google/wiki40b huggingface dataset:
Vanajan Autotehdas

Vēsture

Turpinājuma kara laikā, kad frontē tika zaudēti daudzi transportlīdzekļi, Somijas armijai bija nepieciešamas vismaz 7000 jaunas kravas mašīnas un autobusi. Arī civilām vajadzībām bija nepieciešami jauni transportlīdzekļi. Tika ierosināts palielināt autoražotāja Suomen Autoteollisuus ražošanas jaudas, uzbūvējot jaunu rūpnīcu. Tā kā valdībai radās šaubas par SAT spēju veiksmīgi realizēt šādu projektu un pēc importētāju iebildumiem pret priekšrocību došanu vienam uzņēmumam, tika nolemts dibināt jaunu uzņēmumu. Jaunais uzņēmums ar nosaukumu Yhteissisu Oy tika izveidots 1943. gada 20. martā. Bez valsts un Oy Suomen Autoteollisuus Ab jaunajā uzņēmumā piedalījās arī uzņēmumi A. Ahlstrom, Ata, Fiskars, Kone, Kymmene, Lokomo, W. Rosenlew , Suomen Gummitehdas, Suomen Kaapelitehdas, Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus, Strömberg un Yhtyneet Paperitehtaat.
Uzņēmums sākumā ražoja Sisu kravas mašīnas modeli S-21, kurš tika montēts Oy Suomen Autoteollisuus Ab rūpnīcā Helsinkos. Precīzs izlaisto mašīnu skaits nav zināms, bet domājams, tie bija daži eksemplāri. Par uzņēmuma jaunās rūpnīcas vietu tika izvēlēts Vanajas pagasts, netālu no Hemēnlinas, kur varēja viegli ierīkot dzelzceļa atzaru un bija iespēja izbūvēt pazemes cehus. Celtniecība sākās 1944. gada pavasarī un spāru svētki tika svinēti 1944. gada novembrī, kad jau bija beidzies Turpinājuma karš.
Pirmā Vanajas rūpnīcā izgatavotā mašīna izripoja 1945. gada 1. augustā. Izlaistas modelis bija Sisu S-21, kas kalpoja par prototipu S-22. Pēc izmēģinājumiem masveida ražošana sākās oktobrī. Tā kā karš bija beidzies un armijai vairs nevajadzēja lielu daudzumu mašīnu, tad plānoto 2000 eksemplāru gadā vietā 1946. gadā saražoja 147; 1947. gadā tika saražotas 55 mašīnas.
1948. gadā uzņēmums tika reorganizēts un nosaukums mainīts uz Vanajan Autotehdas Oy. Uzņēmums sāka pats izstrādāt jaunus automašīnu modeļus ar zīmolu Vanaja. Vēlāk tika ražoti arī autobusi un speciālās mašīnas. Uzņēmums pats ražoja automašīnas rāmi un tiltus, dzinēji tika iepirkti Anglijas uzņēmumos AEC un Leyland; transmisiju piegādaja vācu ZF un Anglijas Fuller. Velkošās asis piegādāja Rockwell. Kabīnes izgatavoja citi Somijas uzņēmumi, piemēram, Lahden Autokorin.
Vanajan Autotehdas 1960. gadu beigās radās finansiālas problēmas. 1968. gadā Vanajan Autotehdas Oy tika pievienots Oy Suomen Autoteollisuus Ab (Sisu). Pēdējais Vanaja markas transportlīdzeklis tika izlaists 1971. gadā. Pavisam tika izlaisti 7127 Vanaja eksemplāri.
Mūsdienās bijušajā Vanaja rūpnīcā saimnieko divas atsevišķas sabiedrības: Sisu Akselit Oy un Patria Vehicles Oy.
Alkoholisms

Medicīniskā definīcija

ASV medicīnas žurnāls (angļu: Journal of American Medical Association) alkoholismu definē kā "hronisku slimību, kuru raksturo pārlieku liela alkohola lietošana, atkarība no alkohola un alkohola lietošana neskatoties uz tā izraisītajām sekām un traucētu domāšanu."
DSM-IV (standarta diagnoze psihiatrijā un filozofijā) alkohola lietošanu definē kā tā atkārtotu lietošanu, neskatoties uz tās nelabvēlīgajām sekām.
Frenks Viljamss

