google/wiki40b huggingface dataset:
Zemienes svītrainais tenreks

Izskats

Garums 16 līdz 19 cm, svars 200 grami. Deguns garš, kustīgs. Atšķiras no citiem tenrekiem ar divkrāsaino kažoku, kuram ir melna pavilna un baltas, dzeltenas un brūnas svītras. Kažoks raupjš, ar izklaidu adatām. Uz pakauša asu matu kušķis, kas saceļas kā cekuls.

Izplatība un dzīvesveids

Mitinās Madagaskaras ziemeļu un austrumu daļā zemieņu tropiskajos lietus mežos, arī dārzos, pļavās, ganībās.
Dzīvo grupās pa 15 vai vairāk un kopīgi palīdz nosargāt katras mātītes mazuļus. Metienā ir 2 līdz 4 mazuļi, to svars piedzimstot 8 grami. Apdzīvo garas alas, kuras parasti kopīgi aizņem visa saime.

Barība

Galvenokārt zemsedzē dzīvojoši tārpi, arī kukaiņi.

Aizsardzība

Suga ir plaši izplatīta, arī urbanizētā vidē.
Tršemošnice

Vēsture

Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 1564. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā. Pilsēta attīstījusies ap 1816. gadā dibināto metālapstrādes rūpnīcu DAKO, kas mūsdienas ražo vilcienu bremžu sistēmas.
Djego Maradona

Klubu vadīšana

Kopā ar bijušo komandas biedru no Argentinos Juniors pussargu Karlosu Frenu viņš izmēģināja trenera amatu. Abi divatā vadīja Mandiyú no Korjentesas (1994. gadā) un Racing Club (1995. gadā), tomēr būtiski panākumi izpalika.

Izlases vadīšana

Pēc tam, kad 2008. gadā no Argentīnas futbola izlases galvenā trenera amata atkāpās Alfio Bazile, Djego Maradona nekavējoties izteica savu vēlmi ieņemt šo posteni. Saskaņā ar vairākiem preses avotiem, galvenie viņa konkurenti bija Djego Simeone, Karloss Bjanči, Migels Anhels Ruso un Serhio Batista.
2008. gada 29. oktobrī AFA prezidents Hulio Grondona apstiprināja, ka Maradona no 2008. gada decembra kļūs par izlases galveno treneri. 19. novembrī Maradona pirmoreiz vadīja Argentīnas izlasi spēlē pret Skotijas izlasi Hampden Park stadionā Glāzgovā. Šajā spēlē Argentīna uzvarēja ar 1:0.
Pēc uzvarām pirmajās trijās spēlēs sekoja 6:1 sagrāve pret Bolīvijas izlasi; tas bija atkārtots rekords izlases smagākajai zaudētajai vārtu starpībai. Brīdī, kad bija atlikušas divas spēles līdz 2010. gada Pasaules kausa CONMEBOL zonas kvalifikācijas turnīra beigām, Argentīna atradās piektajā vietā un pastāvēja draudi nekvalificēties finālturnīram. Tomēr uzvaras pēdējās divās spēlēs nodrošināja kvalificēšanos finālturnīram.
Pēc kvalificēšanās Maradona pēcspēles konferencē rupjā tonī apvainoja žurnālistus par negatīvajiem komentāriem, kuri iepriekš bija izskanējuši viņa kompetences sakarā. FIFA par šo darbību sodīja viņu ar divu mēnešu aizliegumu piedalīties jebkādās futbola aktivitātēs. Aizliegums beidzās 2010. gada 15. janvārī. Papildus viņš tika sodīts ar 25 000 Šveices franku soda naudu un brīdinājumu par nākotnes uzvedību. Argentīnai šajā periodā bija paredzēta pārbaudes spēle 15. decembrī ar Čehijas izlasi, bet tā tika atcelta.
2010. gada jūnijā Pasaules kausa finālturnīru Argentīna uzsāka ar 1:0 uzvaru pret Nigēriju, pēc tam sagraujot Dienvidkoreju ar 4:1, hettriku gūstot Gonzalo Igainam. Grupu turnīra pēdējā spēlē Argentīna ar 2:0 pārspēja Grieķiju, uzvarot grupā un iekļūstot otrajā kārtā, kur pretī stājās Meksika. Pēc uzvaras ar 3:1 pret Meksiku, Argentānas nākamie pretinieki bija Vācija. Šajā ceturtdaļfinālā spēlē, ar 4:0 pārāka bija Vācija un Argentīna izstājās no turnīra. Argentīnai beigu vērtējumā tika piešķirta piektā vieta turnīrā. Pēc zaudējuma Vācijai Maradona atzina, ka viņš vēl pārdomā savu nākotni galvenā trenera amatā, "Es varu aiziet no izlases jau rīt", viņš teica. 2010. gada 15. jūlijā Argentīnas Futbola asociācija paziņoja, ka Maradonam tiks piedāvāts jauns četru gadu līgums līdz 2014. gada finālturnīram Brazīlijā, tomēr 27. jūlijā AFA paziņoja, ka tās valde vienbalsīgi nolēmusi nepagarināt līgumu. Pēc tam, 29. jūlijā, Maradona paziņoja, ka AFA prezidents Hulio Grondona un nacionālo izlašu direktors Karloss Bilardo viņam "melojuši" un "nodevuši" un sekojoši atlaiduši viņu no amata. Apgalvojot, ka "viņi vēlējās, lai es turpinu, bet septiņiem no maniem asistentiem būtu jāaiziet, ja viņš man to pateica, tas nozīmēja, ka viņš nevēlējās, lai es turpinu".
Rietumantarktīda

