google/wiki40b huggingface dataset:
Fanija Kaplāne

Dzīvesgājums

Dzimusi 1890. gada 10. februārī Krievijas impērijas Volīnijas guberņā ebreju skolotāja Nahima (Haima) Roitmana septiņu bērnu ģimenē. 1905. gada revolūcijas laikā iestājās anarhistu pulciņā un pieņēma segvārdu "Dora". 1906. gadā viņu Kijevā apcietināja sakarā ar paštaisītās bumbas sprādzienu viesnīcā, kur viņa gatavojās atentātam pret ģenerālgubernatoru Suhomļinovu. Kara tiesa viņai piesprieda nāvessodu, kas nepilngadības dēļ tika nomainīts uz mūža ieslodzījumu katorgā.          
Sodu par atentāta mēģinājumu izcieta Nerčinskas katorgā, tajā skaitā Maļcevskas cietumā kopā ar Austru Tievais, Spiridonovu, Fialku-Račinsku, Škoļņiku un Ismailoviču. Pēc katorgas priekšnieka Metusa pavēles arī tur izpildot miesassodu pērta ar rīkstēm, ko iepriekš politieslodzītajiem parasti nedarīja. 
Pēc Februāra revolūcijas ieradās Maskavā un dzīvoja tabakas fabrikas "Dukat" īpašnieka Iļjas Pigita mājā Boļšaja Sadovaja Nr. 10, dzīvoklī Nr. 5 pie katorgas biedrenes, eseres Annas Pigitas.
1918. gada 30. augustā veica neveiksmīgu atentātu pret Ļeņinu, ieslodzīta Kavalērijas korpusa cietumā Maskavas Kremlī. Viņu pratināja Viskrievijas Ārkārtas komisijas (čekas) priekšnieka vietnieks Peterss. Nogalināta bez tiesas un izmeklēšanas. Viskrievijas Centrālās izpildkomitejas priekšsēdētājs Jakovs Sverdlovs pavēlēja Kaplāni nošaut personīgi Kremļa komandantam Pāvelam Maļkovam, kurš to izdarīja garāžā, iedarbinot mašīnas, lai slāpētu šāvienu troksni, 1918. gada 3. septembrī . Demjans Bednijs atmiņās raksta, ka redzējis šo šāvienu. Viņas līķi tūlīt aplējuši ar benzīnu un sadedzinājuši pie Kremļa sienas.
Joprojām eksistē spekulācijas un versijas - vai patiešām Kaplāne pati ir šāvusi.
Saldus saule (dziesma)

"Saldus saule" ir Ērika Ķiģeļa dziesma ar Māra Čaklā vārdiem, ko izpildīja grupa "Līvi".
1977. gadā laikraksts „Cīņa” publicēja Čaklā dzejoli „Saldus saule”, kurā izskanēja poētisks cildinājums savai dzimtajai pilsētai. 1984. gada laikraksta „Padomju Jaunatne” mūzikas lappusē „Diskoklubs” bija publicētas Ērika Ķiģeļa dziesmas „Saldus saule” notis. 1986. gadā to iekļāva „Līvu” pirmajā lielajā skaņuplatē „Iedomu pilsēta”, bet 1997. gadā albumā „Bailes par ziņģēm” Aivara Brīzes dziedājumā. 
2018. gadā "Saldus saule" ieguva 64. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Afjonkarahisara

Vēsture

Cietoksnis Afjonas kalna galā bija zināms jau hetiem, kas to sauca par Hapanuvu. Vēlāk to pārvaldīja frīģieši, līdieši, persieši, kā arī iekaroja Aleksandrs Lielais. Pēc Aleksandra nāves pilsētu, Senajā Grieķijā pazīstamu kā Akroina (Ακροϊνόν), pārvaldīja Seleikīdu impērija, Pergamonas karaļi, vēlāk — Roma un Bizantija. Bizantijas imperators Leons III pēc uzvaras pār arābiem 740. gadā pārdēvēja pilsētu par Nikopoli (Νικόπολις). 1071. gadā pilsētu ieņēma seldžuki un pārdēvēja par Karahisaru. 1392. gadā pilsētu ieņēma Tamerlana karaspēks, bet 1428. gadā to atguva osmaņi.
Kāpu prospekts (Rīga)

