google/wiki40b huggingface dataset:
Maijvaboles

Apraksts

Ģints pārstāvjiem ir raksturīgi diezgan lieli izmēri līdz 31,5 mm. Tiem ir izliekts, iegarens vai iegareni ovāls ķermenis ar melnu vai sarkanbrūnu krāsojumu, galvenokārt ar sarkanbrūniem vai dzelteni brūniem segspārniem. Galva un pronotums dažreiz ar vāji zaļganu nokrāsu, sānos 1—5 vēdera sternīti ar baltiem trīsstūrveida plankumiem, ko veido mazi biezi matiņi, galvenokārt lieli un asi, retāk mazi un ne tik asi. Ķermenis ir nosēts ar sīkiem vai smalkiem punktiņiem un nelieliem blakus esošiem matiņiem vai bālganām, dzeltenīgām vai pelēcīgām matveidīgām zvīņām, vienmēr vairāk vai mazāk blīvi nosētām (nesen no kūniņām iznākušiem), reizēm ļoti biezi saaugušām, aizklājot galveno fonu. Galvu un pronotumu parasti klāj garāki, izvirzīti matiņi, kas pārsvarā koncentrējas garenvirzienā orientētās joslās. Pakaļspārni arī bieži klāti ar retiem, gariem matiņiem. Pēdējais žokļu taustekļa segments ir iegarens, virsotnē noasināts, nedaudz izliekts, ar iespiedumu augšdaļā. Antenām ir 10 segmenti ar pagarinātu 3. segmentu, tēviņam ar lielu, stipri izliektu vālīti, kas sastāv no 7 vienādām plāksnēm.
Vairodziņš ir liels, ovālveidīgs, gluds, spīdīgs, dažreiz ar vairāk vai mazāk blīvu punktējumu un maziem matiņiem vai zvīņām. Segspārni iegareni ovāli, ar 5 šaurām, diezgan spēcīgām vai vājām ribām, starpās ar biezām smalkām punktētām līnijām un grumbām. Pigidijs ir liels, slīps, trīsstūrveida vai arī noapaļots un pāriet izstieptā izaugumā. Tēviņiem tas vienmēr ir garš, labi attīstīts, mātītēm vienmēr ir īsāks.
Krūtis klātas ar gariem dzeltenīgiem matiņiem. Vēders bez parastajiem mazajiem blakus esošajiem matiņiem un zvīņām, ir pārklāts ar daudziem vai retiem gariem, izvirzītiem matiņiem, vai dažreiz bez tiem. Kājas ir klātas ar matiņiem, kas augšdaļā ir garāki. Kāju pēdas noslēdzas ar 2, retāk ar 3 nadziņiem.

Dzīves cikls

Maijvaboļu kāpuri pieder pie hipogēnā tipa kāpuriem, ar resnu, apakšējā daļā izliektu ķermeni un trīs kāju pāriem. Galva ir bāli dzeltena, rūsgani dzeltena vai sarkanbrūna, noapaļota liela. Pieaugšana notiek 3—5 gadu laikā. Kāpuri dzīvo augsnē un barojas ar dažādu zālaugu un koku augu saknēm, bez šauras pārtikas specializācijas.
Kūniņa vienmēr atrodas no augsnes veidotā kokonā, kas atrodas augsnē 30—50 cm dziļumā, un pieder brīvo kūniņu veidam. Pēc formas ir līdzīga pieaugušajai vabolei, bet ar īsiem spārniem, galva ir saliekta zem krūtīm. Krāsa ir dzeltenīga. Kūniņas fāze ilgst no 2 nedēļām līdz mēnesim. Vabole, kas izšķiļas no kūniņas rudenī vai vasaras beigās, paliek augsnes kokonā līdz nākamajam pavasarim.
Pieaugušie īpatņi barojas ar koku un krūmu lapām.

