google/wiki40b huggingface dataset:
Ingmārs Līdaka

Izglītība

1984. gadā I. Līdaka pabeidza Vecumnieku vidusskolu. No 1984. līdz 1989. gadam studējis Latvijas Valsts universitātes Bioloģijas fakultātē, ko nepabeidza. 2004. gadā Latvijas Universitātes Pedagoģijas un psiholoģijas fakultātē ieguva profesionālo augstāko izglītību pirmsskolas skolotāja specialitātē.

Profesionālā darbība

1989. gadā I. Līdaka uzsāka darbu Rīgas Zooloģiskajā dārzā. Sākotnēji viņš bija Izglītības un informācijas nodaļas lektors un jaunākais zinātniskais līdzstrādnieks, bet 1992. gadā kļuva par nodaļas vadītāju. Tajā pašā gadā sācis veidot sižetus televīzijas raidījumiem, piemēram, "Vides fakti", "Zoooāze" u.c. Vairāku mācību filmu autors un operators. Kopš 1990. gadiem ir vairāku dabas biedrību biedrs un vadītājs.

Politiskā darbība

1995. gadā I. Līdaka iestājās Latvijas Zaļajā partijā. Kandidēja 2001. gada Rīgas domes vēlēšanās no Latvijas Zaļās partijas un tika ievēlēts Rīgas domē. Vēlāk kopā ar pārējiem LZP frakcijas biedriem pievienojās Zaļo un Zemnieku savienības frakcijai. 2005. gadā kandidēja jaunā sasaukuma domes vēlēšanās, taču ZZS saraksts nepārvarēja 5% barjeru. 2006. gadā I. Līdaka kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās un tika ievēlēts 9. Saeimā. Bija ZZS frakcijas vadītāja Augusta Brigmaņa vietnieks. Sākotnēji darbojies Agrārās, vides un reģionālās politikas komisijā, kā arī Publisko izdevumu un revīzijas komisijā. Vēlāk pirmā tika pārsaukta par Tautsaimniecības, agrārās, vides un reģionālās politikas komisiju. 2009. gadā I. Līdaka kandidēja Rīgas domes vēlēšanās un bija ZZS kandidāts domes priekšsēdētāja amatam, taču saraksts atkal nepārvarēja procentuālo barjeru un politiķis turpināja darboties Saeimā.
2009. gada 15. oktobrī, Saeimas sēdes laikā izskatot likumprojektu "Latvijas valsts karoga likums", I. Līdaka zaudēja savaldību un savas runas laikā deputātam Nikolajam Kabanovam no tribīnes uzkliedza: "Aizver muti!", tā reaģējot uz skaļām deputātu sarunām runas laikā. Tas kļuva par populāru teicienu.
2010. gadā I. Līdaka kandidēja Saeimas vēlēšanās, tika ievēlēts 10. Saeimā no Vidzemes vēlēšanu apgabala. Darbojas Tautsaimniecības, agrārās, vides un reģionālās politikas komisijā, kā arī Publisko izdevumu un revīzijas lietu komisijā. 2011. gadā notikušajās Valsts prezidenta vēlēšanās I. Līdaka bija balsu skaitīšanas komisijas priekšsēdētājs. 2011. gada ārkārtas Saeimas vēlēšanās ievēlēts 11. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības, tāpat arī 2014. gadā ievēlēts 12. Saeimā. 2016. gadā I. Līdaka tika ievēlēts par Latvijas Zaļās partijas līdzpriekšsēdētāju.
2018. gada martā tika apstiprināts Rīgas Zooloģiskā dārza valdes priekšsēdētāja amatā, pēc kā nolika Saeimas deputāta mandātu.

