google/wiki40b huggingface dataset:
Kartupeļu ēdāji

Kompozīcija

1885. gada martā un aprīļa sākumā viņš radīja gleznas skices un sarakstījās ar savu brāli Teo, kurš nebija sajūsmināts par viņa pašreizējo darba rezultātu vai skicēm, ko van Gogs nosūtīja viņam uz Parīzi. Pie gleznas viņš strādāja no 13. aprīļa līdz maija sākumam, kad darbs tika pamatā pabeigts, izņemot dažas nelielas izmaiņas, ko van Gogs veica ar nelielu otiņu vēlāk tajā pašā gadā.
Van Gogs teicis, ka vēlējies attēlot zemniekus tādus, kā tie patiesībā ir. Viņš ar nolūku izvēlējās rupjus un neglītus modeļus, domājot, ka tie būtu dabiski un neskarti gala darbā: "Redzi, es patiešām gribēju panākt tā, lai cilvēki iegūtu priekšstatu, ka šie ļaudis, kuri ēd savus kartupeļus nelielo spuldžu gaismā, ar tām pašām rokām, ko tie rušinājuši zemi, tie ņem tos no trauka; tas liecina par roku darbu un to, ka viņi godīgi nopelnījuši savu ēdienu. Es vēlējos, lai tā sniegtu ieskatu par pilnīgi atšķirīgu dzīvesveidu no mūsu — civilizēto cilvēku. Tāpēc es noteikti nevēlos, lai visi vienkārši to apbrīno vai novērtē, nezinot, kāpēc."
Divus gadus vēlāk Parīzē, rakstot savai māsai Villeminai, van Gogs joprojām uzskatīja "Kartupeļu ēdājus" par savu veiksmīgāko gleznu: "Domājot par savu darbu, es uzskatu, ka kartupeļus ēdošo zemnieku glezna, ko es uzgleznoju Nīnenē, ir mans labākais veikums". Tomēr drīz pēc darba tapšanas to kritizēja viņa draugs Antons van Rapards. Tas bija trieciens van Goga pārliecībai kā jaunam māksliniekam un viņš savam draugam rakstīja: "tev... nebija tiesību nosodīt manu darbu tā, kā tu to izdarīji" (1885. gada jūlijs), un vēlāk: "Es vienmēr daru to, ko es vēl nevaru izdarīt, lai iemācītos, kā to darīt." (1885. gada augusts).

Zādzības

1988. gada decembrī zagļi no Krēlera-Millera muzeja nozaga "Kartupeļu ēdāju" studiju, kā arī divus citus darbus: Austuves interjers un Kaltētas saulespuķes. 1989. gada aprīlī zagļi atdeva Austuves interjeru, cerībā, ka tiks samaksāta $2,5 miljonu ASV dolāru izpirkuma maksa. Policija abus pārējos darbus atguva 1989. gada 14. jūlijā; izpirkuma maksa netika samaksāta.
1991. gada 14. aprīlī no Vinsenta van Goga Nacionālā muzeja tika nozagti divdesmit ievērojami darbi, ieskaitot "Kartupeļu ēdāju" gala versiju. Nezināmu iemeslu dēļ zagļi mākslas darbus pameta 35 minūtes pēc laupīšanas un tie tika ātri atgūti.
Frisbijs

Noteikumi

Divas komandas sāk pretējās gala zonās un mēģina dabūt disku otrā gala zonā. Disku ievada spēlē, kad viena komanda veic pārmetienu, piespēlējot to pretinieku komandai. Spēles laikā disku drīkst pārvietoties tikai ar piespēlēm, tātad spēlētājam ar disku jāstāv uz vietas (taču drīkst manevrēt, balstoties uz vienas kājas). Ja komandai izdodas dabūt disku otrā gala zonā, komanda gūst punktu, komandas mainās ar pusēm, un komanda, kas guva punktu, veic pārmetienu.
Ja piespēle ir neveiksmīga, pārtverta vai noķerta autā, disku iegūst otra komanda un spēle turpinās. Spēlētāju ar disku (saukts arī par metēju) spēles laikā sedz metēja aizsargs. Aizsargs no maksimums 3 metriem drīkst skaļi skaitīt līdz 8. Ja metējs neizmet disku pirms sedzējs sāk vārdu "astoņi", tad disks pāriet pretinieku komandai.