Ekonomiskā vērtība

Daudzu sugu kāpuri un vaboles ir mežu, augļkoku un lauksaimniecības kultūru kaitēkļi.
Krievu aizsardzība

Vēsture

Atklātne pazīstama kopš 17. gadsimta. Sākotnēji, zemāk aprakstītās atklātnes kļūdas dēļ, atklātne tika uzskatīta par nekorektu. Tikai 1830. gados A. Petrovs atrada, ka uz 3. Zxe5 pareizi jāspēlē 3. ... d6. Aktīvu dalību atklātnes izstrādē ņēma arī cits krievu šahists K. Janišs, kas 1842. gadā žurnālā Le Palamède publicēja plašu atklātnes analīzi. Atzīstot krievu meistaru nopelnus atklātnes izstrādē tā ieguva nosaukumu krievu aizsardzība. Plaši tiek lietots arī tās otrs nosaukums Petrova aizsardzība.

Stratēģiskā ideja

Atklātnes stratēģiskā ideja ir tūlītējs pretuzbrukums bandiniekam e4 ar domu pārņemt iniciatīvu. Precīzi spēlējot baltajiem parasti izdodas saglabāt atklātnes priekšrocības. Šī atklātne ir daudzu spēcīgu lielmeistaru atklātņu repertuārā.
Prūsijas karaļi

Prūsijas karaļi jeb Prūsijas ķēniņi (vācu: Könige von Preußen), līdz 1772. gadam politisku iemeslu dēļ — Karaļi Prūsijā (vācu: Könige in Preußen) bija Prūsijas karalistes valdnieku tituls no 1701. līdz 1918. gadam. Visi Prūsijas karaļi piederēja Hoencollernu dinastijai un no 1871. līdz 1918. gadam tika vienlaikus kronēti kā Vācijas ķeizari.
Brandenburgas kūrfirsts Frīdrihs, kas vienlaikus bija Prūsijas hercogs, karaļa titulu sāka lietot Lielā Ziemeļu kara laikā 1701. gadā, lai savā statusā pielīdzinātos Saksijas kūrfirstam Augustam, kas vienlaikus bija Polijas karalis Augusts II. Sākotnēji Frīdrihs I un Fridrihs Vilhelms I Hoencollerns drīkstēja lietot titulu "karalis Prūsijā" Austrumprūsijas teritorijā, bet Svētās Romas impērijas teritorijā viņš joprojām bija Brandenburgas kūrfirsts un pakļāvās Svētās Romas impērijas ķeizaram Leopoldam I Hābsburgam. Tikai pēc Polijas dalīšanas 1772. gadā Fridrihs II Hoencollerns pievienoja saviem valdījumiem agrāk Polijai-Lietuvai piederējušo "Karaļa Prūsiju" un kronējās par "Prūsijas karali".
1871. gadā pēc uzvaras Franču-prūšu karā Prūsijas karalis Vilhelms I Hoencollerns kronējās par Vācijas ķeizaru (jeb Vācijas imperatoru).
Spidiļķis

Izplatība

Spidiļķis sastopams Austrumeiropā un Centrāleiropā, Baltijass, Melnās, Kaspijass, Egejas un Vidusjūras upju baseinos. Visā savā izplatības areālā plaši sastopama zivju suga, lai gan dažās vietās to apdraud ūdens piesārņojums. Introducēts Lielbritānijā un Itālijas ziemeļos.

Latvijā

Latvijā spidiļķis sastopams daudzās upēs un ezeros, tomēr līdz šim nav informācijas par spidiļķa sastopamību Austrumlatvijā.

Izskats

Spidiļķis ir neliela saldūdens zivs. Tā garums var sasniegt 12 cm, svars 8 g, lai gan parasti tas ir apmēram 5—8 cm garš un tā masa 3—8 g. Latvijā tas aug līdz 8 cm garumam, sasniedzot 8 g masu. Ķermenis spidiļķim augsts, no sāniem saplacināts, klāts ar proporcionāli lielām, porainām zvīņām. Mute neliela, vērsta nedaudz uz leju. Mugura zilganpelēka, sāni un vēders zilgansudrabaini. Uz sānu aizmugurējās daļas zaļganzila gareniska svītra, sānu līnija nepilnīga. Uz tās 5—11 zvīņas, bet kopumā uz sānu joslas 31—40 zvīņas. 
Spidiļķim ir raksturīgs dzimumu dimorfisms. Tēviņam acs varavīksnenes augšdaļa un anālā spura ir sarkanīgas. Uz muguras spuras ir melni plankumi, bet tās priekšējā augšējā daļā sarkans plankums. Sānu apakšdaļa un vēders, starp galvu un anālo spuru, sarkanīgi. Pirms nārsta uz galvas izveidojas nārsta kārpiņas, ķermeņa krāsas kļūst īpaši košas. Mātītēm pie anālās spuras redzams vairāk vai mazāk izteikts dējeklis, acs varavīksnenes pati augšdaļa sarkanīga, muguras spura ar vāji izteiktiem melniem plankumiem. Anālā spura viegli iesārta. Pirms nārsta mātītēm pagarinās dējeklis.