Dzīvesgājums

Pēc neilgas braucēja un mehāniķa karjeras, kurai naudas līdzekļus viņš guva strādājot par ceļojošu pārtikas pārdevēju, Viljamss dibināja Frank Williams Racing Cars 1966. gadā. Šī sacīkšu komanda vairākus gadus piedalījās Formula 2 un Formula 3 sacīkstēs. Tajā brauca tādi piloti kā Pjerss Koridžs, Ričards Bērtons, Tecu Idzukava un Tonijs Trimmers. Viljamss iegādājās vecu Brabham šasiju un Koridžs varēja piedalīties vairākās Formula 1 sacīkstēs, divreiz pat izcīnot otro vietu.
Tā kā Viljamsam sāka aptrūkties naudas, viņš cerēja saņemt atbalstu no Marlboro un Iso. Lai gan abas firmas sponsorēja britu, ar to bija par maz un 1976. gadā viņam nācās sadarboties ar naftas magnātu Valteru Volfu. Lai gan komanda turpināja pastāvēt, tā vairs nepiederēja Viljamsam un 1977. gadā viņš kopā ar vienu no saviem senajiem darbiniekiem, inženieri Patriku Hedu, pameta komandu. Viņi iegādājās vecu paklāju ražotni Didkotā, Oksfordšīrā un paziņoja par Williams Grand Prix Engineering dibināšanu. Šī komanda pastāv vēl joprojām. Komanda izcīnīja pirmo uzvaru 1979. gadā, kad to paveica Klejs Regaconi, bet pirmais čempiona tituls tika izcīnīts 1980. gada sezonā, kad austrālietis Alans Džonss izcīnīja vairāk punktus par jebkuru citu pilotu.
Pēc autoavārijas Francijā, 1986. gada martā Viljamss ir daļēji paralizēts. Viņš ar īrētu auto brauca no Pola Rikāra trases uz lidostu Nicā. Viljamsa auto kļuva nevadāms un apvēlās. Tā kā brits nebija piesprādzējies, viņš ietriecās jumtā, kas izraisīja mugurkaula bojājumus. Kopš tā laika Viljamss lieto ratiņkrēslu. 1999. gadā Lielbritānijas karaliene Elizabete II iecēla Viljamsu bruņinieku kārtā, kas piešķir viņam "Sera" titulu.
Viljamsa dēls, Džonatans, arī strādā autosportā. Viņš ir iSport International GP2 komandā un palīdz jaunajiem pilotiem uzsākt savas karjeras. 2008. gada Monako Grand Prix ir viņa 600. Grand Prix nedēļas nogale. Viljamss ir slavens Ņūkāslas "United" līdzjutējs.
Krūts

Anatomija

Krūtis abiem dzimumiem līdz pubertātes vecuma sasniegšanai attīstās vienādi. Iestājoties pubertātes vecumam, sievietēm krūtis sāk attīstīties savādāk. Šis process turpinās līdz grūtniecības beigām un laktācijas iestāšanos. Krūti veido piena dziedzeri, taukaudi un saistaudi.

Krūšu slimības

Viena no bīstamākajām krūts slimībām, kas izraisa daudzu sieviešu nāvi, ir krūts vēzis. Ar krūts vēzi biežāk slimo sievietes vecumā no 40 līdz 50 gadiem. Ir arī labdabīgi krūts dziedzera audzēji. No pārējām krūšu slimībām izplatītākās ir mastopātija (fibrocistiskas krūts pārmaiņas) un mastaļģija.
Cēres pagasts