Frisbijs ārā

Ļoti populārs ir tādās frisbija lielvalstīs kā ASV, Kanāda, Apvienotā Karaliste un Japāna. Viens no grūtākajiem frisbija veidiem, jo laukums ir ļoti liels (100x37 m, 18 m gala zona katrā pusē), tajā, tāpat kā futbolā var izmantot dažādus spēlētāju izvietojuma veidus, vējš ietekmē metienu tehniku un izpildījumu, kā arī ķeršanu. Frisbijs ārā ir nogurdinošāks nekā telpās un nepieciešama labāka metienu tehnika.

Frisbijs telpās

Īpašu popularitāti šis frisbija veids ieguvis Skandināvijā un Krievijā. Laukuma izmēri atbilst rokasbumbas laukuma izmēriem, taču tas var mainīties. Katrā komandā spēlē pa 5 spēlētājiem, un tiek izmantoti ērti un viegli apavi, kas paredzēti strauju kustību veikšanai. Protams, atļauts izmantot arī elkoņu un ceļgalu sargus, jo lecot "līdaciņā" (lay-out) pēc diska, var gūt dažādas traumas.

Frisbijs pludmalē

Parasti pludmalēs tikai pamētā šķīvīti, taču arī Altimet-frisbiju var spēlēt. Spēlēšanai atļauts izmantot zeķes, taču lielākā daļa spēlē ar basām kājām. Šis ir ļoti patīkams frisbija veids (saule, smiltis, pludmale), taču tajā pašā laikā ļoti grūts, un maiņas nepieciešams veikt daudz biežāk nekā telpu un āra frisbijā.

Frisbijs Latvijā

Frisbijs Latvija nav īpaši populārs, taču to spēlē dažādās pilsētās. Visvairāk komandu ir no Ventspils, Ogres, Valmieras, Salaspils, Rīgas un Daugavpils (komandas no šīm pilsētām spēlē Latvijas Frisbija līgā)

Sacensības

Kā jau iepriekš minēts, ir Latvijas frisbija līga, kā arī vēl 4 īpašas sacensības - Latvijas Frisbija čempionāts telpās,Latvijas Atklātais Studentu frisbija čempionāts, Latvijas Jaunatnes frisbija čempionāts, Latvijas Frisbija čempionāts
Mazā Kaiju iela

Ielas raksturojums

Mazā Kaiju iela ir 125 metrus gara ieliņa Ķīpsalas centrālajā daļā. Tā sākas krustojumā ar Kaiju ielu un virzās ielokā ziemeļrietumu virzienā kā samērā šaurs asfaltēts ceļš. Mazā Kaiju iela beidzas krustojumā ar Zvejnieku ielu, iepretim Rīgas Starptautiskās skolas (adrese Zvejnieku iela 12) autostāvvietai.

Vēsture

Iela minēta Rīgas ielu sarakstā kopš 19. gadsimta 80. gadu beigām ar nosaukumu Mazā Kaiju iela (Kleine Möwenstrasse). Līdz 1940. gadam apbūve un oficiāla numerācija vienā gruntsgabalā (ar divām adresēm nr. 1, 3). Vācu okupācijas laikā nosaukums Kleine Möwenstrasse (Mazā Kaiju iela).
Erka Vesterlunds

