google/wiki40b huggingface dataset:
Likumdošanas vara

Likumdošanas vara vai likumdevējvara saskaņā ar valsts varas dalīšanas teoriju ir viena no trijām varas izpausmēm valstī.
Saskaņā ar Monteskjē valsts varas dalīšanas teoriju līdzās likumdošanas varai pastāv izpildvara un tiesu vara. Tās visas ir savstarpēji saistītas, bet reizē tās ir savstarpēji neatkarīgas (pretstatītas), respektīvi, savstarpēja saistība izpaužas tajā, katra no tām var ietekmēt citas darbību, bet reizē katrai no tām ir konkretizēta joma valstī, kurā tā ir neatkarīga savā darbībā.
Likumdošanas vara nosaka sabiedrības attīstības stratēģiskos mērķus. Lai šos mērķus īstenotu, realizētu likumdevējs izdod vispārsaistošas tiesību normas. Tāpat likumdevējs rada arī politiskos un juridiskos līdzekļus, lai realizētu iepriekšminētos stratēģiskos mērķus, tomēr likumdošanas vara nenodarbojas ar šo tiesību normu tālāko skaidrošanu, pielietošanu, ar kuru tālāk nodarbojas jau izpildvara un tiesu vara. Likumdošanas vara var izdot arī likumus, kam piemīt augstākais juridiskais spēks. Likumdošanas varas realizētās darbības ir vērstas uz to, lai kopumā nodrošinātu sabiedrības kā vienota veseluma pastāvēšanu.
To, kam ir deleģēta likumdošanas vara valstī, nosaka valsts konstitūcija. Lielākoties likumdošanas vara valstī ir deleģēta parlamentam un tautai. Latvijas Republikā saskaņā ar Satversmes 64. pantu likumdošanas vara pieder Saeimai, kā arī tautai Satversmē paredzētā kārtībā un apmēros. Likumdošanas vara tiek deleģēta vēlēšanu ceļā, respektīvi, tā ir deleģēta kolektīvās pārstāvniecības vara. Parlaments tātad ir tautas pārstāvniecības institūts. Likumdošanas vara realizē arī citas funkcijas, piemēram, izveido izpildvaras un tiesu varas augstākās institūcijas, veic valdības, izpildvaras kontroli un citas darbības savas kompetences ietvaros.
Ledus dziļurbums

Ledus dziļurbums ir glacioloģijas izpētes metode, ar kuras palīdzību tiek iegūti ledus vairoga hronoloģiski paraugi. Parasti šādi dziļurbumi tiek veikti polārajos apvidos (Grenlandē un Antarktīdā), bet šādu izpētes metodi pielieto arī augstkalnu ledāju izpētē.
Tā kā gan polārie, gan kalnu ledāji veidojas gadu gaitā, pakāpeniski uzkrājoties sniega kārtam, zemākie (dziļākie) ledus paraugi ir vecāki par augšējiem, un šādu ledus paraugu izpēte sniedz sistemātiskus datus par klimatu. Šādu materiālu izpēte ļauj iegūt datus kā par vietējo (parauga iegūšanas vietas) temperatūru un nokrišņu izmaiņām gadu gaitā, tā arī analizēt vispārējas klimatiskas un ģeoloģiskas parādības pasaulē.
Šādos ledus dziļurbumu paraugos ir dažādi iekļāvumi, kā vēja atnesti putekļi, pelni, atmosfēras gaisa burbuļi un radioaktīvas substances, kas ļauj hronoloģiski noteikt nokrišņu daudzumu, temperatūru, vulkānisko un Saules aktivitāti, gāzu sastāvu atmosfērā.
Ar ledus paraugiem izpētāmā perioda garums atkarīgs no urbuma dziļuma un var variēties no dažiem gadiem līdz pat 800 000 gadu senai pagātnei, kā EPICA projektā. Laika izšķirtspēja (īsākais periods, ko iespējams precīzi nošķirt paraugā) atkarīgs no ikgadējā nokrišņu daudzuma un samazinās lielākā dziļumā, augšējiem slāņiem saspiežot zemākos.

