google/wiki40b huggingface dataset:
Andrejs Ašarins

Biogrāfija

Ašarins mācījās Tērbatas guberņas ģimnāzijā, bet no 1865. gada līdz 1874. gadam studēja tieslietas Tērbatas universitātē. Pēc studiju beigšanas 1875. gadā pārgāja uz dzīvi Pēterburgā un strādāja par līdzstrādnieku laikrakstos "St. Peterburger Herold" un "St. Peterburger Zeitung". 1879. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Rīgā un strādāja par vācu valodas un literatūras virsskolotāju Aleksandra un Lomonosova ģimnāzijās. Papildus skolotāja darbam viņš strādā par ziņu žurnālistu vairākās vācu avīzēs.

Literārā darbība

Plašu atpazīstamību Ašarins ieguva, kā krievu literatūras tulkotājs vācu valodā. Daudzus A. Puškina, M. Ļermontova, A. Tolstoja un N. Gogoļa darbus vācu lasītājs varēja pirmoreiz iepazīt pateicoties  Ašarina tulkojumiem.
A. Ašarins sarakstījis arī vairākus savus dzejoļus.

Pēterburgā

Uzturoties agrākās Krievijas galvaspilsētā, Ašarins ar labiem panākumiem spēlēja pret turienes šaha meistariem Čigorinu, Vinaveru, Alapinu, Šifersu un citiem.

Rīgā

1880. gada rudenī Rīgā viesojas Berlīnes meistars Emīls Šallops (1843-1919). Rīgas godu veiksmīgi aizstāvēja Ašarins, panākot pret spēcīgo pretinieku neizšķirtu. Vietējo šahistu vidū viņam pienācīgu pretinieku nebija. 1881. gada martā noslēdzās Amatu biedrības šaha kluba turnīrs. Spēcīgāko grupā pirmo godalgu izcīnīja Ašarins. Visās partijās viņš pretiniekiem deva priekšā zirdziņu. Ašarina klātbūtnē šaha dzīve Rīgā strauji mainījās, tā auga gan kvantitatīvi gan kvalitatīvi. Ašarins, būdams augsti izglītots cilvēks, ātri vien pulcēja ap sevi plašu šaha līdzjutēju grupu, kas vēlāk kļuva par pamatu 1890. gadā jaundibinātai Rīgas Šaha biedrībai. Biedrības dibināšanas sapulce ievēlēja Ašarinu par savu priekšsēdētāju. Pēc pieciem gadiem 1895. gadā Ašarins veselības dēļ no šī amata atteicās. 1895.-1896. gadā Ašarins bija jaunatvērtās šaha nodaļas redaktors laikrakstā "Düna Zeitung".
Spieķkauls

Proksimālais gals

Spieķkaula proksimālais gals (epiphysis proximalis) ir mazāks kā distālais gals un to sauc par spieķkaula galvu (caput radii), tā augšējā virsma ir ieliekta un tajā ir spieķkaula galvas bedrīte (fovea capitis radii). Bedrīte artikulē ar augšdelma kaula galviņu (capitulum humeri). Spieķkaula galvu apņem locītavas apmale (circumferentia articularis), kas artikulē ar elkoņa kaulu, bet zem tās ir spieķkaula kakliņš (collum radii) - tas atdala spieķkaula galviņu no spieķkaula ķermeņa.

Kaula ķermenis

Spieķkaula ķermenim (corpus radii) jeb diafīzei ir trīsšķautņu prizmas forma. Ķermeņa priekšējā virsmā (facies anterior) zem kakliņa ir spieķkaula nelīdzenums (tuberositas radii), kas vērsts uz iekšpusi. Pie nelīdzenuma piestiprināta augšdelma divgalvainā muskuļa cīpsla. Tā kā ķermeņa forma ir trīstūrveida, tad izšķir 3 virsmas - mugurējo virsmu (facies posterior), kura ir izliekta, laterālo virsmu (facies lateralis) un priekšējo virsmu (facies anterior). Robežas starp virsmām ir malas - priekšējā mala (margo anterior), mugurējā mala (margo posterior) un starpkaulu mala (margo interosseus), kas ir asa un vērsta uz iekšu pret elkoņa kaulu. Spraugu starp abiem kauliem aizpilda kaulstarpas saistaudu plēve (membrana interossea antebrachii), kas tos nostiprina un palielina muskuļu piestiprināšanās laukumu.