Trenera karjera

Trenera karjeru Vesterlunds sāka 1981.—82. gada sezonā, kad kļuva par Jiveskiles JYP galveno treneri. JYP vienību Vesterlunds vadīja līdz pat 1988. gadam. 1988.—89. gada sezonā bija Somijas U-20 izlases galvenais treneris, taču tad divas sezonas vadīja SM līgas klubu Raumas "Lukko".
Trenera darbā atgriezās 1996.—97. gada sezonā kā Somijas U-18 izlases galvenais treneris, taču tad kļuva par Helsinku HIFK treneri, 1997.—98. gada sezonā izcīnot SM līgas čempiona titulu, kā arī iegūstot līgas labākā trenera balvu. No 1999. līdz 2001. gadam bija Helsinku "Jokerit" galvenais treneris. 2001.—02. un 2002.—03. gada sezonās atgriezās pie Somijas U-20 izlases trenēšanas, abos Pasaules čempionātos junioriem kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas.
2003.—04. gada sezonā bija Somijas hokeja izlases trenera palīgs, taču 2004.—05. gada sezonā kļuva par galveno treneri. 2006. gada Olimpisko spēļu turnīrā izcīnīja sudrabu, bet 2006. gada Pasaules čempionātā - bronzu, kam pēc gada sekoja arī sudraba medaļas.
No 2010. līdz 2012. gadam vēlreiz vadīja Helsinku "Jokerit", savukārt 2013.—14. gada Olimpiskajās sezonā atgriezās Somijas izlases galvenā trenera postenī, 2014. gada Olimpiskās spēles noslēdzot ar izcīnītām bronzas medaļām, bet pasaules čempionātā izcīnot sudraba medaļas. No 2014. līdz 2016. gadam atkal strādāja kā "Jokerit" galvenais treneris.
2017. gada martā parakstīja līgumu ar Ufas "Salavat Julajev".
Autoceļš A6 (Latvija)

Vēsture

Autoceļš izbūvēts 1963. gadā, bet Pļaviņu apvedceļš — 1991. gadā.  2014. gada novembrī tika pabeigta A6 divlīmeņu šķērsojuma ar P10 rekonstrukcija, autoceļa A6 29. kilometrā.
2015. gada 27. janvārī tika izsludināts konkurss par autoceļa A6 posma Jēkabpils-Dreimaņi (149,5-158,5km) un Daugavpils apvedceļa seguma uzturēšanas darbiem.
Savukārt, 29. janvārī tika izsludināts konkurss par seguma atjaunošanu posmā Jaunie Račini-Krāslava (255,8-268,7km). 11. martā tika paziņots, ka konkursā uzvarējis SIA "Binders" ar līgumcenu 1 511 222 EUR 
2017. gada janvārī tika izsludināts konkurss par autoceļa posma Krāslava-Indricas tilts seguma atjaunošanu . Martā par konkura uzvarētāju tika paziņots SIA "Binders" ar līgumcenu 1 750 039 EUR.
Rhinoceros 3D

Rhinoceros (Rhino) ir savrups, komerciāls uz NURBS balstīts 3D modelēšanas rīks, ko ir izstrādājusi Robert McNeel Associates kompānija. Šo programmatūru plaši lieto industriālajā dizainā, arhitektūrā, jūras flotes dizainā, rotaslietu dizainā, auto dizainā, CAD/CAM, ātro prototipu modeļu sagatavošanai, reversās inženierijas projektos, kā arī multimediju un grafikas dizaina industrijā.
Rhino specializējas brīvu, neviendabīgu formu un līkņu modelēšanā. Spraudņi, ko attīstījis McNeel ietver Flamingo (raytrace renderēšana), Penguin (foto nereālistiskā renderēšana), Bongo un Brazil (advancētā renderēšana). Vairāk kā 100 citu izstrādātāju spraudņi arī ir pieejami. Pieejami arī renderēšanas spraudņi Maxwell Render, V-ray un daudzām citām programmām. Ir arī papildu spraudņi CAM un CNC.
Tāpat kā daudzas citas modelēšanas lietotnes, arī Rhino ir aprīkota ar skriptu valodu, kas balstīta uz Visual Basic valodu, un SDK, kas atļauj lasīt un rakstīt Rhino failus tieši. Rhinoceros 3D ieguvis savu popularitāti arhitektūras dizainā daļēji pateicoties Grasshopper spraudnim skaitļošanas dizainam. Daudzi jaunie avangardiskie arhitekti izmanto parametru modelēšanas rīku, piemēram, Grasshopper.
Rhino pieaugošās popularitātes atslēga ir programmas daudzveidība, daudzdisciplināras funkcijas, maz nepieciešamu priekšzināšanu, relatīvi zemas izmaksas un iespējas importēt un eksportēt vairāk kā 30 failu formātus, kas ļauj Rhino darboties kā „pārveidotājam” starp dizaina un projektēšanas programmām.

