google/wiki40b huggingface dataset:
Jops van Osteroms

Biogrāfija

Pirmais panākums šahā bijusi uzvara Nīderlandes jauniešu šaha čempionātā 1955. gadā. 1958. gadā pārstāvējis Nīderlandes izlasi Pasaules studentu komandu šaha čempionātā. Vēlākajos gados pārstājis nodarboties ar šahu. 1966. gadu bijis viens no kompānijas "Volmac" līdzdibinātājiem, kas bijusi viena no pirmajām datoru programmatūras ražotājām Nīderlandē. 1988. gadā pārdevis savu kompānijas daļu. Bijis Nīderlandes bagātāko cilvēku sarakstā.
1980. gadu sākumā sācis piedalīties korespondencšaha turnīros. 1981. gadā uzvarējis Nīderlandes korespondencšaha čempionātā. 2005. gadā uzvarējis 18. Pasaules čempionātā korespondencšahā. 2008. gadā kļuvis par divkārtējo Pasaules čempionu korespondencšahā.
Bijis pazīstams kā šaha turnīru atbalstītājs, izcilā Nīderlandes šahista Maksa Eives vārdā nosauktās asociācijas dibinātājs. No 1992. gada līdz 2011. gadam bijis pazīstama Monako šaha turnīra Amber chess tournament sponsors.
Dinsdurbe

Vēsture

Izveidojusies uz Bages no Bo dzimtai (Bagge af Boo) piederošās Dinzdurbes muižas (Diensdorf) un Bagas pusmuižas zemes, ko pēc 1920. gada zemes reformas sadalīja 71 vienībā 1338 ha kopplatībā. Dinsdurbes muižas ēkas daļēji sagrautas Kurzemes cietokšņa lielkaujās Otrā pasaules kara laikā, pēc kara to atliekas pilnīgi nopostītas. Muižas parks ir vietējās nozīmes aizsargājamas dabas teritorija.
Hanuka

Hanuka (ivritā: חנוכה, IPA: 'χanuka - iesvētīšanas svētki), tautā tiek saukta arī par Gaismekļu svētkiem, ir astoņas dienas gari ebreju svētki, kurus svin, lai godinātu Jūdas Makabeja vadītās sacelšanās uzvaru pār senajiem grieķiem un viņu kultūras hegemoniju senajā Izraēlā.
Svētki sākas 25. kisļevā (ebreju trešajā menesī), datumā, kad Makabejs atguva Jeruzālemes templi, bet tie beidzas 2. vai 3. tevetā (ebreju ceturtajā mēnesī). Konkrētais svētku beigu datums ir atkarīgs no kisļeva garuma. Pēc Gregora kalendāra Hanuka nesākās katru gadu vienā un tajā pašā datumā. Piemēram, 2008. gadā Hanukas svētki sākas 21. decembrī uzreiz pēc saulesrieta, bet tā beigas ir 29. decembrī. 2009. gadā šie svētki sākās jau 12. decembrī.
Svētkiem ir raksturīgs īpašs simbols - deviņzaru svečturis menora, kurā katru nākamo svētku nakti aizdedzina pa vienai svecei vairāk nekā iepriekšējā naktī. Tā tas turpinās līdz astotajai svētku dienai, kad tajā deg visas sveces. Devītā svece, kuru dēvē par šamašu (tulkojumā no ivrita: "sargs"), deg katru nakti un tā menorahā atrodas augstāk nekā visas pārējās sveces.

Vēsture

4. gadsimtā p.m.ē. Hellādas kultūru Āzijas zemēs bija ienesis Aleksandrs Lielais. Hellēnisma idejas iespiedās arī daudzās ebreju dzīves jomās. Pat priesteri šīs idejas pārņēma. 2. gadsimtā p.m.ē. Antiohs IV Epifans bija nolēmis pilnībā likvidēt jūdaismu. Ar to nebija mierā Jūda Makabejs. Viņa vadībā 164. gadā p.m.ē. 25. kisļevā ebreji atguva Jeruzālemes templi, kuru pirms tam Epifans bija apzadzis, apgānijis un pārvērtis par Zeva templi. Makabejs un viņa cīņubiedri templī atjaunoja iepriekšējo kārtību un astoņas dienas svinēja Svētnīcas iesvētīšanu. Tas bija kā simbols uzvarai pār hellēnismu: Jeruzāleme bija pasargājusi savu identitāti un jūdaisms bija glābts. Pēc šī notikumi ebreji nolēma atzīmēt katru gadu šo nozīmīgo uzvaru, kā rezultātā radās Hanukas svētki.

