google/wiki40b huggingface dataset:
Dmitrijs Kuzmins

Biogrāfija

Dmitrijs Kuzmins dzimis arhitekta Vladimira Ļegošina un redaktores Edvardas Kuzminas ģimenē, viņš ir krievu tulkotājas Noras Gaļas mazdēls. 1993. gadā Kuzmins beidzis Maskavas Valsts Pedagoģisko universitāti. 2005. gadā filoloģijas zinātņu doktora grāds par disertāciju par vienrindēm (2016. gadā tās paplašināta redakcija tika publicēta kā monogrāfija “Krievu vienrinde. Vēstures un teorijas apraksts” (krievu: Русский моностих. Очерк истории и теории). Pasniedzis vairākās Krievijas universitātēs. 2014. gadā strādājis kā uzaicinātais profesors Prinstonas universitātē (ASV). Pirmās krievu mācību grāmatas “Dzeja” (2016) līdzautors.
Kuzmins publicējas kā dzejnieks kopš 1990. gada. 2008. gadā ir izdevis dzejoļu un atdzejojumu krājumu “Labi būt dzīvam” (krievu: Хорошо быть живым), par ko nākamajā gadā ieguvis prēmiju “Maskavas novērtējums” (krievu: Московский счёт) par labāko debijas grāmatu. Dzejoļi tika publicēti atdzejojumos angļu, latviešu, ukraiņu, franču, vācu, uzbeku, ķīniešu valodās. Piedalījies dzejas festivālos un semināros Rīgā, Gentē (Beļģija), Noridžā (Lielbritānija), Tutcingā (Vācija), Belgradā (Serbija), Almati (Kazahstāna), Tartu (Igaunija), Maskavā, Pēterburgā, Jekaterinburgā, Novosibirskā, Krasnojarskā, Kaļiņingradā utt.
Atdzejo mūsdienu dzeju no angļu, franču, ukraiņu un citām valodām, ir iztulkojis Antuāna de Sent-Ekziperī stāstu “Dienvidu kurjers”.
Apgāda “ARGO-RISK” dibinātājs (1993) un galvenais redaktors; apgāds publicējis aptuveni 500 mūsdienu dzejnieku un rakstnieku grāmatas, tai skaitā Kārļa Vērdiņa, Marta Pujāta, Krišjāņa Zeļģa krājumus krievu valodā. Jauno literātu apvienības “Vavilon” dibinātājs (1997), mūsdienu dzejas žurnāla “Vozduh” (Gaiss, krievu: Воздух; 2006) dibinātājs un redaktors; daudzu literāru projektu kurators. Vairāku dzejas antoloģiju sastādītājs – «Ļoti īsie teksti», «Literatūra ne no galvaspilsētas» «Atbrīvotais Uliss: krievu dzeja ārpus Krievijas», «Polārā antoloģija: mūsdienu krievu rakstnieki par Arktiku un Antarktiku», kā arī Slovēnijā izdotās mūsdienu krievu dzejas antoloģija un mūsdienu krievu LGBT literatūras antoloģijas (publicēta Spānijā). Ir izveidojis tiešsaistes projektu «Jaunā Krievijas literārā karte» un mūsdienu krievu literātu portretu arhīvu — galeriju «Krievu literatūras sejas». Noras Gaļas prēmijas (2012) par īso prozu tulkojumiem no angļu valodas līdzdibinātājs.
Latvijā dibinājis projektu “Literatūra bez robežām” (angļu: Literature Without Borders) — starptautisko izdevniecību un rezidenci dzejas atdzejotājiem. Divu gadu laikā ir izdotas 8 grāmatas krievu un latviešu valodās (viena no tām ir Eināra Pelša grāmata “Mīļākais tētis pasaulē” 2016.). 2016. gadā rezidencē viesojušies atdzejotāji no Krievijas un Kazahstānas. Literāra projekta ietvaros Rīgā tika organizēti literārie pasākumi, tajā skaitā pasaules dzejas lasījumu Latvijas pasākums, atbalstot palestīniešu dzejnieku Ašrafu Fajadu (piedalījušies Jānis Rokpelnis, Edvīns Raups, Arvis Viguls, Sergejs Timofejevs un citi.)
Abats

