis tiesības un valodas Tērbatas universitātē. Vēlāk strādājis gan par matemātikas skolotāju, gan par pianistu un diriģentu. Ar šahu sācis aizrauties 17 gadu vecumā. 1839. gadā devies uz Parīzi, lai kļūtu par profesionālu šahistu. Parīzē bijis viens no tā laika ievērojamās šaha kafejnīcas "Café de la Régence" pastāvīgajiem apmeklētājiem. Pelnījies spēlējot šahu uz naudu, kā arī pasniedzot privātas šaha mācību stundas. 1846. gadā izdevis grāmatu "Cinquante partie" ("Piecdesmit partijas"), kurā bijušas apkopotas viņa labākās partijas. Tajā pašā gadā devies uz Londonu, kur aizvadījis mačus ar labākajiem angļu šahistiem. Kizereckis atstājis laba spēlētāja iespaidu, tomēr viņa nervozā daba bijusi mazpiemērota nopietniem turnīriem. 1851. gadā piedalījies pirmajā Londonas starptautiskajā šaha turnīrā, kur pirmajā kārtā pēc izslēgšanas sistēmas zaudējis Ādolfam Andersenam ar ½:2½. Šī turnīra laikā starp abiem šahistiem ir notikusi arī pazīstamā "Nemirstīgā partija", kurā Andersens uzvarējis ar lielisku upuru sēriju. Bijis pirmā šaha žurnāla "Le Palamède" redaktors, vēlāk no 1849. līdz 1851. gadam izdevis savu šaha žurnālu "La Régence". Žurnāls bijis finansiāli neveiksmīgs, tā bankrots bijis par iemeslu Kizerecka priekšlaicīgajai nāvei vienā no Parīzes psihiatriskajām patversmēm. Šaha vēsturē iegājis kā spilgts aktīva uzbrūkošā stila pārstāvis.
Nobela prēmija ķīmijā

Nobela prēmija ķīmijā (zviedru: Nobelpriset i kemi) ir ikgadējs apbalvojums, kuru kopš 1901. gada pasniedz par sasniegumiem ķīmijā. Tā ir viena no piecām Alfrēda Nobela 1895. gadā dibinātajām Nobela prēmijām, kura tiek pasniegta piecās dažādās jomās: fizikā, ķīmijā, literatūrā, miera veicināšanā un fizioloģijā vai medicīnā. To pasniedz Zviedrijas Karaliskā Zinātņu Akadēmija svinīgā ceremonijā Zviedrijas galvaspilsētā Stokholmā katru gadu 10. decembrī (A. Nobela nāves dienā). Pirmo Nobela prēmiju ķīmijā saņēma nīderlandiešu ķīmiķis Jakobs vant Hofs (Jacobus van 't Hoff) par ķīmiskās dinamikas likumsakarību un osmotiskā spiediena šķīduma atklāšanu. Šī ir augstākā balva, ko iespējams saņemt ķīmijā.
Brūce

Brūce (latīņu: vulnus) ir ādas, gļotādas vai dziļāk esošo audu un iekšējo orgānu veseluma mehānisks bojājums ar vienlaikus bojātiem ārējiem apvalkiem.
Enduro

Enduro sprints

Enduro sprints atšķirībā no klasiskā enduro norisinās vienu dienu noslēgtā marķētā trasē un netiek izmantoti koplietošanas ceļi. Piedalīties var gan ar enduro, gan krosa motocikliem. Enduro sprinta sacensības notiek vairākos vienas dienas posmos. Posmu skaits katru gadu var būt atšķirīgs, taču nepārsniedzot maksimālo posmu skaitu – 5. Šo sacensību mērķis ir pārbaudīt motociklu un kvadriciklu sagatavotību un braucēju meistarību atbilstoši sacensību noteikumiem.
Enduro sprinta sacensības Latvijā pirmo reizi norisinājās 2012. gadā. Enduro komisija norādīja uz sekmīgu sacensību attīstību Latvijā un solīja veicināt plašāku Baltijas jūras valstu sportistu dalību tajās.
Tumšā matērija