Distālais gals

Spieķkaula distālais gals (epiphysis distalis) ir masīvāks par proksimālo galu. Tā ārējā malā ir īlenveida izaugums (processus styloideus), bet iekšējā - elkoņa kaula ierobs (incisura ulnaris), kas artikulē ar elkoņa kaulu. Mugurējā virsmā redzamas vairākas gareniskas rievas - muskuļu cīpslu iespiedumi. Distālā gala apakšējā virsma ir ieliekta, gluda un veido plaukstas pamata locītavas virsmu (facies articularis carpea).
Cītara

Vēsture

Kā teikts Rīgas Latviešu biedrības izdotajā Konversācijas vārdnīcā: „tagadējās cītaras (domāta koncertcītara) dzimtene ir Tirole. Tai 36—42 stīgas, pie kam 5 meldijas stīgas no tērauda guļ virs īpaša taustes dēļa. Meldijas stīgas nospiež kreisās rokas pirksti, kamēr labās rokas īkšķis ar īpašu gredzenu „izsit" meldiju un pārējie pirksti trinkšķina pavadījumu. Ir lietošanā arī cītaras ar 4 stīgām vijoles toņu noskaņojumā, kuras aizskar ar lociņu."

Izgatavošana

Meklējumi un izmēģinājumi meistaru noveduši pie pārliecības, ka 7 toņkārtu akordcitaru noderīgākie izmēri ir 80x60x10 cm. Apmalēm jāņem vecā mēnesī cirsta kļava (nedzīvs koks neskanēs), kas nojumē turēta vismaz sešus gadus. Vākam ieteicama kļava, apse vai melnalksnis. Vāks — skaņas dēlis — jāliek no smalkšķiedraina, 9 mm bieza egles dēlīša. Visskanīgākās baltās egles augot Dobeles un Ventspils mežos. Skaņas dēlī jāizgriež 7 skaņas caurumi 3,2 cm diametrā. Stīgu tapu slieksnīšu („steķīšu") pagatavošanai jālieto kļavas koksne un tie jānokrāso. Citaras stūri jāsavieno („jāsacapo") ar dzeguļiem (dēlīšu galu ierobojumiem). Nekādā gadījumā nav pieļaujama naglošana, bet jālieto tikai vislabākā līme. Paša darinātā un virpai („dreijai") piemērotā basa stīgu tinamā ierīce arī palīdz nodrošināt instrumenta labumu. Stīgas sagrupētas akordos: katrā no tiem 3 basa un 18 parastās stīgas. E. Ārgalis savu instrumentu skaņo šādi: H-E-F-C-G-D-A.
 — Īrisa Liepiņa „Tautas muzikanti Vidzemē”, Latvju muzikantu 1992. gada 1. janvāra 22. numurs
Luidži Pirandello

Biogrāfija

Pirandello piedzima Agridžento (Sicīlijā) 1867. gada 28. jūnijā. Līdz 1882. gadam viņš mācījās Agridžento, pēc tam pārcēlās uz Palermo. Studēja Palermo Universitātē (1886-87), pēc tam arī Romas Universitātē (1887-89) un Bonnas Universitātē (1889-91). Pēc studijām Pirandello palika Romā un rakstīja; 1897. gadā viņš kļuva par pasniedzēju Regio Istituto Superiore di Magistero Femminile. 1894. gadā Pirandello apprecēja Antonietu Portulano (Antonietta Portulano); viņiem bija divi dēli un viena meita. 1919. gadā Antonieta tika uzņemta psihoneiroloģiskajā klīnikā. 1924. gadā Pirandello iestājās fašistu partijā, taču viņa attiecības ar partiju bija saspīlētas.
Par teātri Pirandello pastiprināti ieinteresējās I pasaules kara laikā. 1919. gadā viņš kļuva par Romas Vidusjūras teātra trupas vadītāju, 1924. gadā nodibināja Romas Mākslas teātri. No 1928. līdz 1933. gadam Pirandello pamatā atradās ārpus Itālijas, nereti — Berlīnē vai Parīzē. Luidži Pirandello nomira 1936. gada 10. decembrī.
Satversmes sapulces vēlēšanas