Sabiedriskais transports

Vasaras sezonā pa Kāpu prospektu 300. maršruta mikroautobusi vienvirziena posmā no Pludmales ielas līdz Selgas ielai.
Āfrikas Savienība

Āfrikas Savienība (AU, arī UA) ir starptautiska organizācija, kurā piedalās 54 Āfrikas valstis. Tā ir dibināta 2002. gada 9. jūlijā. Āfrikas Savienība izveidojās kā Āfrikas Vienotības organizācijas (OAU) pēctece. Svarīgākos lēmums Savienībā veic Āfrikas Savienības asambleja, kurā ik pēc pusgada satiekas dalībvalstu līderi. Savienības sekretariāts atrodas Etiopijas galvaspilsētā Adisabebā.
Dublina

Vēsture

Rakstos pirmoreiz Dublinu pieminējis Ptolemajs mūsu ēras 140. gadā, kurš saucis to par Eblanu. Tomēr par oficiālo Dublinas dzimšanas gadu uzskata 988. gadu (pēc citiem datiem — 841. gadu) un to nodibina vikingi, kurus Anglijā sauca par dāņiem. 10. gadsimtā Dublinas teritorijā eksistēja divas apmetnes, vikingu — An Dubh Linn (latviešu: melnais dīķis), no kā cēlies pilsētas nosaukums angliski, un ķeltu — Áth Cliath (latviešu: niedru brasls), no kā savukārt cēlies pilsētas īru nosaukums. Dāņi pamazām pievēršas kristietībai un 1028. gadā Dublinā tiek iecelts pirmais bīskaps, un drīz pēc tam tiek uzcelta katedrāle. 11. gadsimta beigās apkārt Dublinai uzceļ akmens aizsardzības mūri. Kaut arī īri vairākkārtīgi pilsētu noposta, tā pamazām kļūst par nozīmīgāko Īrijā un 11. gadsimta beigās tajā ir 4000 iedzīvotāju. 1169. gadā Dublinu ieņem normāņi un vēl pēc dažiem gadiem savstarpēju karu rezultātā viņi ieņem lielu daļu no Īrijas un Dublina kļūst par Bristoles koloniju. Kopš tā laika Dublina kļūst par angļu varas centru Īrijā līdz pat 20. gadsimtam. Līdz 17. gadsimta vidum Dublina ir tipiska angļu viduslaiku pilsēta.
Pēc 1649. gada, kad Olivers Kromvels iegūst varu pilsētā, tā sāk strauji attīstīties. Jaunu impulsu attīstībā ienesa arī hugenotu masveida ierašanās pilsētā, kuri glābās no vajāšanām Francijā. Nākamā gadsimta laikā Dublina kļūst par otro lielāko pilsētu Britu impērijā. Kad 1800.gadā Īrija tika pievienota Lielbritānijai un tika atlaists Īrijas parlaments (protestantu), Dublinas nozīme krasi samazinās. 20.gadsimta sākumā Dublina ir pilsēta ar drūmiem īres namiem, armijas kazarmām, un arī vislielāko sarkano lukturu rajonu Britu impērijā — t.s. Monto. Īrijas neatkarības karā (1919—1921) Dublinā notika sīvas ielu cīņas. 1921.gadā, Īrijai kļūstot neatkarīgai, Dublina kļūst par tās galvaspilsētu.

Nacionālā valdība

Īrijas Karalistes valdība savā laikā atradās Īrijas parlamenta ēkā, kur pašlaik atrodas Koledžgrīna.
Kārlis Barons (daiļdārznieks)

Dzīvesgājums

Dzimis 1912. gadā. 1933. gadā beidza Bulduru dārzkopības vidusskolu, strādāja Rīgas dārzu pārvaldē par jaunāko zīmētāju. Bija Valdeķu muižas parka rekonstrukcijas dabu vadītājs. 
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā sāka strādāt Rīgas dārzu un parku trestā. 1967. gadā kļuva par galveno speciālistu projektēšanas institūtā "Komunālprojekts". Publicēja rakstus par dārzu arhitektūru un mākslu.
Miris 1996. gadā Rīgā.
Kisucke Nove Mesto