Rietumantarktīda ir mazākais no diviem galvenajiem Antarktīdas reģioniem. Tā atrodas Rietumu puslodē, uz rietumiem (attiecībā pret 0° meridiānu) no Transantarktīdas kalnu grēdas Klusā un Atlantijas okeānu krastā. Ietver Antarktīdas pussalu, Mērijas Bērdas Zemi, Elsvērta Zemi, dažkārt Rietumantarktīdai pieskaita arī Rosa un Ronnes šelfa ledājus.
Lai arī Rietumantarktīdas nosaukums tiek lietots jau no 20. gadsimta sākuma, tikai Starptautiskā ģeofizikas gada un tam sekojošo pētījumu laikā tika atklāts, ka Transantarktīdas kalni tiešām sadala kontinentu divās daļās. Nosaukums formāli tika apstiprināts 1962. gadā.
Kārpcūkas

Sistemātikas izmaiņas

Nesenā pagātnē abas kārpcūku sugas tika sistematizētas kā viena suga — Phacochoerus aethiopicus. Ģenētisko pētījumu rezultātu ietekmē tika veikta sistemātikas revīzija: vecāko zinātnisko nosaukumu mūsdienās lieto tuksneša kārpcūkas apzīmēšanai, bet biežāk sastopamajai sugai, kuru sauc vienkārši par kārpcūku, dots nosaukums Phacochoerus africanus.

Kopīgās iezīmes

Kārpcūkas ir liela auguma, spēcīgas cūkas. Tēviņi ir lielāki un smagāki nekā mātītes. Abas sugas ir apmēram vienādi lielas, tomēr parastā kārpcūka ir nedaudz lielāka. Tās lielāko īpatņu ķermeņa garums ir 150 cm, svars 150 kg. Tuksneša kārpcūkas lielāko īpatņu ķermeņa garums ir 145 cm, svars 130 kg.
Lai arī abu sugu kārpcūkas klāj ass, spurains matojums, tomēr tas ir retināts un tam cauri spīd āda. Biezāks matojums ir uz muguras, pakauša un vaigiem, kā arī astes galā ir kupls pušķis. Kā jau dzīvnieka nosaukums norāda, šīs ģints cūkām ir kārpas, kas aug uz sejas. Īpaši lielas un izteiksmīgas kārpas ir tēviņiem, kuriem ir arī iespaidīgi ilkņi, sasniedzot 63,5 cm garumu. Mātītēm ilkņi ir mazāki. Kārpcūkas galvenokārt ir zālēdāji, bet pie izdevības tās barojas arī ar nelieliem dzīvniekiem.
Svētais Pēteris

Biogrāfija

Simeons (jeb, kā latviešu literatūrā iegājies - Sīmanis) dzimis ap 1. gadu Betsaidā (Palestīna), mazpilsētiņā Galilejas ezera krastā. Pēc nodarbes zvejnieks. Strauja un nesavaldīta rakstura cilvēks. Bijis precējies (viņa sievasmāte, kuru Jēzus izdziedināja, dzīvoja Kafarnaumā).