Urbšana

Ledus paraugi tie iegūti, ieurbjoties ledus slānī ar dobu urbi. Iegūto paraugu garums ir atkarīgs no urbšanas cilindra garuma, kas parasti ir 4—6 m un ap 20 cm diametrā. Paraugu iegūšana no liela dziļuma ir ilgstošs process, jo cikliski jāatkārto urbja un cilindra nolaišana urbumā, parauga izgriešana un visa kompleksa izcelšana virspusē, tā iztukšošana un sagatavošana nākamajam ciklam. Dziļākie ledus urbumi Grenlandē un Antarktīda pārsniedz 3 km dziļumu.
Atšķirība no ģeoloģiskajiem dziļurbumiem Zemes garozā, ledus urbšanā jāpārvar ledus deformācija, kas rodas spiediena rezultātā jau no 300 m dziļuma. Spiediena kompensēšanai urbumu piepilda ar šķidrumu. Šķidrumam vienlaicīgi jānodrošina attiecīgu blīvumu, zemu viskozitāti, izturību pret sasalšanu, kā arī darba drošības (toksiskuma un ugunsdrošības) un vides tīrības prasības. Vienlaicīgi šāds šķīdums nedrīkst ietekmēt iegūtā parauga kvalitāti un neprognozējami iespaidot pētījumu rezultātus. Dažādos projektos ir lietoti butilacetāts un petroleja, kas papildināti ar dažādām vielām blīvuma paaugstināšanai.

Paraugu izpēte un uzglabāšana

Urbšanas procesā iegūtie paraugi tiek pasargāti no piesārņojumiem un citiem vides faktoriem. Paraugi pēc attīrīšanas no urbšanas šķīduma tiek iepakoti plastmasas maisos un uzglabāti zemā temperatūrā, kas parasti ievērojami neatšķiras no temperatūras parauga iegūšanas vietā. Antarktīda un Grenlandē paraugu apstrāde, uzglabāšana un izpēte parasti notiek laboratorijās, kas iekārtotas ledus slānī dziļumā, kur nav ārējās vides ietekmētas temperatūras izmaiņas.
Paraugiem, kas iegūti no liela dziļuma, nepieciešama speciāla aklimatizēšanas metodika, jo spiediena izmaiņas rezultātā tie kļūst ļoti trausli. Šāda paraugu aklimatizēšana (relaksēšana) var ilgt vairākus mēnešus.
Dievišķā komēdija

"Dievišķā komēdija" (itāļu: La divina commedia) ir Dantes Aligjēri no 1308. gada līdz viņa nāvei 1321. gadā sarakstīta monumentāla poēma. Pats Dante tai bija licis virsrakstu "Komēdija" (La commedia), vēlāk tā iedēvēta par "dievišķo". Sacerējums tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem un pirmajiem Itāļu literatūras darbiem, kā arī par vienu no izcilākajiem pasaules literatūras darbiem. Latviski pirmoreiz izdota 1921. gadā Jēkaba Māsēna tulkojumā, 1994. gadā Valda Bisenieka tulkojumā no oriģināla.

Saturs

Poēmas tēlainība un alegoriskais skats uz pēcnāves dzīvi ir Romas Katoļu baznīcas attīstītās viduslaiku filozofijas kulminācijas punkts. "Dievišķā komēdija" arī palīdzēja nostiprināties Toskānas dialektam kā literārajai itāļu valodai. Tā sastāv no trim daļām, kuras saucas Inferno, Purgatorio un Paradiso. Tajās rakstīts par elli, šķīstītavu un paradīzi.
Oskars Šepskis