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1244. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Kisucaūjheja (ungāru: Kiszucaújhely). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (95,13 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (86,20 %), nereliģiozi (6,79 %).
Jevgeņijs Kobilkins

Biogrāfija

Luhanskas šaha skolas audzēknis. Vairākkārt pārstāvējis Ukrainu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 2006. gadā, kad Rimavska Sobotā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu. Divas reizes piedalījies Ukrainas šaha čempionātu finālos (2000, 2003). Divas reizes Doņeckas šaha kluba Danko-Donbass sastāvā uzvarējis Ukrainas komandu šaha čempionātos (1997, 1999).
2. mikroautobusu maršruts (Jūrmala)

Maršruts

Kauguri — Ķemeru kapi mikroautobusi kursē šādās ielās: Skolas iela, Satiksmes iela, Ventspils šoseja, Tīreļa taka.
Ķemeru kapi — Kauguri mikroautobusi kursē šādās ielās: Tīreļa taka, Ventspils šoseja, Satiksmes iela, Skolas iela.

Vēsture

Maršruts atklāts 2008. gadā. 2018. gada 12. februārī tika mainīta maršruta numerācija. Iepriekš tas bija 14. mikroautobusu maršruts.
Dace Priede

Biogrāfija

Dzimusi redaktores, korektores Maijas Priedes un inženiera Nikolaja Priedes — finanšu ministra biedra Kirhenšteina valdībā  — ģimenē. Absolvējusi Rīgas 3. vidusskolu, 1976. gadā — Latvijas Valsts Konservatorijas Teātra fakultāti. Īslaicīgi strādājusi Valsts Jaunatnes teātrī un Operetes teātrī. No 1998. līdz 2004. gadam bijusi Kurzemes Radio režisore un valodas konsultante. No 1988. gada — amatierteātra režisore Kuldīgas Kultūras centrā. 1999. gadā piedalījusies Kurzemes Radio “Millenium Radio” projektā, kas ieguva galveno balvu.
Kopš 2000. gada — Latvijas Rakstnieku savienības biedre.
1994. gadā romāns “Saule špagas asmenī” Raimonda Gerkena un žurnāla “Karogs” romānu konkursā ieguva veicināšanas prēmiju. 1997. gadā — Indriķa Zeberiņa prēmija par romāniem “Saule špagas asmenī” un “Kamenes uz stīgām”. 2012. gadā — Indriķa Zeberiņa prēmija par darbu “Snieg purpura sniegs”.
Latvijas Sauszemes spēki

Laikaposms no 1991

Par Sauszemes spēku dibināšanas dienu uzskata 1992. gada 30. aprīli, kad ar Latvijas Republikas Aizsardzības ministra pavēli Nr. 74 tika izveidots Sužu IDB (Izlūkdesanta bataljons).
Mainoties bataljona uzdevumiem un struktūrai, 1998. gadā tā nosaukums tika mainīts uz Izlūkdesanta/Latvijas miera uzturēšanas spēku bataljonu (IDB/LATBAT), bet 2000. gadā, uz izlūkdesanta bataljona bāzes, tika izveidots NBS Sauszemes spēku 1. kājnieku bataljons LATBAT.
2002. gada 7. augustā ar NBS komandiera pavēli Nr. 672 tika dibināts NBS Sauszemes spēku 2. kājnieku bataljons.
2009. gada 16. februārī par Sauszemes spēku komandieri tiek iecelts pulkvedis Dzintars Roga.
2013. gadā par jauno komandieri tiek iecelts Mārtiņš Liberts.
2016. gada 19. jūlijā par sauszemes spēku mehanizētās kājnieku brigādes komandieri tiek iecelts Pulkvedis Ilmārs Atis Lejiņš.
2018. gada 18. decembrī par sauszemes spēku mehanizētās kājnieku brigādes komandieri tiek iecelts Pulkvedis Sandris Gaugers.

Starptautiskā kooperācija

Latvijas sauszemes spēki kopš 1996. gada piedalās starptautiskās miera uzturēšanas misijās. Līdz šai dienai NBS kareivji ir piedalījušies deviņās miera uzturēšanas misijās - Afganistānā, Albānijā, Bosnijā, Gruzijā, Kosovā, Maķedonijā, Irākā, Centrālāfrikas republikā un Somālijā.