Abats (latīņu: abbas, no ivrita: אבּא‎ — 'tēvs') — Romas katoļu baznīcas goda tituls, kuru no 5. gadsimta piešķīra katoļu vīriešu klosteru (abatiju) priekšniekiem. Francijā vēlāk par abatiem sāka dēvēt katoļu garīdzniekus.
Benediktiešu vai Augustīniešu klostera (abatijas) vadītājs abats vai vadītāja — abate. Abats nēsā mitru un gana zizli, Abate nēsā gana zizli, gredzenu un krustu. Sava ordeņa ietvaros viņiem ir bīskapiem līdzīgas administratīvās pilnvaras.
Jaunākie katoļu ordeņi lieto priora jeb priekšnieka titulu.
Andrejs Ņikoļišins

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Ņikoļišins uzsāka 1990.—91. sezonā, aizvadot divas spēles PSRS hokeja līgas kluba Maskavas "Dinamo" rindās. Nākamajā sezonā Ņikoļišins "Dinamo" rindās aizvadīja sešas spēles. Pēc sezonas beigām 1992. gada NHL draftā Ņikoļišinu izvēlējās Hartfordas "Whalers" vienība. 1992.—93. sezonā, kad PSRS hokeja līgu aizvietoja Starptautiskā hokeja līga, Ņikoļišins visbeidzot nostiprinājās Maskavas kluba sastāvā. 1993.—94. sezonā Ņikoļišins kļuva par pirmo Zelta nūjas laureātu. To piešķir katras sezonas līgas vērtīgākajam spēlētājam.
1994.—95. sezonas NHL lokauta dēļ sezonu Andrejs vēl iesāka "Dinamo" rindās, taču drīz vien debitēja arī NHL. Atzīmējoties ar 51 rezultativitātes punktu, 1995.—96. sezonas bija rezultatīvākā Ņikoļišina NHL karjerā. 1996.—97. sezonas gaitā Ņikoļišins tika aizmainīts uz Vašingtonas "Capitals" vienību. "Capitals" rindās Andrejs spēlēja līdz pat 2001.—02. sezonas noslēgumam, taču tad pievienojās Čikāgas "Blackhawks" vienībai. 2003.—04. sezonu Andrejs aizvadīja Kolorādo "Avalanche" rindās, taču 2004.—05. sezonas NHL lokauta dēļ izlēma atgriezties Eiropā, Ziemeļamerikā vēlāk vairs neatgriežoties.
Periodā starp 2004. un 2007. gadu Ņikoļišins spēlēja dažādos Krievijas Superlīgas klubos: Maskavas CSKA, Toljati "Lada", Omskas "Avangard", Sanktpēterburgas SKA. 2007. gada vasarā Ņikoļišins pievienojās Čeļabinskas "Traktor" rindām. 2008.—09. sezonas gaitā Andrejs piedalījās 2009. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. 2009.—10. sezonā Andrejs pildīja "Traktor" vienības komandas kapteiņa funkcijas.
Krievijas izlases rindās spēlējis piecos Pasaules čempionātos, 1993. gadā izcīnot Pasaules čempiona titulu, kā arī 1994. un 2002. gada Olimpisko spēļu turnīros, 2002. gadā kopā ar izlasi izcīnot Olimpiskās bronzas medaļas.

Trenera karjera

2014. gada oktobrī Ņikoļišins kļuva par KHL kluba Čeļabinskas "Traktor" galveno treneri. Šo amatu ieņēma līdz nākamā gada novembrim, kad tika atlaists. Decembrī kļuva par Habarovskas "Amur" galveno treneri, taču pēc sezonas beigām darbu ar komandu neturpināja.
Lielie ezeri

