google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Lībietis (ārsts)

Dzīves gājums

Dzimis 1885. gada 12. novembrī (31. oktobrī pēc vecā stila) Vecbrenguļu pagasta "Rāmīšu" mājās zemnieka Dāvja Lībieša un Marijas ģimenē. 1888. gadā viņa vecāki pārcēlās uz dzīvi Valkā. Mācījās Valkas pilsētas skolā un Tērbatas reālskolā (1901-1905). Studēja medicīnu Pēterburgas kara medicīnas akadēmijā (1905-1911), pēc kura beigšanas bija Krievijas impērijas 149. kajnieku pulka ārsts, strādāja Brestļitovskas un Varšavas kara slimnīcās.
Pirmā pasaules kara laikā bija dezinfekcijas nodaļas vecākais ārsts, piedalījās kaujās Polijā, Galīcijā, Volīnijā un Lietuvā (1915-1916). 1917. gada februārī viņu iecēla par 2. latviešu strēlnieku brigādes dezinfekcijas nodaļas vecāko ārstu, novembrī par 101. evakuācijas nodaļas Valkas punkta pārzini. Vācu okupācijas laikā 1918. gadā J. Lībietis strādāja par ārstu Valkā, 1918. gada decembrī viņu iecēla par Valkas pilsētas slimnīcas vadītāju un Valkas apriņķa ārstu.
Latvijas brīvības cīņu laikā no 1919. gada februāra viņš bija Sarkanā Krusta Valkas biedrības priekšnieks un slimnīcas pārzinis. Organizēja Ziemeļlatvijas brigādes sanitāro dienestu, 1919. gada maijā-jūlijā bija brigādes ārsts. 1919. gadā Latvijas Pagaidu valdība viņu iecēla par Latvijas diplomātisko pārstāvi Igaunijā. 1920. gadā J. Lībietis darbojās Latvijas—Igaunijas robežkomisijā, bija Latvijas Republikas Satversmes sapulces (1920—1922) loceklis.
1925.-1926. gadā izturēja pārbaudījumus Latvijas Universitātes dr. med. grāda iegūšanai. 1928. gadā J. Lībietis kļuva par Ķemeru sēravotu iestādes direktoru, 1936. gadā pie tās uzbūvēja Ķemeru viesnīcu. Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Zviedriju. Miris 1946. gada 6. novembrī Stokholmā.

Piemiņa

Ķemeru parkā izveidota Jāņa Lībieša aleja.
Vīru dzegužpuķe

Apraksts

Daudzgadīgs, aptuveni 15-50 cm augsts lakstaugs. Gumi veseli, gandrīz apaļi, no kurienes ir ģinta nosaukums: gr. όρχις orchis 'sēklinieks'. Stublājs stāvs, diezgan spēcīgs. Lancetiskas 
lapas sakārtotas rozetē. Viņas var būt bez plankumiem vai plankumainas. Pieziedlapu nav. Ziedi (no 5 līdz 50), sakārtoti skrajā ziedkopā. Ziedi sarkani vai purpurvioleti, retāk balti. Lūpa trīsdaivaina vai kaila, lūpmala bārkstaina. Lūpas pamats gaišāks. Visa lūpa klāta ar punktu zīmējumu. Auglis - stāva, iegarena pogaļa. Latvijā zied no maija vidus līdz jūnijam.

Izplatība

Aug Eiropā, Ziemeļāfrikā un Rietumāzijā.

Biotopi

Aug mitrās, pārmitrās vai sausās, diezgan kaļķainās pļavās, retāk krūmājos. Latvijā vislabāk mitrās, avoksnainās pļavās. Sugu apdraud meliorācija un augsnes rekultivēšana.
Aleksandrs Einhorns

