google/wiki40b huggingface dataset:
Dnipro

Vēsture

Pilsēta izveidojās Augšdņepras kuģojamā ceļa beigās, aiz kura sākās Dņepras krāces. Netālu atradās 1635. gadā dibinātais Zaporožjes Sečas Kodakas cietoksnis. Pēc 1774. gada Kučuk-Kainardžas līguma Krievijas impērija ieguva kontroli pār Krimas hanistes zemēm un 1776. gadā nodibināja robežpilsētu, ko par godu Krievijas impērijas ķeizarienei Katrīnai II nosauca par Jekaterinoslavu ("Katrīnas slavu"). Pēc Jaunkrievijas guberņas sadalīšanas 1802. gadā tā kļuva par Jekaterinoslavas guberņas centru. Pēc Krivijrihas—Jekaterinoslavas dzelzceļa izbūves 1884. gadā pilsētā sākās strauja metalurģiskās un metālapstrādes rūpniecības attīstība, izveidojās liela ebreju kopiena.
Pilsoņu kara laikā Jekaterinoslava bija cīņu arēna starp boļševikiem, Deņikina armiju un Mahno karaspēku, ko astoņas reizes ieņēma dažādi karaspēki.
Ukrainas PSR laikā 1926. gadā Jekarinoslavu pārdēvēja par Dnipropetrovsku boļševiku funkcionāra Georgija Petrovska vārdā, viņam vēl dzīvam esot.
Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 25. augusta līdz 1943. gada 25. oktobrim atradās Vācijas okupācijā.
20. gadsimta vidū pilsētā sāka darboties rūpnīca "Južmaš" — starpkontinentālo ballistisko raķešu un mākslīgo Zemes pavadoņu ražošanas uzņēmums.
Sava stratēģiski svarīgā rūpnieciskā potenciāla dēļ Dnipropetrovskai bija liela politiskā loma gan PSRS (PSKP CK bija t.s. Dņepropetrovskas klans), gan neatkarīgajā Ukrainā. No Dnipropetrovskas nāca tādi politiķi kā Leonīds Brežņevs, Leonīds Kučma, Jūlija Timošenko.
1995. gadā pilsētā sāka darboties metro. 2016. gada 19. maijā Augstākā rada nobalsoja par pilsētās pārdēvēšanu par Dnipro.
Aleksandrs Blaus

Biogrāfija

Dzimis Maskavas apgabalā, latviešu zemnieku ģimenē. Pirmo izglītību ieguva Zeļeņkovas ciema nepilnajā vidusskolā. 1934. gadā iesaukts Sarkanajā armijā. 1937. gadā pabeidza jaunāko leitnantu kursus, iegūstot virsnieka dienesta pakāpi, bet 1941. gadā kursus "Vistrel".
Otrā pasaules karā karojis no 1941. gada novembra. Cīnījās Trešajā Ukrainas frontē, kur komandēja strēlnieku bataljonu. No 1944. gada PSKP biedrs. Kara laikā trīs reizes ievainots. Par kaujas sasniegumiem, forsējot Donavu,1944. gadā piešķirts Padomju Savienības Varoņa nosaukums.
Pēc dienesta armijā no 1945. gada strādāja Kemerovas apgabala Iekšlietu ministrijas iestādēs.
Zviedru valoda

Vēsture

Standarta zviedru valoda attīstījās 19. gadsimtā no dialektiem, kuros runāja centrālajā Zviedrijā, un tika atzīta par valsts oficiālo valodu 20. gadsimta sākumā. Lai gan šīs valodas rakstība ir vispārpieņemta un standartizēta, joprojām eksistē dažādi tās dialekti. Šie dialekti parasti ir ierobežoti nelielos ciematos un tajos runā neliels skaits cilvēku, kuriem ir raksturīga neliela sociālā mobilitāte. Zviedru valodas senā rakstība bija rūnu raksti. Kopš 13. gadsimta rakstības pamatā latīņu alfabēts.