Ticības ceļš

Jēzus sludināja Ģenecaretes ezera krastā. Klausītāju pūlis traucēja, tāpēc ieraudzījis divas krastam pietauvotās laivas, kurās no zvejas atgriezušies zvejnieki skaloja tīklus, Jēzus iekāpa Sīmaņa laivā. Sēžot šajā improvizētajā katedrā, Jēzus turpināja sludināt. Kad pabeidza runāt, teica Sīmanim: „Dodies dziļāk un izmet savus tīklus zvejai”. Sīmanis atbildēja: „Mācītāj, visu nakti mēs strādājām, bet nekā nesazvejojām; tomēr Tavā vārdā es izmetīšu tīklu”. Tīkls izrādījās pilns ar lomu un Sīmanis krita pie Jēzus kājām, sacīdams: „Aizej no manis, Kungs, jo es esmu grēcīgs cilvēks!” Jēzus sacīja Sīmanim: „Nebaidies! No šī laika tu zvejosi cilvēkus”. Tā Sīmanis kļuvis par vienu no pirmajiem četriem Jēzus mācekļiem. Pēteris bija pirmais, kurš Jēzu nosauca par Mesiju.
Jēzus aresta brīdī Pēteris izrāvis zobenu, lai aizstāvētu Kristu, taču Jēzus licis viņam savaldīties: "Bāz savu zobenu viņa vietā, jo visi, kas ņem zobenu, no zobena aizies bojā".
Saskaņā ar Evaņģēliju, Pēteris bija paša Kristus izraudzītais Viņa vietnieks zemes virsū, klints, uz kuras Kristus uzcēla savu Baznīcu: “Svētīgs tu esi, Sīmani, Jonas dēls, jo miesa un asinis tev to neatklāja, bet Mans Tēvs, kas ir debesīs. Un Es tev saku: tu esi Pēteris, un uz šās klints Es gribu celt Savu draudzi, un elles vārtiem to nebūs uzvarēt. Un Es tev došu Debesu valstības atslēgas; un, ko tu siesi virs zemes, tas būs siets arī debesīs; un, ko tu atraisīsi virs zemes, tam jābūt atraisītam arī debesīs.”
Pēc Kristus augšāmcelšanās apustulis Pēteris, sludinot kristietību, apceļoja ne tikai Svētās zemes pilsētas un ciemus, bet arī Sīriju, Ziemeļāfriku un Spāniju. Viņš izveidoja Jeruzalemes kristiešu kopienu un kļuva par pirmo Romas bīskapu. Ap 67. gadu, Nerona īstenoto vajāšanu laikā labprātīgi atdeva sevi tiesas rokās un tika sists krustā ar galvu uz leju.
Jaunajā Derībā iekļautas viņa sarakstītās vēstules ticīgo draudzēm.
Komutativitāte

Matemātikā komutativitāte ir īpašība, kas var piemist vairākargumentu funkcijai un binārai operācijai. Intuitīvi komutativitāte nozīmē to, ka funkcijas vai bināras operācijas vērtība nav atkarīga no tās argumentu secības. Ja argumentus drīkst mainīt vietām, tad saka, ka tie komutē. To, cik lielā mērā argumenti komutē, raksturo to komutators.
Operācijas, kas nav komutatīvas, sauc par nekomutatīvām. Nekomutatīvu operāciju argumenti nekomutē (to, cik lielā mērā tie nekomutē, raksturo antikomutators). Viens no nekomutatīvu operāciju veidiem ir antikomutatīvas operācijas jeb operācijas, kas ir "maksimāli nekomutatīvas" (argumentus mainot vietām parādās mīnusa zīme).
Komutativitātei līdzīga īpašība ir asociativitāte. Asociativitāte nozīmē to, ka operāciju izpildes secībai nav nozīmes (nevis operācijas argumentu secībai).
Ja grupas operācija ir komutatīva, tad šādu grupu sauc par komutatīvu jeb Ābela grupu.
Šrī Aurobindo