Tumšā matērija astronomijā un kosmoloģijā ir apzīmējums matērijai, kas neizstaro nekādu elektromagnētisko starojumu un to nevar novērot tieši ar optiskām vai radio metodēm. Netieši par tās eksistenci liecina gravitācijas efekti. Tiek lēsts, ka tumšā matērija sastāda 83% no visas matērijas Visumā.
Tumšā matērija varētu būt barionu vai nebarionu matērija. Nelielas daļa tumšās matērijas varētu būt parastā matērija, kas kaut kādu apstākļu dēļ neizstaro vai ļoti maz izstaro elektromagnētisko starojumu. Lielākā daļa slēptās masas, domājams, tomēr nav veidota no atomiem un nemijiedarbojas ar parasto matēriju ar elektromagnētisko spēku palīdzību. Nebarionu matērija varētu būt neitrīno, kā arī tādas hipotētiskas daļiņas kā aksioni vai supersimetriskās daļiņas.
Nebarionu matērija tiek klasificēta atkarībā no to veidojošo daļiņu masas un (vai) to tipiskajiem ātrumiem (masīvākās daļiņas kustas lēnāk). Ir trīs nebarionu matērijas hipotēzes: karstā tumšā matērija, siltā tumšā matērija un aukstā tumšā matērija, kā arī vairākas to kombinācijas. Visvairāk diskutētā ir aukstā tumšā matērija, kuras pamatā par visiespējamāko uzskata neitralīno. Karstā tumšā matērija varētu sastāvēt no masīviem neitrīno.
Eksistē arī teorijas, kas galaktiku kustību anomālijas izskaidro bez slēptas masas nepieciešamības.

Izpētes vēsture

Slēptas, nenovērojamas matērijas esamību postulēja Frics Cvikijs 1934. gadā, novērojumos atklājot galaktiku kopā esošu galaktiku relatīvo ātrumu neatbilstību ar teorētiski aprēķināto. Vēlāki cita veida novērojumi apstiprināja tumšās matērijas esamību: galaktiku rotācijas ātrumi, gravitācijas lēcu efekti objektiem, kas atrodas galaktiku kopu aizmugurē, karstas gāzes sadalījums galaktikās un galaktiku kopās.
Deviņdesmitajos gados amerikāņu un austrāliešu zinātnieki pētīja zvaigznes, ko sauc par 1a tipa pārnovām. Šī veida pārnovu veido baltā pundurzvaigzne, kas uzsūc sevī blakus esošo zvaigzņu vielu. Brīdī, kad punduris sasniedz noteiktu lielumu, tas eksplodē, atbrīvojot datus pār pārnovas starojumu, astronomi var aprēķināt ne vien attālums līdz zvaigznei, bet arī tās kustības ātrumu un laiku, kad sākusi izstaroties gaisma. Pārnovas ir ļāvušas zinātniekiem izsekot Visuma izplešanās ātrumam daudzos dažādos laikos kopš Lielā Sprādziena brīža. Astronomi bija pārliecināti, ka visā Visumā pastāvēšanas laikā tā izplešanās ātruma būtu pastāvīgi jāsamazinās, jo gravitācijas spēkam būtu jāvelk viss kopā. Tāpēc iestājies liels šoks, kad izrādījās, ka Visuma izplešanās ātrums samazinājies pirmos 7 miljardu gadu pēc Lielā sprādziena, bet pēc tam sācis palielināties un turpina to darīt pašlaik. Tas bija pretrunā ar trīs gadsimta ceturkšņus valdījušo mācību, un būtu ticami, ja visu matēriju bīdītu nezināms dabas spēks, ko mūsdienās pazīst kā tumšo matēriju.
Tīrradņa elements

