Alfrēds Bīlmanis

Dzīvesgājums

Dzimis 1887. gada 2. februārī Rīgā no Vilces pagasta ieceļojušā Kristapa Bīlmaņa un viņa sievas Annas, dzimušas Balodes, ģimenē. 1905. gadā beidza Rīgas Valsts ģimnāziju. 1910. gadā beidza studijas Maskavas Universitātes Vēstures nodaļā ar cand. hist. grādu.
1910.-1912. gadā bija obligātajā karadienestā, 1912.-1914. gadā strādāja par skolotāju Erevānā un Krasnostavas reālskolas direktoru Volīnijas guberņā.
Pirmā Pasaules kara laikā dienēja Krievijas impērijas bruņotajos spēkos (1914-1918), darbojās 5., 12., pēc tam 6. armijas štābā, bija laikrakstu Вестник войск гвардии un Вестник особой армии redaktors. 1917. gada jūlijā saņēma podporučika dienesta pakāpi, iecelts par Svešvalodu kara cenzoru. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas atvaļinājās no armijas, bija Rivnes komercskolas inspektors (1918-1920). 1920. gadā Tučinas pilsētiņā apprecējās ar Halinu Saļņicku.
Pēc atgriešanās Latvijā bija Latvijas Republikas ārlietu ministrijas preses nodaļas sekretārs, vēlāk vadītājs (1920-1932). Laikraksta "Brīvā zeme" redakcijas loceklis (1921—1922), Latviešu Zemnieku savienības Rīgas nodaļas vadītājs (1923—1925). 1924. gadā organizēja I Latvju žurnālistu kongresu.
1925. gadā ieguva filosofijas zinātņu doktora grādu vēsturē Viļņas Universitātē ar disertāciju "Sieviešu un bērnu stāvoklis pēc Lex Salica".
1927. gadā viņu iecēla par Latvijas pilnvaroto ministru un 1930. gadā par Latvijas delegātu Tautu Savienībā Ženēvā, pēc tam viņš bija 
Latvijas sūtnis Maskavā PSRS (1932-1935) un Latvijas sūtnis Vašingtonā ASV(1935-1948).
Īsi pirms Latvijas okupācijas 1940. gada 17. maijā Ulmaņa valdība A. Bīlmani iecēla par Latvijas diplomātiskā un konsulārā dienesta vadītāja trimdā Kārļa Zariņa aizvietotāju. Izmantojot savus labos sakarus, ļoti aktīvi cīnījās pret Latvijas okupāciju ASV politiskajā presē un žurnālos. 1940. gada 21. jūlijā iesniedza protesta notu ASV valdībai pret komunistu "leļļu Saeimas" lēmumu pasludināt Latviju par Padomju Savienības republiku. Kā atbildi viņš saņēma ASV ārlietu departamenta 26. jūlija paziņojumu, ka ASV neatzīst Latvijas valsts iznīcināšanu un turpinās tāpat kā agrāk atzīt Latviju de facto un de jure (t.s. Samnera Vellesa deklarācija), kas ievadīja Rietumu valstu 50 gadus ilgo Baltijas inkorporācijas neatzīšanas politiku.
Miris 1948. gada 26. jūlijā  Delavēras štata Saseksas apgabalā (Sussex County) ASV. Apbedīts Vašingtonā, Olivetas (Olivett) kapos.

Sabiedriskās organizācijas

Studentu korporācijas "Fraternitas Livonica" filistrs dibinātājs (1926) un studentu korporācijas "Tervetia" goda filistrs. Latvijas Preses biedrības līdzdibinātājs un goda biedrs, Rīgas Latviešu biedrības un Rīgas Rotari kluba biedrs.
Latvijas Preses kluba un PEN kluba dibinātājs.
Stokholmas ložas „Den Nordiska Första” brālis ar Kārļa Zariņa ieteikumu (1929). Stokholmas Andreja ložas „Den Nordiska Cirkeln” loceklis Stokholmā (1938) .
Ņēmis līdzdalību nozīmīgākajos latviešu enciklopēdiskajos izdevumos: “Latviešu konversācijas vārdnīca” (1927-1940) un “Latvju mazā enciklopēdija” (1936-1937). Latvijas Preses biedrības līdzdibinātājs un goda biedrs, Rīgas Latviešu biedrības un Rīgas Rotari kluba biedrs. Bijis arī Latvijas Ugunsdzēsēju savienības ārzemju informācijas nodaļas vadītājs, vairāku citu valstu zinātnisko biedrību biedrs.