Tradīcijas

Atsķirībā no svētkiem, kurus ir noteicis Mozus, Hanukas svētkos drīkst strādāt tāpat kā ikdienā. Šiem svētkiem ir raksturīgas sveču ugunis logos, kuras ar katru nākamo svētku dienu paliek arvien vairāk un vairāk. Svečturus, kuros ievieto šīs sveces, sauc par menoru.

Informācija internetā

Chabad.com Hanukas informācija angliski
Aish.com Hanukas informācija angliski
Alšanski

Alšanski (lietuviešu: Alšėniškiai, baltkrievu: Гальшанскія, poļu: Holszański) jeb Alsenes kunigaiši (lietuviešu: Alšėnų kunigaikščiai) bija Lietuvas dižkunigaitijas dižciltīgo dzimta, kas cēlusies no Alsenes zemes valdniekiem. Alšēnu dzimtas pārstāvji ilgstoši bija Kijevas kņazi pēc Kijevas pievienošanas Lietuvai (1321-1435). Dzimtas vīriešu līnija beidzās 1556. gadā, īpašumi tika sadalīti starp sešām māsām, kas bija ieprecējušās Sapehu, Zaslavsku, Polubensku, Kurbsku, Kirdejevu, Solomerecku un Višņovecku dzimtās.
Tereza Štadlere

Biogrāfija

1960. gados bijusi viena no vadošajām Dienvidslāvijas šahistēm. 1964. gadā uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātā. Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru uzvarētāja, tajā skaitā bijusi labākā Bela Crkvā (Ungārija) (1958), Arenisa de Marā (Spānija) (1966), Novisadā (1978).
Piedalījusies 1967. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Suboticā un izcīnījusi augsto 4. vietu (uzvarēja Alla Kušnira). Tāpat piedalījusies 1971. gada sieviešu starpzonu turnīrā Ohridā, kurā palikusi 13. vietā (uzvarēja Nana Aleksandrija).
Tereza Štadlere trīs reizes pārstāvējusi Dienvidslāviju sieviešu šaha olimpiādēs (1957, 1969, 1980). 1980. gadā šaha olimpiādē pie 3. galdiņa ieguvusi individuālo bronzas medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā viņai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.
Priži

Ciema rašanās

Nosaukums Priži radies vēl Krievijas Impērijas laikā, kad kāds latviešu valodu nezinošs rakstvedis tādā veidā uzrakstījis vārdu "priedes", apzīmējot sādžu. Pirmo reizi Priži kā sādža Prizi rakstos minēta 1885. gadā. 1897. gadā Prižu sādžā dzīvojuši 8 māju saimnieki, kuru saimju locekļi galvenokārt bijuši plostnieki — 10 cilvēki, ārpus šī amata bijis arī galdnieks, mežsargs. 1906. gadā Prižu zemes platība bijusi 91 desetīna ar sešām sētām, kurās dzīvojuši 43 iedzīvotāji. 1935. gadā dzīvojuši 11 saimnieki ar savām saimēm. 1943. gadā bijušas 11 sētas ar 46 cilvēkiem. 2009. gadā Prižos dzīvojuši 53 iedzīvotāji šādās mājās: Akācijas, Avotkalni, Bites, Daugavkrasti, Daugavlejas, Eži, Kalna Priži, Kalnāres, Kalnarozes, Krāces, Krastkalni, Krastmalas, Kraujas, Priži, Priži I, Samtenes, Silavas un Vīnkalni.
23. marts

23. marts ir gada 82. diena pēc Gregora kalendāra (83. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 283 dienas.
Indijas Domīnija

Indijas Domīnija jeb Indijas Savienība (angļu: Union of India) bija neatkarīga valsts Britu Sadraudzības ietvaros, kas kopā ar Pakistānas Domīniju izveidojās Britu Indijas teritorijā pēc Indijas neatkarības pasludināšanas 1947. gada 15. augustā. Indijas premjerministrs šajā laikā bija Džavāharlāls Nehru.
Teritoriālās nesaskaņas starp jaunajām valstīm 1947. gada oktobrī izraisīja Pirmo Indijas—Pakistānas karu (1947), 1948. gadā Indijas domīnijai pievienoja Džunagadhas valsti (tagadējās Gudžarātas dienvidu daļa) un Haidarābādu valsti, bet 1949. gadā Rādžastānas valstu lielāko daļu un Tripuras valsti.
Indijas domīnija beidza pastāvēt pēc Indijas Republikas pasludināšanas 1950. gada 26. janvārī.
Tramvaju satiksme Rīgā