Dzīvesgājums

Dzimis 1850. gada 24. janvārī Jaunpilī, Kurzemes ērģelnieka ģimenē. Mācījās pie Jāņa Bētiņa Irlavas skolotāju seminārā, 1867. gadā uzsāka studijas Leipcigas konservatorijā, taču naudas trūkuma pēc gada studijas pārtrauca. 
No 1869. gada O. Šepskis strādāja Saldus luterāņu baznīcā par ērģelnieku un muzicēja 1873. gada I Vispārīgajos latviešu dziedāšanas svētkos. 1876. gadā viņu uzaicināja kļūt par skolotāju Pābsta mūzikas skolā Rīgā. 1881. gadā O. Šepskis vēlreiz devās uz Vāciju, kur studēja ērģeļu spēli un mūzikas teoriju Drēzdenē un Berlīnē. Atgriezies Latvijā, viņš no 1884. gada līdz pat mūža beigām strādā par ērģelnieku Jēzus baznīcā un vecajā Ģertrūdes baznīcā Rīgā. Kā viņa audzēkņus var minēt Alfēdu Kalniņu, K. Zigmundu, P. Šūbertu, A. Mežsētu. Piedalījās I-IV Vispārīgo latviešu dziesmu svētku organizēšanā. Bija Rīgas Latviešu biedrības Mūzikas komisijas darbinieks.
III Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku konkursā par jaunām dziesmām vīru korim par labākajām atzina Oskara Šepska un Jurjānu Andreja dziesmas. 
Miris 1914. gada 31. decembrī Rīgā, apglabāts Saldus kapos.

Daiļrade

No O. Šepska kordarbiem tautā iegāja vairākas garīgās dziesmas, kas, kaut gan neizcēlās ar individuālāku stilu, tehniski bija labi vei­dotas un ilgi aizpildīja robu, kāds bija jūtams latvju baznīcas mūzikā. 1880. gadā II Vispārīgajiem latviešu dziedāšanas svētkiem Šepskis bija devis laicīgā kon­certā jaukto koru dziedāto ziņģi "Ak, puķīt', tavu noskumšan" un vīru korim ļoti vienkārši harmonizētu tautas dziesmu "Teci, teci, kumeliņi". Abas minētās dziesmas gan nesasniedz to lī­meni, kāds raksturīgs autora labākajiem garīga satura skaņ­darbiem.
1881. gadā iznāca O. Šepska dziesmu krājums, kurā ir 20 dziesmas, no kurām 15 ir tautas dziesmu apdares, 2 oriģināldziesmas un 3 vācu dziesmas ( “Dziesmas, salasītas un priekš jauktā kora sastādītas no O. Šepska” ). Tautas dziesmu apdares parasti ir strofiskā formā, četrbalsīgā salikumā un stila ziņā neatšķiras no J. Cimzes apdarēm. Interesantākā apdare ir Jāņu dziesma “Sit, Jānīti, vara bungas”, kas veidota trijdaļu formā. Dziesmas vidusdaļā jauna melodija “Visiem vārti appušķoti”, kas variējoties izskan vairākas reizes. Tas ir viens no pirmajiem variāciju paraugiem kora dziesmā. Ļoti vērtīga šīs apdares īpašība ir visas kora faktūras melodizācija, pat ar zināmu tieksmi uz polifonizāciju.
20. gadsimta sākumā O. Šepskis sastādīja un publicēja dziesmu krājumu “Dziesmu pūrs”.
Krustu pakalns

Krustu pakalns atrodas Rundēnu ciema ziemeļrietumos pie Pildas ceļa. 2000. gadā Rundēnu iedzīvotājs novadpētnieks Jānis Alnis (raķešu konstruktors, Rīgas Politehniskā institūta pasniedzējs) attīrīja no atkritumiem vietējo pakalnu, uz kura senos laikos atradusies dominikāņu mūku celtā katoļu baznīca. Līdz 2007. gadam, pateicoties Jāņa Alņa pūlēm, Krustu pakalnā tika uzstādīti dažādu formu un konfesiju krusti, stumbeņi ar rūnu rakstiem, milzīgs laukakmens, uz kura pati daba ir attēlojusi krustu. Izveidotas puķu un augu dobes. Pakalna centrā ir no 700 gadus veca ozolkoka izgatavots krusts. Pakalna virsotnē ir kapelas imitācija, zvana vietā tur izmantota traktora piekabes detaļa.
Korejas Tautas Demokrātiskās Republikas karogs