Kuģniecība

Pirmais Lielajiem ezeriem īpaši būvētais kuģis Le Griffon tika nolaists Ēri ezerā 1679. gadā.
Sentlorensas ūdensceļš un Lielo ezeru ūdensceļš ar speciāli izbūvētu kanālu sistēmu nodrošina to, ka visi Lielie ezeri ir kuģojami. Mūsdienu platie okeāna kuģi Lielo ezeru sistēmā šauro slūžu dēļ iekļūt vairs nevar. Liela daļa Lielo ezeru ziemā aizsalst. Ezerā darbojas vairāki ledlauži, tomēr ziemā kuģu satiksme ezeros ir daudz mazāk aktīva. Pēdējos gados kuģošanas intensitāte ezeros samazinās, toties XIX gadsimtā ezeros notika ļoti intensīva kuģu satiksme — no ezeriem bija pieejams arī otrs nozīmīgais iekšzemes ūdensceļš — Misisipi upes sistēma. Liela daļa kravu aprites starp Ņujorku un Ņūorleānu notika tieši pa iekšzemes ūdensceļu.
Lielajos ezeros tika pārvietots liels daudzums rūdas (gk. dzelzs un vara rūdas), kas tika iegūta Augšezera apkaimē. 2002. gadā pa Lielajiem ezeriem tika transportētas kravas ar kopējo masu 162 miljoni tonnu, gk. dzelzs rūda, ogles, graudi, sāls, cements.
Lielie ezeri kalpoja arī par nozīmīgu Amerikas imigrantu pārvietošanās ceļu. Vēl mūsdienās ezeru krastos dzīvo kompaktas holandiešu, vācu, somu, poļu un citu tautību kopienas. Lielo ezeru kuģošanas ēra ir radījusi bagātīgu ar kuģošanu saistītu žargonu un tradīcijas.
Mūsdienās Lielie ezeri joprojām tiek izmantoti pasažieru transportam, izpriecu braucieniem.

Vides problēmas

Pirms eiropiešu atnākšanas Lielie ezeri bijā ārkārtīgi bagāti ar zivīm. Eiropiešus pārsteidza lielā zivju sugu daudzveidība un lomu bagātība. Laikaposmā starp 1889. gadu un 1899. gadu ezeros tika nozvejotas 67 000 tonnas zivju. Ar zivīm īpaši bagāts ir seklais Ēri ezers. Pārzvejošanas sekas Lielajos ezeros eiropieši sāka izjust jau XIX gadsimta sākumā. Jau 1860. gadu beigās no ezeru sistēmas praktiski izzuda laši. Jau XIX gadsimta beigās ezeru zivju bagātība bija ievērojami mazinājusies.
Lielais iedzīvotāju skaits ap Lielajiem ezeriem un bezrūpīgā attieksme pret vidi Lielos ezerus 1960. gados noveda līdz ekoloģiskajai katastrofai tuvam stāvoklim. Tā kā Lielie ezeri apgādā ar dzeramo ūdeni desmitiem miljonu cilvēku un tie kalpo par atpūtas vietu, Lielo ezeru ekoloģiskā krīze bija viens no galvenajiem Ziemeļamerikas sabiedrības vides apziņas veidotājiem.
Mūsdienās, pateicoties apvienotām ASV un Kanādas pūlēm ezeru ekoloģiskais stāvoklis ir ievērojami uzlabojies. Mūsdienās viena no lielākajām ezeru problēmām ir invazīvās sugas, tai skaitā jūras nēģis (Petromyzon marinus) kas 1950. gadu vidū Mičiganā un Hūronā par 99% iznīcināja foreļu populāciju.
Hangils

Hangils (korejiešu: 한글, Hangeul/Han'gŭl, izrunā: [haːn.ɡɯl]) vai čosongils (조선글, Chosŏn'gŭl, [tɕosʰɔnɡɯl]) ir alfabētiska sistēma, ko kopš 15. gadsimta izmanto korejiešu valodas pierakstīšanai. Hangila sistēmu veido 24 simboli, no kuriem 14 apzīmē līdzskaņus, bet 10 — patskaņus. Korejiešu valodā tiek ievērots stingrs rakstības princips, vārdus veidojot no zilbju blokiem un katru zilbi veidojot no atsevišķām rakstu zīmēm čamo. Zilbe parasti sastāv no divām vai trijām daļām: iniciāles, mediāles un fināles. Gadījumos, kad zilbe sākas ar patskani vai divskani, iniciāles vietā tiek lietots čamo ㅇ.
Hangilā 10 patskaņi ir šādi: ㅏㅓㅣㅑㅕㅗㅜㅡㅛㅠ, bet 14 līdzskaņi — ㄱㄴㄷㄹㅁㅂㅅㅇㅈㅊㅋㅌㅍㅎ.
Bez hangila korejiešu vārdus var pierakstīt arī handžā, kas ir korejiešu nosaukums ķīniešu rakstu zīmēm.