Uzvedība un barība

Spidiļķis mājo mazkustīgos vai lēni plūstošos ūdeņos ar bagātīgu veģetāciju un smilšainām gultnēm. Uzturas baros seklos ūdeņos, slēpjoties starp augiem. Tālas migrācijas neveic. Spidiļķis galvenokārt barojas ar dažādām augu daļām (planktonu, aļģēm un bentosu), mazākā apmērā arī ar kāpuriem, vēžveidīgajiem un tārpiem.

Vairošanās

Dzimumgatavība spidiļķim iestājas 1—3 gadu vecumā, sasniedzot 3—6 cm garumu. Nārsto no marta līdz augustam, Latvijā no maija līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra ir 12—24°C. Nārstošana notiek dzidros ūdeņos, bieži ar dūņainu gultni. Raksturīgs porciju nārsts, kas notiek 3—8 piegājienos ar 2—21 dienas starplaiku. Kopējais nārsta ilgums 42—49 dienas. Auglība 30—500 ikru. Spidiļķis ir unikāls ar to, ka mātīte ar dējekļa palīdzību ievada ikrus divvāku gliemeņu iekšpusē zem vākiem. Vienā gliemenē tiek ievadīti 2—40 ikri. Tēviņš izdala spermu virs gliemenes, tādējādi ūdens kopā ar spermatozoīdiem plūst cauri gliemenei, tai elpojot. To attīstība ilgst 3—30 dienas. Mazuļi pamet gliemeni pēc 30—40 dienām. Spidiļķis var sasniegt 8 gadu vecumu, Latvijā 6 gadu vecumu.
Pēteris Plakidis

Biogrāfija

Mācījies Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā. 1970. gadā pabeidzis Latvijas valsts konservatorijas Valentīna Utkina kompozīcijas klasi, 1975. gadā pabeidzis asistentūru.
No 1969. līdz 1974. gadam vadījis Drāmas teātra mūzikas daļu. 1976. gadā kļuva par pedagogu Latvijas Valsts konservatorijā (pašlaik Latvijas Mūzikas akadēmija), 1991. gadā kļuva par profesoru. Rakstījis simfoniskos darbus, instrumentālos koncertus, kamermūziku, kora un solo dziesmas, tautasdziesmu apdares, mūziku teātra izrādēm, kinofilmām. Izveidojis The Transatlantic trio 1991. gadā kopā ar čellistu Ivaru Bezprozvanovu un klarnetistu Eriku Mandatu (ASV), trio uzstājies Latvijā, Apvienotajā Karalistē un ASV.
1971. gadā kļuvis par Latvijas Komponistu savienības biedru. 1982. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu, 1990. gadā — Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukumu.
1976. gadā saņēmis Latvijas Komjaunatnes prēmiju, 1987. gadā — Jāņa Ivanova prēmiju. 1996. gadā Plakidis kļuva par Lielās mūzikas balvas laureātu — par skaņdarbu "Variācijas orķestrim".
Plakidis bija precējies ar mecosoprānu Maiju Krīgenu, ar kuru kopā muzicējis daudzus gadus.
Inga Ciproviča