Latvijas Satversmes sapulces vēlēšanas bija pirmās neatkarīga likumdevēja orgāna vēlēšanas Latvijas Republikas vēsturē, kas beidzās ar Latvijas Satversmes sapulces izveidošanu.
1919. gada 19. augustā Tautas padome bija pieņēmusi Likumu par Satversmes sapulces vēlēšanām. Saskaņā ar to vēlēšanās varēja piedalīties visi 21 gadu sasniegušie pilsoņi. Netika noteikta procentu barjera, ar kuru partijas var iekļūt parlamentā. Tiem laikiem moderna bija pieeja, ka likums deva sievietēm visas vēlēšanu tiesības. Tas tolaik nebija paredzēts lielākajā daļā Rietumu demokrātiju, piemēram, Francijā, Šveicē u.c.
Vēlēšanas notika 1920. gada 17. un 18. aprīlī visā Latvijas teritorijā, izņemot tos apvidus Valmieras, Valkas un Ilūkstes apriņķos, kurus uz laiku bija okupējušas Igaunijas, Lietuvas un Polijas armijas.
Alphensijas distanču slēpošanas un biatlona centrs

Vēsture

Centrs pirmo reizi tika atklāts 1995. gada decembrī, kā Kanvondo provinces ziemas centrs. Centrā norisinājās 1999. gada Āzijas ziemas spēļu distanču slēpošanas un biatlona sacensības.
Pēc Alphensijas kūrorta izveidošanas, centrs atbilstoši tika pārbūvēts kūrorta prasībām. 2013. gada speciālajās olimpiskajās spēlēs tur norisinājās distanču slēpošanas sacensības, bet biatlona trasē — sniega kurpju skriešanas sacensības. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs centrā norisinājās distanču slēpošanas, biatlona un ziemeļu divcīņas sacensības.
Atkarīgo teritoriju ģerboņu galerija

Šajā Atkarīgo teritoriju ģerboņu galerijā ir attēli visu atkarīgo teritoriju ģerboņi.
Ledājs

Ledājs ir ledus masa, kura radusies galvenokārt atmosfēras ietekmē, un kura lēni tek lejup sava smaguma spēka dēļ. Ledājs veidojas, sakrājoties sniegam un tam pārvēršoties ledū, kas notiek gadiem ilgi. Parasti ledāji veidojas tad, ja ir zema gaisa temperatūra un liels nokrišņu daudzums, kas visbiežāk novērojams tieši kalnos, nevis zemienēs. Tomēr, jo lielāka ir nokrišņu summa, jo augstākas temperatūras ir pieļaujamas. Tā, piemēram, nokrišņu daudzums gadā mainās no 30—50 mm Antarktīdas vidusdaļā līdz 4500 mm Patagonijas ledājos (Čīle, Argentīna), bet vasaras gaisa temperatūra ir no -40 °C Antarktīdā līdz +15 °C Centrālāzijas, Skandināvijas, Jaunzēlandes un Patagonijas ledāju galos. Mūsdienās visi Zemeslodes ledāji aizņem apmēram 16 miljonus kvadrātkilometru lielu platību, jeb apmēram 11% no visas sauszemes platības. Tajos koncentrējas 25 miljoni km³ ledus — gandrīz divas trešdaļas no visa saldūdens apjoma uz Zemes.