Dzīvesgājums

Dzimis Kalkutā ārsta Krišnas Dhana Goša (Ghose) un viņa sievas Svarnalatas Boses ģimenē. No septiņu gadu vecuma izglītojās Anglijā, studēja Kembridžas universitātē. 1893. gadā atgriezās Britu Indijā. Gadsimta sākumā izvirzījās par vienu no bengāļu nacionālās kustības līderiem. Būdams apcietinājumā, sāka nodarboies ar garīgo praksi. 1910. gadā, vairīdamies no britu policijas, apmetās Pondičeri pilsētā, tolaik Francijas kolonijā, kur kopā ar savu līdzgaitnieci Mirru Alfasu (sauktu par Māti) sāka propagandēt integrālās jogas mācību.
Filadelfijas "Flyers"

Spēlētāji

Klubā savulaik spēlējuši tādi spēlētāji kā Bobijs Klārks, Bils Bārbers, Marks Hovs, Bernijs Pārents, Rons Hekstals, Eriks Lindross. Piecas sezonas klubā aizvadīja arī zviedru vārtsargs Pelle Lindbergs, kurš gāja bojā autokatastrofā 1985. gadā. Lai gan oficiāli viņa valkātais 31. numurs nav ticis iemūžināts, neviens "Flyers" spēlētājs to vairs nav valkājis. "Flyers" rindās spēlējuši arī latviešu izcelsmes hokejisti - Āris Brīmanis, Maiks Knuble, kā arī Oskars Bārtulis.
Pīle

Izskats un īpašības

Kopumā pīļu ķermenim ir pagarināta, saplacināta forma, kā arī tām ir salīdzinoši garš kakls, lai gan zosīm un gulbjiem kakls ir garāks. Salīdzinot peldpīles un nirējpīles, nirējpīļu ķermeņi ir apaļāki. Knābis parasti ir plats, ar saplacinātu formu. Tas veidots kā visiem zosveidīgajiem putniem: apakšējā daļa plakana, augšējā daļa nedaudz velvēta, kurā atrodas daudzas, smalkas plāksnītes, kas, filtrējot caur knābi ūdeni, uzķer barības daļiņas. Pēc tam pīle ar mēli tās nolaiza un apēd. Ūdens tiek filtrēts, to iesūcot caur knābja galu un izspiežot to laukā pa knābja sāniem. Pīlēm, kuras medī zivis, knābis ir garš un robots. Knābja filtra plāksnītes tiek izmantotas arī, lai tīrītu un sakoptu spalvas. Zvīņotās kājas ir īsas un spēcīgas, ar pleznotām pēdām. Anatomiski tās atrodas atvirzītas tālu uz ķermeņa aizmuguri, tālāk kā citiem ūdensputniem. Spārni spēcīgi, salīdzinoši īsi un ar smailiem galiem. Lidojot pīle ātri un bieži vicina spārnus, ko nodrošina spēcīgie spārnu muskuļi. Tvaikoņpīļu ģintī (Tachyeres) 3 sugas nespēj lidot, lai gan laikā, kad pīlei mainās spalvas, tā nespēj lidot.
Ziemeļu reģionu tēviņiem riesta laikā bieži ir koši un krāsaini apspaplvojumi, kas vasaras periodā nomainās, tādējādi tēviņi kļūst līdzīgāki mātītēm. Dienvidreģionu pīļu sugām dzimumdimorfisms ir mazāk izteikts, turklāt paradīzes dižpīle (Tadorna variegata) ir izņēmums starp pīlēm. Šīs sugas mātīte ir krāsaināka un košāka kā tēviņš.