Attīstība

Sākotnēji Rhino tika izplatīta kā bezmaksas, slēgtā koda, atvērta beta programma.Tā rezultātā attīstījās plaša lietotāju kopiena, kuru ieguldījums bija atklāti un novērsti defekti, pievienotas jaunas funkcijas. Pašreiz Rhino turpina savu attīstību: jaunākā pieejamā ir 4.0 versija, kā arī 5.0 beta versija. Tiek attīstīta arī Mac OS X versija http://www.irhino3d.com. Rhino īpašnieki var lejuplādēt jaunākās beta versijas un piedalīties attīstības procesā. Bezmaksas izmēģinājuma versijas ir pieejamas lejuplādēšanai.

Failu formāts

Rhino failu formāts (.3DM) ir noderīgs, lai apmainītos ar NURBS ģeometriju. Rhino attīstītāji ir uzsākuši atvērtā NURBS iniciatīvu, lai nodrošinātu datorgrafikas programmatūras lietotājiem rīkus, kas ļauj precīzi pārvietot 3D ģeometriskos modeļus starp lietotnēm. Atvērtā koda rīkkopa openNURBS ietver 3D failu formātu specifikāciju, dokumentāciju, kodu bibliotēku un un NET2.0 mezglus, lai lasītu un rakstītu faila formātu atbalstītajās platformās (Windows, Windows x64, Mac un Linux).
Skulte (stacija)

Vēsture

Skultes pieturas punkts tika atklāts 1934. gadā uz dzelzceļa līnijas Rīga—Rūjiena. Stacijas ēka tika uzbūvēta 1952. gadā, sākotnēji tā tika izmantota kā dzīvojamā māja. Kopš 1991. gada, kad tika elektrificēts posms Zvejniekciems—Skulte, šeit ir elektrovilcienu galapunkts. Šim nolūkam šeit tika uzbūvēta stacija elektrovilcienu apgriešanai. 
Ap 2005.—2007. gadu Saulkrastu apvedceļa izbūves laikā Skultes stacijas perons bija pārcelts 700 m Rīgas virzienā (atradās starp autoceļa V128 Straupe—Skulte pārbrauktuvi un stacijas ieejas luksoforu), jo pār apvedceļu tika būvēts dzelzceļa pārvads, kas neļāva vilcieniem braukt līdz Skultes stacijai. Uz pārceltā perona bija uzbūvēta arī nojume. Mūsdienās pārceltais perons un nojume vairs nepastāv.
Turcija

Etimoloģija

Turku valodā valsts nosaukums ir  (IPA: /tyɾkije dʒumhuɾijeti/), kas nozīmē "Turcijas Republika".
Nosaukums Türkiye ir dalāms divās daļās. Nosaukuma pirmā daļa Türk no senās turku valodas nozīmē "stiprs", savukārt nosaukuma izskaņa -iye ir abstraktais piedēklis arābu valodā, kas norāda uz īpašnieku, turētāju, piederīgumu. Vārds Türk pirmo reizi rakstos lietots orhonu rakstos centrālās Āzijas gokturku cilts nosaukumā (Göktürk), kas burtiskā tulkojumā nozīmē "gaisa" jeb "debess turki".
Vairums valodās, tostarp latviešu valodā, valsts nosaukums ir cēlies no viduslaiku latīņu valodas vārda Turchia, kas pirmo reizi rakstiskajos avotos ir parādījies 1369. gadā. Oficiāli valsts nosaukums ir Turcija tikai no 1921. gada, kad tas tika iekļauts pirmajā Turcijas konstitūcijā.

