google/wiki40b huggingface dataset:
Dzelzceļa līnija Jelgava—Krustpils

Jelgava—Krustpils ir 138 km gara dzelzceļa līnija Latvijā, kura tika uzbūvēta 1904. gadā un bija daļa no Ventspils—Maskavas—Ribinskas privātās dzelzceļa līnijas. 2000. gadā līnijā tika slēgta pasažieru vilcienu satiksme, pašlaik šī līnija tiek izmantota tikai kravas vilcienu satiksmei.

Vēsture

Pirmās ziņas par ieceri savienot ar dzelzceļu Vindavas (tagadējās Ventspils) ostu ar centrālajām Krievijas guberņām attiecas uz 1867. gadu. Dažu iemeslu dēļ tikai pēc 30 gadiem (1897. gada 21. maijā) mazpazīstama Ribinskas dzelzceļa sabiedrība uzsāka līnijas celtniecību. Maskava—Krustpils un Tukums—Ventspils posmu būvēšana tika uzsākta 1898. gadā. Posmu Krustpils—Tukums tika nolemts būvēt caur Jelgavu, jo Krievijas Satiksmes ministrija nevēlējās nodot ekspluatācijā privātuzņēmumam līnijas Rīga—Jelgava, Rīga—Tukums un Rīga—Bolderāja. 1901. gadā sabiedrība uzsāka līnijas Krustpils—Jelgava—Tukums būvēšanu. Regulāra satiksme šajā posmā tika atklāta 1904. gada 11. novembrī.
1918. gada septembrī Padomju Krievija ar speciālo dekrētu paziņoja par uzņēmuma "Maskavas-Vindavas-Ribinskas dzelzceļš" līniju nacionalizāciju. Tajā brīdī reālais dzelzceļa īpašnieks Latvijas teritorijā bija vācu armija, kura vēl 1916. gadā uzsāka līnijas Ventspils—Jelgava—Daudzeva pārbūvi uz Eiropas sliežu platumu. Pirmā pasaules kara laikā posmā Krustpils—Daugava tika bojāts tilts pāri Daugavai, tādēļ pilnīgi atjaunot vilcienu satiksmi visas līnijas garumā un pārkabot sliedes uz krievu (1520 mm) platumu izdevās tikai 1930. gadā.
Poļina Jeļizarova

Karjera

Vieglatlētikā trenējas kopš 11 gadu vecuma. 2005. gada Latvijas Gada balvas sportā ceremonijā tika atzīta par gada uzlēcošo zvaigzni. 2007. gada Eiropas čempionātā junioriem P. Jeļizarova ierindojās 3. vietā ar rezultātu 10:03,91. Tāpat ar panākumiem startējusi Pasaules čempionātā junioriem — 2006. gadā ieņēma 4. vietu, savukārt 2008. gadā — 6. vietu. 2012. gada Eiropas čempionātā iekļuva finālā, kur izcīnīja 6. vietu ar rezultātu 9:41,38 min.
Viņai pieder Latvijas rekords 3000 m šķēršļu skrējienā — 2012. gada augustā (Olimpisko spēļu priekšsacīkstēs) viņa šo distanci veica 9:27,21 min, (iepriekš maijā viņa bija uzstādījusi savu pirmo Latvijas rekordu — 9:51,08, pārspējot Innas Poluškinas 2008. gadā sasniegto Latvijas rekordu par 0,48 sekundēm, ar šo rezultātu P. Jeļizarova kvalificējās startam 2012. gada vasaras olimpiskajām spēlēm). Kopumā 2012. gada vasarā P. Jeļizarova Latvijas rekordu šai distancē labojusi piecas reizes.
Londonas Olimpiskajās spēlēs P. Jeļizarova iekļuva finālā, pusfinālā kārtējo reizi labojot Latvijas rekordu. Finālā viņa izcīnīja 13. vietu ar rezultātu 9:38,56 min. 2013. gada Eiropas čempionātā telpās uzstādīja Latvijas rekordu telpās 1500 m distancē, taču neiekļuva finālā, kopvērtējumā paliekot 12. vietā. Čempionāta 3000 m distancē viņa iekļuva finālā, kur ierindojās 8. vietā. 2013. gada jūnijā guva pēdas savainojumu, līdz ar ko viņai beidzās sacensību sezona.
Tuklās šūnas