Dzīvesgājums

Studēja Rostokas universitātē. 
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes izveides veiktās baznīcas revīzijas ziņojumā bija minēts, ka "ļaudis dzīvojot tumsībā un māņos, daudzi no viņiem nomirstot nekristīti". Pēc hercoga Gotharda priekšlikuma 1567. gadā Kurzemes landtāgs nolēma celt 70 jaunas luterāņu baznīcas un pie astoņām no tām ierīkot skolas un nabagu mājas. 
Iecelts par Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendentu, Aleksandrs Einhorns izstrādāja Kurzemes un Zemgales hercogistes baznīcas likumus, izmantojot gan sava laika ievērojamāko teologu rakstus, gan arī Rīgas baznīcu nolikumus. Likumi noteica mācītāju iecelšanas un baznīcu vizitācijas kārtību, dievkalpojumu saturu, baznīcas ceremonijas utt. Īpaša uzmanība tika pievērsta darbam nevācu (latviešu) draudzēs. 1570. gadā tika apstiprināta A. Einhorna izstrādātā baznīcas kārtība. Hercogs uzdeva superintendentam un sevišķam baznīcu pārlūkam, mazākais, ik pa diviem gadiem reizi apceļot draudzes, pārklaušināt zemniekus, pārlūkot mācītājus un skolotājus viņu darbībā. "Kurzemes hercogistes baznīcas likumus" pirmo reizi iespieda Rostokā 1572. gadā. 
Miris 1575. gadā Lemgo, tagadējā Ziemeļreinas-Vestfālenes zemē.
Viņa mazdēls Pauls Einhorns bija Kurzemes hercoga Gotharda Ketlera galma mācītājs un Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendents, kas 1649. gadā Tērbatā publicēja pirmo pamatīgo latviešu vēstures grāmatu "Historia Lettica".
Platons

Dzīvesgājums

Platona īstais vārds bija Aristokls. Dzimis 427. vai 428. gadā p. m. ē., 21. maijā kā jaunākais bērns Atēnu aristokrātu Aristona un Periktionas ģimenē. Viņa tēva Aristona sencis bija pēdējais Atikas valdnieks (basilejs) Kodrs, bet mātes sencis bija Solons. 
Iesauku "Platons" (Πλάτων - "platais") viņš ieguva skolā sava lielā auguma un plato plecu dēļ. Studēja filosofiju pie Kratila, bet 408. gadā p.m.ē. iepazinās ar Sokratu un kļuva par viņa skolnieku. Iepazinās arī ar pītagoriešu, Parmenida, Hērakleita u.c. mācībām. 399. gadā p.m.ē. pēc Sokrata nāves apceļoja lielākās helēņu polisas, tad devās uz Ēģipti, Palestīnu, Babiloniju. 389.-387. gados p.m.ē. uzturējās Sicīlijā pie sava drauga Sirakūzu tirāna Dionīsija I. 387. gadā p.m.ē. atgriezās Atēnās, iegādājās nekustamo īpašumu, kurā sāka rīkot ikdienas pārrunas interesentiem par filosofiju ("Platona akadēmiju"). Platons bija divkārtējs olimpiskais čempions pankrationā. Atteicās no ģimenes un pilsoniskā pienākuma precēties un radīt pēcnācējus. Miris 347. gada p.m.ē. 21. maijā.

Zinātniskā darbība

Platona "gudrības meklējumi" filozofiskās domas attīstības vēsturē iezīmē vienu no izejas punktiem. Platonam filozofija nebija tikai abstrakta teoretizēšana, tā saplūda ar viņa paša dzīvi virzībā uz patiesības meklējumiem. Platons filozofiskajiem meklējumiem piedēvēja dziļi ētisku jēgu. Platons uzskatīja, ka filozofēt nozīmē tapt labākām un tādus veidot arī apkārtējos cilvēkus.
Platons lika pamatus panteismam - it viss dabā ir dievišķā piestrāvots. Dievs ir dabā klātesošs. Daba mainās likumsakarīgi un saprātīgi. Aiz tā stāv Dievs.
Eiropas viduslaikos Platona mācību aizēnoja Aristotelis. Tikai Florences koncilā no 1438. līdz 1439. gadam Bizantijas filozofs Gemists Pletons ar to iepazīstināja Kozimo Mediči. Mediči Florencē nodibināja akadēmiju, kurā filozofa Marsilio Fičīno vadībā Platona darbi tika pārtulkoti latīniski.