Vēsture

Mūsdienu Cēres pagasta teritorijā vēsturiski atradās Cēres muiža (Gut Zehren, Cēre), Oksles muiža (Gut Oxeln, Oksle).
1935. gadā Cēres pagasta platība bija 106 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Cēres un Oksles ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Cēres ciemam pievienoja likvidēto Oksles ciemu. 1961. gadā kolhoza «Dzintars» teritoriju pievienoja Pūres ciemam. 1977. gadā Cēres ciemu likvidēja, teritoriju pievienoja Zentenes ciemam. 1990. gadā, atdalot no Zentenes ciema, atjaunoja Cēres pagastu. 1996. gadā Cēres pagastu kopā ar Kandavas pagastu pievienoja Kandavai, izveidojot Kandavas lauku teritoriju. 2009. gadā, reformējot Kandavas novadu, Cēres pagastu atjaunoja kā atsevišķa administratīvā teritorija novada ietvaros.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas: Cēre (pagasta centrs), Oksle, Vecciems, Korģeļciems, Balklāvi, Rēzes.
Arkādijs Raikins

Ceļš uz aktiera slavu

Raikins dzimis 1911. gadā Rīgā, ebreju gimenē. Tēvs strādāja ostā par kokmateriālu brokeri. 1922. gadā vecāki pārcēlās uz Petrogradu (tagad - Sanktpēterburga, padomju laikā - Ļeņingrada).
Jau bērnībā Raikins izrādīja interesi par mākslu, nolemjot kļūt par aktieri jau skolas gados, bet tēvam šīs vēlmes nepatika. Vecāki bija reliģiozi un pragmatiski noskaņoti attiecībā uz profesijas izvēli.
Raikins pretēji vecāku gribai 1930. gadā iestājās Ļeņingradas teātra mākslas tehnikumā, ko pabeidza 1935. gadā. Sāka strādāt Ļeņingradas Darba jaunatnes teātrī, kas vēlāk saucās Ļeņina komjaunatnes teātris, paralēli uzstājās kā estrādes mākslinieks, komiķis. Debitēja kino filmās "Ugunīgie gadi" un "Dakteris Kaļužnijs".
1939. gada novembrī Maskavā ar numuriem "Čaplins" un "Pelīte" kļuva par Vissavienības estrādes aktieru konkursa laureātu. 1939. gadā viņu uzņēma Ļeņingradas Miniatūru un estrādes teātrī, bet 1942. gadā viņš kļuva par šī teātra māksliniecisko vadītāju. Otrā pasaules kara laikā bieži uzstājās karavīriem frontē.

Slavas virsotnes

Arkādijs Raikins, neskatoties uz daudzu padomju ierēdņu nelabvēlību, bija Komunistiskās partijas vadoņu - Josifa Staļina, Leonīda Brežņeva un visas tautas mīlēts mākslinieks, kura estrādes miniatūras attēloja cilvēku raksturus un vājības tik meistarīgi, ka pat pēc daudziem gadiem, cilvēki, kas redzējuši viņa darbus, citē viņa radīto tēlu tekstus un parodijas. Viņa satīra par cilvēku dzīvi PSRS bija trāpīga, tā tika izteikta komiski un inteliģenti.
1965. gadā Raikinu uzaicināja uzstāties BBC Lielbritānijā. PSRS ierēdņi viņu negribēja laist, tomēr vēlāk piekrita. Uzstāšanās bija veiksmīga un Raikins iemantoja popularitāti. Pirms tam viņš daudz reižu bija uzstājies sociālistiskajās valstīs. Ārzemju viesizrādēs viņš centās iestudēt miniatūras šo valstu valodās un guva milzīgu atsaucību.
Raikins 1962. gadā uzaicināja uz savu teātri aktierus no Odesas Mihailu Žvaņecki, Romānu Karcevu, Viktoru Iļčenko un Ludmilu Gvozdikovu. Līdz 1969. gadam viņi kopā veidoja veiksmīgas estrādes miniatūras.
Raikins sadarbojās ar daudziem rakstniekiem-humoristiem, izstrādāja teātrī unikālas metodes, kā skatītājiem izrādīt miniatūras. Par Raikina aktiera darbu uzņemtas divas dokumentālās filmas 1967. un 1975. gadā. Viņš bija viens no autoriem 4 sēriju TV filmai "Cilvēki un manekeni" (Люди и манекены, 1974).
Pēdējā darbības posmā Raikinam bija nesaskaņas ar Ļeņingradas partijas vadošiem darbiniekiem. Tāpēc viņš lūdza Brežņevam atļauju pārcelties uz Maskavu, un tādējādi 1981. gadā Raikina teātris pārcēlās uz Maskavu un tika nosaukts par Valsts Miniatūru teātri. No 1987. gada tā nosaukums ir "Satirikons" (Сатирикон).