Tuklās šūnas ir audu leikocīti, kuru citoplazmā ir bazofilas granulas. Atšķirībā no bazofilajiem leikocītiem tuklās šūnas necirkulē pa asinsriti un atrodas audos (ādā, gļotādā, apkārt sīkiem asinsvadiem). Tuklās šūnas reaģē uz dažādām bojājošām iedarbībām, piedalās iekaisuma attīstīšanā, ir galvenās efektorās šūnas nekavējoša tipa hipersensitivitātē un ietilpst pirmajā aizsarglīnijā pret daudzšūnu parazītiem.

Apraksts

Tuklo šūnu diametrs variē no 10 līdz 20 µm. Tās ir ovālas ar bārkstainu virsmu. Membrānas fenotips izsakāms ar formulu FcεRI⁺ CD13⁺ CD29⁺ CD45⁺ CD117⁺ СD123⁺. Starp membrānas molekulām tuklo šūnu funkciju realizācijai vairāk ir izteikti receptori IgE: FcεRI.
Citoplazmā atrodas dažāds bazofilo granulu skaits — no 10 līdz 150 granulām uz šūnu. Tuklo šūnu granulu sastāvs ir dažāds, taču visi satur vazoaktīvus amīnus, galvenais no kuriem ir histamīns, kas realizē lielu tuklo šūnu efektu daļu alerģiskās reakcijās. Turklāt granulās atrodas hondroitīnsulfāti A un C un/vai heparīns, bet dažiem dzīvniekiem (piemēram, trusim) arī serotonīns. Granulu sastāvā ietilpst arī enzīmi, galvenokārt proteāzes, kā arī dehidrogenāzes, peroksidāzes, RNSazes, histidīnkarboksilāzes un skābie glikozamīnglikāni.

Attīstīšanās

Pieņem, ka tuklajām šūnām un bazofilajiem leikocītiem ir kopējs priekštecis. Taču nav skaidrs, vai tas attīstās no kopēja mieloīda priekšteča vai ir viens no mieloīdas diferenciācijas pamatvirzieniem (eozinofilā-bazofilā).
Tuklo šūnu attīstīšanās notiek citādi, nekā bazofilajiem leikocītiem. Asinsritē nokļūst tuklo šūnu priekšteči (cilvēkiem šīm šūnām cirkulācijā ir CD13⁺ CD33⁺ CD34⁺ CD38⁺ CD117⁺ fenotips). No asinsrites tuklo šūnu priekšteči migrē audos (lielākoties zarnu gļotādā), kur tuklās šūnas nobriest.
Galvenie faktori, kuri nosaka tuklo šūnu diferenciāciju, ir cilmšūnu faktors (SCF) un interleikīns 3 (IL-3); kofaktori ir interleikīni 4 (IL-4), 9 (IL-9) un 10 (IL-10) un nervu augšanas faktors (NGF). Šie faktori galvenokārt veicina granulu veidošanos un šūnu proliferāciju. Gļotādās par tuklo šūnu attīstīšanas faktoru kalpo interleikīns 33 (IL-33). Tuklajām šūnām paliek spēja dalīties un tām ir ilgs dzīves garums — daži mēneši un pat gadi.
Rosenrot (albums)