Turcijas un Latvijas divpusējās attiecības

Turcijas un Latvijas attiecības sākās 1925. gadā un Turcija nekad nav atzinusi Latvijas inkorporāciju PSRS. Diplomātiskās attiecības pēc Latvijas okupācijas tika atjaunotas 1991. gada 3. septembrī un Turcijas vēstniecība Rīgā tika atklāta 2005. gada 25. septembrī. Turcija atbalstīja Latvijas uzņemšanu NATO un pēc Latvijas iestāšanās Turcijas gaisa spēki no 2006. gada 1. aprīļa līdz 1. augustam veica Latvijas gaisa telpas patrulēšanu. 2005. gadā valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga atklāja Latvijas vēstniecību Ankarā. Latviju oficiālās vizītēs ir apmeklējuši no Turcijas vairāki valsts iestāžu darbinieki, vadītāji, parlamenta locekļi un ministri.
PSRS Tautas skatuves mākslinieks

PSRS Tautas skatuves mākslinieks bija goda nosaukums, ko piešķīra izciliem Padomju Savienības mākslas darbiniekiem, kas bija guvuši plašu atzinību par ieguldījumu teātra, mūzikas vai kino attīstībā. Goda nosaukums dibināts 1936. gada 13. janvārī saskaņā ar PSRS Centrālās izpildkomitejas rīkojumu. Šis tituls aizstāja 1919. gadā dibināto goda nosaukumu "Republikas Tautas mākslinieks", ko bija saņēmuši tādi mākslinieki kā komponists Aleksandrs Glazunovs, operdziedādājs Fjodors Šaļapins.
Pirmo reizi goda nosaukums "PSRS Tautas skatuves mākslinieks" tika piešķirts 1936. gada 6. septembrī 13 padomju māksliniekiem. To skaitā bija Konstantīns Staņislavskis, Vladimirs Ņemirovičs-Dančenko, Vasilijs Kačalovs, Ivans Moskvins, Antoņina Ņeždanova. Pēdējo reizi šo nosaukumu piešķīra 1991. gada decembrī 11 māksliniekiem, tai skaitā estrādes dziedātājai Allai Pugačovai un aktierim Oļegam Jankovskim. Pavisam kopā šis goda nosaukums piešķirts 1006 māksliniekiem.
Fazāni

Kopīgās īpašības

Fazāni ir liela auguma vistveidīgie putni, kuru tēviņiem ir krāšņi apspalvojumi ar metālisku spīdumu. Tiem ir arī labi attīstītas astes virsspalvas, kuras ir ļoti garas un slaidas. Reizēm tās veido pusi no kopēja putna garuma. Mātītes, salīdzinoši ar tēviņiem, ir neuzkrītošas, ar raibumotu, brūnu apspalvojumu. Fazāniem, salīdzinot ar ķermeni, ir mazi spārni, līdz ar to tie nelabprāt lido. No briesmām fazāni parasti izvairās, skrienot un slēpjoties biezoknī. Skriet tie var ļoti ātri, sasniedzot 32 km/h ātrumu.
Āzijā cilvēki tic, ka fazāni ir īpaši jutīgi pret zemes vibrācijām, un spēj brīdināt par zemestrīces tuvošanos dažas sekundes pirms tās sākšanās.
Lielais dižkoksngrauzis

Izplatība

Sastopama Centrāleiropā, Dienvideiropā, Ukrainā, Kaukāzā, Turcijā un Rietumāfrikā. Kalnos šī vabole sastopama līdz 1000 metriem virs jūras līmeņa. Latvijā pēdējos gados suga noverota ļoti reti un sporādiski. Lielāks eksemplāru skaits pēdējo reizi noverots Rīgas un Ventspils rajonos 1950.-1956. gadā. Populācijas strauju samazināšanos izraisa atmirstošo koku izciršana. Pašlaik tiek aizsargātas dažas atradnes Piejūras dabas parkā.

Ekoloģija

Sugas biotops ir veci priežu meži, izcirtumi un jūrmalas kāpas. Kāpuri attīstās vecu, atmirstošu priežu celmu un stumbru koksnē. Kāpuru attīstība ilgst 3-5 gadus. Imago sastopami uz celmiem, baļķiem, atmirstošu koku stumbriem. un to dobumos. Sugas aizsardzība Latvijā iekļauj sevī pasākumus saglabāt vecus priežu mežus Piejūras zemienē, saglabāt vecas atmirstošas priedes, izciršanai paredzētajās teritorijās.
Siltumkustība