Nāve un piemiņa

Miris 76 gadu vecumā 1987. gadā 17. decembrī Maskavā. Apglabāts Novodevičjes kapsētā.
Raikina izveidoto teātri "Satirikons" pēc viņa nāves vada dēls Konstantīns Raikins. 1991. gadā teātris tika nosaukts Arkādija Raikina vārdā.
Raikina vārdā nosaukts 1976. gadā atklātais asteroīds 4518 Raikin.
Nepilnas pārvērtības kukaiņi

Sistemātikas diskusija

Sistemātiķiem joprojām nav vienprātības, kā detalizētāk iedalīt nepilnas pārvērtības kukaiņu virskārtu, kā arī nav vienprātības par kopējo jaunspārņu sistemātiku. Lai arī liela daļa sistemātiķu atzīst jaunspārņu iedalījumu divās lielās grupās atkarībā no to attīstības veida, autoratīvs sistemātikas informatīvais avots ITIS (Integrated Taxonomic Information System) neatzīst jaunspārņu sadalījumu nepilnas pārvērtības kukaiņu virskārtā un pilnas pārvērtības kukaiņu virskārtā, vienlaicīgi atzīmējot, ka šāda sistemātika tiek praktizēta.
Ir zinātnieki, kas iesaka izdalīt blakšveidīgo kukaiņu virskārtu (Paraneoptera), kas apvienotu 4 kārtas. Lai arī lielākā daļa blakšveidīgo sugu ir nepilnas pārvērtības kukaiņi, tomēr daudzas tripšu sugas un dažas blakšu sugas fizioloģiski ir pilnas pārvērtības kukaiņi. Blakšveidīgo kukaiņu virskārtu kā taksonomisko vienību atbalsta arī ITIS organizācija.
Arvien biežāk sistemātiķi lieto prusakveidīgo kārtu (Dictyoptera), kas apvieno dievlūdzējus, prusakus un termītus. Saskaņā ar ģenētiskajiem pētījumiem, prusakveidīgajiem kukaiņiem tuvākie radinieki ir zarkukaiņu kārtas (Phasmatoptera) un grilloblatīdu kārtas (Notoptera) sugas, mantofazmatīdu dzimtu (Mantophasmatodea) ieskaitot. Daži sistemātiķi visas šīs kārtas sistematizē vienā prusakveidīgo kukaiņu virskārtā.
Polārie vaļi

Sistemātikas izmaiņas

Polāro vaļu sistemātika vēsturiski piedzīvojusi vairākkārtējas izmaiņas. Bija laiks, kad visi gludvaļi un polārais valis tika sistematizēti polāro vaļu ģintī gan kā viena suga, gan divas sugas, gan četras. 18. gadsimtā tie visi tika uzskatīti par vienu sugu — polāro vali (Balaena mysticetus), tomēr ar laiku zinātnieki saprata savu kļūdu un nodalīja no polārvaļa jaunu sugu — gludvali, visas mūsdienās zināmās gludvaļu sugas sistematizējot kā vienu sugu. Padziļinoties morfoloģiskajiem pētījumiem, tika atklātas atšķirības galvaskausa formā un tika nodalīts dienvidu gludvalis (Dienvidu puslodē dzīvojošais gludvalis) no ziemeļu gludvaļa (ziemeļu puslodē dzīvojošais gludvalis). Tomēr daļa sistemātiķu līdz pat 1998. gadam polārvaļu ģintī sistematizēja tikai divas sugas: polāro vali (Balaena mysticetus) un gludvali (Balaena glacialis).
Tikai 2000. gados veiktās DNS analīzes ieviesa skaidrību polāro vaļu ģints sistemātikā. 2007. gadā tika veikta sistemātikas revīzija un no polāro vaļu ģints tika nodalīta gludvaļu grupa, izveidojot jaunu ģinti — gludvaļi (Eubalaena), kurā tika sistematizētas trīs gludvaļu sugas.
Romanša dziļvaga