Dzīves gājums

Ciproviča piedzima 1969. gada 3. augustā Rīgā. 1992. gadā Ciproviča absolvēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Pārtikas tehnoloģijas fakultāti, 1994. gadā Latvijas Lauksaimniecības universitātē (LLU) uzsāka doktora studijas un 1998. gadā ieguva inženierzinātņu doktores grādu.
No 1990. līdz 1992. gadam strādāja Latvijas Pienā par mikrobioloģi. Kopš 1992. gada strādā LLU, no 1992. līdz 1997. gadam Latvijas Lauksaimniecības universitātes Pārtikas tehnoloģijas fakultātes (PTF) Pārtikas tehnoloģijas katedrā bija asistente, no 1998. līdz 1999. gadam bija LLU PTF Pārtikas tehnoloģijas katedras lektore, no 1999. līdz 2000. gadam bija LLU asistentprofesore, tad no 2000. līdz 2010. gadam — asociētā profesore, bet kopš 2010. gada — profesore.
1999. gadā Ciproviča ieguva Latvijas Zinātņu akadēmijas Jauno zinātnieku balvu ķīmijas, medicīnas un bioloģijas zinātnēs, bet 2007. gadā kopā ar Jeļenu Zagorsku par darbu „Bioloģiskajā lauksaimniecībā iegūtā piena kvalitātes izvērtējums” saņēma konkursa „Sējējs-2007” galveno balvu.
In the End

Videoklips

Videoklips šai dziesmai tika filmēts vairākās reizēs piestājot ceļā 2001. gada Ozzfest tūrē. Šis video producents bija Neitans Kokss (Nathan "Karma" Cox) un grupas dīdžejs Džo Hāns.

Koverversijas

"In the End" ticis ierakstīts neskaitāmas reizes dažādu mākslinieku izpildījumā.
Pamatskola

Pamatskola ir izglītības iestāde, kas īsteno pilnu pamatizglītības programmu. Pirmo sešu (vai dažos gadījumos četru) klašu jeb pamatizglītības pirmā posma izglītības programmas var īstenot sākumskola. Latvijā pamatizglītības programmu var apvienot ar mazākumtautību izglītības programmu, iekļaujot tajā mazākumtautības dzimto valodu, ar mazākumtautību identitāti un integrāciju Latvijas sabiedrībā saistītu mācību saturu.
Arī vidusskolas var īstenot pilnu pamatizglītības programmu. Tāpat pamatizglītību var īstenot arī arodskola, speciālās izglītības iestāde, vakara (maiņu) skola, internātskola, sociālās vai pedagoģiskās korekcijas izglītības iestāde vai klase, vai cita izglītības iestāde, piemēram, ģimnāzija, ja tajā īsteno pilnu vai daļu pamatizglītības programmas.
Pēteris Krilovs

Biogrāfija

1966. gadā beidzis mācības Rīgas 47. vidusskolā, 1975. gadā absolvējis Vissavienības Kinematogrāfijas institūtu Maskavā.
1976. gadā sācis režisora karjeru Rīgas kinostudijā (darbojās līdz 1990. gadam), kinostudijā darba gaitas sācis jau 1966. gadā kā rekvizitors un režisora asistents (līdz 1969. gadam). Debitējis ar 1977. gada filmu "Un rasas lāses rītausmā". Laikā no 1991. līdz 1996. gadam Krilovs bijis Daugavpils teātra režisors, arī mākslinieciskais vadītājs no 1994. līdz 1996. gadam. 1998. gadā bija viens no Jaunā teātra institūta dibinātājiem, ir institūta valdes priekšsēdētāja vietnieks. Laikā no 1988. līdz 1993. gadam pasniedzis aktiermeistarību un režiju Latvijas Mākslas akadēmijā, 1993. gadā sācis to pasniegt Latvijas Kultūras akadēmijā. Tāpat tēlojis kino.
Viņa režisētā 1994. gada dokumentālā filma "Starp debesīm un zemi. Augšdaugava" saņēma Lielā Kristapa balvu. Iestudējis teātra izrādes Daugavpils teātrī, Latvijas Nacionālajā teātrī, Jaunajā Rīgas teātrī, Latvijas Nacionālajā operā, Liepājas teātrī, Valmieras Drāmas teātrī. 1992. gadā saņēmis Latvijas Teātra darbinieku savienības balvu par darbu teātra pedagoģijā.
Leonīds Beresņevs

