google/wiki40b huggingface dataset:
Ervins Volfeils

Biogrāfija

Ervins Volfeils dzimis 1900. gada 1. martā Ipiķos dzirnavnieka ģimenē. Kopā ar ģimeni Pirmā Pasaules kara laikā pārcēlies uz Pļaviņām, kur tēvs bija pārvaldnieks ūdensdzirnavās. Piedalījies Latvijas Brīvības cīņās. Māksliniecisko izglītību ieguvis, mācoties Latvijas Mākslas akadēmijā un būdams viens no pirmajiem tās studentiem, kur 1929. gadā beidzis Grafikas meistardarbnīcu ar diplomdarbu mecotintu "Māte ar bērnu". Bijis zīmēšanas un mākslas vēstures skolotājs Madonas un Cesvaines ģimnāzijās (1929-1939). Nodarbojies ar izstāžu organizēšanu. 1934. gadā apceļojis Itāliju un Vāciju. Kopā ar ģimeni 1939. gadā repatriējies uz Vāciju, kur Poznaņā strādājis kā restaurators ķeizara Frīdriha muzejā. Otrā Pasules kara beigās ticis iesaukts armijā un nonācis Krievijā gūstā. Vācijā atgriezies 1946. gadā un apmeties Lejassaksijas pilsētiņā Hermansburgā. Miris Hanoverā 1991. gada 26. oktobrī.

Mākslinieciskā darbība

Latvijā galvenokārt strādājis akvareļa tehnikā, gleznojot Rīgas, Jelgavas , Liepājas un citas pilsētas, pilis un pilsdrupas, tiltus un ostas, dabas ainavas. Mākslinieka akvareļu reprodukcjas tika izdotas atklātnīšu veidā — Latvijas telegrāfa aģentūra (LETA) laikā no 1926. līdz 1929. gadam izdeva 162 krāsainas atklātnes, no kurām 102 bija mākslinieka Ervina Volfeila reproducēti akvareļi. Bez akvareļiem gleznojis arī eļļas tehnikā portretus un ainavas, kā arī veidojis litogrāfijas un zīmējumus. 1933. gadā izpildījis Cesvaines evaņģēliski luteriskās baznīcas pasūtījumu, papildinot Jēkaba Bīnes altārgleznu ar sānu daļām. Vācijā darbojies portreta un ainavu glezniecībā, grafikā, gleznu restaurācijā. Sarakstījis atmiņu manuskriptu "Die zerzauste Birke. Ein baltisches Malerleben in den Stürmen des 20. Jahrhunderts".

Izstādes

Latvijā organizējis izstādes un piedalījies Kultūras Fonda izstādēs Rīgā. Vācijā piedalījies izstādēs Poznaņā un Cellē. Piemiņas izstādes Latvijā noritējušas Madonā (1995) un Rīgā (2000).
Augstie gubumākoņi

Augstie gubumākoņi Altocumulus (Ac) ir tipiski siltās sezonas mākoņi. Tie izskatās kā mazas kaudzītes augstu debesīs. Tie pēc izmēra ir mazāki par parastajiem gubumākoņiem. Dažreiz šie mākoņi sasniedz lielu gubumākoņu stadiju. Tie atrodas 2400—6100 m augstumā. Augstie gubumākoņi parasti veidojas silto gaisa masu pacelšanās dēļ, kā arī ja tuvojas aukstā fronte, kura paceļ silto gaisu uz augšu. Tāpēc augsto gubumākoņu esamība vasaras rītā bieži vien vēsta par to, ka drīz būs pērkona negaiss, lietusgāze vai arī kādas citas laikapstākļu izmaiņas.
Revolucionārais sociālisms