Privātā dzīve

Ingmārs Līdaka ir dzimis 1966. gada 13. augustā Vecumniekos. Viņš ir precējies, ir divi bērni — meita Daija un dēls Rūdolfs. Dzīvo Vecumnieku pagastā.
Heliodors

Heliodors (no grieķu helios — "saule" un dorea — "dots") (zelta berils) ir zeltaini dzeltens, caurspīdīgs minerāla — berila paveids. Senāks nosaukums ir zelta berils, taču, kopš 1912. gada tirdzniecībā par heliodoriem sāka dēvēt zeltainus berilus no Rosingas Namībijā un neilgā laikā šo terminu sāka attiecināt uz visiem zeltainas krāsas beriliem.
Flyleaf

New Horizons un izmaiņas sastāvā (2011—)

2011. gada februārī grupa sāka darbu pie jaunā albuma veidošanas.
2012. gada 1. jūnijā apvienība caur Twitter paziņoja, ka jaunākā albuma un arī tā pirmā singla nosaukums ir New Horizons. Singls pirmatskaņojumu 'piedzīvoja' 2012. gada 1. augustā un klajā tika laists caur iTunes 2012. gada 21. augustā.
2012. gada 4. septembrī, Leisijas Sturmas dzimšanas dienā Flyleaf klajā laida New Horizons singla video. Video klipā fonā arī bija redzama Flyleaf skaņu montiera Riča Keldvela fotogrāfija, kurš 2012. gada aprīlī gāja bojā traģiskā autoavārijā.
Flyleaf arī klajā laida singlu Call You Out, 2012. gada 25. septembrī. Apvienība vēlāk paziņoja, ka albuma izdošanas laiks būs 2012. gada 30. oktobris.
2012. gada 22. oktobrī apvienība paziņoja par solistes Leisijas Sturmas aiziešanu no grupas. Peta Sīlsa rakstītajā paziņojumā teikts, ka Sturmas vietu aizņems bijušās rokgrupas Vedera dalībniece Kristena Meja. Sturma ir teikusi: "Tā ir bijusi teju vai svētība būt Flyleaf sastāvdaļai visus šos 10 gadus un uzstāties ar šiem četriem apbrīnojamajiem cilvēkiem un visu Flyleaf komandu, kuru esmu iemīlejusi gluži kā savu ģimeni.[...] Esmu ļoti priecīga, ka puiši turpinās uzstāties un rakstīt mūziku..."
Romas karalis

Romas karalis (angļu: The King of Rome) bija sacīkšu balodis, kurš 1913. gadā uzvarēja 1001 jūdzes (1611 km) sacensībās no Romas, Itālijā, uz Angliju. Deivs Sadberijs (Dave Sudbury) sarakstīja par viņu dziesmu un arī grāmatu. Pazīstamākais dziesmas izpildījums pieder Džūnai Teiborei (June Tabor).

Balodis

Baložu tēviņa apspalvojums bija zilganpelēks, tā gredzena numurs – NU1907DY168. Baloža īpašnieks un audzētājs Čārlijs Hadsons (Charlie Hudson, dzimis 19. gadsimta 70. gadu sākumā, miris 1958. gada 13. martā 84 gadu vecumā) dzīvoja Brook Street 56, Derbijā (adrese vairs nepastāv, 52.9265°N 1.4855°W). Tiek minēts, ka 1904. gadā viņš bija uzsācis dalību baložu sacensības. Tajā laikā viņš bija Derby Town Flying Club prezidents un mantzinis. Viņš arī rakstīja par baložu sacensību jautājumiem Derby Evening Telegraph. Pēc baloža nāves tā ķermenis tika nodots Derbijas muzejam un mākslas galerijai (Derby Museum and Art Gallery), kur tā izbāzenis tiek glabāts ar piekļuves numuru DBYMU.1946/48. Kopš 2011. gada viņš ir ekspozīcijā, bet pirms tas bijis izstādīts arī citur, tai skaitā Walsall Museum Volsolā un Wollaton Hall Notingemā.