Alfabēts

Zviedru alfabētā ir 29 burti — 26 klasiskie latīņu alfabēta burti (A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, U, V, W, X, Y, Z) un 3 papildu burti (Å, Ä, Ö). Tiek lietoti arī citi burti, kas nav alfabētā, piemēram, dažos aizguvumos, galvenokārt no vācu valodas, ir sastopams tāds burts kā Ü. Šad tad tiek lietoti arī tādi burti kā À un É.
Dortmunde

Vēsture

Dortmunde (Throtmanni) kā mazs ciematiņš pirmoreiz minēts rakstos 880. gadā. 1152. gadā Frīdrihs Barbarosa uz diviem gadiem izvēlējās Dortmundi par galma pilsētu, kas deva impulsu pilsētas attīstībai. 13. gadsimtā Dortmunde bija Hanzas locekle, bet 1220. gadā tā kļuva par Impērijas brīvpilsētu (Freie Reichsstadt) — tieši pakļautu Svētās Romas impērijas ķeizaram.
1803. gadā Dortmunde savu brīvpilsētas statusu zaudēja un iekļāvās Prūsijā. Pamazām tā kļuva par lielpilsētu, kas slavena ar savām akmeņoglēm, tēraudu un alu. Dortmunde ir militārā darbinieka Vilhelma Kanarisa dzimtā pilsēta.
Kā vairums Rūras apgabala pilsētu, Dortmunde smagi cieta sabiedroto uzlidojumos 2.pasaules kara laikā.
Aksels Okerblums

Šaha kompozīcija

Kopš 1920. gada sastādījis apmēram 5000 šaha uzdevumus, galvenokārt divvilčus un trīsvilčus, un 250 etīdes. Sastādīšanas konkursos ieguvis vairāk nekā 350 godalgas, no tām apmēram 100 pirmās. Trīsvilčos bijis čehu skolas sekotājs. 
No 1956. gada starptautiskais tiesnesis un no 1967. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
10. februāris

10. februāris ir gada 41. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 324 (325 garajā gadā) dienas.
Persiku laputs

Taksonomija

Persiku laputi pirmo reizi aprakstījis Sulcers (Sulzer) 1776. gadā darbā Aphis persicae.

Apraksts

Pieaugušas bezspārnu partenoģenētiskās mātītes ir ar ovālu ķermeni, kas sasniedz 1,2—2,1 mm garumā; ķermeņa krāsa ļoti variē — balti zaļš, bāli dzelteni zaļš, pelēcīgi brūns, zaļš, tumši zaļš, rozā vai sarkans. Formām, kas dzīvo uz īstās tabakas, vēl vairāk variē ķermeņa nokrāsa, tās var būt gan gaiši dzeltenas, gan gandrīz melnas.
Trosas rūnu akmens

Trosas rūnu akmens (zviedru: Runstenar Trosa) ir rūnu uzraksts uz pamatklinātāja Sēdermanlandes lēnes teritorijā Zviedrijas austrumos. Tas izkalts pēc 1000. gada m.ē. par godu vikingam Barkviram (Barkviðr), kas noslīcis Līvzemē un ir viens no vecākajiem rakstu avotiem, kurā pieminēta Latvijas teritorija, proti, Līvzeme - vikingu Iflanti.
Rūnu teksts ar latīņu burtiem (sākas akmens apakšā un apliecas dzīvnieka attēlam):
Uzraksts uz rūnakmens:

"hermoþr : lit : hagua : at : barkuiþ : bruþur : sin : h[an] trukn-þi : [a] lf:lanti :"

Tulkojums latviski:

"Hermors akmeni skaldījis, pieminot Barkviru, brāli savu. Viņš noslīka Līvzemē."
Kašmīra

Kašmīra ir reģions Indijas subkontinenta ziemeļrietumos. Līdz 19. gadsimta vidum termins "Kašmīra" tika attiecināts tikai uz Kašmīras ieleju, kas atrodas starp Pīrpandžālas kalniem un atlikušo Himalaju kalnu sistēmu. Mūsdienās ar terminu "Kašmīra" apzīmē daudz lielāku teritoriju (aptuveni 222 tūkstošus km²), kas robežojas ar Sindžanas Uiguru autonomo reģionu ziemeļaustrumos un Tibetas autonomo reģionu rietumos, kā arī ar Indijas štatiem Himāčalu Pradēšu un Pendžābu dienvidos, Pakistānu austrumos un Afganistānu ziemeļrietumos.
Svira