Revolucionārais sociālisms apzīmē sociālisma novirzienu, kas uzskata, ka sociālisma sasniegšanai ir nepieciešama sociāla un politiska revolūcija. Turklāt revolūcija ir arī nepieciešams nosacījums pārejai no kapitālisma uz sociālismu. Tomēr tā ne vienmēr nozīmē vardarbīgu sacelšanos. Tā var apzīmēt arī strādnieku šķiras veiktu politiskās varas sagrābšanu, pretojoties tam, ka to pašu mēģina sasniegt arī kapitālistu šķira (buržuāzija).
Jūso Hietanens

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Hietanens sāka 2003.—04. gada sezonā, kad aizvadīja divas spēles SM līgas kluba Hemēnlinnas HPK sastāvā. HPK rindās Hietanenam izdevās nostiprināties 2005.—06. gada sezonā, kopā ar klubu izcīnot arī Somijas čempiona titulu.
Pēc 2006.—07. gada sezonas Hietanens pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam Brynäs IF, tā rindās aizvadot nākamās trīs sezonas, savukārt 2011. gada vasarā aizsargs pievienojās Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindām. "Torpedo" sastāvā četras visnotaļ rezultatīvas sezonas, līdz 2015. gadā pievienojās citam KHL klubam Maskavas "Dinamo".
Somijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada Olimpiskajās spēlēs, spēlējis arī 2010., 2012., 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātos.
Kriss Filipss

Spēlētāja karjera

No 1995. līdz 1997. gadam Filipss spēlēja Rietumu hokeja līgā, 1996. gada vasarā ar pirmo numuru tiekot izvēlēts NHL draftā. 1997.—98. sezonā Filipss debitēja NHL klubā Otavas "Senators", uzsākot savu profesionālā spēlētāja karjeru.
1998.—99. sezonā Filipss izlaida 48 spēles traumas dēļ, taču turpinājumā bija viens no komandas vadošajiem aizsargiem. 2002.—03. sezonā kopā ar klubu izcīnīja Prezidenta kausu, kuru piešķir NHL regulārās sezonas uzvarētājai. 2004.—05. sezonas lokauta laikā Kriss spēlēja Zviedrijas Elitsērijas klubā Brynas IF, taču tad atgriezās Otavā.
Līdz ar 2006.—07. sezonas sākumu Filipss kļuva par vienu no "Senators" kapteiņa palīgiem. Tanī pašā sezonā komanda arī sasniedza Stenlija kausa finālu, kurā gan piekāpās Anahaimas "Ducks" vienībai.
Kanādas izlases rindās Filipss spēlējis 2000., 2005. un 2009. gada Pasaules čempionātos, 2005. un 2009. gadā izcīnot sudraba medaļas, kā arī divos Pasaules čempionātos junioriem, tajos izcīnot divas zelta medaļas.
Fermentu inhibitors

Fermentu inhibitori ir molekulas, kuras nokļūst pie fermentiem un samazina to aktivitāti. Kopš bloķēšanas fermentu aktivitāte var nogalināt patogēnu vai noregulēt vielmaiņas neatbilstību. Daudzi medikamenti ir fermentu inhibitori. Tie arī tiek lietoti kā herbicīdi un pesticīdi.
Celmenes

Morfoloģija

Celmeņu augļķermeņi bieži aug vairāki kopā ciešās grupās. Sēnes cepurīte parasti ir izliekta, dzelten-brūna līdz tumšbrūna, vai pat ķieģeļ-sarkana. Cepurītes virsma klāta ar tumšākām zvīņām. Kātiņš cilindrisks, bieži ar tukšu vidu un gredzenu uz tā. Cepurītes apakšpuse vienmērīgi klāta ar centriski izvietotām gaišam, gandrīz baltām lapiņām, kas ar laiku kļūst tumšākas līdz pat brūni violetam tonim. Sēnes sporu nospiedums parasti balts vai kremkrāsas. 
Armillaria ģints sēnēm raksturīgi sarkani, tumšbrūni līdz melni micēlija pinumi ar kuriem tā izplatās – rizomorfas.
Tās bieži novērojamas zem mizas inficētajiem kokiem vai uz cita sēnes inficēta substrāta. Vietā, kur kātiņš piestiprinājies koksnei parasti redzams balts, pūkains sēnes micēlijs vai rizomorfas.