Barība

Pīles ir visēdājas. Tās barojas ar zāli, ūdensaugiem, zivīm, kukaiņiem, vardēm, tārpiem un moluskiem. Nirējpīles un gauras barojas ienirstot dziļi ūdenī. Piemērojoties niršanai, tās ir smagākas kā peldpīles, līdz ar to tām ir grūtāk pacelties spārnos. Peldpīles barojas uz ūdens virsmas vai sauszemes, vai tik dziļi, cik dziļi tās var iebāzt kaklu zem ūdens. Dažas sugas ir piemērojušās nomedīt un norīt lielas zivis, piemēram, gauras (Mergus).
Lielākā daļa pīļu lieto savu plakano knābi, lai cieši satvertu un tad izvilktu, izrautu no dūņām kādu ūdensaugu, tārpu, molusku un citus atradumus.

Reprodukcija

Kopumā pīles ir monogāmas, tomēr attiecības ir tikai uz vienu pārošanās sezonu. Par pīlēniem parasti rūpējas tikai māte. Tomēr lielāka auguma sugas mēdz veidot pārus ar ilgstošām attiecībām. Lielākā daļa pīļu pārojas vienu reizi gadā pavasarī vai lietus sezonā.

Mājas pīle

Gandrīz visas mājas pīļu šķirnes ir selekcionētas no meža pīles (Anas platyrhynchos), izņemot muskuspīli (Cairina moschata). Pīlēm ir plašs ekonomiskais pielietojums. Tās audzē, lai iegūtu gaļu, olas, spalvas un dūnas. Daudzas mājas pīļu šķirnes ir kļuvušas lielākas nekā to priekštece — savvaļas meža pīle. Visvairāk pīles patērē Āzijā, bet pirmā vieta pīļu patēriņā ir Ķīnai, tad seko Vjetnama un citas Dienvidaustrumāzijas valstis.
Gerhards Lacels

Šaha kompozīcija

Sastādīt šaha kompozīcijas Lacels sāka 15 gadu vecumā. 1930. gadā viņš kļuva par vācu problēmistu apvienības Schwalbe biedru un kādu laiku bija tās mantzinis. Laikrakstā Lippische Landes-Zeitungšaha slejā viņš bija atbildīgs par šaha kompozīciju.
1958. gadā viņam piešķīra starptautiskā tiesneša titulu. Blakus daudzajiem divvilčiem, viņš sastādīja daudzvilčus, bet vēlāk arī palīgmatus. Daudzi no viņa uzdevumiem tika iekļauti FIDE albumos, kas deva viņam 29,5 punktus. Tālab 1975. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā.

Nāves apstākļi

Gerhards Lacels gājis bojā nelaimes gadījumā. 1980. gadā atgriežoties no FIDE kongresa Vīnerneištatē, Altmīles ielejā viņš bijis spiests apstāties uz autostrādes sastrēguma dēļ. Tur satrakojies zirgs viņu nāvējoši ievainojis galvā.
Burtnieku draudzes novads

Burtnieku draudzes novads (vācu: Kirchspiel Burtneek) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa draudzes novadiem.