Romanša dziļvaga ir okeāna dziļvaga Atlantijas okeānā. Izvietojusies ekvatora rajonā starp Āfriku un Dienvidameriku. Trešā dziļākā vieta (7730 m) Atlantijas okeānā pēc Puertoriko dziļvagas un Dienvidsendviču dziļvagas. Tā ir ap 300 km gara un līdz 19 km plata un atdala divas Vidusatlantijas grēdas daļas — Ziemeļatlantijas grēdu un Dienvidatlantijas grēdu.
Dziļvagu 1883. gadā atklāja franču okeanogrāfiskā ekspedīcija un nosauca sava kuģa Romanche vārdā.
Horostkiva

Vēsture

Dibināta ar Polijas karaļa atļauju 1576. gadā. Pēc 1772. gada Polijas Pirmās dalīšanas - Austrijas impērijā (vēlāk Austroungārijā) līdz pat Pirmā pasaules kara beigām.
Pēc Pirmā pasaules kara, pamatojoties uz 1921. gada Rīgas miera līgumu, Horostkiva iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pēc PSRS iebrukuma Polijā, iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada 5. jūlija līdz 1944. gada 19. martam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
2016. gada Pasaules čempionāts florbolā — B grupa

2016. gada Pasaules čempionāta florbolā spēles B grupā norisināsies no 3. līdz 6. decembrim.
HART (protokols)

Vēsture

1980. gadu vidū ASV uzņēmums Rosemount Inc. izstrādāja ciparu sakaru protokolu HART tā izlaistajiem lauka instrumentiem. Signālu kodēšanai par pamatu ņemts Bell 202 modema standarts.
1986. gadā ar revīziju 2.1 tas kļuva atvērts. Kopš tā laika protokols ir papildināts ar jaunām komandām, ražotāju un inženiervienību papildu kodiem, aizsardzību pret ziņojumu šķērssaņemšanu, kā arī uzlabota kļūdu paziņošana. 1990. gadu sākumā protokola izstrāde nodota organizācijai HART Communication Foundation, kuru dibināja vairāki rūpniecisko ierīču ražotāji.
2004. gadā sākta bezvadu tīkla versijas WirelessHART izstrādāšana, un 2007. gadā tas tika publiskots (revīzija 7.0). 2010. gadā Starptautiskā elektrotehniskā komisija apstiprināja WirelessHART standartu ar apzīmējumu IEC 62591.
2012. gadā izlaista revīzija ar IP atbalstu HART-IP.
2015. gada 1. janvārī HART Communication Foundation apvienojās ar Fieldbus Foundation (izstrādā protokolu Fieldbus), dibinot FieldComm Group.

OSI slāņu realizācija

HART protokols īsteno 7 slāņu Atvērto sistēmu sadarbības bāzes etalonmodeļa (OSI) 1., 2., 3., 4. un 7. slāni.

Datu posma slānis

Datu posma slānis definē vedējsekotāja protokolu. Parastā režīmā lauka ierīce (sekotājs) tikai atbild, kad tai jautā. Ja ir vairāki vedēji, taktētāja noteikumi nosaka, kad katrs vedējs var sākt sakaru seansu.

Tīkla slānis

Tīkla slānis nodrošina maršrutēšanu, drošību no viena gala līdz otram, kā arī transportēšanas pakalpojumus. Tas vada sakaru seansu ar attiecīgajiem mezgliem.

Transporta slānis

Transporta slānis nodrošina, ka dati ir veiksmīgi nosūtīti no viena mezgla uz citu.