Albuma saturs

Albumā ir sešas dziesmas, kuras bija paredzētas iepriekšējam studijas albumam "Reise, Reise", bet netika iekļautas māksliniecisku apsvērumu dēļ. Iesākumā tam vajadzēja saukties "Reise, Reise Volume Two", bet 2005. gada 18. augustā prezentēja topošo albumu ar nosaukumu "Rosenrot". Nosaukums burtiskā tulkojumā nozīme "Rožsarkana", tā ir persona no brāļu Grimmu pasakas "Sniegbaltā un Rožsarkanā" (vācu: Schneeweißchen und Rosenrot).
Albuma vāks ļoti līdzinās iepriekšējā albuma "Reise, Reise" vāka japāņu versijai. Attēls uz tā — mazliet rediģēta ledlauža USS "Atka" fotogrāfija, kas fotografēta 1960. gada 13. martā Antarktīdā, polārajā stacijā Makmurdo.
Dziesmas ierakstā "Stirb nicht vor mir (Don’t die before I do)" piedalījās skotu grupas Texas vokāliste Šarlīna Spiteri (Sharleen Spiteri).
Caurspīdīgās zebrzivtiņas

Kopīgās īpašības

Visas šīs ģints zivis ir ļoti maza auguma un ir vienas no mazākajām saldūdens zivīm pasaulē. Vismazākā ģintī un vienlaicīgi viena no vismazākajām zivīm pasaulē, kā arī viens no vismazākajiem mugurkaulniekiem pasaulē, ir caurspīdīgā zebrzivtiņa (Danionella translucida), kuras ķermeņa garums ir 10—11 mm. Lielākā ģintī ir vampīrzivtiņa (Danionella dracula), kuras ķermeņa garums var sasniegt 17 mm.
Visām šīs grupas zivīm nav zvīņu, nav taustekļu un nav sānu līnijas, tās visas ir caurspīdīgas un tām visām cauri miesai var redzēt mugurkaulu un iekšējos orgānus. Dažām sugām uz astes stumbra ādas garenvirzienā ir gaišās krāsās, metāliski spīdīgas dekoratīvas svītras.
8. jūnijs

8. jūnijs ir gada 159. diena pēc Gregora kalendāra (160. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 206 dienas.
Vētra (filma)

Sižets

Komunistu pagrīdes darbība 1939. - 1940. gados, Latvijas valdības gāšana, politieslodzīto atbrīvošana.
Kari Lehtonens

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Lehtonens uzsāka 2000.—01. gada sezonā, kad debitēja SM līgas kluba Helsinku "Jokerit" rindās. 2002.—03. gada sezonā Lehtonens bija komandas pamatvārtsargs, taču vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku.
2003.—04. gada sezonā Lehtonens aizvadīja četras spēles NHL vienības Atlantas "Thrashers" sastāvā, pārējo sezonu aizvadot AHL komandā Čikāgas "Wolves". "Wolves" sastāvā Lehtonens spēlēja arī 2004.—05. gada sezonā, taču 2005.—06. gada sezonā Kari bija kļuvis jau par komandas pamatvārtsargu.
Laika posmā no 2005. līdz 2009. gadam Lehtonens gan diezgan lielu skaitu spēļu izlaida dažādu savainojumu dēļ. 2008.—09. gada sezonas otrajā pusē Lehtonens tika aizmainīts uz Dalasas "Stars" vienību.
Somijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada olimpiskajās spēlēs, spēlējis arī četros Pasaules čempionātos, 2007. gadā kopā ar izlasi izcīnot sudraba medaļas.
Dundaga

Vēsture

Rakstītajos vēstures avotos Dundagas (Donedange) vārds pirmo reizi minēts 1245. gadā, kad Rīgas bīskaps Nikolajs Domkapitulam dāvinājis 200 akrus zemes. Dundagas vārda nozīmi 1846. gadā gleznotājs Jūliuss Dērings skaidrojis kā "niedru kaktu". 13. gadsimta beigās Dundagā uz mākslīgas salas izbūvēja mūra pili, kuras galvenā funkcija bija kalpot par produktu savāktuvi un glabātuvi līdz to nogādāšanai Rīgā. Pils vairākkārt mainījusi savus īpašniekus. 17. gadsimta beigās to pārbūvēja par muižnieku kungu māju (Dondangen). Pie pils izveidojās apdzīvota vieta. 1931. gadā Dundagai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu, 1950. gadā — strādnieku ciemata (pilsētciemata) statusu. No 1949. līdz 1956. gadam Dundaga bija Dundagas rajona centrs. 2009. gadā Dundaga kļuva par novada centru (līdz tam — Dundagas pagasta centrs).
Dundagā atrodas novada dome, vidusskola, mūzikas un mākslas skola, bērnudārzs, bibliotēka, pasts, luterāņu baznīca. Sociālās aprūpes iestādes ir SIA «Dundagas Veselības centrs», Valsts sociālās aprūpes centrs «Dundaga» un Dundagas aprūpes nams «Stacija».
1986. gada 7. jūlija orkāns Ērgļos