In vitro morfoloģija

Attīstoties uz iesala agara barotnes Armillaria spp. visbiežāk veido blīvu micēlija slāni, kas ar laiku kļūst no krēmkrāsas uz kanēļkrāsas un reģionos, kuros audzis ilgāk, iegūst tumši brūnu vai sarkanbrūnu krāsu. Arī in vitro Armillaria ģints sēnes mēdz veidot rizomorfas.

Izplatības areāls

Armillaria ģints izplatīta gandrīz visā pasaulē.    
Celmenēm piemēroti reģioni ar mēreni siltiem un mitriem klimatiskajiem apstākļiem. Klimata piemērotības dēļ celmenes visplašāk sastopamas tropiskajā un mērenajā klimata joslā.  No septiņām Eiropā konstatētajām celmenēm, sešu sugu izplatības areāli iekļauj Latvijas teritoriju.

Izplatīšanās mežaudzē

Celmenes spēj izplatīties mežaudzē vairākos veidos: ar bazīdijsporām dzimumvairošanās ceļā inficējot nedzīvu koksni, veģetatīvi ar micēliju, kad koka saknes nonāk tiešā kontaktā ar inficēta koka saknēm, un ar rizomorfām caur augsni sasniedzot kokus, kas aug inficētas koksnes tuvumā. Rizomorfu melanizētais ārējais slānis pasargā tās no vides apstākļu nelabvēlīgas ietekmes un nodrošina micēlijam mehānisku stingrību ar kuru iekļūt dzīva koka sakņu sistēmā.

Inficētas audzes pazīmes

To, ka koks inficēts ar Celmeņu ģints sēnēm iespējams konstatēt pēc rizomorfām zem koka mizas, uz tā, vai pie koka saknēm. Rizomorfas augsnē pie koka nav pamats uzskatīt, ka koks inficēts, jo tās var būt saprotrofas Armillaria ģints sēnes rizomorfas, taču zem dzīvas saknes vai stumbra mizas visbiežāk konstatējamas būs patogēno celmeņu rizomorfas.  Celmenes infekciju kokā iespējams konstatēt arī pēc paresninājuma stumbra lejasdaļā, kurā zem mizas atrodams balts, blīvs micēlijs. Rudenī uz koka stumbra vai pie tā sakņu kakla var izveidoties sēnes augļķermeņi, kas ir droša pazīme, ka kokā ir celmenes izraisīta trupe.
Darbaspēka migrācija

Vēsture

Pirmais masveida darbaspēka pārvietošanās vilnis bija vergu ievešana Ziemeļamerikā no Āfrikas, kā rezultātā iedzīvotāju skaits Āfrikā XVII — XIX gs. samazinājās. Pēc verdzības aizliegšanas ASV sākās otrais lielais migrācijas vilnis uz Jauno pasauli. Ja XIX gs. sākumā aktīvāk migrēja rūpniecības strādnieki, tad tā paša gadsimta beigās — izputējošie zemnieki, kas cerēja uz veiksmi jaunā zemē. Kā trešais migrācijas vilnis jāmin Otrā pasaules karš, kad cilvēki masveidā bēga no savām valstīm, vēlāk arī atrodot darbu tajā valstī, kurā viņi patvērušies.