Lietojumslānis

Lietojumslānis definē HART protokola komandas, atbildes, datu tipus un statusus.
Irakli Garibašvili

Personīgā dzīve

Garibašvili ir precējies ar Nunu Tamazašvili (dzimusi 1983. gadā), viņiem ir trīs dēli, Nikolozs (dzimis 2005. gadā), Andria (dzimis 2010. gadā) un Gabriels (dzimis 2015. gadā). Viņa sievastēvs Tamazs Tamazašvili ir bijušais policijas ģenerālis, kurš 2011. gada oktobrī tika arestēts par neatļautu ieroča un sprāgstvielu nēsāšanu un glabāšanu. Garibašvili tobrīd bija opozīcijas partijas Gruzijas sapnis loceklis un apgalvoja, ka arests ir politiski motivēts. Pēc tam, kad Gruzijas sapnis 2012. gada oktobrī nonāca pie varas, Tamazašvili tika atbrīvots no cietuma.
43. gvardes latviešu strēlnieku divīzija

43. gvardes latviešu strēlnieku divīzija (krievu: 43-я гвардейская стрелковая Латышская дивизия) bija nacionāls karaspēka formējums Sarkanās Armijas sastāvā Otrā Pasaules kara laikā no 1942. gada 5. oktobra. Gatavojoties kaujām Latvijā, 1944. gada 5. jūnijā divīziju kopā ar jaunizveidoto 308. latviešu strēlnieku divīziju iekļāva 130. latviešu strēlnieku korpusa sastāvā. Pēc Rīgas ieņemšanas divīzijai piešķīra nosaukumu 43. gvardes Rīgas latviešu strēlnieku divīzija (43-я гвардейская стрелковая Латышская Рижская дивизия).

Izveide un piedalīšanās karadarbībā

43. gvardes latviešu strēlnieku divīzija tika izveidota 1942. gada 5. oktobrī uz 201. latviešu strēlnieku divīzijas (201-я стрелковая Латышская дивизия) bāzes pēc smagām kaujām pie Staraja Rusas. 
No 1943. gadā piedalījās Demjanskas operācijā, 1944. gadā Ļeņingradas-Novgorodas kaujas operācijā.
1944. gada 18. jūlijā pārgāja Latvijas robežai un piedalījās Madonas un Rīgas kaujas operācijās. Pēc tam piedalījās garnizona dienestā Rīgā un Kurzemes cietokšņa kaujās.
Kaut arī politisku apsvērumu dēļ divīzija tika saukta par latviešu strēlnieku divīziju, pirms karadarbības sākuma Latvijas teritorijā latvieši bija palikuši mazākumā: 1944. gada 1. jūlijā divīzijas personālsastāvā bija apmēram 47% krievu, 36% latviešu, 9% ebreju, 2% ukraiņu, 2% tatāru, 1% baltkrievu, 1% čuvašu un 2% citu tautību pārstāvju. Kauju laikā Latvijas teritorijā divīzijas nacionālais sastāvs pamazām mainījās - 1944. gada 18. oktobrī pēc Rīgas ieņemšanas tajā bija apmēram 40% krievu, 40% latviešu, 10% ebreju, 2% ukraiņu un 8% citu tautību pārstāvju, bet 1945. gada 30. martā Kurzemes cietokšņa kauju laikā tajā jau bija apmēram 83% latviešu, 9% krievu, 6% ebreju, 1% ukraiņu un 1% citu tautību pārstāvju.
Dārza atmatene

Augšanas apstākļi

Humusa saprofīte un koprotrofa. Aug trūdvielām bagātās augsnēs no jūnija līdz septembrim dārzos, pļavās, siltumnīcās, pilsētu apstādījumos. Savvaļā ļoti reti, tiek kultivēta. Audzētāji par labāko augšanas gaisa temperatūru uzskata 14—17°C pie augsnes temperatūras 19—21°C un maksimāla mitruma.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.