Notikumu hronoloģija

Ap plkst. 13.30—14.00 pār apkārtni Ogres upes krastos, netālu no Ērgļiem uznāca spēcīgs negaiss. Sacēlās spēcīgas vēja brāzmas, kas lauza vai ar visām saknēm izgāza vairākus dižkokus. Nedaudz vēlāk no negaisa mākoņiem lejup sāka liekties tumšs virpuļstabs, kas skaļa trokšņa pavadībā aizvirzījās ziemeļaustrumu virzienā pāri Ērgļu kalniem līdz Rankai Gulbenes rajonā, 2 stundās veikdams apmēram 50 km lielu attālumu. Šķērsojot Pulgošņa ezeru, viesuļa piltuve uzrāva gaisā ūdeni ar visām zivīm, ko pēc tam nometa lejā krietnā attālumā no ezera. Nopostītās joslas platums dažās vietās sasniedza 2 km, bet citviet tikai 20 metrus. Viesuļa aculiecinieki līdz ar virpuli arī redzējuši gaismas uzplaiksnījumus, iespējams zibeni. Viesulim sekoja ļoti stipra 15—20 minūtes ilga lietusgāze, vietām arī krusa.

Postījumi

Vētras laikā gaisā tika uzrauti teļi, lauksaimniecības tehnika un pat 100 kg smagi laukakmeņi bija mainījuši atrašanās vietu. Pēc bojājumu apsekošanas tika konstatēts, ka šis bija F2 intensitātes viesulis pēc Fudžitas—Pīrsona tornado skalas, kurā vēja ātrums varēja svārstīties 51—70 m/s robežās. Gadu vēlāk A. I. Snitkovskis šo intensitātes klasifikāciju publicēja darbā Meteorologija i Gidrologija. 10 dienas pēc vētras Pulgošņa ezera apkārtni apsekoja Latvijas dabas pētniecības entuziasts Guntis Eniņš. Apkārtnē ir valdījusi vīstoša meža smarža, 200 m rādiusā ap ezeru bija norauti visi koki, pie tuvējā Āķēnu kalna visu zemi klājuši koki un nav bijis iespējams pastaigāt.
Pāvels Atars

Latvijā

Dzimis Rūjienā. Ar grieķu—romiešu cīņu sācis nodarboties 1923. gadā, kad Rūjienā ierodies un tur atvēris cīņas sporta sekciju viens no tālaika labākajiem Latvijas cīkstoņiem Rūdolfs Ronis. Atars trīs reizes (1930., 1932. un 1935. gados) izcīnījis Latvijas meistara titulu grieķu romiešu cīņā pusvidējā svara kategorijā, astoņas reizes startējis valstsvienības sastāvā, tai skaitā 1935. gada Eiropas meistarsacīkstēs Kopenhāgenā. 1936. gadā ieguvis trešo vietu starptautiskās sacensībās Zviedrijā.
1944. gadā devies emigrācijā.