Migrācijas apjomi

Saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) 2009.gada augustā publiskotajiem datiem, migrantu skaits pasaulē 2008.gadā bija 195 miljoni, kas ir 2,5 reizes vairāk nekā 1960.gadā, kad tika uzskaitīti 75 miljoni migrantu.
Gundars Āboliņš

Dzīvesgājums

Dzimis aktieru Tālivalža Āboliņa un Veras Singajevskas ģimenē. Mācījās Tautas kinoaktieru studijā. Studēja aktiermākslu J. Vītola Latvijas Valsts konservatorijā Dailes teātra 7. studijā (1978—1982), karadienestu Padomju armijā aizvadīja Baltijas kara apgabala dziesmu un deju ansamblī Rīgā.
Vēlāk strādāja Jaunatnes teātrī režisora Ādolfa Šapiro vadībā, tad atgriezās Dailes teātrī, kur vairāk nekā desmit gadu spēlēja komēdiju izrādēs. 2000. gadā pēc režisoru Baņutas Rubesas un Alvja Hermaņa piedāvājuma G. Āboliņš sāka darboties Jaunajā Rīgas teātrī. Piedalījās Alvja Hermaņa iestudētajās izrādēs Vācijā: "Ledus" („Das Eis“, Ruhrtriennale, 2005), "Tēvi" („Väter“, Schauspielhaus Zürich, 2007) un "Oblomovs" („Oblomow“, Schauspielhaus Köln, 2011).
2015. gada augustā tika izziņots, ka G. Āboliņš pametīs Jauno Rīgas teātri un kļūs par štata aktieri Minhenes teātrī Münchner Kammerspiele.

Balvas

2006. gada "Spēlmaņu naktī" viņš saņēma apbalvojumu kā gada aktieris par titullomu izrādē "Soņa" un lomu izrādē "Ledus. Kolektīva grāmatas lasīšana ar iztēles palīdzību Rīgā".
Anna Sakse

Biogrāfija

Dzimusi Lejasciema Lauzās sīkzemnieku ģimenē. Mācījusies Augulienas pamatskolā, Lejasciema ministrijas skolā un Lejasciema reālģimnāzijā. 1925. gadā sākusi studēt LU pedagoģiju un filoloģiju, bet studijas nav pabeigusi. Strādājusi laikrakstā "Pēdējā Brīdī" par tulkotāju un korektori, saistījusies ar komunistisko pagrīdi. Kādu laiku strādājusi tēva mājās, tad atkal par korektori izdevumā "Valters un Rapa". Otrā pasaules kara laikā evakuējusies uz PSRS. Pēc atgriešanās Latvijā strādājusi laikrakstā "Cīņa", pievērsusies publicistikai, vēlāk strādājusi tikai literāro darbu.
Rēgisa-Breitingene

Vēsture

Rēgisa rakstos pirmoreiz minēta 929. gadā. Pilsēta izveidota 1920. gadā, apvienojot Rēgisu un Breitingeni. 20. gadsimta divdesmitajos gados pilsētas apkaimē sākta brūnogļu ieguve.
Kā es braucu Ziemeļmeitas lūkoties

Sižets

Jauns varonis dodas jūrā, nezināmas tāles meklējumos, un viņa mazo laiviņu svaida bangas un vēji. Pie Ziemeļzemes vārtiem viņš nobīstas no ledus milžiem un nolemj braukt ar līkumu, no otras puses, taču tā vietā caur biezu miglu nokļūst kuģu kapsētā. Viņš pamet savu kuģi un izglābjas "Miera un Pieticības malā" jeb "Trekno Cūku zemē", kur viņu sagaida Labsirdīgais, teikdams "Dzīve te būs laba. Skaties, kādi te visi apvēlušies. Es viņiem visiem esmu palīdzējis. Es mīlu jaunus cilvēkus, man patīk, ka viņi tiek uz priekšu."
Tomēr pretēji šīs zemes iedzīvotājiem, jaunieša skumjas un ilgas pēc kaut kā vairāk tikai pieaug...
Spēlmaņu nakts 2005/2006