Tramvaju depo

Rīgas tramvaju parku apkalpo trīs depo, kuros notiek profilaktiskā apskate un remonti. Trešais tramvaju depo atrodas Maskavas forštates rajonā, Fridriķa ielā 2a, ceturtais tramvaju depo atrodas Pārdaugavā, Tipogrāfijas ielā 1, bet piektais tramvaju depo (bijušais pirmais tramvaju depo) atrodas Brīvības ielā 191. Trešajā un piektajā tramvaju depo tika izvietoti Čehoslovākijā ražotie tramvaji, bet ceturtajā tramvaju depo tika izvietoti vecā tipa tramvaju vagoni (līdz brīdim, kad tos noņēma no līnijām).
Visi trīs tramvaju depo ir viena projekta sastāvdaļa. Tie ir dažādi pēc lieluma un ietilpības, bet līdzīgi dizaina ziņā, būvēti laika posmā no 1900. līdz 1901. gadam pēc arhitekta P. Mandelštama projekta. Ceturtajā tramvaju depo, pēc analoģiskiem palīgēku risinājuma principiem, 1909. gadā tika uzcelts remonta un strādnieku ģērbtuvju korpuss ar torņveida izbūvi ūdens rezervuāram. 1970. gados visi tramvaju depo tika rekonstruēti.
Tomāts

Izmantošana

Tomātus izmanto pārtikā, it īpaši itāļu virtuvē. No tiem var pagatavot arī tomātu zupu, tomātu mērci, kečupu un citus produktus. Vēl tomātus izmanto salātos un marinē. Tomātus izmanto arī ārstniecībā.
Tomātu sastāvā ir dažādi mikroelementi, C vitamīns, karotīns un dabīgais antioksidants likopēns.

Izcelsme

Tomātu izcelsmes vieta ir Dienvidamerika. Tos pēc Lielajiem ģeogrāfiskajiem atklājumiem Eiropā ieveda spāņu konkistadori. Mūsdienās tos audzē visā pasaulē. 2009. gadā vislielākā tomātu raža tika ievākta Ķīnā (45,37 miljoni tonnu). Nākamās lielākās valstis pēc novākto tomātu daudzuma bija Amerikas Savienotās Valstis (14,14 miljoni), Indija (11,14 miljoni), Turcija (10,75 miljoni), Ēģipte (10 miljoni) un Itālija (6,88 miljoni tonnu).
Kārlis Gustavs fon Zīverss

Dzīvesgājums

Dzimis 1772. gada 8. novembrī Vecates muižā Kārļa Eberharda fon Zīversa (1745–1821) un Martas Juliānas, dzimušas fon Mengdenas (1748-1837) ģimenē. Mācījās Krievijas impērijas II artilērijas kadetu korpusā (1785-1789), no 1792. gada dienēja Rostovas karabinieru pulkā, piedalījās poļu-krievu karā un Koscjuško sacelšanās apspiešanā. 1799. gada viņu paaugstināja par pulkvedi. No 1800. gada dienēja kavalērijā, no 1802. gada bija Starodubskas dragūnu pulka komandieris, no 1803. gada ģenerālmajors un dragūnu pulka komandieris. Dienvidkrievijā viņš apprecējās ar Helēnu Duņinu, 1806. gadā piedalījās krievu-turku karā un karos pret Napoleonu (1806-1809). Piedalījās Krakovas ieņemšanā un gandrīz visās Krievijas militārajās akcijās Prūsijā un Austrijā.
1812. gada kara laikā bija IV kavalērijas rezerves korpusa komandieris, piedalījās kaujās pret uzbrūkošo Napoleona armiju pie Nemunas, Mogiļevas, Saltanovkas, Smoļenskas un Borodinas. Krievu armijai atkāpjoties uz Maskavu, komandēja arjergarda kavalēriju sadursmēs pie Možaiskas, Tatarkas, Krasnajas Pahras un Čirikovas. Krievijas impērijas armijas pretuzbrukuma laikā 1813. gadā vadīja Pilavas cietokšņa ieņemšanu Austrumprūsijā, paaugstināts par ģenerālleitnantu un 2. dragūnu divīzijas komandieri. Kēnigsbergas kara komandants (1813-1815). Pēc kara ģenerālis fon Zīverss apmetās pie sievasmātes Vodolagi. 1821. gadā pēc tēva nāves Kārlis Gustavs fon Zīverss saņēma mantojumā Cēsu pils muižu, 1823. gadā viņš iegādājās Dukuru muižu. Ap 1825. gadu viņš sāka veidot Cēsu pils parku.
1837. gadā viņš kļuva par īsteno slepenpadomnieku.
Miris 1856. gada 18. martā Maskavā.
Artūrs Baumanis