Dziesma

Par Romas karali un tā īpašnieku ir sarakstīta dziesma un grāmata, kuras autors ir Deivs Sadberijs. Tajā stāstīts, ka lielo sacensību dienā sacēlās vētra un tūkstošiem putnu tika aiznesti prom un neviens tos nav vairs redzējis, norādot uz briesmām, kas varēja skart baložu sacensības.
Pazīstamākais dziesmas izpildījums pieder Džūnai Teiborei. 20. gadsimta 80. gadu beigās viņa bija konkursa tiesnese, kurā ar šo dziesmu uzstājās Deivs Sadberijs (konkursā viņš ieguva ceturto vietu). 1988. gadā viņa ierakstīja šo dziesmu savā albumā "Aqaba". Šī konkursa finālists Braiens Maknīls (Brian McNeill) teica, ka "Romas karalis" bija par galvas tiesu pārāks par citām dziesmām, kuras tajā vakarā tika izpildītas, un bija pelnījis uzvaru.
Pēc tam arī Braiens Maknīls ir izpildījis šo dziesmu kopā ar Jeinu Makintošu (Iain MacKintosh). Dziesmas dzīvais izpildījums ierakstīts viņa 2000. gada albumā "Live and Kicking".
1994. gadā amerikāņu tautas dziedātājs Vans Gilberts (Vance Gilbert) ierakstīja šo dziesmu albumā "Edgewise". Savukārt 2004. gadā kanādiešu tautas mūziķis Garners Rodžers (Garner Rogers) ierakstīja šo dziesmu albumā "Summer Lightning". Grupa "Half Man Half Biscuit" arī ierakstīja savu dziesmas versiju, kura tā arī netika izdota.

Grāmata

Deiva Sadberija dziesmas vārdi tika izdoti 32 lapu biezā grāmatā, kuru ilustrējis Hanss Saefko (Hans Saefkow).
Drū Dautijs

Spēlētāja karjera

2008. gada NHL draftā viņu Losandželosas "Kings" izraudzījās ar kopējo 2. kārtas numuru. Pirms tam aizvadīja teicamu karjeru Ontārio hokeja līgā.
Debijas sezonā NHL viņš tika iekļauts līgas simboliskajā debitantu pirmajā izlasē. 2011.—2012. gada sezonā "Kings" sastāvā izcīnījis Stenlija kausu. Divus gadus vēlāk kopā ar "Kings" kļuva jau par divkārtēju Stenlija kausa ieguvēju. 2015.—16. gada sezonā kā līgas labākais aizsargs Dautijs ieguva Džeimsa Norisa balvu.
Kanādas hokeja izlases sastāvā izcīnījis zelta medaļas 2010. un 2014. gadu Olimpisko spēļu turnīros, 2014. gadā tiekot iekļauts arī turnīra simboliskajā izlasē. Izcīnījis zeltu arī 2008. gada Pasaules čempionātā junioriem un sudrabu 2009. gada Pasaules čempionātā.
Netišina

Vēsture

Netišina vēstures dokumentos pirmoreiz minēta 1542. gadā kā ciems Polijas karaļa Sigismunda II vēstulē. Piederējusi dažādām augstmaņu dzimtām; visilgāk (1690-1856) Jablonovskiem. 1872. gadā atvērta pirmā skola. 1936. gadā uzbūvēta hidroelektrostacija. 1975. gadā Netišina tiek izraudzīta par Hmeļnickas atomelektrostacijas būves vietu. Būvniecība uzsākta 1981. gadā. 1984. gadā Netišinai piešķirts pilsētas statuss. 1987. gadā nodots ekspluatācijā AES pirmais bloks, bet 1990. gadā pie 95% elektrostacijas gatavības Ukrainas valdība ievieš atomelektrostaciju būvniecības moratoriju. Moratorijs atcelts 1993. gadā, bet elektrostacijas būvniecība pabeigta 2004. gadā.
Latvijas Lauksaimniecības universitātes Meža fakultāte