Spēlētāja karjera

Savas hokeja gaitas aizsargs Leonīds Beresņevs uzsāka Kirovočepeckā, kur vietējā "Olimpija" rindās spēlējis līdz 1977. gadam, pēcāk vienu sezonu nospēlējis Minskas "Dinamo". No 1978. līdz 1987. gadam Beresņevs spēlējis Rīgas "Dinamo", pēcāk Iževskas "Ižstaļ" un Zviedrijas zemāko līgu klubā. Karjeras noslēgumā Beresņevs spēlēja arī vairākos Latvijas klubos "Latvijas Zelts", "NIK's-Brih", Lido/Nafta.

Trenera karjera

Par treneri pārkvalificējies deviņdesmito gadu sākumā. Vispirms trenējis jauniešu komandas, taču 1995. gadā bijis pēdējais meistarkomandas HK "Pārdaugava" treneris un pēcāk veiksmīgi vadīja Rīgas "Juniors" vienību, kas izcīnīja AEHL zelta godalgas. Pēcāk bijis vadošo Latvijas klubu "Juniors/Essamika", HK Rīga 2000 un HK Liepājas Metalurgs galvenais treneris. Klubu līmenī lielākas sasniegums bija 2003./2004. gada sezona, kad Beresņevam tika uzticēts Krievijas Superlīgas klubs Habarovskas "Amur".
Beresņevs vadījis arī jauniešu, junioru un pieaugušo izlases. 1996. gada pasaules čempionāta „B” grupā Eindhovenā Latvijas izlase Leonīda Beresņeva vadībā pirmo reizi ieguva tiesības startēt pasaules čempionāta „A” grupā. Jau nākamajā 1997. gada pasaules čempionātā Somijā Beresņeva vadītā Latvija izcīnīja septīto vietu. Pēc neveiksmīgā 1999. gada pasaules čempionāta Norvēģijā (11. vieta) Beresņevs atkāpās.
Pie pieaugušo izlases stūres Beresņevs atgriezās 2004. gadā, kad LHF vadība izlēma pārtraukt darba attiecības ar iepriekšējo treneri Kurtu Lindstrēmu. Otrajā darba ciklā nozīmīgākais panākums bija Latvijas hokeja izlases uzvara Rīgā notiekošajā Olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā (īpaši nozīmīga bija izšķirošā spēle pret Baltkrieviju). Tomēr Turīnas Olimpiskajās spēlēs Beresņeva vadītā komanda palika pēdējā vietā un īsi pirms Rīgā notiekošā 2006. gada pasaules čempionāta Leonīdu Beresņevu pie izlases stūres nomainīja ar Pjotru Vorobjovu.
2007./08. gada sezonā Beresņevs bija Igaunijas kluba Tartu "Big Diamonds" galvenais treneris, 2008./09. gada sezonā- ASK Ogre galvenais treneris.
Kopš 2009. gada rudens Beresņevs ir Rīgas "Dinamo-Juniors" galvenais treneris.
Kopš 2010. gada Beresņevs ir Latvijas U-18 un U-20 izlašu treneris.
2010. gada decembrī ar Latvijas U-20 izlasi izcīnīja 1. vietu Pasaules čempionāta 1. divīzijas A grupā un ieguva tiesības nākamajā sezonā startēt Elites divīzijā.
2016. gada februārī Beresņevs jau trešo reizi tika apstiprināts par Latvijas hokeja izlases galveno treneri.
Krišjāņu baznīca