Ziemeļkorejas karogs kopš 1948. gada 8. septembra ir Ziemeļkorejas valsts karogs un viens no nacionālajiem simboliem atbilstoši Ziemeļkorejas konstitūcijas 170. pantā noteiktajam.
Karogs pieņemts pēc tam, kad Koreja sadalījās divās valstīs, Dienvidkorejai paturot karogu, kas vēsturiski ir bijis korejiešu tautas simbols. Ziemeļkorejas karogu izstrādāja ar PSRS palīdzību.
Karoga malu attiecība ir 1:2, tā centrā attēlota plata sarkna svītra, uz kuras novietota piecstaru sarkanā zvaigzne baltā aplī. Vidussvītrai paralēli iet šauras baltas svītras, kuras noslēdz platākas svītras zilā krāsā.
Oscilators

Oscilatora labums

Sistēmas svārstību rimšanas straujumu raksturo oscilatora labums. Oscilatora labumu mēra ar pilnu svārstību skaitu, ko oscilators veic, līdz tā svārstību amplitūda samazinās e reižu, kur e = 2,71828... ir naturālā logaritma bāze.
Uldis Auseklis

Biogrāfija

U. Auseklis beidzis Ļaudonas vidusskolu (1962) un Latvijas Valsts Universitātes Latviešu valodas un literatūras nodaļu (1967). No 1966. līdz 1973. gadam strādājis Raiņa Literatūras un mākslas vēstures muzejā, no 1973. līdz 1982. gadam izdevniecības "Liesma" Mūzikas un mākslas literatūras izdevumu redakcijā, no 1982. līdz 1985. gadam Bērnu literatūras redakcijā, no 1985. līdz 1989. gadam bijis izdevniecības vadītājs. No 1990. līdz 1992. izdevniecības "Sprīdītis" galvenais redaktors. 1992. gadā nodibinājis apgādu "Garā pupa", kurā izdotas galvenokārt grāmatas bērniem un mēnešraksts "Kurmītis".
Literāras publikācijas no 1959. gada. Izdoti dzejoļu krājumi bērniem "Mēness platmalē" (1991), "Kaķis ada zeķes zaķim" (1995), "Pulkstenis bonbongas dala" (1997), "Ķirbis saķēris iesnas" (2001), "Še tev sauja piparkūku" (2005), "Kaķēns margrietiņās" (2016) un citas, kā arī dzejas grāmatas pieaugušajiem "Nopūt tumsu" (1995), "Nenopūt nojautas" (1999) un "Saplaukst puķes retas - trioletas" (2002), "Man ir brīsniņš gaiša laika" (2012), "Tik krāsas dzirkst klusāk" (2016). Bērnu dzejas almanaha "Garā pupa" sastādītājs (1983-1988, 1990, 1991, 1994, 1998). Sastādījis vairākas bērnu grāmatas, tulkojis no krievu valodas. 
Latvijas Rakstnieku savienības biedrs (1995). 1997. gadā saņēmis Pastariņa prēmiju par grāmatu "Kaķis ada zeķes zaķim". Saņēmis Literatūras gada balvu par grāmatu "Kaķēns margrietiņās" un Autortiesību bezgalības balvu par dziesmu "Piparkūkas danco" (2017). Saņēmis grāmatu mākslas konkursa "Zelta ābele 2018" balvu par mūža ieguldījumu Latvijas grāmatniecībā. Apbalvots ar Atzinības krustu (4. šķira, 2019).
Rīgas 22. vidusskola

Vēsture

Skolas ēka celta 1883. gadā pēc arhitekta Felsko projekta kā J. V. Mindela tabakas fabrika, 1896. gadā pārbūvēta pēc arhitekta Trompovska projekta.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā izveidotā zēnu skola ar apmācību krievu valodā 1947. gadā pārcēlās uz agrākās sērkociņu fabrikas ēku Bruņinieku ielā 10, kas bija pārbūvēta skolas vajadzībām.
1953. gadā skolu pārveidoja par Rīgas 22. vidusskolu.