Tīrradņa elements ir tāds elements, kas atrodams dabā brīvā, ķīmiski nesaistītā veidā. Parasti ar to saprot minerālus, kas sastāv no viena ķīmiskā elementa, visbiežāk tie ir inerti metāli, kā zelts, varš vai sudrabs, kā arī to dabiski veidojušies sakausējumi. No nemetāliem brīvā veidā biežāk sastopams ogleklis (grafīta vai dimanta veidā) un sērs. Vispārīgā nozīmē pie tīrradņa elementiem pieskaitāmas arī vienelementa atmosfēras gāzes — slāpeklis, skābeklis, inertās gāzes.
Tīrradņa minerālu veidojumus, kas ir smagāki par vienu gramu un kas pēc izmēriem ir atšķirīgi no tos ietverošajiem minerāliem un iežiem, sauc par tīrradņiem.
Uz Zemes ķīmiski nesaistītā veidā var būt atrodami apmēram 45 ķīmiskie elementi, taču vairums no tiem — ļoti reti.
Vāli

Fon Vāli (vācu: von Wahl, De Wahl) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā zināma kopš 17. gadsimta un bija ierakstīta Vidzemes bruņniecības (1860), Igaunijas bruņniecības (1863) un Kurzemes bruņniecības matrikulās.

Vēsture

Vālu dzimta cēlusies no senas skotu Mac Dowall vai Mac Dougall of Makerstoun dzimtas. 1582. gadā virsnieks Roberts Albrehts Makdovals (1541–1641) pārcēlās uz dzīvi Mēklenburgā un iestājās Zviedrijas karaļa dienestā. Dzimtas uzvārds mainījās uz Duwall, vēlāk uz De Wahl. 
Viņa dēli ģenerālis Jakobs Duvāls (Jacob Duwall, 1589–1634) un pulkvedis Morics Duvāls (Mauritz Duwall, 1603–1655) par nopelniem Trīsdesmitgadu kara laikā 1638. gada tika imatrikulēti Zviedrijas bruņniecībā. 
Viņa mazdēls kapteinis Joahims Ādolfs De Vāls (1631–1705) pēc 1682. gada apmetās uz dzīvi Zviedru Vidzemes provincē. Viņa mazmazdēls Johans Georgs De Vāls (1682–1735) cīnījās Lielā Ziemeļu kara laikā Zviedrijas armijas Vidzemes pulkā (Livländisches Regiment) un no 1710. līdz 1722. gadam atradās krievu gūstā. Viņa pēcnācēji saimniekoja Vidzemes guberņas igauņu daļas muižās (Kawast, Pajus, Kawa, Köppo,  Tappik).
Ķirurgs Eduards Georgs fon Vāls bija Tērbatas Universitātes rektors (1881-1885).
Igaunijā dzīvojošais Edgars de Vāls (1867–1948) radīja jaunu valodu Occidental, kas mūsdienās tiek saukta par Interlingue.
Spoguļvīrs

Sižets

Topošais jurists Viks sapņo par karjeras panākumiem, tomēr ceļā uz tiem atrodas nedrošība un kautrība. Pēc tam, kad Viku uzrunā noslēpumains svešinieks Spoguļvīrs, viņš piekrīt sadarboties. Tomēr Viks nenojauš, ka drīzumā zaudēs kontroli pār savu dzīvi.
Oleksandrs Semeņenko