Vēsture

Krišjāņu katoļu baznīca tika uzcelta 1939. gadā. Dievnama celtniecībai izmantoja Krišjāņu pusmuižas klēti, ko pēc draudzes lūguma 1933. gada 21. augustā Jaunlatgales apriņķa valde bez atlīdzības nodeva draudzes rīcībā. Draudze savas īpašuma tiesības uz šo objektu nostiprināja tikai 1935. gada 7. jūnijā. Bēržu draudzes prāvestam Jēkabam Cindzulim tika uzdots piemērot klēti baznīcas vajadzībām, taču ņemot vērā garīdznieka lielo vecumu, pārbūvi realizēja nākamais prāvests Eduards Kopeiks, kurš ēkai uzlika jaunu skaidu jumtu, ielika durvis, izjauca apcirkņus. Baznīcai tika izgatavoti altāri un pārējais nepieciešamais dievkalpojumu noturēšanai. 1939. gada Ziemassvētku vigilijā prāvests Eduards Kopeiks iesvētīja dievnamu un Ziemassvētku naktī noturēja pirmo dievkalpojumu. Baznīcas pilnveidošanai 1940. gadā arhitekts P. Pavlovs bija izstrādājis būvprojektu, taču šo ieceri izjauca Otrais pasaules karš.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Oļģerts Misjūns. Krišjāņu draudze nodibināja Rīgas arhibīskaps Antonijs Springovičs 1933. gadā. Tā tika izveidota galvenokārt bijušās Zosuļu filiālbaznīcas teritorijā. Draudzei ir divas kapsētas — Putrānu kapi un Kaupiņu kapi.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki ir Svētā Jāņa Kristītāja diena.

Tehniska informācija

Krišjāņu baznīca ir laukakmeņu mūra viennavas celtne ar šīfera jumtu un koka grīdu. Tā ir 20 metrus gara un 9 metrus plata. Baznīcas dārzā atrodas krucifikss.
CoRoT

Uzbūve

Kosmiskais aparāts izgatavots Thales Alenia Space nodaļā Centre spatial de Cannes Mandelieu. Tā pamatā ir Proteus platforma.
Galvenais zinātniskais instruments ir 27 cm diametra afokāls teleskops ar diviem paraboliskiem spoguļiem un sešām dioptriskām lēcām, dodot 1,1 m fokusa garumu. Skata lauks ir 2,7 × 3.05°°, no kura pusi izmanto astroseismoloģijas misijai, bet otru — citplanētu meklēšanai. Fokusa kastē iemontētas četras lādiņsaites matricas

Lidojuma gaita

CoRoT palaists 2006. gada 27. decembrī 14:24:00 UTC ar nesējraķeti Sojuz 2.1b/Fregat no Baikonuras kosmodroma Kazahstānā.
2012. gada 2. novembrī pārtrūka pienākt dati no teleskopa kameras uz galveno datoru. Inženieri domā, ka sekundāro (un pēdējo) datu apstrādes ierīci sabojājusi radiācija. Primārā datu apstrādes ierīce sabojājās 2009. gada maijā analoģiskā veidā, kad CoRoT virzījās cauri Dienvidatlantijas anomālijai — reģionam, kurš ievirzās iekšējās Van Allena radiācijas joslās un enerģētiskie protoni ietekmē pavadoņus. Līdz 2013. gada janvārim visi mēģinājumi atjaunot instrumenta darbību bija neveiksmīgi. Tika pieņemts lēmums izbeigt CoRoT misiju. 2013. gada decembrī sākās orbītas pazemināšanas manevri. 2014. gada 17. jūnijā kosmiskajam aparātam nosūtīta pēdējā komanda.

Atklājumi

2009. gadā CoRoT atklāja pirmo cietas virsmas planētu ārpus Saules sistēmas. To nosauca par COROT-7b.
Esteres grāmata

Esteres grāmata, viena no ebreju un kristiešu Bībeles grāmatām kurā aprakstīta neizdevusies intriga, kuras plāns bija iznīcināt visus Ahamneīdu impērijā (ikdienā Persijas impērija) dzīvojošos ebrejus. Ebreju Purima svētki joprojām tiek svinēti tā, kā tie noteikti Esteres grāmatā. Grāmata izceļas ar to, ka tajā nav pieminēts Dievs.
Gaižuva

Gaižuva (lietuviešu: Gaižuva, latīņu: Geswensen vai terra Gesow) bija žemaišu apdzīvota zeme Nevēžas un Dubīsas upju lejtecē, kas pieminēta 13. un 14. gadsimtā, kad tā bija ilgstošas karadarbības zona starp Lietuvas dižkunigaitijas un Vācu ordenim pakļautajām zemēm. Pēc tam Gaižuva kopā ar citām Žemaitijas zemēm integrējusies Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā.