Dzīves gājums

Artūrs Baumanis dzimis 1867. gada 4. janvārī latviešu arhitekta Jāņa Frīdriha Baumaņa ģimenē. Mācījās glezniecību pie Jāņa Staņislava Rozes un Eduarda Riconi, zīmēja tipāžus („Ormanis”, „Meža zaglis”). 1885.—1892. gadā viņš studēja Pēterburgas Mākslas akadēmijā, kur specializējās vēsturiskajā glezniecībā. Šajā laikā radīja pazīstamākās gleznas no Latvijas vēstures („Likteņa zirgs”, „Līvu kareivis”, „Kūri sadedzina kritušos”). Mākslinieku pulciņa „Rūķis” biedrs, pirmo reizi izstādīja savus darbus 1889. gadā. Ilustrēja vēsturisko albumu Terra Mariana 1186-1888, kas tika pasniegts Romas pāvestam 1888. gadā.
Pēc tēva nāves 1892. gadā viņš pameta studijas un kļuva par alkoholiķi un klaidoni. Viņš slimoja ar tuberkulozi un pāragri mira 1904. gada 6. augustā.
Ģedimina dzimta

Ģedimina dzimta vai Ģediminaiši (lietuviešu: Gediminaičiai, poļu: Giedyminowicze, baltkrievu: Гедзімінавічы) bija Lietuvas valdnieku dzimta, ko aizsāka dižkunigaitis Ģedimins. Dzimtai piederīgie valdīja Lietuvas dižkunigaitijas zemēs no 14. līdz 16. gadsimtam. 
Dzimtas atzars, ko aizsāka Jagailis, izplatījās arī citās valstīs un ir pazīstama kā Jagaiļa dzimta.

Izcelsme

Paša Ģedimina izcelsme tiek ilgstoši apspriesta, bet lielākā daļa vēsturnieku ir vienisprātis, ka viņš bija dižkunigaiša Vīteņa brālis. Pēdējā laikā par iespējamo dzimtas ciltstēvu tiek uzskatīts kunigaitis Skalmants (Skalmantas), kaut arī šī hipotēze tiek apšaubīta .
Robērs Šūmanis

Biogrāfija

Dzimis Luksemburgā kā Vācijas pilsonis. Franču un vācu valodu apguvis skolā kā svešvalodu. Šī iemesla dēļ franču valodā runājis ar akcentu. Augstāko izglītību ieguvis Vācijā, kur studējis Bonnā, Minhenē, Berlīnē un Strasbūrā. Šūmanis studēja jurisprudenci, vēsturi, ekonomiku, politiku, teoloģiju, statistiku un klasiskās valodas. Ieguvis diplomu filozofijā un Strasbūrā doktora grādu ar izcilību. Pēc studijām strādājis kā jurists. Pirms Pirmā pasaules kara ievēlēts Mecas domē. 
Pirmā pasaules kara laikā iesaukts Vācijas armijā, bet nav piedalījies aktīvajā karadarbībā. Pēc kara, kad Lotringas reģionu pievienoja Francijai, pieņēmis Francijas pilsonību. 1919. gadā ievēlēts Francijas parlamentā, kura deputāts bija līdz pat 1958. gadam, neskaitot Otrā pasaules kara gadus. Starpkaru periodā parlamentā piedalījies normatīvo aktu izstrādē, finanšu komitejās, izmeklēšanā par korupcijas gadījumiem tērauda rūpniecībā Lotringā, kā arī aizstāvējis atbruņošanās politiku. Otrā pasaules kara laikā piedalījies franču pretošanās kustībā.
Pēc kara Šūmanis atkal atgriezās politikā un kļuva par vienu no vadošajiem Francijas politiķiem, ieņemot premjerministra un finanšu, ārlietu, tieslietu ministru amatus. Kā premjerministrs viņš aicināja izveidot Apvienoto Nāciju Organizācijai līdzīgu Eiropas asambleju, bet vēlāk, būdams ārlietu ministra krēslā, laika posmā no 1949. līdz 1950. gadam izvirzīja ideju par Eiropas Kopienu. Šie centieni noveda pie tā, ka 1950. gadā tika izstrādāts Šūmaņa plāns, kas tika publiskots 9. maijā. Plāns paredzēja, ka ir nepieciešams apvienot kontroli pār ogļu un tērauda ražošanu ― vissvarīgākajiem materiāliem bruņojuma ražošanā, lai izvairītos no jauna kara Eiropā.
Šūmaņa plāns vainagojās ar Eiropas Ogļu un tērauda kopienas (EOTK) izveidi 1951. gadā. Tādēļ Šūmanis tiek uzskatīts par vienu no EOTK pēcteces — Eiropas Savienības, tēviem. Pēc Eiropas Ekonomiskās Kopienas izveidošanās Šūmanis kļuva par tās pirmo Parlamentārās asamblejas prezidentu. 
1962. gadā pametis aktīvo politiku. Miris Mozelē.
Hanss Kristians Ersteds