Ekipējums

SzS standarta strēlnieku ieroči ir H&K G36KV (modificēta H&K G36 triecienšautenes versija) triecienšautenes un H&K AG-36 zemstobra granātmetēji, FN MINIMI vieglie ložmetēji, snaipera šautenes L96A1 AW un Glock 17 pistoles. SzS apbruņojumā ir arī MG-3 ložmetēji. Speciālo uzdevumu vienības ekipējumā iekļautas arī H&K UMP, H&K MP-5 mašīnpistoles un Ultima Ratio 'Hecate II 50BMG cal snaipera šautenes. SzS smagie strēlnieku ieroči ir Browning M2 .50 kalibra ložmetējs, H&K GMG 40 mm granātšāvējs, dažādi prettanku granātmetēji — AT4 un Carl Gustaf granātmetējs, un mīnmetēji.
SzS ekipējumā ir M998 HMMWV bruņumašīnas, BV206 visurgājēji un 3 T-55 tanki, no kuriem kaujas kārtībā ir 1. 2 BRDM-2 bruņu desantizlūkmašīnas vairs nav darba kārtībā un ir izliktas kā mācību mērķi Ādažu poligonā.
Melnsila iela (Rīga)

Vēsture

Ielas sākotnējais nosaukums bija Švarcmuižas iela un tā ierīkota 19. un 20. gadsimta mijā, kad Pārdaugavā sāka attīstīties rūpniecība un strādniekiem radās nepieciešamība pēc mājokļiem netālu no darba vietas, tad zemes ceļa vietā, kas veda cauri Švarcmuižas silam sāka celt īres namus. Sākotnējais nosaukums ielai dots par godu Švarcmuižas silam, kas līdz pat 20. gadsimta vidum slējās uzreiz aiz Kristapa ielas. Savukārt 1938. gadā latviskojot ielas nosaukumus, iela pārsaukta tās tagadējā vārdā.

Ielas raksturojums

Melnsila iela ir 940 metrus gara asfaltēta iela Āgenskalna apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Lapu un Ormaņu ielām un iet ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā kā divu joslu iela. Jaunatnes dārza (bij. Ļermontova parka) tuvumā iela savienojas ar Ļermontova ielu un krustojas ar Ernestīnes ielu. Tālāk iela virzās gar Rīgas 53. vidusskolu un krustojas ar Kapseļu ielu, nedaudz tālāk arī ar Kalnciema un Kristapa ielām. Melnsila iela beidzas krustojumā ar Āgenskalna ielu, tālāk turpinās kā Vīlipa iela.
Līdz krustojumam ar Kristapa ielu ielas abās pusēs atrodas vecā apbūve, bet aiz krustojuma ar Kristapa ielu — piecstāvu dzīvojamie nami, kuri ir daļa no pirmā tipveida daudzstāvu apbūves masīva Latvijā.

Sabiedriskais transports

Melnsila ielā kursē vairāki autobusu, trolejbusu, kā arī mikroautobusu maršruti. Visas Melnsila ielas garumā (no Lapu un Ormaņu ielu krustojuma līdz Āgenskalna ielai) kursē 4., 4z., 21., 38., 39. un 46. maršruta autobusi.
5. maršruta trolejbusi kursē posmā no Kristapa ielas līdz Lapu un Ormaņu ielu krustojumam (virzienā uz stadionu "Daugava" trolejbusi kursē līdz Kapseļu ielai). Savukārt, posmā no Āgenskalna ielas līdz Kapseļu ielai kursē 9., 12. un 25. maršruta trolejbusi (virzienā uz Iļģuciemu trolejbusi Melnsila ielā kursē no Kristapa ielas).
Dāvis Indrāns

Karjera

Ar futbolu sācis nodarboties FK Alberts pie trenera Jura Docenko. Pārstāvējis Virslīgas klubus FK Ventspils un "Skonto", kur spēlējis galvenokārt dublieru komandās. Pirms 2016. gada sezonas pievienojās Metta/LU komandai, kļūstot par pamatsastāva spēlētāju.