Izglītības programmas

Pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121) un Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programma (31011021)
Piedzīvojumu datorspēle

Piedzīvojumu spēle (angļu: Adventure game) ir datorspēļu žanrs, kas balstīts uz vienu galveno varoni, kurš virzās uz priekšu kādā noteiktā stāsta scenārijā. Pārsvarā visas no piedzīvojumu datorspēlēm ir radītas vienspēlētāja režīmam (Single player).
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Carnikavas novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Carnikavas novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Burganbresa

Vēsture

1250. gadā ieguvusi brīvpilsētas statusu. 15. gadsimtā Savojas hercogs izvēlējās pilsētu par Bresas provinces galvaspilsētu. 1535. gadā nonāk Francijas sastāvā, bet atgriezta hercogam 1559. gadā līdz 1601. gadam.
Kurska

Vēsture

Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka mūsdienu Znamenskas klostera vietā jau 8. gadsimtā pastāvējusi ievērojama apdzīvotā vieta. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1032. gada hronikā kā liela pilsēta ar attīstītu tirdzniecību. Kurska bijusi Čerņigovas kņazistes, bet vēlāk — Perejaslavļas kņazistes un Novgorodas-Severskas kņazistes sastāvā. Kopš 1095. gada Laurentija hronikā minēta kā 11.—13. gadsimtā pastāvējušās Kurskas kņazistes galvaspilsēta. 1238. gadā pilsētu pilnībā nopostīja mongoļu karaspēks.
No 1362. gada līdz 15. gadsimta beigām Kurska bija Lietuvas Lielkņazistes sastāvā. Kopš 1508. gada pilsēta ir Maskavas Lielkņazistes viens no svarīgākajiem aizsardzības centriem. 15.—16. gadsimtā pilsēta Krimas tatāru un nogaju uzbrukumos vairākkārt nopostīta un panīkst.
1586. gadā pilsēta tiek atjaunota jaunā vietā un tas tiek uzskatīts par tās atkārtotās dibināšanas gadu. 1596. gadā uzbūvēts jauns cietoksnis, kurā pastāvīgi dislocēti vairāk kā 1300 karavīru. Līdz 1779. gadam, kad izveidota Kurskas vietvaldība, pilsēta ietilpa Kijevas un Belgorodas guberņās. 1797. gadā kļūst par jaunizveidotās Kurskas guberņas centru. No 19. gadsimta sākuma pilsēta veidojas kā ievērojams rūpniecības centrs, kopš 1868. gada — dzelzceļa mezgls.
Gazas josla

Gazas josla jeb Gazas sektors ir šaura zemes josla (54 km garumā, 12 km platumā) Palestīnā Vidusjūras piekrastē uz ziemeļaustrumiem no Sīnāja pussalas, kas nosaukts apgabala lielākās pilsētas Gazas vārdā. Gazas joslas 363 km² dzīvo aptuveni ~1 500 000 palestīniešu, kas to padara par vienu no blīvāk apdzīvotajām vietām uz planētas. Iedzīvotāju ienākumu pamatavots ir lauksaimniecības produkcijas (lielāko tiesu citrusaugļu) eksports 80% darbaspējīgo iedzīvotāju ir bez darba.
Pilsētas: Abasān el Kebīra, Beit Hānūna, Beit Lāhija, Deirelbeleha, Džebālija, Gaza, Hānjūnisa, Nusairāta, Rafaha, Šāti.
Saskaņā ar 1947. gada 29. novembra ANO rezolūciju Nr 181, Lielbritānijas mandātteritorijā Palestīnā tika paredzēts izveidot divas valstis, sadalot teritoriju starp abām lielākajām etniskajām grupām: tur dzīvojošajiem palestīniešiem un kopš XIX gs. vidus ieceļojušajiem un jau visai ievērojamas teritorijas apdzīvojošajiem ebrejiem. Gazas sektors ietilpa Palestīnas valstij paredzētajā teritorijā. Pirmā arābu-Izraēlas kara rezultātā Gazas sektoru okupēja Ēģipte, bet 1967. gadā Sešu dienu karā — Izraēla. Kopš 1993. gadā daļēji ir Palestīnas autonomijas pārvaldē. Izraēlas bruņotie spēki kontrolē Gazas joslas gaisa telpu un pieejamību no jūras puses, kā arī kontrolē tās civilos un ekonomiskos sakarus ar pārējo pasauli.