Spēki svirā

Rezultējošais spēks ir proporcionāls plecu garumu attiecībai. Matemātiski tas izsakāms kā , kur  ir spēks,  ir attālums no spēka pielikšanas punkta līdz atbalsta punktam, un  ir pagriešanas spēks jeb spēka moments.
Kembridžas princis Luiss

Dzimšana

2017. gada 4. septembrī Kensingtonas pils paziņoja, ka Kembridžas hercogs un hercogiene ir trešā bērna gaidībās. Viņu dēls piedzima 2018. gada 23. aprīlī pulksten 11:01 BST (10:01 UTC). Pirmā publiskā parādīšanās bija septiņas stundas pēc dzemdībām, pie Svētās Marijas hospitāļa Lindo spārna. 2018. gada 27. aprīlī oficiāli tika paziņots, ka bērna vārds ir Luiss Artūrs Čarlzs, ar pirmo un otro vārdu godinot viņa tēvoci Luisu Mautbatenu un ar trešo vārdu viņa vectēvu Velsas princi Čārlzu.
2018. gada 9. jūlijā princis Luiss tika kristīts. Kristības norisinājās Sentdžeimsas pilī un tās vadīja Kenterberijas arhibīskaps Džastins Velbijs.

Tituls un pēctecība

Luiss kopš dzimšanas ir Apvienotās Karalistes princis, kam pienākas Karaliskās augstības tituls vadoties pēc viņas vecvecmātes Elizabetes II 2012. gada 31. decembrī izdotā raksta, kas piešķir titulus visiem Velsas prinča vecākā dēla bērniem. Tādējādi viņš jāgodina: "Viņa Karaliskā augstība Kembridžas princis Luiss".
Princis Luiss ir piektais rindā uz Lielbritānijas troni, uzreiz pēc sava vectēva, tēva un vecākā brāļa Džordža un māsas Šarlotes. Pēc pieņemtās Pērtas vienošanās, kas atcēla vīriešu dzimuma priekšroku uz ieņemamo troni, viņš ir pirmais britu princis, kam rinda uz troni pienākas tikai pēc viņa vecākās māsas.
Iršava

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1341. gadā, kad apkārtnes zemes piederēja Ilošvai feodāļu dzimtai, no kurienes arī pilsētas nosaukums. Līdz pat Pirmajam pasaules karam ietilpa vēsturiskajā Ungārijā. Trianonas līgums iekļāva Iršavu Čehoslovākijas sastāvā. Pēc Otrā pasaules kara Piekarpatu Krievzeme (Підкарпатьска Русь) tika atdalīta no Čehoslovākijas, un izveidots Aizkarpatu apgabals PSRS (Ukrainas PSR) sastāvā. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas pilsēta.
Geštalts

Geštalts (vācu: Gestalt — 'forma', 'veids', 'struktūra') ir psiholoģijas teorija un psihoterapijas metode, uztveramo priekšmetu telpiski uzskatāma forma, ja šo priekšmetu būtiskākās īpašības nevar uztvert kā to daļu īpašību summu .
Par vienu no spilgtākajiem geštalta piemēriem tiek uzskatīta melodija, ko cilvēks pazīst pat tad, ja tā tiek transponēta. Dzirdot melodiju vēlreiz, mūsu atmiņa to pazīst. Un, pat ja tās elementu sastāvs mainās, mēs tik un tā pazīstam, kā skan tā pati melodija  .