Izlase

Spēlējis dažādu vecumu Latvijas jauniešu izlasēs. Latvijas nacionālajā izlasē debitēja 2017. gada 9. jūnijā FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Portugāli, nākot uz maiņu 62. minūtē.
Elaidīnskābe

Atrašanās dabā

Atrodama hidrogenētos augu taukos (margarīnā) kā galvenā trans-taukskābe. Ļoti nelielā daudzumā atrodama kazas vai govs piena taukos (ap 0,1% no visām taukskābēm).
Latvijas futbola izlase 1924. gadā

Spēles

Latvija: Arvīds Jurgens; Kārlis Ašmanis, Aleksandrs Roga, Česlavs Stančiks, Kārlis Bone, Pauls Sokolovs, Arkādijs Pavlovs, Voldemārs Plade, Edvīns Bārda, Arvīds Bārda, Rūdolfs Bārda.
 Latvija: Arvīds Jurgens; Kārlis Ašmanis, Vladimirs Svistuņenko, Česlavs Stančiks, Kārlis Bone, Pauls Sokolovs, Arkādijs Pavlovs, Voldemārs Plade, Edvīns Bārda, Arvīds Bārda, Aleksandrs Ābrams.
 Latvija: Ādolfs Greble; Kārlis Ašmanis, Vladimirs Svistuņenko, Rūdolfs Bārda, Česlavs Stančiks, Pauls Sokolovs, Arkādijs Pavlovs, Voldemārs Plade, Edvīns Bārda, Arvīds Bārda, Aleksandrs Ābrams.
 Latvija: Arvīds Jurgens; Kārlis Ašmanis, Vladimirs Svistuņenko, Voldemārs Roze, Rūdolfs Bārda, Pauls Sokolovs, Arkādijs Pavlovs, Voldemārs Plade, Česlavs Stančiks, Arvīds Bārda, Aleksandrs Ābrams.
 Latvija: Arvīds Jurgens; Kārlis Ašmanis, Vladimirs Svistuņenko, Česlavs Stančiks, Rūdolfs Bārda, Voldemārs Viņķis, Arkādijs Pavlovs, Voldemārs Plade, Edvīns Bārda, Arvīds Bārda, Aleksandrs Ābrams.
Tandirs

Tandirs (turku: tandır, kirgīzu: тандыр), arī tendirs (azerbaidžāņu: təndir), tandūrs (urdu: تندور‎, hindi: तन्दूर), tendūrs (kurdu: tendûr), tonirs (armēņu: թոնիր), tanūrs (persiešu: تنور‎, arābu: تنور‎), tone (gruzīnu: თონე), ir cilindriskas formas krāsns maizes cepšanai un ēdiena pagatavošanai. Plaši izplatīta Āzijas rietumu daļā no Turcijas rietumos līdz Šindžanai austrumos un no Pievolgas ziemeļos līdz Indijai dienvidos. Krāsnis tradicionāli kurina ar cieto kurināmo (akmeņoglēm, malku, kizjaku), uzkarsējot to līdz ~400 °C un krāsns forma ļauj ilgstoši saglabāt augstu temperatūru. Krāsns tilpums mēdz būt 0,25—1 m³, atvere — 0,5—0,7 m. Ēdienu tandirā gatavo pret atklātu liesmu vai nu pielipinot to pie krāsns sienām (maizi un plāceņus), vai arī iekarinot uz speciāliem iesmiem (gaļu). Krāsnis mēdz būt vertikālas vai horizontālas, reizēm tās izbūvē zemē, lai atvere atrastos grīdas līmenī.
Senākie tandira tipa krāsns paraugi ir atrasti Indas ielejas seno civilizāciju izrakumos, kā arī agrīnās Harapas civilizācijas apmetnēs Makranā. Nosaukums, domājams, cēlies no akadiešu valodas tinûru (tin — ‘dubļi’, nuro — ‘uguns’) un ir pieminēts eposā «Poēma par Gilgamešu» (18. gadsimts p.m.ē).
Oto Rāns