Gazas joslas blokāde

2006. gadā Palestīnas vēlēšanās uzvarēja Hamās. Kad vara netika nodota mierīgā ceļā, 2007. gada vasarā varu Gazas joslā sagrāba Hamas, atsakoties pakļauties vēlēšanās zaudējušajai Palestīnas autonomijas valdībai, un Izraēla definēja šo teritoriju kā "naidīgu valstisku veidojumu". Kopš tā laika Gazas josla dzīvo Izraēlas īstenotas militāras blokādes un regulāras apšaudes apstākļos (Izraēla īsteno blokādi jebkuram sauszemes, gaisa un jūras transportam, un regulāri iznīcina arī to infrastruktūru, kas tur ir), savukārt Hamas teroristi izmanto blīvo apbūvi maskētiem uzbrukumiem Izraēlas spēkiem un kontrolētajai teritorijai.
Gazā ir aptuveni 1200 izeju no tuneļiem, kas ved uz Ēģipti un kas Gazas bloķēšanu padara nosacītu. Vienlaikus šie tuneļi ir bizness, jo par tiesībām izrakt tuneli, kas ļauj organizēt kontrabandu, ir jāmaksā 10 000 eiro organizācijai Hamas.
Gustavs Emanuēls fon Veismanis

Dzīvesgājums

Dzimis 1729. gadā Vecķeipenes muižas (Alt-Kaipen) īpašnieka virsleitnanta Ādama Johana fon Veismaņa un viņa sievas Evas Marijas, dzimušas Osterstokas, ģimenē. Viņa vecākais brālis bija vēlākais ģenerālis Oto Ādolfs fon Veismanis (1726—1773). Dienēja Krievijas impērijas armijā, pēc Septiņgadu kara beigām 1763. gadā inženieris kapteinis Gustavs fon Veismanis atgriezās Rīgā un piedāvāja Rīgas rātei projektu par Daugavas dambju sistēmas būvi no Ķengaraga un Katlakalna līdz Daugavgrīvai, kas bija domāta upes gultnes sašaurināšanai un salu aizsardzībai pret plūdiem. Projektu atbalstīja ķeizariene Katrīna II savas vizītes laikā Rīgā 1764. gadā, liekot izsniegt 3000 Alberta dālderu darbu uzsākšanai.
Būvdarbu laikā viņš ieguva lielus naudas līdzekļus, apprecējās ar Annu Elizabeti fon Štrokirhu (Strokirch, dzim. 1743) un nopirka Rīgas patrimonālā apgabala Šreienbušas, Dreiliņbušas, Lāču, Lībiešu salas, Švarca un Šarlotentāles muižas. Kad 1772. gadā Katrīna II viņa brālim ģenerālim Oto Ādolfam fon Veismanim piešķīra mantojamu barona titulu "Veismanis fon Veisenšteins" to ieguva arī Gustavs Emanuēls fon Veismanis. Pēc brāļa nāves viņš 1773. gadā mantoja Veisenšteinas jeb Veismaņu muižu.
1781. gadā Veismani no dambju izbūves darbiem atbrīvoja sakarā ar nesamērīgajām darbu izmaksām. Dambju būvniecībā pieļautās kļūdas bija par iemeslu tam, ka ledus iešanas laikā un plūdos tos bieži sapostīja.
Miris 1800. gadā.
3. tramvaju maršruts (Daugavpils)

Maršruts

Stropi — Cietoksnis kursē pa šādām ielām: Vasarnīcu iela, 18. novembra iela, Vienības iela un Cietokšņa iela.
Cietoksnis — Stropi kursē pa šādām ielām: Cietokšņa iela, Vienības iela, 18. novembra iela un Vasarnīcu iela.
Romiešu-jūdu karš