Siltumkustība ir vielas atomu un molekulu patstāvīga haotiska kustība. Nekad nevar paredzēt, kur un ar kādu ātrumu pēc mirkļa pārvietosies kāda molekula. Atomi un molekulas vielā nav nekustīgi, tie vienmēr kustas. Tie pārvietojas no vienas vietas uz citu, no vienas savstarpējas sadursmes līdz nākamajai sadursmei, gan arī svārstas šurpu turpu ap savām līdzsvara vietām.
Vielas daļiņu kustība visu laiku nav vienāda. Tā kļūst ātrāka, ja viela sasilst. Tāpēc šo kustību sauc par siltumkustību. Siltumkustība ir atkarīga no temperatūras.

Siltumkustība un mehāniskā kustība

Siltumkustība kvalitatīvi atšķiras no ķermeņu mehāniskas pārvietošanās. Tas ir tāpēc, ka siltumkustībā piedalās milzīgs skaits molekulu, kuras veido ķermeņus. Siltumkustības jēdzienu nevar piemērot sistēmām, kuras sastāv tikai no dažām molekulām.

Siltumkustības atklāšana

Pirmo reizi vielas daļiņu siltumkustību šķidrumā novēroja angļu botāniķis Roberts Brauns. 1827. gadā viņš mikroskopā novēroja ūdenī iebērtas augu sporas. Brauns ievēroja, ka sporas ūdenī visu laiku nemitīgi un neregulāri kustas, "skraida" pa līkloču ceļiem, ik mirkli mainot virzienu, bet neprata to izskaidrot. Šo kustību tagad dēvē par Brauna kustību.

Siltumkustība un ķermeņa īpašības

Siltumkustība nosaka ķermeņu iekšējās īpašības, un tās pētīšana palīdz izprast daudzus fizikālus procesus, kuri norisinās ķermeņos.
Sviesta ķirbis

Lietošana

Sviesta ķirbis ir dārzenis, ko var grilēt, grauzdēt, veidot biezzupas vai sarīvēt un izmantot sautējumos, maizē un mafinos.
Bunkas pagasts

Upes

Āģēre, Čikste, Melnupīte, Vecupe.

Ezeri

Robežnieks

Vēsture

Mūsdienu Bunkas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Bunkas muiža (Gut Funkenhof, Bunka), Dižizriedes muiža (Gut Fischröden), Krotes muiža (Gut Kroten, Krote), Tadaiķu muiža (Gut Tadaiken).
Bunkas pagasts veidojies no Bunkas, Diž-Izriedes, Usaiķu un Ordangas pagastiem.

1890. gadā pievienots Priekules pagastam.
1918. gadā atdalījies no Priekules pagasta.
1935. gadā Liepājas apriņķa Bunkas pagasta platība bija 38 km² un tajā dzīvoja 1014 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Bunkas ciema padomi, kuru gan 1947. gadā likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja. Bunkas ciems ietilpa Priekules (1949—1959) un Liepājas (1959—2009) rajonos. Bunkas ciemam 1977. gadā pievienoja likvidēto Krotes ciemu un daļu Tadaiķu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Bunkas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Priekules novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Bunka (pagasta centrs), Krote, Tadaiķi.
Vikinomika: Kā masu sadarbība maina visu

"Vikinomika: Kā masu sadarbība maina visu" (angļu: "Wikinomics: How Mass Collaboration Changes Everything") ir Dona Tapskota un Entonija D. Viljamsa grāmata, kas publicēta 2006. gadā.
Džavoļavaroša