Uzskatu raksturojums

Izmantodams Sokrata metodi, Platons nonāca pie atzinuma, ka, tā kā cilvēkā jau ir snaudošas zināšanas, tad arī pasaule, kurā mīt cilvēks, drīzāk jāuzskata par ideju kopumu, nevis lietu kopumu. Ideja ir pirmtēls, kas stāv aiz katras lietas. Lietu pasaule ir otršķirīga, atkarīga no ideju pasaules. Arī cilvēks ir duāla būtne, kura materiālā daļa ir ķermenis, bet ideālā daļa - dvēsele. Dvēsele arī ir ideja, mūžīga ideja, bet, iemiesojoties cilvēka ķermenī, tā tiek ierobežota. Tāpēc cilvēkam ir ļoti jāpiepūlas, lai atcerētos to, ko kādreiz dvēsele zinājusi, atrodoties ideju pasaulē. Ķermenis un dvēsele ir viens no otra nošķirti. Dvēsele valda pār ķermeni. Ķermenis dvēseli velk pie zemes, traucē tās izaugsmei. Ķermenis ir dvēseles kaps.
Cilvēks ir ierobežots savā ķermenī, redz tikai patiesības atspulgu. Ierobežotības apziņa dzen cilvēku izzināt, censties saprast, bet vispirms sava ierobežotība ir jāapzinās. Platons uzskata, ka dvēsele sastāv no trim daļām - prāts, griba un iekāre. Prāts cilvēku paceļ, saista ar sākotnējo ideju, pateicoties tam, cilvēks atceras. Prātam pretēja ir iekāre, ķermeniskais pretrunā ar prātu. Pa vidu atrodas griba, no tās atkarīgs, vai cilvēks noslieksies uz prāta vai iekāres daļu.
Spīdzināšana

Spīdzināšana ir darbība, kas tiek veikta ar mērķi nodarīt cilvēkam vai citai dzīvai būtnei fiziskas sāpes vai psiholoģiskas ciešanas. Spīdzināšana var tikt veikta, lai sodītu citu, atriebtos, piespiestu cilvēku sniegt informāciju vai atzīšanos vai vienkārši — baudas gūšanas nolūkos (ļaunuma dēļ).
Spīdzināšanu mūsdienās aizliedz starptautisks likums, virknē valstu ir vietējie likumi pret spīdzināšanu. Spīdzināšana ir uzskatāma par cilvēktiesību pārkāpumu un ir noteikta kā nepieļaujama pēc ANO Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 5. panta. Trešās un ceturtās Ženēvas konvencijas parakstītājvalstis ir oficiāli piekritušas nespīdzināt karagūstekņus. Spīdzināšana ir arī aizliegta īpašā ANO līgumā Konvencija pret spīdzināšanu, ko ir parakstījušas 147 valstis.
Jākobs fon Ikskils

Dzīvesgājums

Jākobs fon Ikskils ir cēlies no senas Vidzemes un Igaunijas baronu Ikskilu dzimtas. Dzimis kā trešais bērns četru bērnu ģimenē 1864. gada 8. septembrī Keblas muižā, tagad Keblaste, Koongas pagasta Mihkli ciemā Igaunijā. Viņa tēvs bija vietējais muižas īpašnieks un politiķis Aleksandrs Rūdolfs Kārlis fon Ikskils (1829—1891), bet māte Sofija Karolīne Paulīne, dzimusi fon Hāna, bija cēlusies no Kurzemes. 
Pabeidzis Tallinas Domskolu, viņš 1884.—1889. gadā studēja zooloģiju Tērbatas Universitātē. Bijis vācbaltu studentu korporācijas Estonia biedrs. Turpināja savus pētījumus dzīvnieku fizioloģijā Heidelbergas Universitātē, ziemas mēnešus pavadot Neapoles zooloģiskajā stacijā un pētot jūras dzīvniekus. Pie profesora Marē (Étienne-Jules Marey) viņš apguva dzīvnieku kustību mērīšanas tehniku ar kinematogrāfa palīdzību. 1899.—1890. gadā viņš Vācu Austrumāfrikā (tagad — Tanzānija) pētīja jūras ežu refleksus. 
1903. gadā Ikskils apprecējās un pārvācās uz dzīvi Heidelbergā, turpinot strādāt pie nervu un muskuļu kairināmības izpētes, par ko 1907. gadā viņš ieguva goda doktora titulu. 
1908.—1909. gadā veica pētījumus Monako un izdeva pirmo grāmatu Umwelt und Innenwelt der Tiere ("Dzīvnieku apkārtējā vide un iekšējā vide"), 1911. gadā turpināja jūras dzīvnieku pētījumus Francijā un Nīderlandē. 
Pēc Pirmā Pasaules kara un Igaunijas Republikas agrārās reformās Jākobs fon Ikskils zaudēja savus īpašumus Igaunijā un 1918. gadā pieņēma Vācijas pilsonību. 1920. gadā publicēja grāmatu Theoretische Biologie ("Teorētiskā bioloģija").
1924. gadā sāka strādāt Hamburgas Universitātes Medicīnas fakultātē par zinātnisko līdzstrādnieku, universitātes akvārija vadītāju. Viņš akvāriju pārveidoja par Vides pētīšanas institūtu un vadīja to no 1925. līdz 1940. gadam, kad pensionējās. 
Otrā pasaules kara laikā 1940. gadā pārcēlās uz Kapri salu, kur mira 1944. gada 25. jūlijā.
1993. gadā Tartu nodibināja Jākoba fon Ikskila centru, kurā veic pētījumus biosemiotikā, teorētiskajā bioloģijā, bioloģijas filosofijā un rīko simpozijus un pavasara skolas.
Ādolfs Osvalds Plamšs