Spēlmaņu nakts 2005/2006 balvu pasniegšanas ceremonija norisinājās 2006. gada 23. novembrī pirmo reizi ārpus Rīgas — Liepājas teātrī ar tiešraidi LTV 1. programmā. Noslēguma ceremonijas veidotāji: Ivars Lūsis, Jānis Siliņš, Mārtiņš Vilkārsis, Armands Zvirbulis, Mārīte Balode. Ceremonijas vadīja Anna Putniņa un Egons Dombrovskis, Vita Vārpiņa un Egils Melbārdis, Jānis Dreiblats un Inese Ramute.
Divpadsmitā Spēlmaņu nakts sezona vairāku iemeslu dēļ vēsturē iegājusi kā pārmaiņu un jaunievedumu sezona. Tika mainīti nomināciju nosaukumi, vārdu "labākais" aizstājot ar "gada": līdzšinējā nominācija "Labākais latviešu literatūras iestudējums" pārveidota par "Gada Latvijas autoru iestudējumu"; no jauna ieviestas nominācijas – "Gada inovācija"; nominācija "Labākais mūzikas autors dramatiskajā teātrī" aizstāta ar "Gada mūzikas partitūra dramatiskā teātra izrādē"; operas mākslas vērtēšana atstāta Lielās mūzikas balvas žūrijas kompetencē, kas neliedz operas iestudējuma režisorus iekļaut to dramatiskā teātra režisoru vidū, kas pretendē uz Spēlmaņu nakts balvu.
Plovdiva

Vēsture

Pilsēta ir apdzīvota no aizvēsturiskiem laikiem. Trāķieši to sauca par Eimolfiju (Eumolpia).
342. gadā p.m.ē. Maķedonijas Aleksandra tēvs Filips II ieņem pilsētu un pārdēvē to savā vārdā par Filipopoli (Φιλιππούπολη). Grieķi Plovdivu šādi sauc arī mūsdienās.
Filipopole eksistē kā neatkarīga grieķu pilsēta, līdz to ieņem romieši, nosaucot par Trimontiju (Trimontium). Senās Romas laikos Trimontija ir Romas Trāķijas provinces galvaspilsēta. 250. gada pilsētas apkārtnē notiek Filipopoles kauja starp romiešiem un impērijā iebrukušajiem gotiem. Goti karaļa Knivas vadībā uzvar un ieņem pilsētu. 334., 335. vai 337. gadā Filipopolē notiek Filipopoles koncils.
443. gadā pilsētu ieņem huņņi Atilas vadībā.
VI gs. vidū Plovdivas teritorijā ierodas slāvi. Turpmākos gadsimtus Plovdiva dažbrīd ir Bizantijas, bet dažkārt Bulgārijas rokās. 970. gadā Bizantijas imperators Joans I Cimishijs (Ιωάννης Τσιμισκής) izmitina Filipopoles apkārtnē apmēram 200 000 armēņu paulikāņus, rezultātā Filipopole kļūst par paulikāņu centru Eiropā. 1205. gadā bulgāru cars Kalojans noposta Filipopoli.
1364. gadā Plovdivu ieņem turki un tā paliek Osmaņu impērijas sastāvā līdz 1885. gadam. Šajā periodā pilsētas turku nosaukums ir Filibe.
1878. gada 17. janvārī, krievu-turku kara laikā, krievu karaspēks Josifa Gurko vadībā sturmē pilsētu. Turki Suleimana-pašā vadībā, atkāpjas uz Stambulu. Tomēr, pamatojoties uz 1878. gada Berlīnes līgumu, Plovdiva nenokļūst Bulgārijas sastāvā, bet ir galvaspilsēta no Turcijas pusneatkarigai Austrumrumēlijai. 1886. gadā Austrumrumēlija pēc bulgāru sacelšanās tiek iekļauta Bulgārijas valstī.
Pēteris Bestuževs