Kultivēšana

Dārza atmatene ir viena no pasaulē vismasveidīgāk audzētajām sēnēm, pateicoties vieglajai audzēšanai - kā humusa saprofītei tai viegli sagādāt augteni. Atmatenes sāka kultivēt Itālijā XVII gadsimtā, bet tolaik tās vēl netika dalītas pa sugām un parasti tika audzētas dažādas sugas kopā. Dabā visai retā dārza atmatene, kura bija prasīgāka par citām sugām augsnes ziņā, mākslīgi uzlabotā vai pat pilnīgi mākslīgā augsnē izrādījās vislabāk augoša. Brūno varietāti labākam noietam tirgotāji reizēm uzdod par atmatenes krustojumu ar baraviku, kas nav iespējams. Tās paaugstinātā cena skaidrojuma ar brūnās formas zemāko ražību. Mazās brūnās varietātes sēnes bieži tiek sauktas par "Parīzes šampinjoniem" vai "Krimini", bet ar atvērušos cepurīti - "Portobella". Sugai un tās varietātēm pastāv arī citi komerciāli un sadzīviski nosaukumi, ieskaitot "champignon mushroom" — gan franču, gan angļu valodā šie vārdi nozīmē vienkārši sēni. Gadsimtu mijas laikā dārza atmatenes sastādīja 90% no visas ASV sēņu industrijas ar vērtību 800 miljonu $ gadā un patēriņu ap 1 kg uz iedzīvotāju un ap 40% no pasaulē izaudzētajām.

Līdzīgās sugas

Līdzīga ir pilsētas atmatene, kuras cepurīte mazāka un ar dzeltenīgiem plankumiem, un kātiņš resnāks, kā arī tīruma atmatene, kuras cepurīte iedzeltena līdz tumši dzeltenai vecumā un saspiedumu vietās dzeltē. Visas atmatenes, ar kurām Latvijā šo sugu var sajaukt, ir ēdamas. Mušmires atšķiras no atmatenēm ar savām vienmēr baltajām lapiņām.
Airbus SAS

Vēsture

1967. gadā Francijas, Vācijas un Apvienotās Karalistes valdības vienojās apvienot savu valstu lidmašīnu būvi, lai varētu konkurēt ar ASV aviobūves uzņēmumiem Boeing, McDonnell Douglas un Lockheed.
1970. gada 18. decembrī dibināta Groupement d'Interet Économique (GIE — unikāla partnerības forma Francijā) Airbus Industrie.
Francijas Aérospatiale un VācijasDeutsche Airbus piedalījās katrs ar 36,5 %, Apvienotās Karalistes Hawker Siddeley ar 20 %, bet Nīderlandes un Vācijas kopuzņēmums VFW-Fokker 7 %.
1971. gadā Spānijas uzņēmums CASA ieguva 4,2 %.
Pirmā lidmašīna, kuru Airbus Industrie izstrādāja, bija reaktīvais laineris Airbus A300.
1979. gadā British Aerospace, kura 1977. gadā bija nopirkusi Hawker Siddeley, ieguva 20 % Airbus Industrie daļu.
1980. gados izstrādāti laineri Airbus A330 un Airbus A340.
1990. gadu vidū sākta superliela lainera A3XX izstrāde. Tagad tas zināms ar nosaukumu Airbus A380 un pirmo lidojumu veica 2005. gadā.
2000. gadā apvienojās Francijas Aérospatiale-Matra (Aérospatiale mantinieks), Vācijas DaimlerChrysler Aerospace (Deutsche Airbus pēctesis) un Spānijas Construcciones Aeronáuticas, izveidojot Eiropas mēroga korporāciju EADS. Tam tagad piederēja 80 % Airbus Industrie (pārējie 20 % — Apvienotās Karalistes BAE Systems).
2001. gada janvārī Airbus Industrie no neefektīvās konsorcija formas tika pārveidots par akciju sabiedrību (Société par Actions Simplifiée) Airbus SAS, process pabeigts 11. jūlijā.
2006. gada 13. oktobrī EADS par  2,75 miljardiem eiro no BAE Systems nopirka 20 % Airbus akcijas, tādējādi kļūstot par tā vienīgo īpašnieku.
2014. gada janvārī EADS tika reorganizēts par Airbus Group SE ar trīs nodaļām: Airbus, Airbus Defence & Space un Airbus Helicopters.
Lai uzlabotu pozīcijas konkurencē ar Boeing ASV tirgū, 2015. gada septembrī Mobilā atklāta pirmā Airbus rūpnīca ASV.
2017. gada janvārī Airbus SAS apvienots ar mātes uzņēmumu Airbus Group SE, kas aprīlī mainīja nosaukumu uz Airbus SE.
UTC-7