Ģeoloģija

Džavoļavaroša sastāv no 202 erozijas stabiem — stāvām zemes piramīdām vai "torņiem", kā tos sauc vietējie iedzīvotāji. Tie ir no 2 līdz 15 m augsti un 0,5 līdz 3 m plati. Šīs piramīdas radīja spēcīga augsnes erozija reģionā, kurā pirms vairākiem miljoniem gadu bija intensīva vulkāniskā aktivitāte. Vairumam torņu ir līdz 100 kg smagas "cepures" no andezīta, kas aizsargā tos no tālākas erozijas, taču neaizsargā augsni ap tiem. Kādreizējā vulkāniskā vēsture atstāja savas zīmes torņu daudzkrāsainībā, tomēr pati Džavoļavaroša pašreizējā formā ir salīdzinoši jauna un radusies netiešā cilvēka darbības rezultātā. Tā kā apkārtnes iedzīvotāji izcirta mežus, vēji un nokrišņi nekavēti erodēja augsni. Vertikālās erozijas (lietus) rezultātā torņu forma un augstums nepārtraukti mainās. Teritorija zem torņiem saucas Elles grava ("Paklena Jaruga") un apkārtne ir bijušo raktuvju šahtu vieta viduslaiku Serbijas karalistē, tuvumā saglabājušās paliekas no senā kalnraču ciemata, kura baznīciņa XXI gadsimtā tikusi restaurēta.
Zem Velna pilsētas atrodas dabiski avoti ar lielu minerālvielu koncentrāciju. Ir divi avoti: Džavoļa voda (Velna ūdens), ar ļoti skābu ūdeni (pH 1,5) un īpaši augstu minerālvielu koncentrāciju (15 g/l ūdens) un Crveno vrelo (Sarkanā aka), ar mazāku skābumu (pH 3,5) un trīsreiz mazāku mineralizāciju. Piejaukumu, īpaši dzelzs, dēļ sarkanīgie otrā avota ūdeņi, iespējams, devuši vārdu tuvējam Džakes ciemam, kura nosaukums albāniski nozīmē "asinis". Neparasti asos avota ūdeņus pirmo reizi 1905. gadā pārbaudīja Serbijas Ķīmijas biedrības dibinātājs Aleksandars Zega.

Aizsardzība

1955. gadā Tomislavs Rakičevičs zinātniski izpētīja un aprakstīja veidojumus. Kopš 1959. gada Džavoļavaroša ir valsts aizsardzībā, un 1995. gada Serbijas valdības lēmums to atzina par vienu no galvenajiem valsts dabas pieminekļiem, uz kuru attiecas pirmās kategorijas aizsardzība. 2002. gadā UNESCO iekļāva to savā Pasaules mantojuma objektu pagaidu sarakstā. Objekts iekļauts arī "Serbijas 7 dabas brīnumu sarakstā", to apmeklē 50 000 tūristu gadā. Aizsargājamā teritorija pašlaik ir 67 ha, valdībā tika iesniegts projekts par 1017 ha aizsardzību. Tuvumā izvietots tūrisma komplekss un pats dabas piemineklis vakaros tiek krāsaini izgaismots.
Džavoļavaroša bija kandidāts septiņu jauno dabas brīnumu izvēles kampaņā, kurā piedalījās 77 objekti no Eiropas. Tā finišēja 27. pozīcijā.

Nostāsti

Vietējo iedzīvotāju teika vēsta, ka šī piramīdu stāvvieta radusies, velniem cīnoties citam ar citu par varu pār pasauli. Pēc citas leģendas, velns sajaucis vietējiem iedzīvotājiem prātus un tie atļāvuši brālim precēt māsu. Apkaimi sargājošā nāriņa vērsusies pie dieva ar lūgumu nepieļaut incestu un tas pārvērtis visus kāziniekus par stabiem. Šo leģendu atbalsta arī vēja svilpošana starp stabiem. Pastāv arī vairākas citas versijas.
Hoenšteina-Ernstāle

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 15. gadsimtā. Attīstījās, jo apkārtnes kalnos tika atradās sudraba atradnes. Pilsēta ar mūsdienu nosaukumu radās 1898. gadā, kad apvienoja divas apdzīvotas vietas — Hoenšteinu un Ernstāli.

Ekonomika

Pilsētā atrodas saules paneļu ražošanas iekārtu kompānija Roth & Rau.

Izglītība, kultūra un sports

Pilsētā atrodas pazīstama saciķsu trase Sachsenring, kurā mēdz notikt Pasaules čempionāts šosejas motobraukšanā.