Dzīves gājums

Dzimis 1664. gada 28. jūlijā bajāra Mihaila Bestuževa (1610—1684) ģimenē. Ticams, ka viņš piedalījās jaunā Krievijas cara Pētera "Lielajā sūtniecībā" cauri Zviedru Vidzemei un Kurzemes hercogistei uz citām Eiropas valstīm (1697-1698). 1700. gadā pieminēts kā galminieks - galda pārzinis (стольник).
Lielā Ziemeļu kara sākumā Bestuževs piedalījās kaujās kā Simbirskas vaivads (1701). 1705. gadā cars Pēteris viņu iesaistīja diplomātiskā dienestā un nosūtīja uz Vīnes un Berlīnes galmiem. Viņa dēli Mihails un Aleksejs 1708. gadā tika nosūtīti mācīties uz Kopenhāgenu un Berlīni. Pēc Rīgas ieņemšanas 1710. gadā Pēteris I, vēloties saradoties ar Eiropas valdnieku dzimtām, 31. oktobrī izprecināja Annu Prūsijas karaļa krustdēlam, Kurzemes un Zemgales hercogam Frīdriham.
Pēc hercoga nāves un viņa atraitnes ierašanās Jelgavā P. Bestuževu 1712. gadā nozīmēja par Kurzemes hofmeistaru (galma padomnieku), bet drīz vien nosūtīja diplomātiskā misijā uz Hāgu (1713-1715). Pēc atgriešanās Jelgavā Bestuževu iecēla par galma virspadomnieku, šajā amatā viņš 1717. gadā nesekmīgi veda sarunas ar Saksijas-Veisenfelsas (Sachsen-Weißenfels) hercogu, bet 1718. gadā ar Brandenburgas markgrāfu par Kurzemes hercoga atraitnes Annas izprecināšanu.
Kara beigu etapā 1720. gadā Bestuževam aizliedza iejaukties Kurzemes hercogistes iekšējās lietās un viņam par visu novēroto bija jāziņo Rīgas gubernatoram Aņikitam Repņinam. Kad par Krievijas ķeizarieni 1725. gadā kļuva Katrīna I, Bestuževam uzdeva decembrī ierasties ar Kurzemes hercogieni Pēterburgā, kur varu bija ieguvis feldmaršals Aleksandrs Meņšikovs. 1726. gadā Bestuževs atbalstīja Saksijas Morica ievēlēšanu par Kurzemes hercogu, kas nepatika A. Meņšikovam. Tāpēc Bestuževu atsauca no amata, un uz jaunā Krievijas ķeizara Pētera II kronēšanu Pēterburgā kopā ar Kurzemes hercogieni ieradās Ernests Johans Bīrons. 1728. gadā Bestuževu apcietināja un aizveda uz Pēterburgu.
Kad 1730. gada aprīlī par Krievijas ķeizarieni kronēja Kurzemes hercogieni Annu, viņa Bestuževu iecēla par Ņižņijnovgorodas gubernatoru, bet ķeizarienes favorīts Ernests Johans Bīrons panāca viņa atcelšanu no amata. Līdz 1737. gadam Bestuževs bija izsūtījumā savā lauku īpašumā, bet pēc ķeizarienes Annas nāves un reģenta Bīrona apcietināšanas ķeizariene Elizabete Bestuževam atļāva atgriezties Pēterburgā un 1742. gadā iecēla viņu grāfa kārtā. Miris 1743. gadā.
Šūpoles (glezna)