Vēsture

1919. gada 8. augustā Rīgas politehniskā institūta Reorganizēšanas komisijas pirmajā sēdē bija nolemts Agronomijas fakultāti papildināt ar meža zinību nozari.
Otrā Latvijas augstskolas studiju gadā pie Lauksaimniecības (tā pārdēvēja Agronomijas fakultāti) fakultātes atvēra mežkopības nodaļu, kura tad arī kļuva par tagadējās Meža fakultātes priekšteci.
1920. gada novembrī docenti A. Kalniņš un E. Ostvalds, lektori F. Kīglers un B. Jurevics nolasīja pirmās lekcijas meža zinībās.
Jau 1925. gadā bija izstrādāts projekts par patstāvīgas Mežsaimniecības fakultātes organizēšanu, taču to realizēja tikai 1939. gadā, kad fakultāti izveidoja jaundibinātās Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas sastāvā uz LU mežkopības nodaļas bāzes.
Pirmajā, t.i., 1939./40. studiju gadā Jelgavā Mežsaimniecības fakultātē strādāja 20 mācību spēki un to palīgi: profesori A. Kalniņš un R. Markus; vecākie docenti P. Galenieks, A. Teikmanis, N. Zemītis; docenti J. Biķis, V. Eihe, A. Tauriņš; ārštata docenti R. Siksna, N. Transehe; vecākie asistenti un privātdocenti A. Rozēns, V. Lange, E. Roze, R. Liepiņš, P. Šreinerts (Sarma); asistenti A. Bergmanis, R. Indāns, V. Lange; jaunākie asistenti P. Mūrnieks, F. Neilands un E. Pogainis.
1944. gada jūlijā, pilij nodegot, fakultāte Jelgavā beidza pastāvēt un to atjaunoja Rīgā tā paša gada rudenī jau kā Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas fakultāti.
1949. gadā atvēra mežtehnikas fakultāti mežizstrādes inženieru un kokapstrādes inženieru tehnologu sagatavošanai.
1957. gadā Mežsaimniecības un mežtehnikas fakultāte pārcēlās uz Jelgavu un izvietojās tās līdzšinējās telpās - Akadēmijas ielā 11. Fakultātes mācību darbnīcas izvietojās Dobeles ielā 41.
No 1991. gada fakultātei dots jauns nosaukums un tagad tā ir Meža fakultāte. Fakultātes sastāvā bija 4 katedras: Mežkopības, Meža izmantošanas, Kokapstrādes un Darba vides, taču vēlāk tika apvienotas Meža izmantošanas un Darba vides katedras.
Kšištofs Jakubovskis

Biogrāfija

Daudzkārtējais Polijas jauniešu šaha čempionātu medaļists dažādās vecuma grupās: sudrabs - 1993. gadā (U10), 2002. gadā (U20), bronza - 1995. gadā (U12), 2000. gadā (U18), 2001. gadā (U18). Tāpat izcīnījis medaļas Polijas jauniešu komandu šaha čempionātos un Polijas jauniešu čempionātos ātrajā šahā. 1999. gadā izcīnījis sudrabu Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Daudzkārtējais Polijas šaha čempionātu finālu dalībnieks, tāpat sekmīgi piedalījies Polijas komandu šaha čempionātos, kuros izcīnījis zelta individuālā vērtējumā (2008) un sudrabu komandu vērtējumā (2000, 2001). 2001. gadā Avilesā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā. 2005. gadā uzvarējis B turnīrā Gausdal Classics (Norvēģija) šaha festivālā. 2006. gadā uzvarējis Brno starptautiskajā šaha turnīrā. 2014. gadā dalījis 2. vietu Rumānijas pilsētas Aradas starptautiskajā šaha turnīrā Banca Feroviara Open (uzvarējis Aleksandrs Mista).
Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Jakubovskim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2009. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Personīgā dzīve