Dzīvesstāsts

Skolā mācījies dzimtajās Cēsīs. Studēja teoloģiju Tērbatas universitātē. Ordinēts 1890. gadā (pēc citiem avotiem 1892. gadā). Strādājis par mācītāju Alūksnē. 1905. gadā kļuva par luterāņu draudzes mācītāju Grodņā, kur kalpoja līdz pat mūža beigām, izņemot Pirmā pasaules kara gadus, kad varasiestāžu deportēts uz Kazaņu, Vjatku un Permu.
Ferrari 125 S

Piekare un rāmis

125 S ir izmantots cauruļu rāmis, kas priekšā aprīkots ar dubulto piekari un šķērsām novietotu lokšņu atsperi un aizmugurējo piedziņas asi. Abi tilti aprīkoti ar hidrauliskajām tumuļu bremzēm.

Dzinējs

125 S ir aprīkots ar Džoakino Kolombo izveidoto 1,5 litru (1497 cm³) V12 dzinēju. Šī dzinēja jauda ir 118 Zs (87 kW) pie 6800 apgriezieniem minūtē ar kompresijas pakāpi 9,5:1. Dzinēja katrai galvai ir viena sadales vārpsta, kas katram cilindram piedzen divus vārstus. Degvielas padevi nodrošina trīs dubultie Weber 30DCF karburatori.
Jānis Rieksts

Dzīvesgājums

Dzimis 1881. gada 21. maijā Iecavas pagasta Kroņmisas muižā. Agri kļuva par bāreni un 1898. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā.
1901. gadā viņš Torņakalnā atvēra savu fotosalonu, bija Rīgas amatnieku biedrības fotogrāfu sekcijas biedrs. 1909. gadā atvēra savu fotosalonu Brīvības ielā 41 (tolaik Aleksandra ielā 17), kur otrajā stāvā iekārtoja fotodarbnīcu un fotogaleriju. Saglabājušies viņa uzņemtie Raiņa, Aspazijas, Dārziņa, Barona, Smiļģa, Poruka, Skalbes, Blaumaņa, Vītola, Rozentāla, Akmentiņas un daudzu citu fotoportreti.
Pēc Otrā pasaules kara strādāja "Rīgas foto" līdz aiziešanai pensijā 1964. gadā.
Miris 1970. gada 21. novembrī Rīgā, apglabāts Meža kapos.
Caurspīdīgā zebrzivtiņa