Cīņa par Baltijas valstu inkorporācijas neatzīšanu

Pēc Latvijas okupācijas Alfrēds Bīlmanis jau 1940. gada 13. jūlijā iesniedza diplomātisku notu ASV Valsts departamentam, paziņojot, ka iecerētās Tautas Saeimas vēlēšanas ir pretrunā Latvijas Satversmei un vēlēšanu likumam, vienlaikus prasot aizsargāt Latvijas un tās pilsoņu īpašumus ASV pret PSRS mēģinājumiem tos pārņemt. 18. jūlijā Bīlmanis jaunā notā ASV valsts sekretāram K. Hallam uzsvēra gan 14./15. jūlija Saeimas vēlēšanu antikonstitucionalitāti, gan ārvalsts karaspēka klātbūtni. Bīlmaņa notām bija rezonanse kā ASV valdības aprindās, tā presē. Pēc viņa protesta ASV iesaldēja arī Baltijas valstu zeltu ASV bankās. 1940. gada 25. jūlijā Augusts Kirhenšteins nosūtīja Latvijas ārkārtējam sūtnim un pilnvarotajam ministram ASV A. Bīlmanim uz Vašingtonu telegrammu, pavēlot ierasties Rīgā ar ziņojumu.  
Alfrēds Bīlmanis atbildēja, ka neatzīst zem svešas varas spiediena ievēlētās Tautas Saeimas nelikumīgo lēmumu pievienoties PSRS un kā Latvijas likumīgais pārstāvis turpinās aizstāvēt Latvijas intereses un neatkarību.
 
"KIRCHENSTEINAM
NEVARU ATZIT ZEM SVESHAS VARAS IZVESTAAS SAEIMAS VELESHANAS UN NELIKUMIGO LEMUMU PIEVIENOTIES PSRS STOP KAA LATVIJAS LIKUMIGAIS PARSTAVIS TURPINASHU AIZSTAVET LATVIJAS INTERESES UN NEATKARIBU
BILMANIS"
(No A. Bīlmaņa atbildes telegrammas Ministru Prezidentam un Ārlietu ministra v. i. A. Kirhenšteinam par Tautas Saeimas lēmuma Latvijai pievienoties PSRS nelikumību. Vašingtona, 26.07.1940.)
29. jūlijā Kirhenšteina valdība viņu atcēla no amata "disciplināru pārkāpumu dēļ" un lietu nodeva prokuratūrai viņa saukšanai pie kriminālatbildības. Papildus tam 30. jūlijā okupētās Latvijas marionešu valdība pieņēma papildinājumus likumā par pavalstniecību, kas ļāva tai atņemt pilsoņa tiesības Latvijas pavalstniekam, "kas vairāk nekā trīs gadus uzturējies ārzemēs bez ārzemju pases vai ar notecējušu ārzemju pasi vai kas valdības noteiktā laikā neatgriežas vai atsakās atgriezties Latvijā". Tajā pašā dienā sūtņiem Zariņam un Bīlmanim atņēma Latvijas pilsoņu tiesības, konfiscēja viņu īpašumus, bet pašus kā valsts nodevējus izsludināja ārpus likuma.
1944. gadā A. Bīlmanis nodeva ASV Valsts departamentam Latvijas Centrālās Padomes deklarāciju un platformu, kas konkrēti nostiprināja ASV principiālo pamatu neatzīt Latvijas aneksiju.

Diskusijas par rehabilitāciju

Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas A. Bīlmaņa radinieki centās panākt Kirhenšteina valdības 1940. gada 30. jūlija lēmuma atcelšanu un Alfrēda Bīlmaņa reabilitāciju. 2002. gada beigās 7. Saeimas deputāti atbalstīja likumprojekta ”Par Latvijas ārkārtējo sūtņu Kārļa Zariņa un Alfrēda Bīlmaņa reabilitāciju” nodošanu Ārlietu komisijai un Juridiskajai komisijai, bet 8. Saeima likumprojektu tālāk nevirzīja. Satversmes tiesas priekšsēdētājs Aivars Endziņš vēlāk pauda viedokli, ka "speciāls Saeimas pieņemts likums nebūtu vajadzīgs, lai reabilitētu K. Zariņu un A. Bīlmani. Manuprāt, LPSR MK 1940. gada 26. un 30. jūlija lēmumi ir prettiesiski ultra vires (pārkāpjot pilnvaras) un tāpēc nevar būt spēkā jau no to pieņemšanas brīža."
Savukārt Latvijas Universitātes Juridiskās fakultātes profesors Juris Bojārs pauda uzskatu, ka "pieņemt tagad atsevišķu juridisku aktu diplomātu lietā nozīmētu taisnoties marionešu valsts vadītāja lēmuma priekšā", jo jau 1990. gada 4. maija deklarācijā teikts, ka Latvijas pievienošana PSRS bija prettiesiska, ko vēlāk apstiprināja 1996. gada 22. augusta Saeimas "Deklarācija par Latvijas okupāciju".