Gešteltterapija

Terapijas pamatideja ir radīt līdzsvaru sevī, kā arī starp sevi un vidi  . Dibinātājs Fricis Pērlzs personības izaugsmes procesu aplūkoja kā sevis apzināšanās zonu paplašināšanas iespējas. Pēc viņa domām, galvenais psiholoģisko izaugsmi traucējošais faktors ir izvairīšanās no apzināšanās. Psiholoģiskā veselība un cilvēka briedums tiek definēts kā spēja no balstīšanās uz vidi un vides regulēšanas pārorientēties uz pamata rašanu pašam sevī, uz pašregulāciju. Pērlza izpratnē veselīga, nobriedusi personība ir patstāvīga, pašregulējoša būtne  .
Akmeņupītes ūdenskritums

Akmeņupītes ūdenskritums, arī Veģerupītes krāces, ir ģeoloģisks dabas piemineklis Ērgļu novada Ērgļu pagastā. Objekts atrodas uz Ogres upes labā krasta pietekas Veģerupītes jeb Akmeņupītes.
Dabas pieminekļa statusu un nosaukumu objekts ieguva 2000. gadā, pateicoties upes relatīvi lielajam kritumam — 70 metru garā posmā upes kritums ir 10 metri. Upes gultnē un krastos atrodas ļoti daudz lielu akmeņu, dēļ kā upe ir ieguvusi savu nosaukumu.
Dabas objektu apvij vairākas teiksmas, viena no tām stāsta, ka senos laikos velns esot nesis akmeņus savām dzirnavām, taču gaiļa dziedājums esot Velnu izbiedējis un tas nometis akmeņus. Pateicoties šai teiksmai, Akmeņupītes ūdenskritums bieži tiek dēvēts par "Velna dzirnavām".
Dāņu Baltijas palīdzības korpuss

Dāņu Baltijas palīdzības korpuss (dāņu: Dansk-Baltisk Auxiliær Corps, DBAC) bija Dānijas brīvprātīgo vienība 1919. gada Latvijas un Igaunijas brīvības cīņās. Vienības sākotnējo apbruņošanu un apgādi uzņēmās dāņu finansisti, vēlāko apgādi nododot Igaunijas armijas pārziņā.

Izveide

1919. gada janvāra sākumā Igaunijā ieradās dāņu kapteinis Ivers de Hemmers-Gudme, kas pirms tam bija piedalījies Somijas pilsoņu kara kaujās. Saņemot Igaunijas varas iestāžu principiālu piekrišanu, viņš nolēma sākt brīvprātīgo vākšanu Dānijā. Galvenais finansētājs bija dāņu uzņēmējs Oge Vestenholcs (Aage Westenholz), par kura naudu Kopenhāgenā tika izveidots brīvprātīgo darbā iekārtošanas birojs, kuru vadīja kapteinis I. Hemmers-Gudme. Par kājnieku komandieri iecēla kapteini Rihardu Gustavu Borgelinu un artilērijas baterijas komandieri kapteini Jenu Martinu Mortensenu. 1919. gada 26. martā dāņu brīvprātīgie ar tvaikoni "Merkur" no Kopenhāgenas devās ceļā uz Hanko un 4. aprīlī ieradās Tallinas ostā.

Piedalīšanās karadarbībā

Korpuss no 1919. gada 26. marta piedalījās cīņās pret Sarkano armiju Igaunijas Dienvidu frontē. Padomju Latvijas armijas atkāpšanās laikā ienāca Latvijā. 28. maijā dāņu brīvprātīgie piedalījās Veclaicenes, 29. maijā Alūksnes, 31. maijā Vecgulbenes, 2. jūnijā Jaungulbenes, 3. jūnijā Dzelzavas un Cesvaines, bet 4. jūnijā Madonas ieņemšanā. 5. jūnijā kopā ar Ziemeļlatvijas brigādes 1. Valmieras kājnieku pulku piedalījās Jēkabpils un Krustpils atbrīvošanā. 6. jūnijā dāņu brīvprātīgie iegāja Krustpilī un vairākas dienas pilsētā pildīja komandanta dienestu. No 19. jūnija korpuss izvietojās Galgauskas muižā. Pēc Strazdumuižas pamiera noslēgšanas dāņu brīvprātīgie 13. jūlijā atstāja Latviju un līdz 1919. gada 1. septembrim piedalījās Igaunijas cīņās pret Sarkano armiju pie Ostrovas un Porhovas.
Dāņu Baltijas korpuss izformēts pēc tam, kad 1919. gada 31. augustā Igaunijas valdība saņēma Padomju Krievijas piedāvājumu sākt miera sarunas.
Harijs Moora