Izskats

Caurspīdīgā zebrzivtiņa ir ļoti maziņa, tā ir viena no mazākajām karpu dzimtas zivīm, kā arī tā ir viens no mazākajiem mugurkaulniekiem pasaulē. Tās garums ir 9—11 mm, lielākajiem īpatņiem reizēm sasniedzot 12 mm. Par to mazākas ir tikai kūdras purvu zivtiņas (Paedocypris).
Caurspīdīgā zebrzivtiņa ir gandrīz pilnībā caurspīdīga, izņemot acis. Cauri miesai var redzēt mugurkaulu un iekšējos orgānus, tai nav zvīņu, nav taustekļu un nav sānu līnijas. Caurspīdīgajai zebrzivtiņai ir tikai šai sugai raksturīgs liela izmēra melanoforu (ādas dziļāko slāņu melni pigmentētu šūnu) punktējums. Tās ir uz galvas, nosedzot smadzeņu aizmugurējo daļu, uz astes stumbra sānu viduslīnijas, kā arī melanoforas ir uz sāniem un vēdera (melnu punktiņu dubultrinda, kas sākas pie žaunu vāku sadures trīsstūrīša un beidzas pie vēdera spurām).

Uzvedība un barība

Caurspīdīgā zebrzivtiņa mājo vienmērīgi un lēni plūstošās, platās zemieņu upēs, ar maksimālo dziļumu 1 metrs. Ūdeņi šajās upēs ir duļķaini, bagāti ar augu substrātu un dūņām, grunts smilšaina. Tā uzturas kopā ar nelielām karpu un kalnu samu dzimtas (Sisoridae) zivīm. Neskatoties uz savu trauslo izskatu, caurspīdīgā zebrzivtiņa ir plēsīga un barojas ar zooplanktonu. Lielākais dzīvais organisms, kuru tā spēj norīt, ir artēmija (Artemia).

Vairošanās

Caurspīdīgās zebrzivtiņas mātīte dzimumbriedumu sasniedz 2—3 gadu vecumā, kad tās garums ir 10—11 mm. Tā nērš 3—10 ikrus (parasti 3—8). Salīdzinot ar zivs ķermeņa lielumu, ikri ir lieli, 0,3—0,6 mm. Mazuļi ir 2 mm gari un bez mikroskopa nav ieraugāmi.
Ježijs Soltāns

Dzīvesgājums

Dzimis 1913. gada 6. martā Rēzeknes apriņķa Prezmas muižā tās īpašnieka advokāta Vladislava Soltāna un viņa sievas Helēnas, dzimušas Korsakas, ģimenē.  
Latvijas brīvības cīņu laikā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Varšavā, studēja arhitektūru Varšavas Politehniskajā institūtā (1931-1935). Polijas kampaņas laikā iestājās Polijas armijā, pēc tās sakāves nokļuva gūstekņu nometnē, kur pavadīja visu Otrā pasaules kara laiku.  
No gūstekņu nometnes rakstīja vēstules uz Parīzi slavenajam arhitektam Lekorbizjē, kura birojā viņš sāka strādāt pēc kara beigām. 
1949. gadā Soltāns atgriezās Polijā, kur mācīja Varšavas Mākslas akadēmijā un projektēja vairākas celtnes, ieskaitot Polijas paviljonu 1958. gada Pasaules izstādē (EXPO) Briselē.    
1959. gadā viņu uzaicināja mācīt Harvardas Universitātē, kur viņš kļuva par Arhitektūras departamenta vadītāju (1967-1974).
Miris 2005. gadā Keimbridžā.
100 Debija

Vēsture

Grupa tika dibināta 1993. gadā un pirmo uzstāšanos piedzīvoja 1993. gada 3. jūlijā Ogres estrādē, kur izpildīja grupas Jumprava dziesmu "Vēlreiz" jaunā aranžējumā. Septiņu darbības gadu laikā grupa izdeva 5 albumus, Latvijā sasniedza 100 000 eksemplāru tirāžu un uzstājās 412 koncertos. 2000. gadā grupas darbība tika apturēta uz nenoteiktu laiku. 2013. gada jūnijā pēc vairāk nekā 10 gadu klusuma perioda tika publicētas jaunas versijas dziesmām "Sen jau viss" un "Man dimantu nav". Tikai mēnesi vēlāk un dienu pēc tam, kad apritēja divdesmitgade kopš pirmā koncerta, portālā apollo.lv tika publicēts grupas dalībnieka Modra Skaistkalna ziņojums par grupas darbības izbeigšanu. Galvenais pamatojums tam bija vēlme iesaistīties citos projektos. Grupas slavenākās dziesmas joprojām tiek izpildītas bijušā dalībnieka Agra Semēvica solokoncertos.
Raimonds Gabrāns