Biogrāfija

Oto absolvēja Bingenamreinas humanitāro ģimnāziju un Langrafa Ludviga ģimnāziju. Studējis jurisprudenci, vācu filozofiju un vēsturi. No 1928. līdz 1932. gadam daudz ceļo pa Franciju, Spāniju, Itāliju un Šveici, kur meklē kataru mantojuma paliekas. Kopš 1933. gada Rāns dzīvoja Berlīnē, kur viņa pētījumu rezultāti ieinteresēja SS struktūru vadītāja Heinriha Himlera uzmanību. Rāns kļuva par pētnieku biedrības "Anenerbe" biedru, bet 1936. gadā pievienojās SS un gandrīz uzreiz ieguva unteršarfīrera pakāpi. Par savām daudzajām ekspedīcijām Rāns ir sarakstījis grāmatas: "Karagājiens pret Grālu" (vācu: "Kreuzzug gegen den Gral",1933) un "Lucifera tronis" (vācu: Luzifers Hofgesind, 1937), kurās pausti viņa viedokļi par kataru vēsturi, Svētā Grāla viduslaiku leģendu analīze un kristiešu mistika.
Pēc oficiālās versijas Rāns izdarīja pašnāvību, iedzerot kālija cianīdu. Pēc neoficiālās informācijas viņu nogalināja SS aģenti, un inscenējuši pašnāvību.
Liekam būt

Sižets

Voldemārs Vīters, izcietis septiņu gadu cietumsodu, atbrīvots no apcietinājuma. Viņam ir 46 gadi un nav ģimenes. Jāatgriežas dzīvoklī, kur dzīvo māsa un viņas draugs Petaks. Vecie paziņas Teksis un Bomis joprojām nodarbojas ar pretlikumīgām lietām, bet tuvs draugs Arnis un bijušais kompanjons Petaks dzīvo normālu dzīvi. Voldemārs vēlētos aizmirst savu kriminālo pagātni un apprecēt Irēnu.
Teksis Vīteram ir parādā naudu un piedāvā aplaupīt juvelieru veikalu. Pēc viņa plāna viņi iekļūs tirdzniecības zālē caur kaimiņu pagrabu un Voldemārs atvērs seifu. Izlaužot sienu un iekļūstot veikalā, noziedzniekiem rodas problēmas ar seifu un viņus uz karstām pēdām ātri atrod operatīvā grupa.
Smirdīgā rožvabole

Izplatība

Vēsturiski sastopama Dienvideiropā, Vidusjūras reģionā, Tuvajos Austrumos, Ziemeļāfrikā, arī Aizkaukāzā. Pēdējās desmitgadēs strauji izplatījusies uz ziemeļiem, sasniedzot Somiju. Kopš 20. gadsimta 90. gadiem areāls ietver arī Latviju.

Latvijā

Smirdīgā rožvabole ir jauna suga Latvijas kukaiņu faunā, pirmo reizi sastapta tikai 1992. gadā Rīgā. Tas sakrīt ar sugas strauju izplatību ziemeļu virzienā. Mūsdienās tās izplatība aptver visu Latvijas teritoriju un areāla ziemeļu mala jau sasniegusi Somiju. Latvijā kopš 20. gadsimta 90. gadiem vairāki desmiti novērojumu.
2016. gadā smirdīgā rožvabole ir nosaukta par vienu no Latvijas dabas simboliem — Gada kukaini. Kā Latvijai jauna suga, kuras areāla paplašināšanās, iespējams, saistīta ar klimata izmaiņām, tā izraudzīta, lai pievērstu uzmanību cilvēka ietekmei uz vidi.

Izskats

Visai liela, 0,8-1,5 cm gara vabole ar melni spīdīgu ķermeni, ko klāj gaiši plankumi un garš rets apmatojums. Kāpuri balti, līdzīgi kā citām Latvijā sastopamajām rožvabolēm, tikai mazāki.

Ekoloģija

Līdzīgi citām rožvabolēm tā ir fitofāgs. Kāpuri attīstās augsnē vienas sezonas laikā, barojas ar saknēm. Pieaugušās vaboles parādās vasarā, bieži novērojamas uz ziediem, kur barojas ar nektāru. Sastopama pārsvarā kultūrainavā.
Joslvaļu dzimta

Izplatība

Joslvaļu dzimtas vaļi, atkarībā no sugas, sastopami visos pasaules okeānos. Lielākā daļa no tiem mājo dziļos, plašos ūdeņos un uzturas tālu no krasta. Izņēmums ir Omuras  un Braida valis, kuri visa gada garumā uzturas krasta tuvumā, kā arī krastiem pietuvojas kuprvalis, kurš, lai arī galvenokārt uzturas atklātā okeānā, migrācijas laikā peld gar krastiem.