Venecuēlā

1954. gadā bijis Venecuēlas meistars šahā. 1966. gadā, nevarēdams samierināties par nievājošo attieksmi pret latviešu gambītu savā mītnes zemē — Venecuēlā, viņš nolēmis gambīta pētīšanai un popularizēšanai sarīkot Kārļa Bētiņa 100 gadu dzimšanas dienai veltītu starptautisku latviešu gambīta korespondencšaha turnīru. Ierosmei bijusi plaša atsaucība un 1967. gada jūlijā spēlēt sākuši 42 pirmo grupu dalībnieki no 14 valstīm , pie tam grupu skaits turpinājis augt. Atzīmējot Atara nopelnus latviešu gambīta popularizēšanā, Ziemeļamerikas latviešu šaha savienība ievēlējusi viņu par savas organizācijas goda biedru. 1976. gada sākumā viņš smagi saslimis un bijis spiests atteikties no turnīra vadības. Miris 1977. gada 13. augustā.
Viktors Puskars

Biogrāfija

Dzimis Viljandi. Izglītojies pašmācības ceļā. 1907. gadā brīvprātīgi iestājies Krievijas impērijas armijā. 1911. gadā pabeidzis Viļņas karaskolu. Pirmajā pasaules kara frontē karojis no 1914. gada jūlija beigām. No 1917. gada decembra līdz 1918. gada martam dienējis kā 2. igauņu pulka komandieris. Krievijas armijā dienot sasniedzis apakšpulkveža dienesta pakāpi, vairākkārt apbalvots.
Vācijas impērijas armijai ienākot Igaunijā aizbraucis uz Krieviju, tomēr jau 1918. gada novembrī atgriezies dzimtenē. Puskars vadīja Jervas apriņķī igauņu zemessargu vienību formēšanos. Formējis un vēlāk komandējis 6. kājnieku pulku. Pēc kājnieku vienību sadalīšanas divās divīzijās 23. decembrī Puskaru iecēla par 2. divīzijas komandieri (pulkveža dienesta pakāpē). Ar divīziju piedalījies kaujās Dienvidigaunijā, Ziemeļlatvijā, kā arī piedalījies Pleskavas ieņemšanā u.c. kaujās Krievijā.
1920. gada decembrī atvaļinājies no dienesta. Nodarbojies ar lauksaimniecību. 1925. gadā piedalījies Igaunijas brīvības cīņu veterānu savienības izveidē. Vēlāk šī organizācija pārtapa par Vabsiem. Pēc apvērsuma 1934. gadā organizācija tika aizliegta. Par dalību tajā Puskaru 1935. gadā apcietināja un vēlāk notiesāja uz 1 gadu nosacīti. 1936. gadā notiesāts uz 15 gadiem spaidu darbu sakarā ar Vabsu plānoto valsts apvērsumu, tomēr jau 1938. gadā amnestēts. 
1940. gadā, kad Igaunijā bija ienākusi padomju vara, novembrī apcietināts, tomēr 1941. gada maijā atbrīvots kā repatriants, lai kopā ar sievu (baltvācieti) izbrauktu uz Vāciju. Pēc Sarkanās armijas padzīšanas no Igaunijas atgriezies dzimtenē, kur 1943. gadā miris Tartu.
Jaunais Vilnis (konkurss)

Vēsture

No 1986. līdz 1993. gadam Jūrmalā noritēja starptautisks Jauno dziedātāju konkurss „Jūrmala”.
2002. gadā to atjaunoja kā konkursu "Jaunais Vilnis", tā dibinātāji bija Raimonds Pauls, Igors Krutojs un Alla Pugačova. Latvijā konkursu sākotnēji translēja LTV7, kopš 2005. gada — TV3, vēlāk LNT un TV5. 
Latvijas dziedātāji konkursā ir uzvarēja divas reizes - pirmo reizi 2004. gadā grupa "Cosmos", otro — Intars Busulis 2005. gadā. Bieža viešņa "Jaunajā Vilnī" bija Laima Vaikule.
1981. gada Latvijas čempionāta šahā 1. līga

1981. gada Latvijas šaha čempionāta 1. līga - Latvijas PSR 38. šaha čempionāta vīriešiem 1. līga.