Karjera

R. Gabrāns sāka spēlēt basketbolu savā dzimtajā Gulbenē. 17 gadu vecumā viņš sāka spēlēt vietējās LBL komandas Gulbenes "Buki" sastāvā, kurā aizvadīja 5 sezonas, pēdējās no tām viņš kļuva par komandas līderi. Gulbenes komandas sastāvā Gabrāns 2002. gadā izcīnīja Latvijas čempionāta bronzas medaļu. Sākot ar 2006.—2007. gada sezonu R. Gabrāns pārstāvēja BK "Ventspils", ar ko kopā ir ieguva LBL 2. un 3. vietu. 2008. gada oktobrī Ventspils atteicās no R. Gabrāna pakalpojumiem. Mēneša beigās viņš parakstīja līgumu ar Grieķijas basketbola klubu Egaleo BC. Egaleo BC sastāvā pavadīja visu 2008.—2009. gada sezonu, nākamo sezonu viņš aizvadīja citā Grieķijas līgas klubā OFI Irakleio BC. No 2010. līdz 2011. gadam pārstāvēja BK Valmiera komandu. 2011. gada septembra sākumā noslēdza līgumu ar Kipras klubu Limasolas "Apollon". Tomēr jau 2012. gada vasarā pārgāja uz LBL klubu BK Valmiera.
Degoles pagasts

Upes

Vašleja

Vēsture

Mūsdienu Degoles pagasta teritorijā vēsturiski atradās Degoles muiža (Gut Degahlen, Degole).
1945. gada septembrī Irlavas pagasta «Gausāju» mājās tika izveidota Degoles ciema padome. 1960. gadā Degoles ciemam pievienoja Mežnieku ciema padomju saimniecības «Irlava» teritoriju, 1962. gadā - Praviņu ciemu, 1968. gadā - Slampes ciema padomju saimniecības «Vienība» teritoriju. 1973. gadā daļu Degoles ciema iekļāva Lestenes ciemā. 1975. gadā Degoles ciemam pievienoja daļu Irlavas un Viesātu ciemu teritorijas, bet 1977. gada 28. martā — vēl daļu Irlavas ciema teritorijas, kā arī daļu likvidētā Ozolpils ciema. 1979. gadā daļa Degoles ciema teritorijas iekļauta Irlavas un Jaunpils ciemos. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Degoles pagasts kā administratīvā teritorija tika iekļauts Tukuma novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Vienība (pagasta centrs), Degole, Garauši.
Demija Lovāto

Bērnība

Lovāto ir dzimusi Dalasā, Teksasā. Viņai ir viena vecākā māsa un jaunāka pusmāsa. Viņas māte bija Dalasas Kovboju karsējmeitene un kantri mūzikas dziedātāja. 1994. gadā pēc laulības šķiršanas Lovāto tēvs pārcēlās uz Ņūmeksiku. Lovāto priekšteči ir nākuši no Meksikas, Itālijas un Īrijas.

Karjera

Lovāto aktrises karjera sākās 6 gadu vecumā, bērnu televīzijas seriālā Barney&Friends. 2006. gadā Lovāto kā viešņa piedalījās "Izlaušanās" (angļu: Prision Break) sērijas First Down uzņemšanā, tēlojot Denjelu Kērtinu.
2008. gadā Lovāto piedalījās filmā Camp Rock. Viņas attēloto varoni sauca Mičija Toresa, četrpadsmit gadīga meitene, kas vēlas kļūt par dziedātāju. Filmas pirmizrāde notika 2008. gada 20. jūnijā. Lovāto arī ierakstīja trīs dziesmas Camp Rock skaņuceliņam.
Paralēli aktiermākslai, Lovāto darbojas arī mūzikas jomā. 2008. gada 23. septembrī viņa izdeva debijas albumu Don’t Forget. Albums debitēja 2. vietā Billboard 200 topā un pirmajā pārdošanas nedēļā tika pārdotas vairāk nekā 89 000 albuma kopijas. 2009. gada 21. jūlijā Lovāto izdeva otro studijas albumu Here We Go Again. Albums debitēja 1. vietā Billboard 200 topā un pirmajā pārdošanas nedēļā tika pārdotas vairāk nekā 108 000 albuma kopijas. 2011. gada 20. septembrī mūziķe izdeva trešo studijas albumu Unbroken. 2013. gadā viņa izdeva savu 4. albumu ar nosaukumu "Demi". Šis albums debitēja Billboard 200 topa 3. vietā, un pirmajā nedēļā tika pārdotas 110 000 albuma kopijas.
Tēsejs