Glezna

Gleznā attēlota eleganta jauna sieviete šūpolēs. Krūmos slēpjas un viņu vēro smaidošs jauns vīrietis, viņa skatu punkts ļauj viņam ieskatīties zem plīvojošajiem svārkiem, uz ko viņš norāda ar izstiepto roku, kurā tur cepuri. Smaidošs vecāks vīrs, kurš ēnā gandrīz nav redzams, kustina šūpoles ar virvju palīdzību. Vecākais vīrs visdrīzāk neredz jauno vīrieti. Jaunajai dāmai šūpojoties augšup, viņa pamet labo kāju augšup, liekot viņas smalkajai kurpītei aizlidot gaisā. Dāmai galvā ir cepure. Gleznas malā redzams Kupidons, kurš pielicis pie lūpām pirkstu, vēro notiekošo no attāluma. Zem šūpolēm redzami divi ķerubi. Viens no viņiem skatās noraidoši, bet otrs ar šausmām. Saskaņā ar dramaturga Šarla Kolē memuāriem, kāds galminieks (homme de la cour) bija vaicājis vispirms Gabrielam Fransuā Duajēnam, vai tas varētu uzgleznot viņu un viņa mīļāko. Nejūties komfortabli par šo vieglprātīgo uzdevumu, Duajēns atteicās un ieteica Fragonāru. Galminieks bija pieprasījis viņa mīļākās portretu, sēžot uz šūpolēm, kuras kustina bīskaps, bet Fragonārs uzgleznoja laju.
Šis "vieglprātīgās" glezniecības stils drīz kļuva par mērķi Apgaismības filozofu kritikai, kurš pieprasīja nopietnu mākslu, kas parādītu cilvēka cēlumu.

Īpašnieki

Gleznas pirmais īpašnieks ir neskaidrs. Skaidra īpašnieku vēsture sākas tikai ar nodevu iekasētāju M.-F. Menažu de Presiņī, kurš nomira 1794. gadā un gleznu konfiscēja revolucionāru valdības pārstāvji. Iespējams, ka tā vēlāk piederēja marķīzam de Razēnam de Sanmarkam un pavisam droši franču valstsvīram Šarlam de Monrī. Pēc viņa nāves 1865. gadā to Parīzes izsolē nopirka Hertfordas lords Ričards Seimūrs-Konvejs, Vollesa kolekcijas dibinātājs.
Kur tu skriesi, vanadziņi

Kur tu skriesi, vanadziņi ir populāra latviešu tautasdziesma Jurjānu Andreja apdarē, kas pirmo reizi atskaņota Trešajos Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas svētkos 1888. gadā.
Kora dziesmas melodijā autors izmantojis hromatizētas piebalsis ar tonālām novirzēm.
Valmieras rajons

Izveide un reorganizācija

1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Valmieras apriņķis tika sadalīts Rūjienas un Valmieras rajonos. 1952. - 1953. gadā Valmieras rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 1959. gadā Valmieras rajonam pievienoja Rūjienas rajonu. No 1962. līdz 1967. gadam Valmieras rajonam bija pievienots Limbažu rajons. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Valmieras rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

Ciemi

Bērzaines - Brenguļu - Burtnieku - Dikļu - Ipiķu - Jeru - Kauguru - Kocēnu - Ķoņu - Lodes - Matīšu - Naukšēnu - Ramatas - Rencēnu - Sēļu - Skaņkalnes - Vaidavas - Valmieras - Vecates - Vilpulkas

Pagasti

Bērzaines pagasts - Brenguļu pagasts - Burtnieku pagasts - Dikļu pagasts - Ipiķu pagasts - Jeru pagasts - Kauguru pagasts - Kocēnu pagasts - Ķoņu pagasts - Lodes pagasts - Naukšēnu pagasts - Ramatas pagasts - Rencēnu pagasts - Sēļu pagasts - Skaņkalnes pagasts - Vaidavas pagasts - Valmieras pagasts - Vilpulkas pagasts - Zilākalna pagasts
Canyon Bicycles

Uzņēmuma vēsture

1985. gadā Romans Arnolds ar brāli Franku Arnoldu (kurš vairs nav iesaistīts uzņēmuma darbībā) nodibināja uzņēmumu Radsport Arnold ar mērķi nodarboties ar riteņbraukšanas rezerves daļu piegādi. Pirmie Canyon markas velosipēdi parādījās 1996. gadā.
Uzņēmums savus velosipēdus pārdod internetā bez starpniekiem.
Roberts Nilsons