Turnīra gaita

1980. gadā notika Latvijas PSR šaha čempionāta reforma. Iepriekšējos gados ierastās sistēmas "pusfināls - fināls" vietā tika izveidota trīspakāpju sistēma "atlases turnīrs - 1. līga - augstākā līga". Sistēma bija pārņemta no PSRS šaha čempionātiem, kuros tā tika lietota kopš 1973. gada.
1980. gada novembrī Rīgā notika pirmais Latvijas PSR šaha čempionāta atlases turnīrs, kura uzvarētājs uzreiz iekļuva augstākajā līgā vai čempionāta finālā, bet nākamie 15 dalībnieki kopā ar Latvijas PSR jaunatnes šaha čempionu ieguva tiesības spēlēt Latvijas PSR šaha čempionāta 1. līgā. Pirmais 1. līgas turnīrs notika 1981. gada februārī Daugavpilī. Sākotnējā projektā bija paredzēts, ka 1.-6. vietas ieguvēji iekļūs finālā, bet 7.-12. vietas ieguvēji saglabās tiesības spēlēt nākamā gadā 1. līgā. Taču jau turnīra gaitā nolikumā tika veiktas izmaiņas, un finālā iekļuva tikai 1.-4. vietas ieguvēji. Turnīru sekmīgi aizvadīja Vlads Šuļmans, kas nezaudēja nevienā partijā un pārliecinoši ieguva pirmo vietu. Nākamās trīs vietās ierindojās Tālis Vīksna, Jānis Daudzvārdis un Guntars Antoms, kuri arī ieguva ceļazīmes uz čempionāta finālu.
Simple Plan

Grupas izveide (1999—2002)

1999. gadā tika dibināta grupa Reset, ar ko arī tika dibināta grupa Simple Plan. Reset dalībnieki bija draugi Pjērs Buvjē, Čaks Komo, Filips un Adrians Vaits. Reset kopā ar tādām grupām kā MXPX, Ten Foot Pole un Face to Face koncertēja Kanādā, taču vienīgi Reset spēja gūt popalaritāti. Šajā pašā gadā arī tika izdots debijas albums No Worries, neilgi pēc tam Č. Komo pameta grupu, lai pievērstos izglītībai. Divus gadus vēlāk viņš sastapa Džefu Stinko un S. Lefēvru, kuri bija citu grupu dalībnieki, un nolēma dibināt savu grupu. Tikmēr Reset izlaida savu otro disku No Limits. 1999. gada beigās grupas Sugar Ray koncertā atkal satikās Č. Komo un P. Buvjē. Pjērs pameta Reset un pievienojās Č. Komo muzikālajam projektam. Dāvids Derosjē Reset aizvietoja Buvjē, taču arī viņš pameta to pēc sešiem mēnešiem. Tas ļāva Pjēram kļūt par Simple Plan vadošo vokālistu.
Grupas nosaukuma vēsture ir neskaidra, taču grupas dalībnieki jokot izsakās, ka spēlēšana grupā ir vienkāršs plāns (angļu: simple plan), kā izvairīties no "īsta" darba iegūšanas. Taču visticamāk grupas nosaukums ir ņemts no filmas "Vienkāršs plāns" (A Simple Plan) nosaukuma.
21. šaha olimpiāde

21. šaha olimpiāde notika no 1974. gada 6. jūnija līdz 30. jūnijam Francijas pilsētā Nicā.
Olimpiādes galvenais tiesnesis bija FIDE starptautiskais tiesnesis un lielmeistars Aleksandrs Kotovs (PSRS).

"B" fināls

17. Izraēla, 18. Austrija, 19. Itālija, 20. Kolumbija, 21. Norvēģija, 22. Īslande, 23. Polija, 24. Kanāda, 25. Kuba, 26. Dānija, 27. Šveice, 28. Francija, 29. Skotija, 30. Beļģija, 31. Portugāle, 32. Tunisija.