Šaha kompozīcija

Pirmo šaha uzdevumu Oleksandrs Semeņenko publicējis 1982. gadā. Kopš tā laika publicējis aptuveni 700 kompozīcijas, no tām apmēram 350 apbalvotas starptautiskos konkursos, tai skaitā 150 ar pirmo godalgu. Sastādījis galvenokārt palīgmata uzdevumus. Sekmīgi startējis duetā ar savu dvīņu brāli Valēriju Semeņenko. 
Oleksandrs  Semeņenko ir Ukrainas nopelniem bagātais sporta meistars šahā, Ukrainas lielmeistars šaha kompozīcijā. Vairākkārtīgs Ukrainas čempions individuālā un komandu ieskaitē. Ukrainas izlases komandas treneru padome loceklis. Ukrainas komandas sastāvā vienreiz kļuvis par pasaules čempionu, bet trīsreiz par vicečempionu. 
Viņš ir starptautiskais lielmeistars (2018) un starptautiskās kategorijas tiesnesis (2010) šaha kompozīcijā.
Ceturtajā (WCCI 2007—2009) un sestajā (WCCI 2013—2015) individuālā pasaules čempionātā  palīgmatu žanrā kļuva par pasaules čempionu, piektajā WCCI 2010—2012) — par vicečempionu. 
Triloģijas "Palīgmata antoloģija" (Антология кооперативного мата) līdzautors.
Andris Ogriņš

Biogrāfija

A. Ogriņš mācījies N. Draudziņas ģimnāzijā Rīgā, pēc tam studējis Rīgas Tehniskajā universitātē. Strādājis par pastnieku, datu ievades operatoru un Latvijas Sporta muzeja speciālistu. No 1999. gada strādājis par reklāmu reģistra datu apstrādes speciālistu.
A. Ogriņa pirmā dzejas publikācija ir dzejoļu kopa laikrakstā "Kultūras Forums" 2006. gada 13. oktobrī. 2008. gadā izdots viņa pirmais dzejoļu krājums "Es zvēru pie kraukļiem", autoram par to piešķirta Literatūras gada balva nominācijā "Spilgtākā debija", kā arī Starptautiskās Rakstnieku un tulkotāju mājas un Ventspils pilsētas domes Izcilības stipendija.
Turpmākajos gados izdevis vēl vairākas grāmatas. Krājumi "Zem pulksteņa pulkstenis" un "Plaukstu šķērsielas" nominēti Literatūras gada balvai nominācijā "Labākais dzejas krājums".
Kopā ar Māri Salēju atdzejojis Oļega Ļencoja dzejoļu krājumu „Pieceļas ieelpo..." (2014).
Ķemeru pamatskola

Vēsture

Ķemeru skolas pamatakmens likts 1930. gada 14. oktobrī, piedaloties Latvijas Republikas izglītības ministram E. Ziemelim, prāvestam V. Rozeniekam, sēravotu iestādes direktoram J. Lībietim un skolas pārzinim J. Liepiņam. Spāru svētki svinēti 1931.gada 21.martā, bet pabeigto Ķemeru sešgadīgo pamatskolu iesvētīja mācītājs O. Rozenieks 1934. gada 9. septembrī.
Skolas dibināšanas laikā skolā strādāja 5 skolotāji, mācījās 137 skolēni.  Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā to pārdēvēja par Ķemeru pilsētas tautas pamatskolu, kurā pēc kara beigām mācības notika gan latviešu, gan krievu valodā. 1956. gadā to pārveidoja par Ķemeru vidusskolu, bet 1959. gadā par Jūrmalas 3. vidusskolu, 1962. gadā skolai uzcēla piebūvi.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas skolai 1992. gadā atjaunoja Ķemeru vidusskolas nosaukumu, no 1998. gada mācības atkal notika vienīgi latviešu valodā. 
Skolēnu trūkuma dēļ 2016. gadā to pārveidoja par Ķemeru pamatskolu.

Ēka

Skolas ēka celta pēc Ķemeru pilsētas arhitekta R. Cināta un inženiera E. Veisa projekta. Dekoratīvos darbus veica Rīgas pilsētas amatniecības skolas audzēkņi mākslinieka E. Treilona vadībā. Ciļņus veidoja tēlniece Austra Akmentiņa (Tomsone). Celtne izmaksāja apmēram 120 tūkstošus latu.