Vēsture

1444. gadā pēc korejiešu valdnieka Sedžona Lielā iniciatīvas tika izgudrots, bet no 1446. gada ieviests korejiešu fonētiskais alfabēts, kas sastāvēja no 28 burtiem. Alfabēta principu un struktūras izstrādi īstenoja galminieku zinātnieki. Šīs rakstības sistēmas avots bija izgudrotāju iepazīšanās ar citu tautu alfabētiem. Pirmais korejiešu alfabētā rakstītais piemineklis ir “Hunmins čoks” (“Tautai par pareizo izrunu”, 1446), kas satur Sedžona ediktu par korejiešu alfabēta ieviešanu. 1940. gadā tika atklāts pilnais teksts "Hunmins čoks”. Pēc tam populāra kļuva koncepcija, kur oriģinālburti līdzskaņiem simbolizē runas orgānu stāvokli skaņas izrunāšanas brīdī (mutes "kvadrāts" — mutes veidols, kakla "aplis" — rīkli), bet patskaņu burti simbolizē triju pirmsākumu formas — debesis (apaļa), zemi (plakana horizontālā -) un cilvēku (vertikālā ¦).
Milans Mihāleks

Karjera

2003. gada NHL draftā viņu Sanhosē "Sharks" izraudzījās ar kopējo 6. kārtas numuru.
Profesionāļa karjeru uzsācis Čehijas Ekstralīgas klubā HC České Budějovice 2000. gadā. Šī kluba sastāvā aizvadījis trīs sezonas. Kopš 2003.—2004. gada sezonas spēlē Ziemeļamerikā. Debijas sezonā NHL viņš aizvadīja divas spēles Sanhosē "Sharks" sastāvā un septiņas spēles nospēlēja AHL fārmklubā Klīvlendas "Barons". Lokauta sezonu viņš izlaida, turpmākās četras sezonas spēlēja "Sharks" vienībā, taču no 2009.—2010. gada sezonas līdz 2015.—16. gada sezonas vidum spēlēja Otavas "Senators" sastāvā.
Čehijas izlases sastāvā ir spēlējis 2003., 2009. un 2011. gada Pasaules čempionātos, kā arī 2010. un 2014. gada Olimpisko spēļu turnīros.
2005. gada Latvijas čempionāts šahā

2005. gada Latvijas šaha čempionāts bija Latvijas šaha čempionāti vīriešiem un sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas 2005. gada šaha čempionāts vīriešiem notika no 13. līdz 21. maijam Rīgā. Šoreiz tika nolemts atteikties no iepriekšējos gados ierastās Šveices sistēmas, un dalībnieki atkal sacentās katrs ar katru pēc riņķa sistēmas. Tāpat kā pērn Edvīns Ķeņģis turnīru uzsāka ar zaudējumu — šoreiz pret Jevgēņiju Svešņikovu, taču finišā par puspunktu apsteidza gan Svešņikovu, gan Arturu Neikšānu. Ķeņģim tā bija astotā uzvara Latvijas čempionātos.
Latvijas 2005. gada šaha čempionāts sievietēm notika no 13. līdz 21. maijam Rīgā. Piecas spēcīgākās šahistes sacentās divu apļu turnīrā. Turnīrā visvairāk uzvaru izcīnīja un pelnīti uzvarēja Laura Rogule, tādējādi izcīnot savu otro Latvijas čempiones titulu. Otro vietu ieguva Ingūna Erneste, bet trešā palika Ilze Bērziņa.
Mārka (masas mērvienība)

Mārka tika izmantota kā masas mērvienība dažādās Eiropas valstīs no 9. līdz 19. gadsimtam. No 13. gadsimta Baltijas zemēs bija izplatīta Rīgas svara mārka.
Viduslaikos par mārkām sauca arī lielus sudraba stieņus (latīņu: marca argenti).
1 mārka = 208 g
Kents Nilsons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Nilsons sāka 1975.—76. gada sezonā, kad viņa pārstāvētā Djurgårdens IF uzsāka spēlēt Zviedrijas Elitsērijā. Savu debijas sezonu līgā Nilsons noslēdza kā sezonas rezultatīvākais spēlētājs. Nākamo sezonu uzbrucējs aizvadīja Stokholmas AIK sastāvā.
1977. gada vasarā Nilsons pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties WHA klubam Vinipegas "Jets", tā sastāvā aizvadot nākamās divas sezonas. Līgai iekļaujoties NHL, Nilsons pievienojās Atlantas "Flames" rindām, tās sastāvā turpinot spēlēt arī pēc 1980. gada vasaras, kad komanda pārcēlās uz Kalgari. 1980.—81. gada sezonu Nilsons noslēdza kā trešais rezultatīvākais līgas spēlētājs aiz Veina Grecka un Marsela Diona.
1984.—85. gada sezonas gaitā uzbrucējs tika aizmainīts uz Minesotas "North Stars" vienību. 1986.—87. gada sezonas vidū Nilsons nonāca jau Edmontonas "Oilers" rindās, kopā ar komandu izcīnot Stenlija kausu.
1987. gada vasarā hokejists atgriezās Eiropā, pievienojoties HC Lugano rindām. Turpmākajās sezonās Nilsons spēlēja dažādos Zviedrijas Elitsērijas un Šveices hokeja līgas klubos, izcīnot arī abu līgu čempiona titulus. 1994.—95. gada sezonā Nilsons aizvadīja sešas spēles Edmontonas "Oilers", taču tad arī noslēdza profesionālā spēlētāja karjeru.
Zviedrijas izlases sastāvā spēlējis trīs Pasaules čempionātos, 1990. gadā kopā ar izlasi izcīnot sudraba medaļas, kā arī trīs Kanādas kausa izcīņās.
Markus Ozols