"C" fināls

33. Austrālija, 34. Irāna, 35. Brazīlija, 36. Mongolija 37. Īrija 38. Čīle, 39. Indonēzija, 40. Grieķija, 41. Meksika, 42. Turcija, 43.Singapūra, 44. Venecuēla, 45. Jaunzēlande, 46. Ekvadora, 47. Sīrija.
Šajā finālgrupā spēlēja arī Dienvidāfrikas komanda, taču šai valstī pastāvošā aparteīda dēļ, FIDE kongress pieņēma lēmumu Dienvidāfrikas republiku izslēgt no sava sastāva un tās komandas rezultātus olimpiādē anulēt. Pēc šī lēmuma, trīs kārtas pirms turnīra noslēguma, Dienvidāfrikas komanda no Nicas aizbrauca.

"D" fināls

48. Pakistāna, 49. Puertoriko, 50. Dominikāna, 51. Luksemburga, 52. Libāna, 53. Urugvaja, 54. Panama 55. Monako, 56. Malta, 57. Honkonga, 58. Farēru salas, 59. Malaizija, 60. Maroka, 61. Jordānija, 62. DŽersija, 63. Virdžīnu salas (ASV).

"E" fināls

64. Rodēzija, 65. Irāka, 66. Nīderlandes Antiļas, 67. Japāna, 68. Kipra, 69. Trinidāda un Tobago 70. Alžīrija, 71. Andora, 72. Bahamu salas, 73. Britu Virdžīnu salas.
Priāpuli

Morfoloģija

Ķermeņa garums no dažiem milimetriem līdz 20 cm. Ķermeņa priekšējā daļa — snuķītis — var ievilkties ķermenī ar īpašu muskuļu (retraktoru) palīdzību, vai arī ķermeņa dobuma šķidruma spiediena rezultātā izbīdīties uz āru. Snuķītis ir gareniski klāts ar sīku adatu unn kāsīšu rindām. Sekundārā ķermeņa dobuma esamība tuvina priāpulas augstākajiem tārpveidīgajiem, no kuriem tās atšķiras ar to, ka priāpulu ķermenis nav posmots. Asinsrites sistēmas priāpuliem nav. Elpošana notiek caur ādu, vai arī ar aizmugurējo žaunu piedēkļu palīdzību. Nervu sistēma sastāv no pierīkles gredzena un vēdera stiegras. Izvadorgāni (protonefrīdiji) un dzimumorgāni (pāra gonādas) savienoti kopīgā uroģenitālā sistēmā.

Ekoloģija

Dzīvo Ziemeļatlantijas, Arktikas un Antarktikas aukstajos ūdeņos (litorālē vai sublitorālē), bet ir sastopami okeānos (vairāku kilometru dziļumā) arī tropu joslā. Priāpulām ir plēsīgs dzīvesveids. Tās ierokas jūras dibena dūņās, no kurienes medī sīkus tārpveidīgos (pārsvarā daudzsaru tārpus), bet var nomedīt arī holotūrijas, ofiūras un pat savas sugas pārstāvjus. Dzīvo samērā ilgi (vairākus gadus).

Vairošanās un attīstība

Priāpuli ir šķirtdzimuma dzīvnieki . Ārējā apaugļošanās. Olas ir sīkas, taču satur diezgan daudz dzeltenuma. Radiālā drostalošanās priāpulus tuvina otrmutniekiem. Attīstība ar metamorfozi. Priāpulu kāpuri klāti ar cietu čaulu un kāpura stadija var vilkties ap 2 gadi.
Vītenis

Vārda cilme

Personvārds Vītenis ir cēlies no saknes vyt- (vyt/vyd "redzēt") – “redzošais” vai "tas, kas daudz redz".

Izcelsme

Duisburgas Pētera hronikas notikumu aprakstā par 1291. gadu ir minēts, ka Vītenis bijis Lietuvas ķēniņa Pukuvera jeb Butvīda (Pucuwerus rex Lethowie) dēls, ko tēvs sūtījis karagājienā pret poļiem uz "Bristenes (Brestas) zemi", kur Kujāvijas kņazi Kazimirs (Casimirus) un Vladislavs Elkonītis (Lochoto) vērsās pēc palīdzības pie Prūsijas mestra Meinharda:
Pucuwerus rex Lethowie eciam hoc anno filium suum Vithenum cum magno exercitu misil versus Poloniam ad terram Bristensem et post multa damna ibidem facta in occisione et capcione hominum incendio et rapina, Casimirus et Lochoto duces Polonie anxii de salute suorum supplicaverunt fratri Menekoni magistro Prussiae prosubsidio.