Sākotnējie panākumi

Sacelšanās sākās Vidusjūras piekrastes pilsētā Cēzarejā, kas bija izteikti hellenizēta. Kā sacelšanās iemesls tiek minēts tas, ka grieķu iedzīvotāji esot ziedojuši putnus pie ieejas vietējā sinagogā. Sašutums par notikušo bija tik spēcīgs, ka Jeruzalemes tempļa priesteri pārstāja aizlūgt par Romas imperatora labklājību un vadīja veiksmīgu uzbrukumu Jeruzalemē esošajam romiešu garnizonam.
Romiešiem simpatizējošais karalis Agripa II bēga no Jeruzalemes uz Galileju un patvērās pie romiešiem. Cestijs Gallus, Sīrijas legāts dumpīgajā provincē ieveda XII leģionu, taču tika pilnībā sakauts.
Imperators Nerons sacelšanās apspiešanu uzticēja Vespasiānam, kurš no savas bāzes Cēzarejā ar X un V leģiona palīdzību nomierināja piekrasti un ziemeļus - Galileju, kurā 68. gadā dumpis faktiski bija apspiests.
Ziemeļu sacelšanās līderiem Simonam Bar Gioram un Ioannam no Giskalas izdevās aizbēgt uz Jeruzalemi, kur starp Zelotu un Sikariju frakcijām izcēlās pilsoņu karš, kura gaitā tika nogalināti visi sākotnējie sacelšanās vadoņi.
69. gadā pēc Nerona nāves Vespasiāns tika pasludināts par imperatoru un devās uz Romu pārņemt varu.

Jeruzalemes ieņemšana

Jeruzalemes aplenkums sākās jau kara sākumā, taču aktīva karadarbība pilsētas ieņemšanai netika veikta. Romiešu karaspēks centās nodrošināt pilnīgu pilsētas blokādi, lai piespiestu pilsētas aizstāvjus ciest badu un padoties.
Pilsētas ieņemšanu vadīja jaunā imperatora vecākais dēls, Tits Flāvijs. 70. gada vasarā romiešiem izdevās ieņemt un iznīcināt lielāko pilsētas daļu, kā pēdējais vēl stāvēja neieņemtais Tempļa kalns. Jūlija pēdējā dienā romiešiem beidzot izdevās iebrukt arī tajā, un cīņu laikā templis nodega.
Lai nepieļautu dumpju atkārtošanos romieši iznīcināja Jeruzalemes sienas un nojauca Templi. Ioanns no Giskalas padevās Arippam II un tika notiesāts uz mūža ieslodzījumu. Dažādi vēstures avoti ziņo, ka kara laikā krituši vairāk nekā miljons ebreju.
Romieši izlaupīja Tempļa dārgumus un par godu uzvarai Romā tika sarīkos triumfa gājiens. Lai atzīmētu šo uzvaru, Romā vēlāk tika uzcelta slavenā Tita arka. Vienā no tās reljefiem attēloti romiešu kareivji, kas triumfa gājienā nes Jeruzalemes tempļa menoru.
Šaja Kozlovskis

Šaha kompozīcija

20. gadsimta trīsdesmitajos gados poļu laikrakstos Głos Poranny un Świat szachowy publicējis apmēram 30 šaha etīdes.
1. februāris

1. februāris ir gada 32. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 333 (334 garajā gadā) dienas.
Sergejs Diduhs

Šaha kompozīcija

Sergejs Diduhs savu pirmo etīdi sastādījis 2003. gadā.  Kopumā publicētas aptuveni 200 etīdes, apmēram puse no tām ieguvusi godalgas.
Viņš ir pasaules čempions (2010—2012) un vicečempions (2007—2009) šaha kompozīcijā etīžu žanrā. Ukrainas 2010. gada čempions. Bijis Ukrainas komandas sastāvā, kas ieguva otro vietu pasaules šaha kompozīcijas turnīrā (WCCT 2010—2013).
Diduhs ir daudzu šaha kompozīcijai veltītu rakstu autors, vada etīžu daiļradei veltītu tīmekļa žurnālu (blogu).
Saliekšana