2016. gadā apprecējies ar Polijas šaha meistari Annu Gasiku.
Jānis Ķepītis

Dzīvesgājums

Dzimis 1908. gada 2. janvārī Trikātas pagasta "Jaunā krogā" skolotāja un veikalnieka Mārča (Mārtiņa) Ķepīša un viņa sievas Emmas, dzimušas Viduces, ģimenē kā jaunākais dēls. Kad Jānim bija četri gadi, ģimene pārcēlās uz Valmieru, kur viņa tēvs strādāja par grāmatvedi un māte par šuvēju. Mācījās Valmieras Pakalniņa pagastskolā, tad Valmieras ģimnāzijā un līdztekus Valmieras mūzikas skolā apguva klavierspēli. Pēc skolas beigšanas 1926. gadā bija Valmieras Svētā Sīmaņa baznīcas ērģelnieks.
Studēja Latvijas konservatorijā, beidza Jāzepa Vītola kompozīcijas klasi (1931), Paula Šūberta klavieru klasi (1932) un Jāņa Mediņa diriģēšanas klasi (1934). Papildinājās klavierspēlē Parīzē pie R. Kazadezī un Vīsbādenē pie V. Gizekinga. 1933. gadā apprecējās ar Salliju Bērziņu, viņu ģimenē piedzima bērni Ināra (1936) un Andris Jānis (1940).
Strādāja par koncertmeistaru Latvijas Radio (1934–1952), Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 18. jūnijā Trikātas baznīcā salaulājās ar dziedātāju Elvīru Volšteini (1912–1990). Viņu ģimenē piedzima dēli Andulis (1945), Egils (1948–2001), Uldis (1953).
Pēc kara beigām Jānis Ķepītis bija Latvijas Valsts konservatorijas profesors Kameransambļa klasē (1945–1984), vasarās saimniekoja mantotajās "Vecķepīšu" mājās.
Miris 1989. gada 9. augustā, apglabāts Baltezera kapos.

Darbi

Uzrakstījis 6 simfonijas, 2 operas un 2 baletus, 3 vijoļkoncertus, 7 kamermūzikas trio skaņdarbus, kantātes, skaņdarbus pūšamajiem un stīgu instrumentiem, dziesmas bērniem, tautasdziesmu apdares, 5 latviešu tautasdejas simfoniskā orķestra pavadījumā.
Nikolajs Jaunzemis

Biogrāfija

Ar šahu sācis aizrauties skolas gados un drīzumā izvirzījies Latvijas labāko jauno šahistu skaitā. 1937. gadā Rīgas Valsts 1. ģimnāzijas komandas sastāvā kopā ar Igoru Ždanovu un Georgu Šiliņu uzvarējis Latvijas skolēnu komandu šaha čempionātā. 1938. gadā pēc Rīgas Valsts 1. ģimnāzijas beigšanas iestājies Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātē, kur apguvis klasiskā filoloģiju. Paralēli turpinājis aktīvi piedalīties šaha turnīros. 1941. gada decembrī uzvarējis studentu biedrības Universitātes Sports rīkotajā šaha turnīrā studentiem. 1942. gadā uzvarējis Latvijas meistarības izcīņā šaha ātrspēlē. 1943. gada augustā Majoros Arodbiedrību Centrālās savienības "Atpūta un dzīves prieks" meistarsacīkstēs šahā dalījis 3.-5. vietu (turnīrā uzvarējuši Alfrēds Krūmiņš un Elmārs Zemgalis). 1943. gadā piedalījies arī Latvijas meistarsacīkstēs šahā, kurās ierindojies 7. vietā.
Otrā Pasaules kara laikā 1944. gadā devies bēgļu gaitās. Saskaņā ar Valdemāra Zemīša informāciju darbā Encyclopedia of Latvian Chessplayers ("Latvijas šahistu enciklopēdija") 1945. gada sākumā gājis bojā aviācijas uzlidojuma laikā Breslavā.
Suņa sirds

Stāsta tapšana un publicēšana

Mihails Bulgakovs sarakstīja garo stāstu "Suņa sirds" Maskavā 1925. gada janvārī—martā. Bulgakovs savu darbu nolasīja literārā sanāksmē biedrībā Никитинские субботники. Lielākā daļa publikas to uzņēma atzinīgi. Taču ОГПУ tika uzrakstīts ziņojums, ka stāsts ir naidīgs padomju varai. Stāstu izskatīja Politbiroja loceklis Ļevs Kameņevs un deva atsauksmi, ka stāstu nedrīkst publicēt. 1926. gada maijā ОГПУ darbinieki ieradās Bulgakova dzīvoklī un veica kratīšanu. Tika izņemti abi stāsta mašīnraksta eksemplāri. Rakstnieks tos atguva tikai vairāk nekā pēc trim gadiem, ar Maksima Gorkija atbalstu. Bulgakovs vairs nemēģināja stāstu publicēt. Tikai 25 gadus pēc viņa nāves 1960. gadu vidū Bulgakova atraitne nodeva stāstu pašizdošanai mašīnrakstā, tā saucamajā "Samizdatā" (Самиздат). 1966. gadā vairāki tūkstoši pašizdotu eksemplāru izplatījās Padomju Savienības teritorijā, bet 1968. gadā stāsts tika publicēts Frankfurtē un Londonā, kā arī vēlāk tulkots daudzās rietumvalstu valodās. Padomju Savienībā turpināja konfiscēt "Samizdata" eksemplārus vēl 20 gadus. Tikai 1987. gadā stāsts tika publicēts krievu valodā oficiālā izdevumā, žurnālā Знамя.