UTC-7 ir identifikators laika nobīdei no UTC par -7. Šo laiku izmanto:
Imants Vecozols

Biogrāfija

Imants Vecozols dzimis Madonas apriņķa (tagad Madonas novads) Liezeres pagasta "Žīviņu" mājās zemnieku ģimenē. 1949. gadā pabeidzis Kārzdabas sešgadīgo skolu, 1954. gadā — J. Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolu, 1960. gadā ar izcilību absolvējis Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļu, kur mācījies pie Konrāda Ubāna. Izstrādājis diplomdarbu “Uz dzelzceļa uzbēruma” Eduarda Kalniņa vadībā. 1992. gadā LMA ieguvis mākslas maģistra grādu. 
Gleznotāja meita Dace Vecozola ir tekstilmāksliniece un pedagoģe.

Izstāžu dalība

Izstādēs I. Vecozols sāka piedalīties kopš 1958. gada LPSR 2. jauno mākslinieku darbu izstādes. Nozīmīgākās grupu izstādes notikušas Parīzē, Bordo, Strasbūrā, Bristolē, Vinčestrā, Londonā (visas 1993. gadā), Romā (1999. gadā). Personālizstādes notikušas tādās vietās kā Tartu (kopā ar Līviju Endzelīnu), Madona, Rīga, Kauņa, Mainca un Edinburga.
1987. gadā iestājies Latvijas Mākslinieku savienībā.

Stils un tehnika

I. Vecozolu uzskata par izcilu latviešu tonālās glezniecības skolas pārstāvis. Uzreiz pēc LMA absolvēšanas aizrāvies ar t.s. “skarbo stilu” ar atbilstošu tematiku, gleznojot lielizmēra figurālas kompozīcijas. Gleznojis arī ainavas, lauku žanrus, pilsētu skatus, arī ļoti individualizētus portretus. Gleznotāja lielākais ieguldījums ir klusās dabas žanra attīstībā, kur izcēlies ar ārkārtīgi smalkiem tonāli niansētiem uzstādījumiem, kur parasti gaišie laukumi pretstatīti tumšam fonam vai līdzīgas gaišuma pakāpes priekšmeti grupēti vienkopus. Nodarbojies ar materiāla un gaismas mijiedarbes procesu studēšanu. Gleznojis eļļas, temperas, akvareļa un pasteļa tehnikā.

Darbi

Mākslinieka darbi atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja, Latvijas Mākslinieku savienības muzeja, Kauņas Mākslas muzeja, Tretjakova galerijas un Krievijas Kultūras ministrijas kolekcijā, kā arī privātkolekcijās Latvijā un ārvalstīs.

Ilustrēšana

Strādājis arī ilustrācijas laukā, piemēram, veidojot Andreja Upīša romāna “Sūnu ciema zēni” (1980. gada izdevums), Valda romāna “Staburaga bērni” (1983. gada izdevums), žurnālu “Padomju Latvijas sieviete” un “Zvaigzne” ilustrācijas.

Pedagoģiskā darbība

Pedagoga karjeru I. Vecozols sāka kā Rīgas lietišķās mākslas vidusskolas pasniedzējs (1963—1967), vēlāk pasniedza Latvijas Mākslas akadēmijas sagatavošanas kursos (1967—1973) un bija Glezniecības katedras vecākais pasniedzējs (1967—1973). Vēlāk bijis docents (no 1982. gada), Stājglezniecības meistardarbnīcas vadītājs (no 1982. gada) un profesors (no 1989. gada).

Atzinības

1981. gadā ieguvis LPSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieka nosaukumu un 1. prēmija LPSR Kultūras ministrijas rīkotajā konkursā. 1983. gadā ieguva Mākslinieku savienības medaļu un diplomu. No 1999. gada Kulturkapitāla fonda Mūža stipendiāts.