Biogrāfija

1806. gadā Ersteds kļuva par profesoru Kopenhāgenas universitātē, kuru deviņus gadus iepriekš bija arī absolvējis. Tieši šajā iestādē viņš pirmo reizi veica apjomīgus fizikālus eksperimentus saistībā ar elektrisko strāvu un akustiku. Nozīmīgo atklājumu saistībā ar elektrisko strāvu un magnētisko lauku Ersteds atklāja 1820. gada aprīlī.
1819. gadā no pipariem Ersteds bija ieguvis jaunu organisko savienojumu, ko nosauca par piperidīnu. Piperidīna cikls ietilpst piperīna, kas dod aso garšu melnajiem pipariem, molekulas sastāvā.

Apbalvojums

1908. gadā tika izveidota Ersteda medaļa, ko piešķir dāņu zinātniekiem par izcilu ieguldījumu zinātnē. 1932. gadā Ersteda vārdā tika nosaukta arī magnētiskā lauka intensitātes mērvienība CGS sistēmā — ersteds (Oe).
1999. gadā palaists Dānijas pirmais Zemes mākslīgais pavadonis Ørsted, kurš nosaukts par godu zinātniekam.
Aizputes ģerbonis

Vēsture

Senākais Aizputes ģerbonis nāk no 14. gadsimta zīmoga, kurā attēlots garīdznieks (iespējams mūks) ar biķeri rokā. Aizputes ģerbonī 1845. gadā redzams tas pats vīrs ar biķeri rokā uz rūtaina fona. No iepriekšējiem pavisam atšķirīgs ir 1850. gada ģerbonis. Tajā attēlota mūra siena ar torni un vārtiem, virs kura Cariskās Krievijas karogs, virs vārtiem - Kurzemes guberņas ģerbonis, bet logu ailēs gadu skaitļi - 1378. un 1799. Pašreizējais ģerbonis ir saglabājis līdzību tieši šim variantam.

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogā uz sudraba fona attēlots sarkanu ķieģeļu mūris, kas simbolizē pilsētas seno vēsturi un ir aizgūts no Krievijas impērijas laika ģerboņa. Mūrim ir tornis un melns pacelts vārtu režģis. Virs torņa atrodas trīs zelta piecstaru zvaigznes, kas simbolizē Latvijas vēsturiskos novadus — Latgali, Kurzemi un Vidzemi.
Hercs Franks