Tēsejs sengrieķu mitoloģijā ir Aitras dēls, viņam ir divi tēvi: zemes cilvēks atēniešu valdnieks Egejs un dievišķais Poseidons.
Kad Tēsejs pieauga, Aitra viņu nosūtīja uz Atēnām pie sava tēva Egeja. Ceļojums ne pa vieglāko ceļu viņam bija piedzīvojumu pilns. Tēsejs nogalināja vairākus ceļā sastaptos laupītājus un citas personas. Ar laiku pēc nokļūšanas Atēnās viņš iemantoja slavu un apliecināja, ka ir atēniešu valdnieka dēls un mantinieks.
Krētā nogalinājis Mīnotauru, kam Mīnojs ik pēc deviņiem gadiem izbaroja septiņus jaunekļus un septiņas jaunavas. Izbarotie cilvēki bija izpirkuma maksa par Mīnoja dēla Androgeja nāvi, kurā esot vainojams Egejs. Uz Krētu bija devies ar kuģi, kam bijušas melnas buras. Atgriezties pēc uzvaras viņam vajadzēja ar baltām burām, tomēr atpakaļceļā viņš aizmirsa tās nomainīt. Egejs ielēca jūrā, ieraudzīdams melnās buras un nodomādams, ka dēls ir miris.
Paparde (stacija)

Vēsture

Stacija uzbūvēta 1907. gadā meža vešanas atzara vajadzībām un sākumā saukta par Annenhofu. Stacijā uzbūvēts ūdenstornis tvaika lokomotīvju uzpildīšanai un lokomotīvju apgriešanās trijstūris. 1919. gadā tā pārdēvēta par Annasmuižu, bet 1927. gadā par Annu. Tagadējais nosaukums stacijai ir kopš Otrā pasaules kara. Stacijas ceļi un apgriešanās trijstūris mūsdienās nojaukti, bet daļēji saglabājušies to uzbērumi. Ūdenstornis atjaunots 2004.—2006. gadā. No 2011. gada 1. februāra vilciens šeit apstājas tikai pēc pieprasījuma (ja pasažierim ir biļete līdz šai pieturai, vai ja pieturā gaida cilvēks).
Fenil-2-nitropropēns

Iegūšana

To var iegūt, reaģējot benzaldehīdam un nitroetānam bāzisku katalizatoru klātbūtnē.
Mēness aptumsums

Mēness aptumsums ir Saules, Zemes un Mēness stāvoklis, kad Mēness nonāk Zemes ēnā. Mēness aptumsumi notiek gandrīz tik tikpat bieži kā Saules aptumsumi. Mēness aptumsumus var redzēt visā pret Mēnesi vērstajā Zemes puslodē (atšķirībā no Saules aptumsumiem, kas redzami šaurā joslā). Mēness aptumsums var notikt vienīgi, ja visi trīs debess ķermeņi — Zeme, Mēness un Saule atrodas tieši vai gandrīz uz vienas līnijas. No Zemes skatoties, Mēness aptumsums notiek tikai tad, ja ir pilnmēness, citās Mēness fāzēs to nevar novērot. Parasti pilnais Mēness aptumsums ilgst 104 minūtes (1 stunda un 44 minūtes).
Zaļizne

Vēsture

Apdzīvotā vieta zināma kopš 1894. gada kā Neļipivskas (Неліпівський/Нелеповский) ciems. Ap gadsimtu miju tā apkārtnē sāka iegūt akmeņogles. 1921. gadā ciemu pārdēvēja par godu revolucionāram Fjodoram Sergejevam (segvārds «Artjoms») par Artemovi (Артемове), bet 1938. gadā tam piešķirts pilsētas statuss. Mūsdienās lielākā daļa iedzīvotāju nodarbināta akmeņogļu ieguvē. 2016. gadā pilsēta pārdēvēta tagadējā vārdā.
2015. gada Tour de France