Dzīvesgājums

Dzimis Dzērbenes pagastā skolotāja ģimenē. Pēc tēva nāves ģimene 1904. gadā pārcēlusies uz Rīgu un Markus Ozols iestājies Pētera I reālskolā. To beidzis 1914. gadā un iestājies Rīgas Politehniskā institūta Inženierzinātņu fakultātē. 1916. gada maijā iesaukts Krievijas armijā. Beidzis 3. Maskavas praporščiku skolu. Dienējis Melnās jūras aviācijā. Bijis lidotājs novērotājs.
1918. gada oktobrī atgriezies Latvijā. Brīvprātīgi iestājies Latvijas armijā un 1918. gada 20. decembrī dibinātajā atsevišķā studentu rotā. 1919. gada janvāra sākumā kopā ar rotu pavadīja Pagaidu valdību uz Jelgavu, bet pēc tam uz Liepāju. 1919. gada februāra vidū, kad studentu rotu iekļāva Oskara Kalpaka bataljonā, kopā ar rotu piedalījies visās bataljona kaujās no Ventas līdz Rīgai.
1919. gada 10. oktobrī kaujā pie Rīgas tiltiem viņš ar nelieliem vienas studentu rotas spēkiem noturējies pret ienaidnieka spiedienu un sameklējis savu brāli Oskaru, kas pārzināja tilta mehānismus, zem spēcīgas ienaidnieka uguns vadījis tiltu izgriešanu un pacelšanu, tā novērsdams pretinieka iespēju pa tiltu forsēt Daugavu.
Pēc brīvības cīņām bijis Satversmes sapulces nama komendants no 1920. gada līdz 1922. gadam. Pēc tam dažus gadus strādājis Iekšlietu ministrijā. No 1926. gada līdz 1932. gadam bijis Rīgas bāriņtiesas loceklis, bet no 1934. gada līdz 1940. gadam Rīgas aizgādības valdes priekšnieks. Vienlaikus bijis 5. Rīgas aizsargu pulka sakaru bataljona komandieris un no 1923. gada biedrības "Latvijas Vanagi" prezidents.
1940. gada 16. oktobrī NKVD apcietināts un notiesāts uz 10 gadiem spaidu darbos. 1941. gadā deportēts uz Čkalovas (tagad Orenburgas) apgabalu Krievijas dienvidos. Tur 1942. gadā Soļiļeckas cietumā miris bada nāvē.
Edvards Snoudens

Slepenās informācijas nodošana

2013. gada jūnija sākumā Snoudens nodeva laikrakstiem The Guardian un The Washington Post slepenu informāciju par ASV izlūkdienestu izmantotajām datu iegūšanas programmām, tostarp masveida telefonsarunu noklausīšanos un personas izsekošanu globālajā tīmeklī, analizējot videomateriālus, fotogrāfijas un e-pastus.
Pēc informācijas nopludināšanas Snoudens no ASV varasiestādēm slēpās Honkongā, bet kopš 24. jūnija uzturējās Maskavas Šeremetjevas starptautiskās lidostas tranzītzonā. Vairākas valstis noraidīja Snoudena lūgumus piešķirt politisko patvērumu, tomēr 5. jūlijā uzņemt Snoudenu piekrita Venecuēlas prezidents Nikolass Maduro, kā arī Nikaragvas prezidents Danjels Ortega, "ja vien radīsies atbilstoši apstākļi".
1. augustā Snoudenam tika uz gadu piešķirts pagaidu patvērums Krievijā un viņš pameta lidostas tranzītzonu. Saistībā ar šo Krievijas lēmumu ASV prezidents Baraks Obama atteicās no septembra sākumā paredzētās tikšanās ar Krievijas prezidentu Vladimiru Putinu.