Veidi

Ledājus klasificē pēc to morfoloģijas un uzvedības. Viens no šādiem veidiem ir šļūdoņi, saukti arī par glečeriem vai alpīnajiem ledājiem. Šļūdoņi parasti veidojas kalnos, slīdot lejā pa kalnu nogāzēm un ielejām. Nonākot ielejās, to sauc arī par ieleju ledājiem. Kalnu virsotnēs veidojas ledus cepures. Ledus cepures platība nepārsniedz 50 tūkstošus km².
Ledājus, kas ir lielāki par 50 tūkstošiem km², sauc par ledāja vairogiem. Tos dēvē arī par kontinentālajiem ledājiem. Vienīgie mūsdienu ledāju vairogi ir Antarktīdā un Grenlandē. Šādu ledāju biezums pārsniedz vienu kilometru. Atsevišķās vietās virs tā slejas nunataki. Kontinentālajam ledājam nonāk jūrās un okeānos, veidojas šelfa ledājs. Strauji noplūstot kontinentālajiem ledājiem jūrā, veidojas ledāja mēle.
Tempa

Tempa ir Ammunition Promotions 2000. gadā dibināta dabstepa un garage mūzikas ierakstu kompānija. Tempa tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem leibliem dabstepa attīstības vēsturē, kas vēl joprojām aktīvi nodarbojas ar pasākumu rīkošanu un ierakstu izdošanu.
Husta

Vēsture

Pilsēta veidojās ap 1090. gadā Ungārijas karaļa Lāslo I uzcelto pili, nodrošinot aizsardzību pret kumāniem. Pils tika nopostīta mongoļu iebrukuma laikā, tomēr 1318. gadā atjaunota. 1329. gadā pirmoreiz rakstos minēta Husta jau kā pilsēta.
1458. gadā karalis Māķāšs Huņadi Hustas pilī ieslodzīja savu dumpīgo tēvoci Mihāju Silāģi (Szilágyi Mihály). 1514. gadā pili ieņēma Ģerģa Dožas nemiernieki. Pēc Ungārijas sakāves Mohāčas kaujā, 1526. gadā Husta tika iekļauta Transilvānijas sastāvā. 1703. gada 17. augustā Hustu ieņēma Ferenca II Rākoci nemiernieki un Hustā tika deklarēta Transilvānijas neatkarībā.
Pēc Pirmā pasaules kara 1919. gadā pilsētā nodibinājās padomju vara (skat. Ungārijas padomju republika), tomēr drīz to ieņēma Rumānijas karaspēks, un Trianonas līgums iekļāva Hustu Čehoslovākijas sastāvā. Pēc 1938. gada Pirmajām Vīnes arbitrāžām reģiona lielākās pilsētas - Užhoroda un Mukačeve tika iekļautas Ungārijā, un par autonomās Karpatoukrainas centru kļuva Husta. 1939. gada 15. martā Hustā tika deklarēta neatkarīgā Karpatoukrainas valsts, tomēr nākamajā dienā pilsētā ienāca ungāru spēki. Otrā pasaules kara laikā (no 1939. līdz 1944. gadam) Husta bija Ungārijas sastāvā. 1944. gada 24. oktobrī to ieņēma Sarkanā armija. Pēc Otrā pasaules kara Piekarpatu Krievzeme (Підкарпатьска Русь) tika atdalīta no Čehoslovākijas, un izveidots Aizkarpatu apgabals PSRS (Ukrainas PSR) sastāvā. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas pilsēta.
Džezs

Džezs (angļu: jazz) ir mūzikas žanrs, kas 20. gadsimta sākumā izveidojās ASV Dienvidu štatu afroamerikāņu kopienās, saplūstot afrikāņu un eiropiešu mūzikas elementiem. Iepriekš vārds džezs bija žargons ASV Rietumu krastā un to pirmoreiz šī žanra apzīmēšanai izmantoja 1915. gadā. Laika gaitā džezam ir izveidojušies vairāki apakšžanri, tostarp bebop, džezroks un acid jazz.
Džezs ir izveidojies no 3 mūzikas žanriem: blūza, spiričuela un regtaima.