Biogrāfija

Hercs Franks dzimis 1926. gada 17. janvārī Ludzā ebreju ģimenē. 1947. gadā beidza Sverdlovskas Vissavienības juridisko institūtu neklātienē un sāka strādāt kā lektors, žurnālists un reklāmas speciālists. 1955. gadā atgriezies Rīgā, kur darbojies žurnālistikā laikrakstos "Padomju Jaunatne" un "Rīgas Balss".
1959. gadā sāka strādāt Rīgas kinostudijas fotocehā, divus gadus vēlāk viņa scenāriju Vissavienības Valsts Kino institūta diplomdarbam filmai "Baltie zvani" izvēlējās režisors Ivars Kraulītis. Ar šo filmu, kuru vēlāk, 1990. gados Francijas Klermonferānas festivālā kinokritiķi iekļāva pasaules visu laiku labāko simts īsfilmu sarakstā, sākās Franka kā scenārista karjera. Turpināja rakstīt scenārijus citām filmām, to skaitā režisora Aivara Freimaņa pilnmetrāžas filmai "Gada reportāža" (1965), par kuru kopā ar Imantu Ziedoni ieguva LPSR Valsts prēmiju. 1965. gadā debitēja kā režisors televīzijas filmā "Sāļā maize" un turpmāk veidoja vairākus desmitus filmu ar saviem scenārijiem. 
Atmodas kustības laikā 1989. gadā bijis iekļauts izolējamo inteliģences pārstāvju sarakstā.
1992. gada 2. jūnijā pārcēlās uz dzīvi Jeruzalemē Izraēlā, kur turpināja darboties dokumentālā kino jomā, vienlaicīgi uzturoties un strādājot arī Latvijā.

Apbalvojumi un pagodinājumi

1975. gadā Frankam piešķīra Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu.
Saņēmis vairākas balvas par mūža ieguldījumu kinomākslā – Nacionālajā filmu festivālā Lielais Kristaps (2001), festivālos Telavivā (2003), Taivānā (2004), Krievijas festivālos "Rossija" Jekaterinburgā (2006) un "Flahertiana" Permā (2006).
Ludzas novada Goda pilsonis (2012).
Horodņa

Vēsture

Rakstos zināma no 17. gadsimta vidus kā Žečpospolitas pilsētas. 1654. gadā iekļāvās Hetmanščinā, kas bija Krievijas autonoms apgabals. 1874. gadā pie pilsētas sāka ekspluatēt dzelzceļa līnijas Liepāja—Romni staciju. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 28. augusta līdz 1943. gada 24. septembrim atradās vācu okupācijā. 1957. gadā Horodņai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Romiešu literatūra

Romiešu literatūra ir latīņu valodā rakstīta literatūra, kuras aizsākumi meklējami 3.gs. p.m.ē. Senajā Romā. Romiešu literatūra spēcīgi ietekmējās no sengrieķu literatūras, un savukārt pati spēcīgi ietekmējusi visu vēlāko rietumu literatūras attīstību. Romiešu literatūrā visnotaļ spēcīgi attīstījās dzeja, dramaturģija, satīra, vēsturiskā, retoriskā un filozofiskā proza, radās vieni no pirmajiem romāna priekštečiem.
Romiešu literatūra īpaši lielu nozīmi ieguva vēlajos viduslaikos un renesanses laikmeta literatūrā, kā arī klasicismā un 19. un 20.gs. neoklasicismā.
Akmeņraga bāka

Vēsture

1889. gadā tika uzcelta 28 metrus augsta koka bāka, ko nomainīja 1911. gadā celtā mūra bāka. 1915. gadā, Pirmā pasaules kara laikā, bāka tika pilnīgi sagrauta, saglabājās tikai 6 m augsta pamatne. Pašreizējā torņa būve pabeigta 1921. gadā. Būvmateriāli tika pievesti pa jūru no Liepājas, pie Akmensraga pārkrauti sekli peldošos pontonos, ar kuriem tie nogādāti uz jūrā izbūvētiem steķiem. 
1923. gada 14. janvārī iepretim Akmeņraga bākai sēklim uzskrēja tvaikonis "Saratov". Kuģa vraku iznīcināja 1934. un 1936. gados
2008. gadā Latvijas Pasts izdeva pastmarku ar Akmeņraga bākas attēlu.
Šobrīd Akmeņraga bāka kļuvusi par iecienītu tūrisma galamērķi.
Kirovohradas apgabals