Nosaukums

Gaižuvas zemes (terra Geswensen) vārds ir pieminēts sakarā ar Vācu ordeņa uzbrukumiem 1292., 1294., 1348., 1352., 1364., 1365., 1370. un 1372. gadā. Uzskata, ka tās galvenie pilskalni atradās Daugelišķu (Daugeliškiai) apkārtnē, te atradās arī Ringoves un Butviloņu pilskalni.
Mūsdienās Gaižuvas nosaukums ir saglabājies Gaižuveles (Gaižuvėlė) ciema nosaukumā. 
Ap 15 km uz dienvidaustrumiem no Gaižuvas zemes atradās Paštuvas zeme (terra Bastove) ar Jaukaču pilskalnu. 
Tagadējās Vilkijas vietā atradās Vilkenbergas pils (castrum Wilkenberg), ko Vācu ordenis nodedzināja 1388. gadā.

Teritorija

Gaižuvas zeme atradās Dubīsas upes baseinā, austrumos tā aiz Nevežas upes robežojās ar Deltuvas zemi, ziemeļos ar Saulenes zemi. Dienvidos aiz Nemunas upes atradās jātvingu zemes, bet rietumos žemaišu Karšuvas zeme. Mūsdienās tajā atrodas Raseiņu rajona pašvaldība ar Arjogalas un Vilkijas pilsētām.
9. marts

9. marts ir gada 68. diena pēc Gregora kalendāra (69. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 297 dienas.
Egle rudzu laukā

Sižets

Lauksaimniecības akadēmijas studenti vasaras praksē kolhozā. Jauniešiem nākas pielikt roku pašiem steidzamākajiem darbiem, glābt lietavu apdraudēto ražu.
Kena parks

Kena parks ir viens no Jēkabpils pilsētas parkiem, kas atrodas pie Vienības ielas iepretīm autoostai.
Parks radās 18. gadsimtā, kad Jēkabpilī pilsētas īpašumus iegūst Kena muižnieku dzimta, kura uzbūvē muižu, kas ir saglabājusies līdz mūsu dienām un atrodas Dambja ielā 19. Šī muiža līdz pat 1. Pasaules karam piederēja slavenajam liķieru fabrikas īpašniekam Kenam. Kena aizraušanās bija koku stādīšana un parku veidošana, tāpēc blakus savai muižai sāka veidot parku. Parka veidošanā tika izmantots "3E" princips- ekonomisks, ekoloģisks un estētisks. Parka platība ir 4,1 hektāri. Kens iestādīja tikai Latvijā sastopamos kokus, parkā kopumā tika iestādīti 1004 koki, galvenokārt lapu koki, kuru vidū tikai seši skujkoki, tāpat arī 2135 dekoratīvie krūmi grupās. Sākotnēji Kena parkam apkārt atradusies dekoratīva sēta. Agrāk šajā parkā notikušas zaļumballes. 1980. gados parks tika labiekārtots. Tika iztīrīts blakus esošais dīķis, un pār to tika uzcelts gājēju tiltiņš. Tika pārbūvēts arī deju placis ar estrādi. Padomju gados parkā atradušies arī karuseļi. Mūsdienās Kena parks ir atpūtas parks, kurā norisinās arī dažādi pilsētas pasākumi.
Vejinmi Efedžuku