Dzīvesgājums

Vīteņa valdīšana sakrita ar Lietuvas militārā spēka pieaugumu, un viņš spēja apvienot lietuviešus karagājieniem pret Livonijas ordeni ziemeļos, pret Galīcijas-Volīnijas kņaziem dienvidos un Vācu ordenim pakļautajām prūšu zemēm rietumos.
Kā Lietuvas ķēniņš Vītenis (rex Vithenus) pirmo reizi pieminēts 1296. gada notikumu aprakstā Duisburgas Pētera hronikā, kad viņš ar daudzskaitlīgu lietuviešu karaspēku (cum multitudines copiosa Lethowinorum) iebruka Livonijas ordeņa zemēs:
Eodem anno et tempore, quo reges solent procedere ad bella, rex Vithenus cum multitudine copiosa Lethowinorum pugnaturus contra fratres intravit terram Lyvonie.
Livonijas pilsoņu kara laikā 1298. gadā Vītenis atkārtoti iebruka Livonijā un kopā ar Rīgas pilsētas karaspēka devās uz ordeņa galveno pili Vīlandē, tomēr apmierinājās ar ordeņa Karkuses pils (Carthusen) nopostīšanu netālu no tagadējās Karksi-Nuijas pilsētas Igaunijas dienvidu daļā. Atceļā pie Turaidas Livonijas mestra Brūno vadītie ordeņa brāļi uzbruka Vīteņa karaspēkam, bet tika smagi sakauti. Līdz pat Vīteņa nāvei pie Rīgas atradās lietuviešu karaspēka nometne ar apmēram 1000 karavīriem, ko dēvēja par "Lietuviešu pili" un lietuvieši turēja savās rokās Daugavas ūdensceļu līdz Dinaburgai, no 1307. gadā līdz pat Polockai, kura pirms tam atradās lietuviešiem draudzīgā Rīgas arhibīskapa kontrolē (1290-1307). 1312. gadā Vītenis ielūdza Rīgas franciskāņu klostera mūkus apmesties Navahrudakā.
Pēc uzvaras pār Livonijas ordeni Vītenis atsāka uzbrukumus Vācu ordeņa zemēm Prūsijā. Ir izskaitļots, ka ķēniņa Vīteņa valdīšanas laikā lietuvieši 11 reizes devās karagājienos uz Prūsijas zemēm, savukārt Vācu ordenis apmēram 20 reizes iebruka Žemaitijas zemē. 1311. gadā Vīteņa vadītais karaspēks cieta sakāvi pie Rastenburgas pils (tagad - Kentšina Polijā), bet 1314. gadā atvairīja ordeņa uzbrukumu Grodņas cietoksnim.
Pēdējo reizi hronikā ķēniņš Vītenis pieminēts 1315. gada rudenī, kad viņš nesekmīgi mēģināja ieņemt Kristmēmeles pili (tagad - netālu no Skirsnemunes Lietuvā) Nemunas labajā krastā. 
Leģenda stāsta, ka ķēniņu Vīteni ir nospēris zibens, kas pagānu mitoloģijā bijusi laba zīme, jo tikusi uzskatīta par dieva Pērkona gribu. Pēc citas versijas Vīteni nogalinājis viņa sāncensis Ģedimins.
66. Kinoakadēmijas balva

Galvenās balvas

Uzvarētājs atzīmēts treknrakstā.
Mostiska

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1392. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara Mostiska tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Pēc Otrā pasaules kara Mostisku iekļāva Ukrainas PSR sastāvā, lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Mostiska atradās Ukrainas PSR sastāvā līdz 1991. gadam, kad nodibinājās Ukrainas valsts.