Džeza pirmsākumi

Džezs – tā ir dzīvā modernā māksla, kura attīstības laikā kļuva par sarežģītu sistēmu ar dažādām tendencēm un stiliem. Savā attīstības gaitā tas ir ļoti mainījies, un patlaban džezā izšķirami dažādi stili, kuri cits no cita atšķiras ar savu saturu, raksturu, noskaņu, instrumentāriju un pat skanējuma īpatnībām. Terminu „džezs” sāka lietot tikai XX gadsimta 20. gados. Līdz tam laikam tam bija citi nosaukumi: sinkopēta mūzika u.c.
Sākumā džezs bija tradicionālā mūzika, ko atskaņoja tikai afroamerikāņi, turklāt tā noteikti bija saistīta ar kaut ko ārpusmuzikālu – tas varēja būt vienkārši pavadījums vai arī fona mūzika. Vēlāk džezs kļuva par populāru deju mūziku, pēcāk parādījās tāds džeza paveids, ko visprecīzāk varētu raksturot kā koncertmūziku, jo tādu džezu var tikai klausīties, nedarot neko citu mūzikas skanēšanas laikā. 
Džezs no citiem mūzikas veidiem pirmkārt atšķiras ar savu specifisko ekspresiju, enerģiski pulsējošo ritmu. Taču īstam džezam piemīt vēl viena ļoti svarīga īpatnība – un tā ir mūziķu improvizācija.
Pastāv tāds uzskats, ka džeza mūzika izveidojās, saplūstot dažādu – balto un melno – mūzikas tradīciju elementiem. Šajā sakarībā var minēt Eiropas izcelsmes garīgās himnas un militāros maršus, dažādu deju mūziku un sentimentālās balādes. Arī amerikāņu mūzikas tradīcijas, kuras radās Karību jūras salās, ietekmēja šo jauno mūziku. Taču svarīgākā loma džeza tapšanas gaitā pieder afroamerikāņu mūzikai – blūzam, regtaimam u.c.

Džeza stili

1. Agrīnais džezs – bieži sauc par tradicionālo džezu. Izveidojās ASV dienvidos, Ņūorleānā. Ņūorleānas stilam raksturīgs tas, ka trīs solisti improvizē vienlaikus, katrs spēlējot savu melodijas variantu.
2. Svings. Šīs vārds radās 30. gadu vidū, un šis vārds nozīmē īpašu noskaņu, ko prot radīt tikai izcili džeza mūzikas meistari, smalki sasaistot visus mūzikas elementus tādā mijiedarbībā, kad uz viena instrumenta izspēlēto neparasto melodisko gājienu cits instruments atbild ar skaņas nokrāsas vai akorda blīvuma izmaiņu. „Kad viss minētais kopumā notiek, tad džeza mūzikas mīļotāji saka, ka „mūzika svingo”.
3. Progresīvais džezs – Neparastu džeza mūzikas stilu radīja neliela mūziķu grupa 40. gadu pirmajā pusē Ņujorkā. Tā bija ļoti sarežģīta un virtuoza instrumentālā mūzika, ar kuru šī stila izgudrotāji gribēja atjaunot agrīna džeza ideālus: improvizāciju un virtuozitāti. Parasti šāda stila mūzika ir asa, diezgan agresīva un dīvaina. Tāda mūzika nav piemērota deju pavadījumam.
Marks Bogdanovs