Karjera

Spēlējis NCAA, kurā pārstāvēja Providensas universitātes basketbola komandu "Friars". Universitātes sastāvā aizvadīja četras sezonas (2005.—2006. līdz 2008.—2009.). Pēdējā gadā viņš 33 spēlēs vidēji guva 15,7 punktus, savāca 4 atlēkušās bumbas un atdeva 2,3 rezultatīvas piespēles.
Spēlētājs neizvēlējās pieteikties NBA draftam, tā vietā 2009.—2010. gada sezonas sākumā spēlēja Spānijas otrās divīzijas klubā Tenerife Rural. 2009. gada decembrī parakstīja līgumu ar Latvijas basketbola līgas klubu BK Barons. Ta sastāvā kļuva par Latvijas čempionu un tik atzīts par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju. 2010. gada vasarā piedalījās NBA Vasaras līgā. Tajā aizvadīja četras spēles Maiami "Heat" sastāvā. Vidēji spēlē guva 11,8 punktus un savāca 2,3 atlēkušās bumbas.
2010.—2011. gada sezonu uzsāka Čehijas līgas klubā CEZ Nymburk. Kluba sastāvā aizvadīja tikai dažus mēnešus, novembrī pievienojās Ukrainas klubam Zaporožjes "Ferro-ZNTU". Arī "Ferro-ZNTU" sastāvā neaizvadīja lielu sezonas daļu. Janvārī parakstīja līgumu ar citu LBL klubu BK Ventspils.
Pēc 2010.—2011. gada sezonas peivienojās Itālijas līgas klubam "Pepsi Juvecaserta".
2011. gada augustā nomainīja vārdu uz Vejinmi Efedžuku Rouzs.
Vējavas pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 1. augustā pagastā izveidoja Vējavas ciema padomi. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Ērgļu rajonā. Mūsdienās Vējavas pagasta teritorija iekļauta Ērgļu novada Jumurdas pagastā.
Daugavpils apgabals

Daugavpils apgabals bija administratīvi teritoriālā vienība Ostlandes Latvijas ģenerālapgabala (1941—1944) un Latvijas PSR (1952—1953) sastāvā.
Kurahove

Vēsture

Apdzīvotā vieta dibināta 1936. gadā sakarā ar termoelektrostacijas būvniecību. Spēkstacijas un ciemata nosaukums ņemts no netālā Kurahivkas ciema. Līdz 1943. gadam ciemats saucās par Kurahivdresbudu (Курахівдресбуд, Кураховгрэсстрой), līdz 1956. gadam — Kurahivdresu (Курахівдрес, Кураховгрэс). 1956. gadā ciematam piešķirts pilsētas statuss un tagadējais nosaukums. Mūsdienās lielākā daļa iedzīvotāju nodarbināti spēkstacijā, metālapstrādes uzņēmumā (cauruļu rūpnīca) un pārtikas rūpniecībā.
Moonwalk

Moonwalk ir dejas tehnika, kurā parādās ilūzija, ka cilvēks tiek virzīts atpakaļ, kad viņš cenšas pārvietoties uz priekšu.
Šī deja guva popularitāti visā pasaulē, kad amerikāņu mūziķis Maikls Džeksons to izpildīja savas dziesmas Billie Jean izpildīšanas laikā Motown 25: Yesterday, Today, Forever televīzijas raidījumā 1983. gada 25. martā, kas vēlāk televīzijā tika pārraidīts 1983. gada 16. maijā. Tomēr arī iepriekš tika izpildīti līdzīgi deju soļi.
Mūsdienās šī ir viena labāk zināmajām dejas tehnikām pasaulē.
Tatjana Grabuzova

Biogrāfija

Ar šahu sākusi nodarboties dzimtajā Kazaņā, vēlāk ģimene pārcēlusies uz Minsku, kur viņa trenējusies pie Mihaila Šereševska. Beigusi Valsts Centrālo fiziskās kultūras institūtu Maskavā.
1985. gadā uzvarējusi PSRS atlases turnīrā, lai piedalītos Pasaules junioru šaha čempionātā meitenēm U20 vecuma grupā. 1986. gadā uzvarējusi Maskavas pilsētas sieviešu šaha čempionātā un kļuvusi par PSRS sporta meistari šahā. Vēlāk vēl četras reizes uzvarējusi Maskavas pilsētas sieviešu šaha čempionātos (1991, 1997, 2003, 2007). 1992. gadā uzvarējusi Krievijas kausa izcīņā šahā sievietēm. 1995. gadā bijusi labākā Vācijas atklātajā šaha čempionātā sievietēm. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā uzvarējusi Bledā (1990), Maskavā (1992), Tallinā (2006).
Piedalījusies 2001. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Maskavā, kurā 1. kārtā uzvarējusi Jūliju Rižanovu, bet 2. kārtā zaudējusi Korinai Peptanai.
Par panākumiem turnīros FIDE 1994. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.