Vēsture

Burtnieku novads līdz 13. gadsimtam bija letgaļu Tālavas zemes ziemeļu robežnovads, caur kuru veda senais ceļš no Gaujas ielejas un Sakalu un Ugauniju. Pēc Tālavas dalīšanas 1224. gadā Ramekas novadu līdz Burtnieku ezeram (Astyerwe) ieguva Zobenbrāļu ordenis, vēlāk tas bija viens no Livonijas ordeņa Gaujas koridora novadiem.
Livonijas ordeņa mestrs Villekens no Endorpes ap 1284. gadu Burtnieku ezera stāvkrastā uzcēla Burtnieku baznīcu un pili, kas 1357. gadā minēta ar nosaukumu Burtneck. Ilgu laiku pils bija strīdus objekts starp Rīgas arhibīskapiem un Livonijas ordeni, 1366. gadā Livonijas ordenis taisnojās, ka no Burtnieku pilsnovada (castrum Burtenik alias Astigerwe) Rīgas arhibīskaps pats esot atteicies. 1434. gadā pieminēts Burtnieku draudzes novads (Burtenigh). 
Draudzes novads bija  pakļauts Cēsu komturiem, kopš 1481. gada Livonijas ordeņa mestriem, kas rezidēja Cēsu pilī. Pēc Livonijas ordeņa likvidēšanas 1561. gadā Somijas hercogs Juhans Vāsa Viļņā apprecēja Lietuvas dižkunigaiša Sigismunda II Augusta māsu Katrīnu Jagailieti un saņēma Burtnieku pilsnovadu, pievienojot to saviem Somijas īpašumiem. Livonijas kara laikā 1577. gadā pils nopostīta. 1582. gada  pilsnovadu iekļāva Pērnavas prezidiāta sastāvā.
Zviedru Vidzemes laikā 1654. gadā  ugunsgrēkā nodega Burtnieku Svētās Marijas baznīca, 1669. gadā atjaunota, 1683. gadā uzsāka jaunas gotiskas mūra baznīcas celšanu tagadējā tās atrašanās vietā. 1746. gadā nodega blakus baznīcai esošā Burtnieku mācītājmuiža, 1805. gadā tika atjaunots baznīcas tornis. Latvijas PSR laikā 1962. gadā Burtnieku baznīcu atsavināja draudzei, kas atjaunojās Atmodas kustības laikā 1988. gadā, no 1988. līdz 1993. gadam notika baznīcas restaurācija.
Akmens

Akmens ir ciets, ūdenī nešķīstošs nemetālisks iezis vai tā gabals. Ieguves rūpniecībā par akmeņiem tiek uzskatītas iežu frakcijas, kas lielākas par 70 mm (5—70 mm lielas frakcijas tiek uzskatītas par granti un oļiem, frakcijas, kas mazākas par 5 mm, — par smilti). Iežu atlūzas, kuru diametrs lielāks par 10 cm, uzskata par laukakmeņiem. Latvijā laukakmeņus ar tilpumu virs 10 m³ uzskata par valsts nozīmes dabas pieminekļiem, bet virs 7 m³ — par vietējas nozīmes dižakmeņiem.
Labiodentāls nazāls līdzskanis

Atveidošana latviešu valodā

Latviešu valodā tiek atveidots pēc alofona formas - ar "m" vai "n".
OKTA

Vēsture

1970. gadu otrajā pusē netālu no Skopjes sākta celt valstij piederoša naftas pārstrādes rūpnīca. Tā pabeigta 1983. gadā. 1985. gadā uzņēmums reģistrēts ar nosaukumu "Darba organizācija naftas rafinērija SKOPJE".
1990. gadā uzņēmums pārveidots par akciju sabiedrību.
1995. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz OKTA rafinerija na nafta a.d.p.o..
1999. gadā Hellenic Petroleum meitas uzņēmums EL.P.ET. BALKANIKI S.A. kļuva par OKTA stratēģisko investoru.
2002. gadā atklāts naftas cauruļvads Saloniki—Skopje.
Kirils Koļcovs

Spēlētāja karjera

Profesionālā spēlētāja karjeru Koļcovs uzsāka 1999.—2000. sezonā, kad aizvadīja divas spēles Krievijas Superlīgas kluba Omskas "Avangard" sastāvā. Jau aiznākamajā sezonā Kirils bija nostiprinājies kluba pamatsastāvā. 2003. gada vasarā Koļcovs pievienojās AHL klubam Manitobas "Moose", taču 2004.—05. sezonas gaitā atgriezās Omskā. "Avangard" rindās aizsargs spēlēja līdz 2006.—07. sezonas noslēgumam.
2007. gada vasarā Koļcovs pievienojās Ufas "Salavat Julajev" rindām, jau pirmajā sezonā kopā ar klubu izcīnot Krievijas čempiona titulu. 2010.—11. sezonā Koļcovs izcīnīja Gagarina kausu, pēc sezonas beigām tiekot iekļauts arī KHL sezonas visu zvaigžņu maiņā. 2013.—14. un 2014.—15. gada sezonas Koļcovs noslēdza kā visas līgas rezultatīvākais aizsargs. Nākamās sezonas vidū pārcēlās uz Ņižņijnovgorodas "Torpedo", taču vasarā pievienojās jau Čeļabinskas "Traktor" rindām.
Krievijas hokeja izlases rindās spēlējis dažādos Eirotūres posmos, kā arī 2006. gada Pasaules čempionātā.
1993. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona

Latvijas futbola Virslīgas 1993. gada sezona bija 19. Virslīgas sezona, kas sākās 1993. gada 24. aprīlī, bet noslēdzās 23. oktobrī. Par Latvijas čempioniem tāpat kā iepriekšējā sezonā kļuva "Skonto", kas tuvākos sekotājus Rīgas "Olimpiju" un "RAF" apsteidza par 8 punktiem. Par labāko vārtu guvēju kļuva "Skonto" uzbrucējs Aleksandrs Jeļisejevs ar 20 gūtajiem vārtiem. Salīdzinot ar iepriekšējo sezonu, bija mainījies Virslīgas komandu skaits - tagad 12 komandu vietā piedalījās 10, kuri izspēlēja divu riņķu turnīru.
Jeļena Maļuka

Karjera

Piedalījusies četrās Olimpiskajās spēlēs (2000, 2004, 2008, 2012). 2000. gadā Sidnejā izcīnīja 8. vietu (5051 punkts), 2004. gadā Atēnās izcīnīja sudraba medaļu (5268 punkti), 2008. gadā Pekinā izcīnīja 23. vietu (5268 punkti), 2012. gadā Londonā izcīnīja 8. vietu (5228 punkti).
Tāpat ar panākumiem ir startējusi Pasaules čempionātos — izcīnīta bronzas medaļa 2000. un 2005. gada Pasaules čempionātos —, kā arī 2. vieta 2004. un 2007. gada Pasaules kausa finālsacensībās. 2011. gada Pasaules čempionātā militārpersonām kopā ar Sandri Šiku izcīnīja zelta medaļu jauktajā stafetē. Ar izcīnīto 6. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā viņa kvalificējās 2012. gada Olimpiskajām spēlēm. Pēc 2004. gada Atēnu Olimpiskajām spēlēm sportiste bija apsvērusi iespēju turpmāk sacensībās pārstāvēt Krieviju.
Elektrons

Elektrons (grieķu: ηλεκτρον, élektron — ‘dzintars’) ir vieglākā no zināmajām stabilajām elementārdaļiņām (neskaitot neitrīno, kam arī ir ļoti niecīga miera masa). Elektrona miera masa ir 9,109×10⁻³¹ kg. Tam ir negatīvs elektriskais lādiņš (−1,602×10⁻¹⁹ C), un tā simbols ir е⁻ vai e. Elektroni ir vieni no elektriskās strāvas lādiņa nesējiem. Tie pieder pie leptoniem, un nosaka atoma mijiedarbību ar citiem atomiem. Elektronus 1897. gadā atklāja Džozefs Tomsons, pētot katodstarus.
Elektroni ietilpst visos atomos un molekulās. Var nosacīti uzskatīt, ka elektronu mākonis aptver atoma kodolu, elektroniem riņķojot ap kodolu ar lielu ātrumu (neierosinātā ūdeņraža atomā šis ātrums vairāk kā 100 reizes mazāks par gaismas ātrumu) pa neregulāru trajektoriju, ko sauc par orbitāli (orbitāles veido tādu kā atoma kodola apvalku). Atomam uzņemot enerģiju, elektroni var pāriet uz augstāku enerģijas līmeni, bet, enerģiju izstarojot, — uz zemāku. Tā kā elektroni ap atoma kodolu kustas līdzīgi izplūdušiem mākoņiem ar negatīvu lādiņu, ir neiespējami paredzēt precīzu to atrašanās vietu kādā laika momentā. Ja vielas atomi vai atomu grupas zaudē vai pievieno vienu vai vairākus elektronus, veidojas joni. Elektronu izvietojumu atomā pa elektronu čaulām pēc orbitālā galvenā kvantu skaitļa un orbitālā kvantu skaitļa vērtībām sauc par elektronu konfigurāciju.
Elektrona antidaļiņa ir pozitrons, kas tiek saukts arī par antielektronu. Tā simbols ir e⁺. Pozitrons tika atklāts 1932. gadā.