Saliekšana jeb fleksija (no latīņu: flectere — 'saliekt') anatomijā ir kustība, kuras laikā samazinās leņķis starp divu blakus esošo ķermeņu segmentu priekšējām virsmām, jo locītava tiek saliekta. Fleksija notiek sagitālajā plaknē ap horizontālu asi, kas atrodas frontālajā plaknē, Izņēmumi ir rokas īkšķa fleksija, pēdas dorsālfleksija, pēdas plantārfleksija, ceļa fleksija un kāju pirkstu fleksija. Piemēram, veicot saliekšanu elkoņa locītavā, samazinās leņķis starp augšdelma un apakšdelma priekšējām virsmām, bet veicot ceļa saliekšanu, samazinās leņķis starp augšstilba un apakšstilba mugurējām virsmām. Muskuļi, kuru funkcija ir fleksija, tiek saukti par fleksoriem. Pretēja kustība saliekšanai ir atliekšana.
Melnupju Marija

Dzīvesgājums

Luīze Marija Bētiņa dzimusi Bērzmuižas pagasta "Bētiņos" daudzbērnu ģimenē. Mācījusies Bērzmuižas pagastskolā un Jelgavas Meiteņu ģimnāzijā. Apprecējusies ar žurnālistu un juristu Jēkabu Stumbergu un dzīvojusi Rīgā. Ap 1907. gadu sākusi sacerēt liriskus un satīriskus dzejoļus, kurus publicējusi avīzes "Latvija" literārā pielikumā, "Dzimtenes Vēstnesī" un citās avīzēs. Lirisko dzeju parakstījusi ar pseidonīmu Melnupju Marija, bet satīrisko un humoristisko — Nama māte. 1911. gada 14. jūlijā avīzē "Dzimtenes Vēstnesis" publicējusi piemiņas dzejoli pirms četrām dienām mirušajam brālēnam mūziķim Ādolfam Bētiņam. 1912. gadā iznācis viņas pirmais dzejoļu krājums. Dažiem viņas dzejoļiem ir komponēta mūzika. Piemēram, kora dziesma "Pļavā", mūzikas autors Kārlis Zigmunds. Mūža nogalē slimojusi un pievērsusies reliģiskai dzejai, kuru publicējusi avīzēs "Svētdienas rīts" un "Kristīgais vēstnesis". Mirusi 1927. gada 15. septembrī Rīgā, apglabāta Mellupu kapsētā. Pēc viņās nāves brālis Jānis Bētiņš publicējis 1912. gadā izdotām dzejoļu krājumam turpinājumu "Pēc nāves atrastie rokraksti ...".
Atomelektrostacija

Atomelektrostacija (saīsinājumā AES) jeb kodolspēkstacija ir elektrostacija, kurā elektroenerģiju ražo no siltuma, kuru iegūst dažu smago elementu (²³⁵U, ²³⁹Pu) atomu kodolu dalīšanās ķēdes reakcijā.
Saskaņā ar datiem uz 2015. gada februāri, 31 pasaules valstī ir 435 komerciālo atomelektrostaciju ar kopējo ražošanas jaudu 375 000 MWe, un tās saražo vairāk nekā 11,5% no pasaules elektrības.
Atomelektrostacijas ir līdzīgas termoelektrostacijām, tikai te netiek sadedzināts liels daudzums kurināmā un tāpēc neveidojas izmeši (dūmi) un (cietā kurināmā gadījumā) nav nepieciešamas liela daudzuma kurināmā pārkraušanas un apstrādes iekārtas. Kondensējot tvaiku pēc turbīnām, izdalās liels daudzums siltuma, tāpēc ir nepieciešama dzesēšana ar tuvējās ūdenstilpes ūdeni vai dzesēšanas torņos). Tā kā atomreaktora avārijai var būt smagākas sekas nekā ar oglēm vai gāzi kurināma tvaika katla avārijai, mūsdienīgās AES reaktoru ievieto izturīgā betona apvalkā, kas pasargā no radioaktīvo materiālu nokļūšanas apkārtējā vidē, ja notiek avārija. Šī konstrukcija (containment building) ir dārga, tāpēc dažiem agrāk būvētajiem reaktoriem to nelietoja (piemēram, Černobiļas AES).