Dzīves gājums

Dzimis 1900. gada 2. martā Ehaveres ciemā Palamuses draudzes novadā Tērbatas apriņķī dzirnavnieka Alberta Daniela Mooras četru bērnu ģimenē. Mācījās Tērbatas reālskolā (1908—1916), pēc kuras beigšanas 1917. gadā iestājās Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē, bet jau pēc gada pārgāja uz vēstures un filoloģijas fakultāti, darbojās Igauņu studentu asociācijā Veljesto (EYS Veljesto).
Piedalījās Igaunijas brīvības cīņās (1918—1920), pēc tam atsāka studijas TU Filozofijas fakultātē. Profesora A. M. Talgrēna (Tallgren, 1885—1945) ietekmē pievērsās arheoloģijai, strādāja profesora B. Nermana (Nerman, 1888—1971) vadībā, kas 1924. gadā organizēja arheoloģiskos izrakumus Izborskā ar mērķi tur atklāt vikingu laiku liecības. Pēc universitātes beigšanas un maģistra grāda aizstāvēšanas 1925. gadā viņš tika atstāts pie universitātes kā zinātniskais stipendiāts, veica arheoloģiskos izrakumus Slates, Boķu un Gailīšu uzkalniņu kapulaukos Latvijā. 1926. gadā tika uzņemts Igauņu Zinātniskajā biedrībā (Õpetatud Eesti Selts), bija tās priekšsēdētājs (1936). Vadīja TU Arheoloģijas kabinetu un muzeju (1930—1942), vadīja izrakumus Sakalas valdnieka Lembita Lehaveres pilskalnā (Lõhavere linnamägi, 1937—1941), pie kura norisinājusies Indriķa hronikā aprakstītā 1215. gada Leoles kauja. 1938. gadā aizstāvēja doktora disertāciju par dzelzs laikmetu Latvijā līdz apmēram 500. gadam m.ē. (Die Eisenzeit in Lettland bis etwa 500 n. Chr. 2. Teil: Analyse). un tika ievēlēts par Tartu universitātes profesoru, bet 1940. gadā — par TU Filozofijas fakultātes dekānu. Vācu okupācijas laikā no darba universitātē tika atstādināts un 1942. gadā pārcelts uz Tallinu, kur pildīja Vēstures muzeja direktora pienākumus.
Pēc Otrā pasaules kara beigām H. Moora atgriezās Tartu Universitātē profesora un Arheoloģijas katedras vadītāja amatā. Pēc katedras likvidācijas sakarā ar apvainojumiem nacionālismā 1950. gadā viņš pilnībā pārgāja darbā Igaunijas Zinātņu akadēmijas Vēstures institūtā, kur visus turpmākos gadus vadīja Arheoloģijas (vēlāk Arheoloģijas un etnogrāfijas) sektoru. Turpināja izrakumus Lehaveres pilskalnā (1956—1962).
Miris 1968. gada 2. maijā Tallinā.
Sicīlija

Vēsture

Lielāko daļu no vēstures Sicīlijai ir bijusi nozīmīga loma Vidusjūrā. Tas lielā mērā ir saistīts ar tirdzniecības ceļiem, kas iet caur un garām Sicīlijai.
Sicīlijā atradās nozīmīgas seno grieķu kolonijas, piemēram, Sirakūzas. Sirakūzās ir dzimis arī viens no pasaules dižākajiem zinātniekiem Arhimēds.
Līdz 965. gadam Sicīlija atradās Romas Republikas, Romas impērijas un Bizantijas sastāvā. No 965. līdz 1072. gadam fatimīdi izveidoja Sicīlijas emirātu. Normāņi salu atkaroja un izveidoja Sicīlijas grāfisti. 1130. gadā tika dibināta Sicīlijas Karaliste, kas pastāvēja līdz 1816. gadam.
1816. gadā Sicīlijas Karaliste apvienojās ar Neapoles Karalisti. Savienība pastāvēja līdz 1861. gadam, kad tā tika iekļauta Itālijas Karalistē. Visbeidzot 1946. gadā Sicīlija kļuva par Itālijas sastāvdaļu.