Baltijas jūrā

Baltijas jūrā reizēm ieklejo kuprvalis (Megaptera novaeangliae) un finvalis (Balaenoptera physalus). Latvijas piekrastē līdz šim novērots tikai finvalis, bet ir atrasti izskaloti miruši īpatņi abām sugām.

Izskats un īpašības

Visiem joslvaļiem uz vēdera ir vairākas garenvirziena ieloces jeb joslas, kas sākas pie mutes un beidzas pie nabas. Izņēmums ir seivalis un mazais joslvalis, kuriem šīs joslas ir nedaudz īsākas. Ieloces palīdz valim barošanās laikā atvērt ļoti plašu muti, tādējādi valis vienā reizē spēj norīt milzīgu daudzumu barības kopā ar ūdeni. Šīs ieloces atšķir joslvaļus no visiem pārējiem vaļiem. Joslvaļu dzimtas vaļiem ir slaids augums, piemēram, salīdzinot ar gludvaļiem. Lielākajai daļai ir slaidas, pagarinātas spuras. Visām sugām muguras spura atrodas aizmugurējā daļā (apmēram ⅔ no muguras). 
Grūsnības periods ilgst 11—12 mēneši, piedzimst viens mazulis, kuru māte, atkarībā no sugas, zīda ar pienu 6—12 mēnešus. Dažām sugām vaļi dzīvo nelielās grupās, kurās ir 2—5 pieaugušie īpatņi.

Barošanās ieradumi

Joslvaļu dzimtas vaļiem raksturīgi divi barošanās veidi. Pirmajā veidā tie barojas, peldot un rijot lielus ūdens malkus, kurus pēc tam ar mēles palīdzību izspiež cauri vaļu bārdai kā ķemmei, ūdeni izlaižot atpakaļ jūrā. Joslvaļu sugas barojas ar vēžveidīgajiem, piemēram, kriliem, dažādām zivīm, piemēram, siļķēm un sardīnēm.
Otrā metode ir mērķtiecīgāka kā pirmā — vispirms valis zivis vai vēžveidīgos sadzen blīvā bumbā, kuru pēc tam ar vienu kampienu norij. Šajā metodē ūdens vaļa mutē rada lielu spiedienu, tādēļ mutei ir jābūt iespējai izstiepties kā maisam, kā arī valim ir jāizfiltrē uzreiz liels daudzums barības un ūdens. Lai to varētu izdarīt, ir vairākas anatomiskas īpašības: divās daļās sadalīts apakšžoklis, rīkles ieloces, ļaujot tai izplesties milzīgā lielumā, un īpašs sensorais orgāns, kas sastāv no  kustību receptoru saišķa, kas savukārt palīdz vaļa smadzenēm koordinēt rīšanas un filtrēšanas procesu. Turklāt valim spēj izplesties ne tikai mute un rīkle, bet līdzi stiepjas arī nervi, kuri, mutei esot ciet, ir salocīti ielocēs, bet, muti atverot, tie izstiepjas, lai, muti aizverot, atkal kā atsperes salocītos atpakaļ.
Ādolfs Teodors Kupfers