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Nilsons uzsāka 2001. gadā, kad debitēja Allsvenskan līgas klubā Leksand IF. Jau sākot ar nākamo sezonu klubs spēlēja Zviedrijas Elitsērijā. Zviedrijā Nilsons turpināja spēlēt līdz 2004.—05. sezonas izskaņai.
2005. gada vasarā Nilsons pievienojās NHL klubam Ņujorkas "Islanders", kas uzbrucēju bija izvēlējusies 2003. gada NHL draftā. "Islanders" rindās Nilsonam neizdevās nostiprināties līgā, jau 2006.—07. sezonā tiekot aizmainītam uz Edmontonas "Oilers" vienību. Tajā Nilsons spēlēja līdz 2010. gada vasarai, kad hokejista līgums tika izpirkts.
Pēc tam, kad Nilsona līgums ar "Oilers" tika pārtraukts, hokejists pievienojās Ufas "Salavat Julajev" rindām, 2010.—11. sezonā kopā ar komandu izcīnot arī Gagarina kausu. Gadu vēlāk hokejists pārcēlās uz citu KHL klubu - Ņižņijnovgorodas "Torpedo". Tā rindās Nilsons tika atzīts par februāra labāko līgas uzbrucēju.
2013. gada vasarā Nilsons noslēdza trīs gadu līgumu ar Šveices hokeja līgas vienību Cīrihes "Lions".
Zviedrijas izlases rindās spēlējis 2008. un 2011. Pasaules čempionātos, 2011. gadā izcīnot arī sudraba medaļas.
Heliodors Jozāns

Biogrāfija

Heliodors Jozāns piedzima 1888. gada 27. maijā Ružinas pagastā. Beidzis pamatskolu, tālāko izglītību ieguva pašmācības ceļā.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no Latgales Zemnieku partijas saraksta. Amatā bija līdz 1922. gadam. Jozāns Daugavpilī līdz 1924. gadam strādāja par miertiesnesi. No 1924. līdz 1925. gadam bija notārs.
Miris 1925. gada 29. maijā Daugavpilī. Apglabāts Daugavpils kapos.
Sarkanlapiņu atmatene

Taksonomija

Daļa avotu, īpaši Austrumeiropā, uzskata, ka tā ir viena suga ar ārēji ļoti līdzīgo sīko atmateni Agaricus comtulus, taču galvenie avoti šo hipotēzi neatbalsta. Pastāv arī šī viedokļa apgrieztais variants, ka sīkā atmatene ir sarkanlapiņu atmatenes forma Agaricus rusiophyllus var. comtulus. Dažādu sugu viedokļa atbalstītāji norāda uz to, ka sarkanlapiņu atmatene parasti veido cistīdas, bet sīkā - ne. Latvijas Mikologu biedrības Latvijā atrasto sēņu sugu sarakstā šīs sugas tiek atzītas par atsevišķām. No sēņotāja viedokļa šim strīdam ir tikai zinātniska nozīme.

Augšanas apstākļi

Augsnes saprofīte. Aug no jūlija līdz oktobrim parkos, dārzos, jauktos mežos un mežu pļavās.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.

Līdzīgās sugas

Sarkanlapiņu atmatene pieder pie sīko atmateņu grupas (Minores), pie kurām Latvijā vēl pieder sīkā atmatene, kuras ārējās pazīmes praktiski sakrīt, smiltāju atmatene, kuras cepurīte arī pelēcīgi balta, taču tā atrodama smilšainās augsnēs, un vīnsarkanā atmatene, kuras cepurīte vidū klāta sīkām zvīņām ar violetu nokrāsu, vēlāk kļūstot purpursarkani šķiedraina. Visas mazās atmatenes, ar kurām Latvijā šo sugu praktiski var sajaukt, ir ēdamas. Mušmires atšķiras no atmatenēm ar savām vienmēr baltajām lapiņām.