Vēsture

Tagadējā Kirovogradas apgabala teritoriju līdz 17. gadsimtam apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). Pēc 1240. gada šīs apgabals nokļuva Zelta Ordas pārvaldībā. 1362. gadā šeit notika Kauja pie Siņuhas ("Kauja pie Zilajiem ūdeņiem"), kurā Lietuvas dižkunigaitis Aļģirds sakāva Zelta Ordas karaspēku un apgabala teritorija vēlāk nokļuva Lietuvas dižkunigaitijas pārvaldībā. 
Pēc Krimas hanistes izveidošanās apgabala teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību. Vēlāk šajā apgabalā no Lietuvas dižkunigaitijas, vēlāk Polijas—Lietuvas kopvalsts ieceļoja kazaki, kas izveidoja robežzonu ar Krimas hana kontrolētajām zemēm.
Pēc Bogdana Hmeļņicka vadītās sacelšanās apgabals bija Ukrainas hetmaņa pakļautībā (1649—1657) kā daļa no Zaporožjes Sečas zemēm. Pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas apgabals saglabāja autonomiju Polijas—Lietuvas kopvalsts un Krievijas caristes kontrolē. Pēc kazaku kā Zviedrijas sabiedroto sakāves Poltavas kaujā 1709. gadā Zaporožjes Seča nokļuva atkarībā no Krievijas. Pirms Krievu—turku kara (1735—1739) 1734. gadā krievu karaspēks okupēja Zaporožes Seču.
No 1754. gada šī Dņepras labā krasta daļa iekļauta Krievijas impērijā kā Jaunkrievijas daļa ar nosaukumu Jaunā Serbija (1752—1764). 1775. gadā nodibināja Jeļisavetgradu (Елисаветград), kas kļuva par galveno militāro atbalsta punktu.
No 1921. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas PSR Nikolajevas guberņas, no 1932. gada Odesas apgabala, no 1937. gada Nikolajevas apgabala sastāvā. 1939. gada 10. janvārī izveidoja Kirovogradas apgabalu.
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Oļģerts Kroders

Biogrāfija

Oļģerts Kroders ir dzimis 1921. gadā Rīgā žurnālista, tulkotāja un teātra kritiķa Roberta Krodera un aktrises Hertas Vulfas ģimenē. Pēc Rīgas Valsts 2. ģimnāzijas beigšanas iestājās Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātē, bet pēc pirmā kursa 1941. gada jūnija deportācijas laikā kopā ar vecākiem izsūtīts uz Sibīriju. 
1956. gadā atgriezās Latvijā, tajā pašā gadā sāka rakstīt teātra izrāžu recenzijas un tika pieņemts darbā Dailes teātrī par režisora palīgu. 1959. gadā sāka darboties Liepājas teātrī, kur arī debitēja kā režisors, 1959. gadā iestudējot Jāņa Kalniņa lugu "Ugunī". 1959. gadā uzņemts Latvijas PSR Teātru Darbinieku savienībā. 1964. gadā beidza Augstākās režijas kursus Maskavā. 
Bija Liepājas teātra (1959—1964, 1974—1989), Valmieras teātra (1964—1974, 2001—2012) un Nacionālā teātra (1990—1995) režisors. Filmējies Rīgas kinostudijas un vairāku PSRS kinostudiju filmās, arī režisora lomā filmā "Elpojiet dziļi" (1967).
Miris 2012. gada 10. oktobrī Valmierā.
16. janvāris

16. janvāris ir 16. gada diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 349 dienas (350 garajā gadā).

Vārda dienas

Lida, Lidija
Monreāla

Vēsture

Apmēram 8000 gadu Monreālas apkārtni apdzīvoja huronu, algonkinu un irokēzu tautas.
Pirmais eiropietis, kurš 1535. gada 2. oktobrī ieradās Monreālas apkārtnē bija franču jūrasbraucējs Žaks Kartjē. Pirmo pastāvīgo apmetni eiropieši izveidoja 1639. gadā. Apmetne attīstījās kā kažokādu tirdzniecības centrs un bāze tālākai Kanādas apgūšanai.
1760. gadā Monreālu ieņēma briti un pēc 1763. gada Parīzes līguma, kurš izbeidza Septiņgadu karu, Monreāla nokļuva angļu valdījumā. 1775. gadā to uz īsu brīdi ieņēma amerikāņu neatkarības cīnītāji, tomēr tā palika Lielbritānijas sastāvā. 1832. gadā Monreālai tika piešķirtas pilsētas tiesības. Britu valdīšanas laikā Monreāla kļuva par lielāko Kanādas pilsētu.
20. gadsimta 50. gados Monreālas iedzīvotāju skaits pārsniedza 1 miljonu. 1967. gadā šeit notika EXPO, bet 1976. gadā - Olimpiskās spēles. 1977. gadā Monreālā, tāpat kā visā Kvebekā, franču valodu atzina par vienīgo oficiālo valsts valodu.