Dzīvesgājums

Dzimis 1799. gada 17. (6. VS) janvārī Jelgavā tirgotāja Jakoba Leonharda Kupfera un viņa sievas Marijas Konstancijas daudzbērnu ģimenē.
Mācījās Jelgavas ģimnāzijā (1813—1815), studēja medicīnu Tērbatas Universitātē (1815—1816), tad mineraloģiju Berlīnes Universitātē (1816—1819) un ķīmiju Getingenes Universitātē (1819—1821), kur 1821. gadā aiztāvēja doktora disertāciju par kristālu šķautņu mērīšanu (Über genaue Messung der Winkel an Kristallen), kas ieguva Berlīnes Zinātņu akadēmijas godalgu. 1820. gadā Parīzē apprecējās ar Katrīnu Ribulē (Riboulet).
Strādāja par Kazaņas Universitātes fizikas profesoru (1823—1828), ievēlēts par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli (1826) un īsteno locekli (1828).
Devās zinātniskās ekspedīcijās uz Urāliem (1828) un Kaukāza kalniem (1829).
Vēlāk darbojās Krievijas impērijas svaru un mēru komisijā (1832—1842), līdztekus mācīja fiziku dažādās Pēterburgas augstskolās.
1841. gadā viņš sāka veidot Krievijas impērijas meteoroloģijas dienestu. 1843. gadā Tallinā otro reizi apprecējās ar Mariju Makdonaldi.
1845. gadā viņu ievēlēja Krievijas Ģeogrāfiskajā biedrībā, 1846. gadā Londonas Karaliskajā biedrībā. 1851. gadā viņu ievēlēja par Krievijas impērijas īsteno valsts padomnieku. 1859. gadā viņš Bredfordā piedalījās Starptautiskās vienotās mēru, svaru un monētu ieviešanas asociācijas kongresā kā Krievijas impērijas pārstāvis.
1865. gada pavasarī saslima ar plaušu karsoni un mira 14. jūnijā Pēterburgā, apglabāts luterāņu kapsētā.
Gunārs Rusiņš

Biogrāfija

Izglītību ieguvis Salaspils 1. vidusskolā. Pēc tam absolvējis Rīgas Stradiņa universitāti, iegūstot sociālo zinātņu grādu tiesību zinātnē.
Piedalījies Afganistānas karā. Pēc tam kļuvis par Latvijā dzīvojošo Afganistānas kara un citu militāro konfliktu veterānu asociācijas priekšsēdētāju. Bijis arī uzņēmuma "TM Security" personāldaļas vadītājs. G. Rusiņš strādājis arī Saeimas un Valsts prezidenta drošības dienestā, ieņemot tajā dažādus vadošus amatus.
G. Rusiņš ir arī Latvijas Nacionālo bruņoto spēku rezerves virsnieks.

Politiskā darbība

2011. gadā iesaistījies politikā, pievienojies Zatlera Reformu partijai (ZRP). No šīs partijas saraksta kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās, kur arī tika ievēlēts no Vidzemes vēlēšanu apgabala. 2011. gada 16. oktobrī kopā ar pieciem citiem ZRP biedriem pameta partiju, tādējādi protestējot pret nedemokrātisko lēmumu pieņemšanu ZRP iekšienē.
2012. gadā Reformu partiju pametušie Saeimas neatkarīgie deputāti izveidoja biedrību "Brīvie demokrāti", G. Rusiņš ir biedrības valdes loceklis. 2014. gada jūnijā paziņojis par pievienošanos Nacionālajai apvienībai. No tās saraksta kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. Decembrī kļuva par 12. Saeimas deputātu uz laiku, kamēr Raivis Dzintars atradās bērna kopšanas atvaļinājumā, kas beidzās 2015. gada maijā. No Nacionālās apvienības kandidēja arī 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gada rudenī, taču netika ievēlēts.
Lilija Ērika

Dzīvesgājums

Dzimusi 1890. gadā aktiera Aleksandra Freimaņa un viņa sievas aktrises Hermīnes ģimenē. Aktiermākslu apguva pie vācu aktieriem, tēva, kā arī 1916. gadā skatuves skolā Pēterpilī. Jaunības gados, līdzīgi Aspazijai, padarīja sevi par trim gadiem jaunāku.
No 1907. līdz 1908. gadam darbojās Rīgas latviešu teātrī, no 1908. līdz 1915. gadam Jaunajā Rīgas teātrī. 
Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās, no 1915. līdz 1917. gadam strādāja Pēterpils latviešu teātrī. 
Pēc kara atgriezās dzimtenē, 1919. gadā sāka strādāt Latvijas Nacionālajā teātrī.
Starp Ērikas galvenajām teātra lomām ir Spīdola "Ugunī un naktī", Aspazija "Aspāzijā", Mirdza "Vaidelotē" un Rūtiņa "Nogrimušajā zvanā".