Filmas par Snoudenu

2014. gada 10. oktobrī Ņujorkas Kinofestivālā notika dokumentālās filmas "Pilsonis četri" pirmizrāde, kas ir dokumentālā filma par Edvardu Snoudenu. Agrāk tajā pašā gadā filmas režisore Laura Poitresa paziņoja Associated Press, ka viņa montē šo filmu Berlīnē, jo baidās, ka filmas sagataves varētu konfiscēt ASV valdība. Divas stundas ilgā filma ir uzņemta vairākās valstīs, sekojot Snoudena gaitām Hongkongā un Maskavā, kur viņš pašreiz dzīvo kopā ar savu draudzeni Lindseju Milsu. Filma ieguva pozitīvas kritiķu atsauksmes gan ASV, gan Eiropā, un ieguva 87. Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā dokumentālā filma".
2016. gadā iznāca režisora Olivera Stouna mākslas filma "Snoudens" (Snowden), kurā parādīti notikumi Snoudena dzīvē laika posmā no 2003. līdz 2013. gadam. Titullomu atveidojis aktieris Džozefs Gordons-Levits.
Sižets

Sižets (no franču: sujet — 'priekšmets') — literatūras, dramaturģijas, teātra, kino, komiksu vai datorspēļu savstarpēji saistītu, loģiskā secībā norisinošos un attīstībā parādītu notikumu (epizodu) virkne, kas norisinās literārā darbā, kinofilmā vai uz teātra skatuves, tādējādi veidojot daiļdarba saturu.
Sižets ir daiļdarba pamatforma. Tas atklāj tēlu raksturu un attiecību izmaiņas vai notikumu attīstību, tādējādi ieintriģējot lasītāju vai vērotāju.

Stāstu aplis

Vēl sižetu var aplūkot no mazāku vienību, tēlu, skata punkta. Šī forma ir bieži izmantota sērijveidu šovos un seriālos, kur tēliem vajag atgriezties sākotnējā situācijā, lai turpinātu citu stāstu no jauna jau nākamajā sērijā, tāpēc to parasti attēlo kā apli.
1. Tēls ir komforta zonā, parāda tēla dzīvi, tā raksturu, sociālo statusu, parāda iemeslus, kāpēc skatītājam vajadzētu tēlam just līdzi;
2. Tēls kaut ko vēlas, tēla galvenais dzinējspēks;
3. Tēls nonāk nepazīstamā situācijā, punkti 3. - 6. norisinās nepazīstamā vidē;
4. Tēls pielāgojas, sākas tā ceļš uz augšu;
5. Tēls iegūst to, ko gribēja, tagad viņa galvenais dzinējspēks ir atgriezties iepriekšējā vidē;
6. Tēls cieš vai pazaudē ko svarīgu, galvenais iemesls, kāpēc skatītājs jūt līdzi tēlam;
7. Tēls atgriežas pazīstamajā situācijā;
8. Tēls ir izmainījies, iespējams, vairs nespēj uzskatīt pazīstamo situāciju par komforta zonu.
Nepāra skaitļi attiecas uz tēlu fiziskām pārmaiņām (vieta, situācija, īpašums), kamēr pāra skaitļi attiecas uz tēlu garīgām pārmaiņām (trauma, stāvokļu maiņa, spēja vai nespēja pielāgoties situācijām).
Šo sižeta skaidrošanas veidu ir popularizējis amerikāņu scenārijautors Dans Harmons.