Sižets

Stāsta darbība norisinās Maskavā 1924. gada decembrī. Talantīgs ķirurgs, profesors Filips Preobraženskis, nodarbojas ar pētījumiem par organismu atjaunošanās iespējām. Viņš iecerējis veikt unikālu eksperimentu — pārstādīt sunim cilvēka hipofīzi un dzimumdziedzerus. Operācijai tiek izvēlēts klaiņojošs suns, nosaukts par Šariku. Operācija izrādās tik veiksmīga, ka suns pamazām sāk pārvērsties par cilvēku. Profesors demonstrē sava eksperimenta rezultātus kolēģiem. Bet drīz jau Šarikam sāk izpausties orgānu donora, dzērāja un rupja cilvēka Kļima Čugunkina īpašības. Bez tam Šariku ietekmē arī komunistiskais aktīvists, mājas komitejas priekšsēdētājs Švonders. Viņš izsniedz Šarikam dokumentu uz Poligrāfa Šarikova vārda, iekārto darbā pie klaiņojošo dzīvnieku ķeršanas, piespiež profesoru pierakstīt Šarikovu savā dzīvoklī. Šarikovs izveicīgi veido karjeru, pieprasa sev lielākas tiesības, uzvedas rupji, raksta sūdzības par profesoru valsts iestādēm, draud ar revolveru. Beigās profesoram kopā ar palīgu Bormentālu izdodas Šarikovu savaldīt un vēlreiz operēt. Šoreiz pacienta galvā tiek ievietota suņa hipofīze, un drīz vien viņš atkal kļūst par suni Šariku.
Metāns

Izmantošana

Metānu plaši lieto kā kurināmo. Metāns ir galvenā dabasgāzes sastāvdaļa (85-95%). Metāns ir arī vērtīga un lēta izejviela ķīmiskajā rūpniecībā. Metānu lieto kā daudzu vielu rūpniecisko izejvielu, piemēram, ūdeņradis, metanols, etiķskābe, acetanhidrīds, acetilēns, halogēnmetāni (hloroforms, metilēnhlorīds, tetrahlorogleklis un hlormetāns). Tālāk tiek ražots sintētiskais kaučuks, iekšdedzes dzinēju degviela, sintētiskais benzīns, metanols, šķīdinātāji, tipogrāfijas krāsas un gumija. Metānu izmanto arī metināšanā un metālu griešanā.

Drošība

Ja metāns nonāk gaisā un tā saturs ir no 5 līdz 15%, tas kļūst sprādzienbīstams. Tā kā metāns ir bez smakas, tam mēdz pievienot sēru saturošus organiskos savienojumus, lai pēc smakas varētu konstatēt metāna iespējamo noplūdi.
Metāns mēdz uzkrāties arī akmeņogļu raktuvēs. Ja tās netiek vēdinātas, gaiss kļūst sprādzienbīstams. Ir bijuši gadījumi, kad metāna izraisīta sprādziena rezultātā ir ieguvušas raktuves un paņemtas cilvēku dzīvības.
Opočka