Klasifikācija

Elementārdaļiņu fizikas standartmodelī elektroni tiek klasificēti kā leptoni, kas ir daļa no fundamentālajām elementārdaļiņām. Elektroniem ir vismazākā masa no visiem leptoniem un starp pirmās "ģimenes" fundamentālajām daļiņām. Otrajā un trešajā "ģimenē" atrodas lādēti leptoni — mioni un tau daļiņas —, kuriem ir tāds pats elektriskais lādiņš, spins un mijiedarbība kā elektroniem, bet tiem ir lielāka masa. Leptoni, tātad arī elektroni, kopā ar kvarkiem veido fermionu elementārdaļiņu grupu. Visiem fermioniem spins ir 1/2.

Fundamentālās īpašības

Elektrona miera masa ir 9,10938291×10⁻³¹ kg jeb 5,48579909×10⁻⁴ u. Balstoties uz Einšteina formulu E=mc², elektrona masa atbilst 0,511 MeV lielai enerģijai. Elektrona masa ir tikai 1/1836 daļa no protona (pozitīvā lādiņa) miera masas. Tieši tādēļ elektronu masa netiek iekļauta, aprēķinot atoma masas skaitli.
Elektronam ir negatīvs elektriskais lādiņš, kas ir −1,602176565×10⁻¹⁹ C.
Sports

Sporta novirzieni

Sporta nozarē vairums pasaules sporta zinātnieku saskata piecas apakšnozares.
Augstu sasniegumu sports ir sports nacionālo un starptautisko sacensību līmenī, ieskaitot treniņu procesu, lai tām sagatavotos. Sacensību sports ir nodarbošanās ar sportu kā pamatprofesiju, saņemot par to nolīgto samaksu un atbilstošas sociālās garantijas, kā arī nepieciešamībai pēc sporta karjeras beigšanas pārkvalificēties vai pensionēties atbilstošas garantijas.
Sports visiem (arī tautas, masu sports) ir dažādas fiziskās aktivitātes garīgās labsajūtas un fiziskās veselības nostiprināšanai, sociālās saskarsmes un integrācijas nodrošināšanai, kā arī atpūtai ar mērķi iesaistīt sportā visu sociālo grupu cilvēkus, nodrošināt tiem iespējami labākus apstākļus un pieejamību sporta nodarbībām. Veselības sports ir fiziskās aktivitātes ar mērķi uzlabot un nostiprināt garīgo labsajūtu un fizisko veselību. Invalīdu sports ir pielāgotas fiziskās aktivitātes cilvēkiem ar invaliditāti. Invalīdu sports sekmē šo cilvēku pārliecību par savām spējām un ir viens no sociālās rehabilitācijas līdzekļiem.
Scenārists

Scenārists jeb scenārija autors ir scenārija autors filmām, televīzijas seriāliem, teātra lugām vai datorspēlēm. Bieži filmas kinorežisors ir uzņemamās filmas scenārija autors vai līdzautors. Lielākā daļa scenāristu, kuri ir kļuvuši slaveni, iesāk savu scenārija rakstīšanu no sižeta ieceres. Viņi sacer scenāriju, vēl nepieņemti darbā vai nesaņemot apmaksu.
Scenārists var sacerēt oriģinālu sižetu vai adaptēt jau esošu sižetu. Scenāristi raksta scenārijus dažādām filmām, arī dokumentālajam kino.
MYSTYLe art

Organizācijas starptautiskā sadarbība

Kopš 2006. gada MYSTYLe art sadarbojas ar Loesje-International dažādu projektu ietvaros.