Noteikumu izmaiņas

Šī gada sacensībās atgriezās laika bonusi. Pirmajā tūres daļā no otrā līdz astotajam posmam pirmie trīs finišētāji nopelnīja 10, 6 un 4 sekunžu bonusu pie kopvērtējuma laika. Bonusus nepiešķīra individuālā brauciena posmos. Mainījās arī  sprinta sacensību punktu sistēma. Uzvara posmā bija 50 punktus vērta, nevis 45, otrā vieta saņēma 30, nevis 35 un trešā 20, nevis 30. Sprinta punkti tika izmainīti ar mērķi padarīt uzvaru posmā vērtīgāku.
Gdaņskas iela (Rīga)

Vēsture

Pirmo reizi Rīgas telefongrāmatās iela ir minēta 1910. gadā ar nosaukuma Dancigas iela (Danciga – agrākais Gdaņskas nosaukums). Laika posmā no 1915. līdz 1917. gadam ielas nosaukums bija Dņepras iela, no 1917. gada – atkal Dancigas iela. 1950. gadā iela ieguva savu tagadējo nosaukumu, kas vairs netika mainīts.
ASV olimpiskajās spēlēs

Sadalījums pa vasaras olimpiskajiem sporta veidiem

• — startēja viens un tas pats sportists vairākos sporta veidos.

Medaļu sadalījums pa vasaras olimpiskajiem sporta veidiem

• Šajā tabulā nav iekļautas divas medaļas — viena sudraba medaļa hokejā un viena bronzas medaļa daiļslidošana, ko ASV sportisti izcīnīja 1920. gada Vasaras olimpiskajās spēlēs.

Medaļu sadalījums pa ziemas olimpiskajiem sporta veidiem

• Šajā tabulā ir iekļautas divas medaļas — viena sudraba medaļa hokejā un viena bronzas medaļa daiļslidošana, ko ASV sportisti izcīnīja 1920. gada Vasaras olimpiskajās spēlēs.
Fjodors I

Pilns tituls

Arī pēc Krievijas sakāves Livonijas karā cars Fjodors Ivanovičs vēl 1594. gadā turpināja ārlietu dokumentus parakstīt kā "Livonijas lielkņazs", lietojot pilno titulu:
"Cars un lielkņazs Fjodors Ivanovičs, visas Kriezemes, Vladimiras, Maskavas, Novgorodas patvaldnieks, Kazaņas cars, Astrahaņas cars, Pleskavas kungs un Smoļenskas, Tveras, Jugras, Permas, Vjatkas, Bulgārijas u.c. valstu lielkņazs, Ņižņijnovgorodas, Čerņigovas, Rjazaņas, Polockas, Rostovas, Jaroslavļas, Belozerskas, Livonijas, Udoras, Obdoras, Kondijas lielkņazs, visas Sibīrijas zemes un ziemeļu zemes pavēlnieks un Ivērijas zemes, Kartvelas un Gruzijas caru, un Kabardijas zemes, Čerkasu un Kalnu kņazu pavēlnieks un kungs un daudzu citu dižu valstu kungs un īpašnieks."
(krievu: Се язъ Царь и Великiй Князь Θедоръ Ивaнoвичъ всеа Русiи Самодержецъ, Владимирскiй, Московскiй, Ноугородскiй; Царь Казанскiй, Царь Астраханскiй, Государь Псковскiй и Великiй Князь Смоленскiй, Тверскiй, Югорскiй, Пермскiй, Вятскiй, Болгарскiй и иныхъ Государь и Великiй Князь Новогорода Низовскiя земли, Черниговскiй; Рязанскiй, Полотцкiй, Ростовскiй, Ярославскiй, Бђлозерскiй, Лифляндскiй, Удорскiй, Обдорскiй, Кондинскiй, и всея Сибирскiй земли и Сђверные страны Повелитель и Государь Иверскiе земли, Грузинскихъ Царей, и Кабардинскiя земли, Черкаскихъ и Горскихъ Князей и иныхъ многихъ Великихь Государствъ Государь и Обладатель.)