Vēsture

Opočka dibināta kā pils 1414. gadā, kas tika uzcelta Vītauta Dižā nopostītās Koložes pils vietā (atradās 11 kilometrus uz austrumiem no mūsdienu Opočkas. 1517. gadā Opočka izturēja poļu-lietuviešu aplenkumu Konstantina Ostrožska vadībā. Kas pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā tika nodibināta Pleskavas guberņa, tās centrs līdz 1776. gadam bija Opočka. Šajā laikamposmā Pleskavas guberņā ietilpa arī bijusī Inflantijas vaivadija jeb Latgale.
Smagi cietusi kaujās Otrā pasaules kara laikā. Pilsētas apkaimē cīnījušās arī abas Latviešu leģiona divīzijas.
Kazahstāna

Ģeogrāfija

Kazahstāna ir 9. lielākā valsts pasaulē ar platību 2,7 miljoni kvadrātkilometru un lielākā valsts pasaulē bez jūras robežas.  Robežu kopgarums ir 6846 kilometri ar Krieviju, 2203 kilometri ar Uzbekistānu, 1533 kilometri ar Ķīnu, 1051 kilometrs ar Kirgizstānu un 379 kilometri ar Turkmenistānu. Lielākās pilsētas ir Astana, Almati, Karaghandi, Šimkenta, Atirau un Ustjkamenogorska. Lai arī galvenokārt Kazahstāna atrodas Āzijā, neliela valsts daļa ģeogrāfiski atrodas uz rietumiem no Urāliem Austrumeiropā.
Teritorija plešas no Kaspijas jūras rietumos līdz Altaja kalniem austrumos, no Rietumsibīrijas plašumiem ziemeļos līdz Centrālāzijas oāzēm un tuksnešiem dienvidos. Kazahu stepe aizņem trešo daļu valsts teritorijas ar platību 804 500 kvadrātkilometri. Tā ir pasaulē lielākais sausās stepes reģions. Stepei raksturīgas lielas platības ar pļavām un smilšainiem reģioniem. Svarīgākās upes un ezeri ir Arāla jūra, Ili, Irtiša, Išima, Urāla, Sirdarja, Čarina un tās aiza, Balhašs un Zaisans.
Klimats ir kontinentāls, ar siltām vasarām un aukstām ziemām. Nokrišņu daudzums mainās starp auglīgiem un neauglīgiem apstākļiem.
Kazahstānā atrodas Baikonuras kosmodroms, kurš atrodas Krievijas Federālās Kosmiskās aģentūras pārvaldē.
Melnais lori

Izskats

Ķermeņa garums 32 cm, svars 260 grami. Tēviņi un mātītes ārēji līdzīgi.
Apspalvojums spīdīgi melns, muguras daļā melnīgsnēji zilu toni, kuru nokrāsa katrai pasugai atšķirīga. Astes iekšējās spalvas sarkani dzeltenas, pie pamatnes zilganas. Laukumi ap acīm un pie knābja pamatnes melni, kaili.
Melnais lori ir viens no retajiem papagaiļu pasaules pārstāvjiem, kura apspalvojums ir gandrīz pilnībā melns.

Izplatība

Apdzīvo Domberai, Oninas un Bomberai pussalas Jaungvinejas rietumu daļā, kā arī vairākas blakus esošās Radža Ampata salas — Salavati, Batantu un Misoolu.

Dzīvesveids un barība

Apdzīvo tropu lietus mežu nomales, piekrastes savannas, zālainas savannas, mangroves, purvainas vietas, pat atklātus panīkušus kaļķakmeņu mežus. Pārtiek no augļiem, ziediem, putekšņiem, arī kukaiņiem un to kāpuriem.

Ligzdošana

Perējumā parasti 2 olas. Perēšanas ilgums 24—25 dienas. Jaunie putnēni apspalvojas pēc aptuveni 10 nedēļām, kļūst neatkarīgi no vecākiem vēl pēc 6—8 nedēļām.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais mūzikas albums bērniem

Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais mūzikas albums bērniem ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz par labāko mūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā, kas domāts tieši bērniem.
Balva tiek pasniegta katru gadu kopš 1994. gada, izņemot 1996., 1997., 1999. un 2000. gadā.
Bofors L60