Cilvēki

Ernstāle ir rakstnieka Kārļa Maja (Karl May, 1842-1912) dzimtā pilsēta.
Jānis Macītis

Biogrāfija

Jānis Macītis ir dzimis 1913. gada 11. jūnijā Skrundā. 1935-1936. gadā dienējis Latvijas armijā, 2. Ventspils kājnieku pulkā. Beidzis pulka sakaru kursus. 1939. gada septembrī iekļuvis Latvijas rezerves armijas iesaucamo sarakstos un iekļauts 3. Jelgavas kājnieku pulka ložmetēju rotā. Tā paša gada novembrī atvaļināts.
1940. gada 8. maijā uzsācis dienestu Robežsargu brigādes 3. Abrenes bataljona 1. rotas 2. sardzē. Dienesta vieta: Augšpils pagasta Masļenkos. Kritis sadursmē ar NKVD uzbrucējiem 1940. gada 15. jūnija rītausmā. Apbedīts Kuldīgas apriņķa Sātiņu kapsētā.

Masļenku robežincidents

Jānis Macītis, atrodoties apgaitā, bija pirmais kurš pamanīja Ludzas upi šķērsojušos uzbrucējus. Visticamāk, viņš rīkojās saskaņā ar instrukciju un skaļi uzsauca pārkāpējiem. Tajā brīdī viens no uzbrucējiem izšāva kārtu no automātiskā ieroča Macīša virzienā un viņš tika smagi ievainots. Par spīti smagajam ievainojumam Macītis bija mēģinājis sasniegt sardzes ēku, bet tumsā uzkāpa vienam no uzbrucēju izliktajiem granātu saišķiem, kas bija izvietoti ap ēku. Eksplozijā viņam tika norauta pēda.
Verdenas līgums

Verdenas līgums bija 843. gadā Verdenā parakstīts līgums, kura rezultātā Kārļa Lielā mazdēli Lotars I, Ludviķis Vācietis un Kārlis II Plikgalvis sadalīja savā starpā vectēva atstāto Franku impēriju.
Lotars I, kurš reizē saglabāja arī imperatora titulu, ieguva impērijas Itālijas daļu, kā arī joslu starp Reinu un Ronu, Ludviķis Vācietis ieguva zemes uz austrumiem no Reinas, bet Kārlis II Plikgalvis teritoriju uz rietumiem no Reinas. Līdz ar to Franku impērija faktiski sašķēlās Vidusvalstī, Austrumfranku un Rietumfranku karalistēs. Ar līgumu mantinieki saņēma atbilstošas daļas no valsts. Turklāt sadalītās teritorijas vēl ilgāku laiku pilnībā nesarāva saites savā starpā (līdz 888. gadam).
No vidusdaļas vēlāk izveidojās Nīderlande, Beļģija, Šveice, Elzasa Lotringa un daļa Itālijas, no austrumdaļas veidojās vēlākā Vācija un no rietumdaļas Francija. Līdz ar šo sadalījumu ne tikai tika ielikti pirmie vēlākās Eiropas politiskā un teritoriālā sadalījuma pamati, bet arī Eiropas iekšējās pretrunas, kas periodiski izvērsās asiņainos karos, kuri turpinājās līdz pat Otrā pasaules kara beigām.
Tartakovera aizsardzība

Vēsture

Sistēmu 6. ... h6 un 7. ... b6 pirmais 1922. gadā partijā  pret Kapablanku lietojis Tartakovers. Tikai piecpadsmit gadu vēlāk, kad tā analīzes publicēja un variantu sekmīgi spēlēja lielmeistari Vladimirs Makogonovs un Igors Bondarevskis, šī spēles metode guva vispārīgu atzinību.

Stratēģiskā ideja

Atšķirībā no ortodoksālā fianketto — 1. d4 d5 2. c4 e6 3. Zc3 Zf6 4. Lg5 Le7 5. e3 0-0 6. Zf3 Zbd7 7. Tc1 b6 , melnie spēlē b7-b6 pirms dāmas spārna zirdziņa attīstīšanas, ar nolūku nenovājināt lauciņus a6 un c6. Bet vispirms karaļa spārna aizsardzībai tie ar h7-h6 atstumj laidni, lai pēc gājieniem Lf1-d3 un Dd1-c2 nebūtu jātērē temps bandinieka h7 aizsardzībai.