Ģeogrāfija

Sicīlija atrodas tiešā tuvumā Kalabrijas reģionam, kas atrodas austrumu pusē. Agrīnais Sicīlijas nosaukums, ko lietoja romieši bija Trinacria, kas saistīts ar tās trīsstūrveida formu.
Sicīlijas salā, netālu no Katānijas pilsētas, atrodas 3329 metrus augstais Etnas vulkāns, kas ir Eiropas augstākais aktīvais vulkāns.
Sala jau vairāk nekā 2 tūkstošus gadu ir pazīstama ar tās lauksaimniecības produkciju, piemēram, apelsīniem, olīvām, olīveļļu, mandelēm, kā arī ar vīnogām un vīnu. Ennas un Kaltanisetas apgabali 19. gadsimtā kļuva par ievērojamu sēra ieguves reģionu, taču kopš 1950. gadiem tā nozīme ir mazinājusies.
Administratīvi Sicīlija sīkāk iedalās 9 provincēs: Agridžento, Ennas, Kaltanisetas, Katānijas, Mesīnas, Palermo, Raguzas, Sirakūzu un Trapāni provinces.
Blagoveščenska (Baškortostāna)

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies kā ciems pie 1756. gadā tirgotāja Mjasņikova uzceltās vara kausēšanas rūpnīcas un sākotnēji saukusies par Blagoveščenskijzavodu (Благовещенский завод). 1941. gadā piešķirts pilsētas statuss un tagadējais nosaukums. Kopš 1989. gada republikas pakļautības pilsēta. Mūsdienās nozīmīgs metālapstrādes, ķīmiskās un būvmateriālu rūpniecības centrs, ir termoelektrocentrāle.
267. mikroautobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Stacijas laukums — MAN-TESS kursēja pa šādām ielām: Marijas iela, Satekles iela, E.Birznieka-Upīša iela, Lāčplēša iela, K.Valdemāra iela, Duntes iela Tilta iela,  Sarkandaugavas iela, Lāpstu iela un  Tvaika iela.
MAN-TESS — Stacijas laukums kursēja pa šādām ielām: Tvaika iela, Lāpstu iela, Sarkandaugavas iela, Tilta iela, Duntes iela, K.Valdemāra iela, Lāčplēša iela,  E.Birznieka-Upīša iela, Dzirnavu iela, Satekles iela un Marijas iela.
Kulinārija

Kulinārija (latīņu: culinarius — "virtuves") ir ēdienu pagatavošanas māksla. Bieži vien ēdienu pagatavošanas procesā tiek izmantota uguns, tas ir, ēdiens tiek cepts vai vārīts, bet daudzkārt var iztikt arī bez tās, piemēram, pagatavojot salātus. Ēdiena gatavošanas speciālists ir pavārs, bet ikdienā jebkurš var pats pievērsties kulinārijai un pagatavot sev un/vai citiem ēdienu. Ēdiena pagatavošanas paņēmienus apraksta receptēs, un nereti šīs receptes tālāk tiek apkopotas pavārgrāmatās.
Zaļā žagata

Izplatība

Zaļās žagatas izplatības areāls ietver Himalaju piekalnes Indijas ziemeļos, Nepālu, centrālo Ķīnu, Malaiziju, Butānu, Kambodžu, Indonēziju, Birmu, Taizemi, Vjetnamu, Laosu, Sumatru un Borneo ziemeļrietumus. Tā dzīvo mūžzaļajos mežos, bambusu audzes ieskaitot, krūmājos un atklātākās vietās ar skrajiem mežiem.

Izskats un īpašības

Zaļā žagata ir apmēram Eiropas sīļa augumā vai nedaudz par to mazāka. Ķermeņa garums ir 37—39 cm, svars 120—124 g. Tās apspalvojums ir koši zaļš vai zilzaļš, bet pavēdere ir nedaudz gaišāka kā mugura. Apkārt galvai ir melna apspalvojuma lenta, kas sākas pie knābja pamatnes un beidzas uz pakauša, ieslēpjot acis melnajās spalvās.
Galvas virsa var būt gaišāka, pat koši dzeltena. Attēlu zaļajai žagatai ar dzeltenu galvu var apskatīt šeit. Knābis ir liels, biezs un koši sarkans. Arī kājas ir sarkanas un ap melnajām acīm ir sarkanas, neapspalvotas ādas gredzeni. Spārni ir sarkanbrūni. Aste ir zaļa tāpat kā ķermeņa apspalvojums vai tumšāka, bet tās lidspalvu galiņi ir balti. Salīdzinot ar citām īsastes žagatām, zaļajai žagatai ir visgarākā aste.