Vēsture

Pēc Zviedrijas Jūras spēku pasūtījuma, 1928. gadā pie 40 mm automātiskā zenītartilērijas lielgabala izstrādes ķērās firma Bofors. Jūrnieki nebija apmierināti ar agrāk iepirkto angļu zenītartilērijas lielgabalu Vickers QF Mark II tehniskajiem rādītājiem. Viņi vēlējās lielgabalu, kurš būtu uzticamāks un ar lielāku šaušanas attālumu. Pirmie lielgabala prototipi, kas tika nodoti pārbaudei 1929. gadā, sevi neattaisnoja. Tikai 1932. gadā izgatavotie lielgabali atbilda nepieciešamajām prasībām un tika piedāvāti pasūtītājiem.
Sakarā ar to, ka Zviedrijas flote izmantoja mazāka kalibra zenītartilērijas lielgabalus, par pirmo L60 pasūtītāju kļuva Nīderlandes Jūras spēki, kuri novietoja 5 pāru lielgabalus uz vieglā kreisera "De Roiter" (De Ruyter). Vēlāk Nīderlandes Jūras spēki iepirka vēl vairākus šī tipa lielgabalus, kurus tāpat novietoja uz kuģiem, turklāt Nīderlandes firma "Hazemeijer" (Hazemeyer) izgatavoja speciālu lielgabalus stabilizējošu lafeti. 1930. gadu beigās šis bija vispilnīgākais tuvas darbības zenītartilērijas lielgabals.
1935. gadā sākās L60 sauszemes versijas ražošana. Pirmā šo lielgabalu pasūtīja Beļģija, vēlāk lielgabali tika piegādāti arī Polijai, Norvēģijai, Somijai, Latvijai, kā arī zviedru armijai.

Lietošana mūsdienās

Lai gan vēlāk L60 tika nomainīts ar uzlabotu modeli L70, L60 lielgabals bija viens no izplatītākajiem zenītartilērijas lielgabaliem līdz pat 1980. gadiem. Bofors L60 lielgabals vēl joprojām tiek izmantots lidmašīnās Lockheed AC-130 šaušanai pa sauszemes mērķiem.
Oto fon Mirbahs

Dzīvesgājums

Dzimis 18. gadsimta beigās  Sārcenes muižas (Sahrzen) īpašnieka Kristapa von Mirbaha un viņa sievas Elizabetes, dzimušas fon Bēras, ģimenē. 1808. gadā viņš Neretas baznīcā apprecējās ar Frederīki fon Orgīsu-Rūtenbergu (Orgies, genannt Rutenberg).   
Darbojās dažādos Kurzemes bruņniecības amatos, 1812. gada kara laikā bija Grobiņas apriņķa maršals (1811-1814), vēlāk Aizputes apriņķa maršals (1818-1824), vēlāk Jelgavas apriņķa maršals (1824-1851).     
Līdztekus viņš nodevās vēstures studijām, 1835. gadā publicēja epistolāra stila darbu par Romas Republikas laika vēstulēm, 1844. gadā laida klajā divdaļīgu sacerējumu par hercoga Jēkaba laika vēstulēm. Sarakstīšanās it kā notiek 1672. — 1677. gadā starp hercoga Jēkaba kanclera Felkerzāma dēliem, no kuriem pirmais dēls Melhiors pavadīja Kurzemes princi Frīdrihu Kazimiru 1672. gada karagājienā ar trīs Kurzemes pulkiem palīgā Nīderlandes Republikai karā pret Francijas karali Luiju XIV (1672–1678), bet otrais dēls Georgs bija hercoga arhivārs Jelgavā. Darbā apkopotas ziņas par hercoga Jēkaba dibinātajām manufaktūrām, Kurzemes kolonijām, tirdzniecības un kara floti.
Miris 1855. gada 6. maijā Jelgavā.

Latviskais tulkojums

Atzīmējot Kurzemes Literatūras un mākslas biedrības 195. gadadienu, Ģ. Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzejs 2010. gadā izdeva Oto fon Mirbaha darba “Briefe aus und nach Kurland während der Regierungsjahre des Herzogs Jakob. Mit Rückblicken in die Vorzeit” pamatīgi saīsināto tulkojumu, kuru veikusi rakstniece Elza Stērste.