Biogrāfija

Savu futbolista karjeru Marks iesāka dzimtās pilsētas komandas Valmieras FK sastāvā, kur spēlēja 2004. un 2005. gada 1. līgas sezonās.
2006. gada ziemā viņš tika izīrēts FK Rīga, kur bija FK Rīga dublieru pamatvārtsargs (piedalījas Latvijas I līgā) un nomināli 3 vārtsargs Virslīgas komandai. 2006. gada vasarā FK Rīga radās finasiālās grūtības un Marks atgriezās Valmieras FK. Atgriežoties dzimtajā komandā palīdzēja izcīnīt vietu pārspēlēs par vietu Virslīgā, kur tika zaudēts FK Rīga. 
2007. gada februārī pārgāja uz FK Jūrmala, kur bija FK Jūrmala dublieru pamatvārtsargs un nomināli 3 vārtsargs Virslīgas komandai, pēc vasaras transfēru perioda, kad komandu atstāja vairāki leģionāri, palika par komandas otro vārtsargu. 
2008. gada sezonā Bogdanovs bija komandas otrais vārtsargs aiz pieredzējušā Andreja Piedela, tiekot laukumā 4 spēlēs. Bogdanova debija Virslīgā notika 20. aprīlī spēlē pret Olimps/RFS Daugavas stadionā Rīgā. 
2009. gada sezonā Marks palika par FK Jūrmala pamatvārtsargu, tiekot laukumā 20 spēlēs.
2010. gada janvārī pārgāja uz FK Jelgava. 2010. gada maijā kopā ar komandu izcīnīja Latvijas kausu. 2010. gada jūlijā debitēja starptautiskajā arēnā Eiropas līgas spēlē pret norvēģu Molde FK. 2010. gada sezonā kā pamatvārtsargs nospēlēja 33 spēles un tika atzīts par FK Jelgava labāko spēlētāju 2010. gada sezonā. Kā arī iekļauts LMT Virslīgas simboliskajā izlasē pēc portāla sportacentrs.com un žurnāla Sporta Avīze versijām.
2013. gada sākumā pievienojās Latvijas 1. līgas klubam FB Gulbene. 2014. gada sezonā ar komandu uzvarēja 1. līgā, tādējādi iegūstot tiesības nākamgad spēlēt Virslīgā.
2015. gada Virslīgas sezonas sākumā pameta FB Gulbene un pievienojās 1. līgas komandai AFA Olaine. Divas sezonas pēc kārtas, 2016. un 2017. gadu sezonās, kā spēlējošais vārtsargu treneris un vēlāk arī pamatvārtsargs, palīdzēja izcīnīt sudraba medaļas 1. līgas čempionātā un tiesības spēlēt pārspēles par vietu Virslīgā. 2017. gada sezonā tika iekļauts 2017. sezonas simboliskajā izlasē. 
2018. gada martā, pēc 12 gadu pārtraukuma, atgriezās dzimtajā Valmiera Glass VIA komandā.
Eduardo Iturrisaga

Biogrāfija

Šahu iemācījies spēlēt piecu gadu vecumā. No deviņiem gadiem sācis nopietni piedalīties šaha turnīros. 2004. gadā Bogotā uzvarējis Panamerikas junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2006. gadā turpat uzvarējis Panamerikas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.
No 2005. līdz 2008. gadam četras reizes pēc kārtas uzvarējis Venecuēlas šaha čempionātos. 2007. gadā dalījis pirmo vietu Amerikas kontinenta valstu šaha čempionātā un kvalificējies Pasaules kausa izcīņai šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kur 1. kārtā zaudējis Pjotram Svidleram. 2008. gadā Spānijā bijis otrais Iberoamerikas valstu šaha čempionātā. 2009. gadā atkārtoti piedalījies Pasaules kausā šahā, kurā 1. kārtā uzvarējis Baaduru Džobavu, bet 2. kārtā zaudējis Sergejam Tivjakovam. 2010. gadā uzvarējis Dubaijas atklātajā šaha čempionātā. 2013. gadā piedalījies Pasaules kausā šahā un 1. kārtā piekāpies Oleksandram Oņiščukam. 2014. gadā Rīgā starptautiskajā šaha festivālā Rīgas Tehniskās universitātes Open 2014 izcīnījis 3. vietu "A" turnīrā. 2015. gadā Bāzelē kopā ar Arkādiju Naidiču un citiem lielmeistariem dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha festivālā. Tajā pašā gadā piedalījies arī Pasaules kausā šahā, kur 1. kārtā zaudējis Maksimam Rodšteinam.
Pārstāvējis Venecuēlas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 7 reizes (2004-2016). Individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas (2006) medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Iturrisagam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais Venecuēlas šahists, kas kļuvis par šaha lielmeistaru.
Harta (pilsēta)

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1223. gadā.
1. autobusu maršruts (Rēzekne)

Maršruts

Virzienā Rēzekne I – Atpūta autobusi kursē pa šādām ielām: Ezera iela, Brīvības iela, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela un Jupatovkas iela.
Virzienā Atpūta – Rēzekne I autobusi kursēja pa šādām ielām: Jupatovkas iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, Brīvības iela un Ezera iela.
Kad tu precēsies?