Sižetu tipoloģija

Ir bijuši daudzi mēģinājumi klasificēt literāro darbu sižetus, sadalot tos pēc dažādiem kritērijiem, lai izvēlētos tipiskākos. Analīze atklāja lielu grupu tā saukto "klaiņojošo sižetu" - sižetu, kas daudzkārt atkārtojas dažādā noformējumā, dažādos reģionos, dažādām tautām. Liela daļa šādu sižetu sastopami folklorā (pasakas, mīti, leģendas).
Pēc A. Ņamcu (А. Е. Нямцу) domām, no visas tradicionālo sižetu daudzveidības var izdalīt četras ģenētiskas pamatgrupas: mitoloģiskos, folkloristiskos, vēsturiskos un literāros sižetus.
Arta Rosa balva

Arta Rosa balva (angļu: Art Ross Trophy) tiek pasniegta Nacionālās hokeja līgas rezultatīvākajiem spēlētājam regulārās sezonas beigās. Arta Rosa balva tiek pasniegta kopš 1947.—1948. gada sezonas. Visvairāk - 10 reizes — šo balvu ieguvis Veins Greckis.
Alberta iela (Rīga)

Nosaukums

Alberta iela tika ierīkota 1900. gadā. 1900. gada 13. aprīlī saistībā ar Rīgas 700. jubileju tā tika nosaukta par Alberta ielu (vācu: Albertstraße, krievu: Альбертовска улица) Rīgas dibinātāja bīskapa Alberta piemiņai.
Pēc Latvijas okupācijas ielu 1941. gada 28. aprīlī pārdēvēja par Friča Gaiļa ielu (komjaunieša Friča Gaiļa vārdā), 1941. gadā Hartknoha vārdā par Hartknochstraße, 1942. gada 16. aprīlī Alberta Holandera vārdā par Hollanderstraße, 1944. gada 23. oktobrī tika atjaunots Friča Gaiļa ielas nosaukums, savukārt 1990. gada 16. novembrī tā atguva savu pašreizējo nosaukumu.

Vēsture

Alberta ielas apbūve tika veikta no 1901. līdz 1908. gadam, namu autori ir Mihails Eizenšteins, Konstantīns Pēkšēns, Pauls Mandelštams, Eižens Laube u.c.
Gruzijas vēsture

Gruzijas vēsture ir Āzijas un Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Gruzijas teritorijā.
Mūsdienu Gruzijas teritorija ir bijusi pastāvīgi apdzīvota kopš agrīnā Akmens laikmeta. Senajos laikos Gruzijas teritorijā atradās divas valstis, viena no tām - Kolhīda (kolhu valsts), - Sengrieķu mitoloģijā tika uzskatīta par leģendārās zelta aunādas atrašanās vietu. Mūsu ēras sākumā reģions nonāca Romas impērijas ietekmē.

Viduslaiku gruzīnu valstis

4. gs. reģiona valstiņas bija starp pirmajām pasaulē, kas pieņēma Kristietību kā oficiālo reliģiju. 7. gs. reģionu iekaroja arābi, taču jau 9. gs. mūsdienu Gruzijas un Abhāzijas teritorijā izveidojās vairākas valstis, kuras 1008. gadā apvieno Gruzijas Karalistē, kas pastāvēja līdz 1490. gadam, kad tā sašķēlās vairākās mazākās karalistēs: Kartlijā, Kahetijā un Imeretijā, kuras cīnījās savā starpā par dominanti reģionā.
Gruzija piedzīvoja vairākus uzplaukuma un panīkuma periodus, savu lielāko uzplaukumu piedzīvojot 11. - 13. gadsimtos. Reģionu mēģināja pakļaut osmaņi un persieši.

PSRS pakļautībā

1918. gadā pēc 1. Pasaules kara un revolūcijas Krievijā izveidojās neatkarīga Gruzijas Demokrātiskā Republika, tomēr tā pastāvēja tikai dažus gadus - 1921. gadā valstī iebruka Padomju Krievijas karaspēks un 1922. gadā, kopā ar Armēniju un Azerbaidžānu, Gruzija tika iekļauta Padomju Savienībā, izveidojot Aizkaukāza PFSR. Neatkarību no Padomju Savienības Gruzija atguva 1991. gadā.
Rel-nofollow

rel-nofollow ir elementārs mikroformāts, kas radīts ar mērķi novērst 3. puses satura spamu, piemēram, komentāru spamu.
2005. gada sākumā Google paziņoja, ka hipersaites ar rel="nofollow" atribūtu neietekmēs saites mērķa tīmekļa lappušu reitingu meklēšanas rezultātos. Kopš tā laika šis standarts ir ieviests lielākā daļā tīmekļa žurnālu programmatūras. Arī Vikipēdijas izejošajām saitēm tiek pievienots šis atribūts. To atbalsta arī citi lielākie tīmekļa meklētāji, piemēram, Windows Live Search un Yahoo! Search.

Piemērs

<a href="http://lv.wikipedia.org" rel="nofollow">Vikipēdija</a>