Uzvedība un barība

Zaļā žagata galvenokārt barojas ar dzīvnieku izcelsmes barību: dažādiem bezmugurkaulniekiem, maziem rāpuļiem, vardēm, zīdītājiem, citu putnu olām un putnēniem, kā arī ar svaigu gaļu no nesen nogalinātiem dzīvniekiem. Bet tā ēd arī ogas un augļus. Tā barību meklē gan uz zemes, gan kokos.

Ligzdošana

Ligzdu zaļā žagata būvē kokos, lielos krūmos, un ļoti bieži tā ir ieslēpta vīteņaugu stīgu biezoknī. Ligzda ir plakana un sekla, atgādinot platformu. Ligzdot zaļās žagatas sāk janvārī, un pāris cenšas dzīvot noslēgtu un vientulīgu dzīvi, kamēr perē un izbaro mazuļus. Dējumā parasti ir 3—7 olas. Tās ir pelēkzaļas. Nav zināms, cik ilgs ir inkubācijas periods un, kad putnēni izlido no ligzdas. Pārējā laikā, kad zaļās žagatas nebaro mazuļus, tās veido kopīgus barošanās barus un labprāt pievienojas citu sugu putniem.
Aija Baumane (tekstilmāksliniece)

Dzīvesgājums

Dzimusi 1943. gadā Balgales pagastā, 1961. gadā absolvēja Rīgas lietišķās mākslas vidusskolu (RLMV), bet 1967. gadā Latvijas Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļu Rūdolfa Heimrāta vadībā. Strādāja par pasniedzēju RLMV (1962—1972); bija LMA Tekstilmākslas katedras pedagoģe (no 1972. gada), Tekstilmākslas katedras vadītāja (1992—2013), asociētā profesore (1992—1994), profesore (no 1994). 
Kopš 1963. gada Baumane piedalījās izstādēs, rīkojusi personālizstādes, piedalījusies nozaru un mākslinieku grupu izstādēs, kā arī starptautiskajās žūrētajās skatēs. Darbi eksponēti gan Latvijā, gan ārzemēs – ASV, Kanādā, Francijā, Zviedrijā, Vācijā, Polijā, Norvēģijā, Lietuvā u.c. Strādājusi galvenokārt gobelēna un jauktajās tehnikās, arī šķiedras mākslas jomā. Bija radījusi darbus sabiedriskajiem interjeriem. Māksliniece audusi monumentāla izmēra gobelēnus, kā arī radījusi telpiskas formas darbus. 1969. gadā kļuvusi par Latvijas Mākslinieku savienības locekli, 1994. gadā pēc viņas iniciatīvas tika dibināta Latvijas Tekstilmākslas asociācija, Baumane kļuva par LTA prezidenti. Darbi atrodas muzeju kolekcijās Latvijā, Krievijā, Polijā, Ungārijā.
Mirusi 2019. gada 12. jūlijā.

Apbalvojumi

1989. gadā saņēmusi Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu, 2005. gadā apbalvota ar 4. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 2013. gadā saņēmusi Latvijas Kultūras ministrijas atzinības rakstu.
HansaMatrix