Vēsture

Gogēns pirmoreiz uz Taiti devās 1891. gadā. Viņš cerēja atrast "ēdenisku paradīzi, kur radīt tīru primitīvo mākslu", kas atšķirtos no mākslīgajiem primitīvistu darbiem, ko radīja mākslinieki Francijā. Ieradies Taiti, viņš atklāja, ka tā nav tāda, kādu viņš bija iedomājies: 18. gadsimtā Taiti tika kolonizēta un vismaz divas trešdaļas salas iezemiešu bija miruši no eiropiešu ievestajām slimībām. "Primitīvā" kultūra bija izzudusi. Tomēr šeit viņš uzgleznoja daudzus vietējo sieviešu attēlus: aktus, tradicionālās taitiešu drēbēs un rietumnieku drānās tērpušās sievietes kā aizmugurējais tēls gleznā "Kad tu precēsies?".
Priekšplāns un vidusplāns veidots ar zaļā, dzeltenā un zilā laukumiem. Tradicionāli ģērbta jauna sieviete atrodas uz robežas starp priekšplānu un vidusplānu. Ričards Fīlds norāda, ka baltais zieds aiz kreisās auss norāda, ka viņa meklē vīru. Aiz viņas atrodas otra sieviete rietumu stila drēbēs ar augstu apkakli; viņa sēž ar taisnu muguru. Fīlds uzskata, ka viņas žesti atvasināti no budistu mākslas. Naomi Maurere identificējusi pozu kā mudra, kas apzīmē draudus vai brīdinājumu. Priekšējā sieviete veic staipīšanos, viņas sejas vaibsti ir stilizēti un vienkāršoti. Fīlds uzskata, ka viņas pozai ir saistība ar japāņu kultūru, Čārlzs Stukijs norādījis uz līdzību ar Delakruā gleznu "Alžīrijas sievietes". Aizmugurējās sievietes tēls saplūst ar dzeltenzilo laukumu. Viņas seja gleznota detalizēti un veido attēla centru. Viņas kleitas rozā krāsa skaidri atšķiras no citām krāsām. Labajā apakšējā stūrī ir uzraksts "NAFEA Faa ipoipo" (Kad tu precēsies). Gogēns tolaik bieži parakstīja savas gleznas taitiešu valodā: viņu šī valoda fascinēja, tomēr viņš apguva tikai tās pamatus.
Mākslas vēsturniece Nesija Moula Metjūsa rakstījusi, ka Gogēns "attēloja [taitiešu] iedzimtos kā dzīvojošus tikai lai dziedātu un mīlētos. Tā viņš ieguva naudu no draugiem un radīja sabiedrības interesi par savu piedzīvojumu. Bet, protams, viņš zināja patiesību, kas bija tāda, ka Taiti bija neievērojama sala ar starptautisku, rietumniecisku kopienu". Gogēnam atgriežoties Francijā, šīs taitiešu gleznas, ieskaitot "Kad tu precēsies?", tika uztvertas ar relatīvu vienaldzību; viņa 1893. gada izstāde pie mākslas tirgoņa Pola Dirāna-Rjela neguva ievērojamus panākumus, saņemot dažas labvēlīgas kritiķu atsauksmes, bet piesaistot ļoti maz pircēju. Gogēns šo gleznu vēlējās pārdot par 1500 franku — kopā ar vēl vienu gleznu kā visaugstāko cenu no izstādes gleznām, bet pircēji neatradās. Galu galā 1917. gadā, jau pēc Gogēna nāves, to iegādājās Štehlins Maison Moos galerijā Ženēvā.
2017. gadā raidījumā Fake or Fortune? tika publiskota un atzīta par autentisku ar zīmuli radīta centrālā tēla skice.
The Police

Izveidošanās

The Police pirmajā sastāvā (1977. gada janvārī—jūlijā) darbojās Stings, Koplends un Henrijs Padovani. Šādā sastāvā tika ierakstīts arī pirmais singls Fall Out, kas netika iekļauts nevienā albumā. Tad, pēc Sammersa pievienošanās, īsu brīdi (jūlijs-augusts) grupā bija četri dalībnieki, līdz nepietiekamas profesionalitātes dēļ grupu atstāja ģitārists Padovani. Tā The Police kļuva par trio un šādā sastāvā muzicēja līdz pat darbības pārtraukšanai 1984. gadā.

Pirmie ieraksti (1978–79)

Jau grupas otrais singls Roxanne nodrošināja atpazīstamību Apvienotajā Karalistē un vairākās Eiropas valstīs. Tas iekļuva arī ASV singlu topā. 1978. gadā mūziķi devās ilgstošā koncerttūrē pa Savienotajām Valstīm: tolaik visa grupas aparatūra satilpa nelielā mikroautobusā. The Police popularitāti vairoja vēl divi 1978. gada singli (Can't Stand Losing You un So Lonely) un novembrī iznākušais pirmais albums Outlandos d'Amour ieguva platīnu gan Lielbritānijā gan ASV.
1979. gada oktobrī iznāca otrais The Police albums Reggatta de Blanc, un gan pats albums, gan divi tā singli - (Message in a Bottle un Walking on the Moon) ieņēma pirmās vietas attiecīgajos britu topos. Instrumentālais ieraksts Reggatta de Blanc tika apbalvots ar Grammy balvu kā labākais roka instrumentālais skaņdarbs.

Zvaigžņu laiks (1980–84)

1980. gada martā The Police uzsāka savu pirmo pasaules koncerttūri, kurā viņi uzstājas arī tādās pasaules mūzikas zvaigžņu reti apmeklētās vietās kā Mehiko, Bombeja un Ēģipte. Tūres laikā tika strādāts arī pie jaunā albuma, kuru ierakstīja četru nedēļu laikā, pirms nākamā, pēc skaita trešā koncertceļojuma. Zenyattà Mondatta tika izdots 1980. gada oktobrī un četras nedēļas noturējās britu albumu topa pašā virsotnē. Divi albuma singli - Don't Stand So Close to Me un De Do Do Do, De Da Da Da arī pacēlās attiecīgi līdz pirmajai un piektajai vietai.
Jau pēc gada The Police laida klajā savu ceturto studijas albumu Ghost in the Machine, kura nosaukums bija aizgūts no tāda paša nosaukuma Artura Kestlera darba ("Rēgs mašīnā").
Gulbenes Baltā pils

Gulbenes Baltā pils ir neorenesanses stilā celta Vecgulbenes muižas pils Brīvības ielā 12 Gulbenē. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Vēsture

Vecgulbenes muižas kungu māja, saukta par Balto pili, celta romiešu villas stilā. Tās centrālo daļu uzbūvēja 1763. gadā. 1859. gadā Heinrihs Johans Gotlībs fon Volfs ēkas centrālajam korpusam lika piebūvēt vienstāva sānu korpusus un četrstāvu torni ar skatu laukumu augšā, kā arī divstāvu torni ar iebrauktuvi. Pili rotāja daudzi skulpturāli veidojumi un skulptūras, kā arī mākslinieciskiem ornamentiem rotāti metālkalumi. 
Ap 1895. gadu uzstādīja pieminekli Vacijas kancleram Bismarkam. 1905. gada revolūcijas laikā pili nodedzināja, ugunsgrēks iznīcināja lielo torni un daļu interjera. Pili atjaunoja, taču ne sākotnējā izskatā. Pēc 1920. gada agrārās reformas pili atsavināja tās īpašniekam un nodeva 7. Siguldas kājnieku pulka štāba rīcībā. Otrā pasaules kara laikā pils daļēji tika sagrauta, pēc tam nolaista.
Herberts Ahuess

Sasniegumi šaha kompozīcija

Pirmo divvilci sastādījis 1937. gadā. Kopš tā laika publicējis vairāk nekā 4000 šaha uzdevumus, galvenokārt divvilčus. Apmēram 410 no tiem bijuši godalgoti konkursos. Viņš ieguvis 96,33 FIDE albumu punktus.
No 1962. gada starptautiskais tiesnesis un no 1989. gada lielmeistars šaha kompozīcijā.