Vēsture

Uzņēmums dibināts 1999. gada 30. jūlijā ar nosaukumu SIA Hanzas Elektronika. Tā īpašnieki bija Ilmārs Osmanis (50 %) un SIA Radiotehnika 98. 2001. gada 7. jūnijā ražotne Ogrē uzsāka darbību. Sākotnēji uzņēmums ražoja elektroniskās komponentes, sakaru iekārtas, instrumentu un mērīšanas, testēšanas un navigācijas ierīces, kā arī elektrodzinējus, ģeneratorus un transformatorus.
2002. gada 27. decembrī Nīderlandes investīciju fonds Baltic SME Fund C.V. ieguva 25 % Hanzas Elektronika kapitāldaļu.
2003. gadā uzņēmums ievācās pilnīgi jaunās Ogres ražotnes telpās.
2004. gada 31. maijā Baltic SME Fund C.V. piederošā daļa tika palielināta līdz 37,5 %; pārējie Hanzas Elektronika īpašnieki tajā laikā bija: Zviedrijas uzņēmums Proditron Sweden AB  (12,5 %), Zviedrijas uzņēmums Hornell Teknikinvest AB (25 %) un Ilmārs Osmanis (25 %). 2008. gada 28. jūlijā Ilmārs Osmanis savas kapitāldaļas nodeva sev piederošajam uzņēmumam.
2007. gadā uzsāka darbu ražotne Ventspilī, Ventspils Augsto tehnoloģiju parkā; tā specializējusies ieliktņu izgatavošanas procesos.
2012. gadā Rīgā atklāta produktu izstrādes tehnoloģiskā laboratorija.
2014. gada 18. septembrī Baltic SME Fund C.V. pārstāja būt par Hanzas Elektronika dalībnieku. Vēlāk sabiedrību atstāja abi Zviedrijas investori, un SIA Macro Rīga kļuva par Hanzas Elektronika vienīgo īpašnieku.
2015. gadā Mārupē atvērta pilotmodeļu ražotne un metāla precīzijas daļu darbnīca.
2015. gada 7. oktobrī Latvijā reģistrēta komandītsabiedrība FlyCap Investment Fund I AIF iegādājās 17,21 % Hanzas Elektronika kapitāldaļas.
2015. gada 30. decembrī uzņēmuma nosaukums mainīts uz AS HansaMatrix
2016. gada 12. jūlijā HansaMatrix kapitāldaļas sāka kotēt biržas NASDAQ OMX Riga oficiālajā sarakstā.
Oļegs Kvaša

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Kvaša uzsāka 1995.—96. gada sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Maskavas CSKA rindās. 
1997. gada vasarā Kvaša gan pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamo sezonu aizvadot Amerikas hokeja līgā. 1998.—99. gada sezonā hokejistam izdevās nostiprināties NHL vienībā Floridas "Panthers", tajā aizvadot nākamās divas sezonas.
2000. gada vasarā Oļegs tika aizmainīts uz Ņujorkas "Islanders" vienību, kurā uzbrucējs aizvadīja nākamās četras sezonas. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Kvaša spēlēja Krievijas Superlīgas klubā Čerepovecas "Severstal", taču tad atgriezās "Islanders" sastāvā.
2005.—06. gada sezonas gaitā Kvaša tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes", tās sastāvā noslēdzot sezonu.
2006. gada vasarā hokejists atgriezās Krievijā, pievienojoties Čehovas "Vitjaz" rindām. Turpmākajos gados spēlēja arī Čeļabinskas "Traktor", Mitišču "Atlant", Magņitogorskas "Metallurg", Ņižņekamskas "Neftekhimik", Maskavas CSKA, Omskas "Avangard", Maskavas "Spartak" un Astanas "Baris" rindās, līdz 2015. gadā noslēdza karjeru. KHL kopumā Kvaša aizvadīja septiņas sezonas, 286 spēlēs gūstot 105 punktus.
Krievijas hokeja izlases rindās spēlējis 2002. gada olimpiskajās spēlēs, tajās kopā ar komandu izcīnot bronzas medaļas.
Piltenes ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairogs horizontāli ir sadalīts divās daļās. Augšējā daļā uz sarkana fona attēloti divi sakrustoti bīskapa sudraba zižļi, un virs tiem zelta lode. Apakšējā daļā uz sudraba fona attēloti trīs sarkani pils torņi ar tādas pašas krāsas karodziņiem torņu galos. Ģerbonī atainota senās Livonijas Kurzemes bīskapija ar tās simboliem, jo Piltene bija bīskapijas pārvaldes centrs; Vecventas krastā atrodas Kurzemes bīskapu pils drupas.