google/wiki40b huggingface dataset:
Vilis Vītols (būvuzņēmējs)

Dzīvesgājums

Vilis Vītols ir dzimis Rīgā 1934. gada 14. februārī tautsaimnieka Viļa Vītola (1879—1973) mazdēls. Savu pirmo izglītību guvis Latvijā, bet 1944.gadā ģimene atstāj Latviju un dodas bēgļu gaitās uz Vāciju.
Vītolu ģimene četrus gadus pavada Eslingenas latviešu bēgļu nometnē, Vācijā. 1948. gadā pārceļas uz Venecuēlu. Tur Vilis Vītols pabeidz vidusskolu un uzsāk studijas Venecuēlas Centrālajā Universitātē (Universidad Central de Venezuela). Studijas beidzis 1956.gadā iegūstot civilinženiera grādu.
1961. gadā apprecējies un devies uz ASV kur Pitsburgā vienu gadu, ar Forda fonda stipendijas palīdzību, studējis Carnegie Institute of Technology. Tur iegūts maģistra grāds civilinženierijā.
Vēlāk atgriezies Venecuēlā un sācis strādāt lielākajā Venecuēlas būvfirmā “Precomprimido C.A.” Piedalījies daudzu sarežģītu celtniecības projektu realizācijā. (Piemēram tiltu būvē pār Orinoko upi un Marakaibo jūras šaurumu).
1964. gadā sācis strādāt arī kā privātuzņēmējs. Kopā ar tēvu nodibina projektēšanas biroju “Oficina Ing. Vilis Vitols, S.A.”, kas drīz pēc tam sāka būvēt daudzdzīvokļu mājas. Līdz 1984. gadam uzņēmums, visā Venecuēlā, ir uzcēlis un pārdevis aptuveni 70 ēkas ar 5000 dzīvokļiem, biroju un veikalu telpām.
V.Vītols aktīvi iesaistījās trimdas latviešu sabiedriskajā darbā: darbojās Venecuēlas Latviešu apvienībā un arī Dienvidamerikas Latviešu apvienībā, divus gadus bija tās priekšsēdētājs. Sešus gadus bija Pasaules Brīvo Latviešu Apvienības (PBLA) valdes loceklis. Apmēram divdesmit gadus bija Latvijas Brīvības fonda pārstāvis Venecuēlā (kopš tā dibināšanas), darbojās fonda līdzekļu vākšanas pasākumos. No 1992. līdz 1999. gada sākumam pildīja Latvijas Republikas goda konsula pienākumus Venecuēlā. Ir jaunākās latviešu studentu korporācijas Fraternitas Vanenica biedrs. Venecuēlā apbalvots ar Diego de Losada ordeni (2. klases) par darbu saimniecības jomā.
1996. gadā Vilis Vītols ar ģimeni Latvijā nodibina Māras Banku,vienu no nedaudzajām Latvijas bankām ar tikai latviešu akcionāriem. 1999. gadā ar ģimeni pārceļas uz patstāvīgu dzīvi Latvijā. 2002. gadā Vilis un Marta Vītoli dibina Vītolu fondu, kas piešķir stipendijas spējīgiem lauku jauniešiem studijām kādā no Latvijas augstskolām. Vilis un Marta Vītoli ir arī Kokneses fonda dibinātāji un Likteņdārza izveides idejas autori.
Vilis Vītols bija partijas "Jaunais laiks" biedrs. Partijas valdības laikā (2003.g.) V.Vītols strādājis VAS “Latvenergo” un Privatizācijas aģentūras padomēs.
2010.gadā izdota V. Vītola grāmata "Savējiem", kurā apkopotas viņa pārdomas par Latvijai un latviešiem svarīgiem tematiem.
Lodes grūšana

Lodes grūšana ir vieglatlētikas mešanas disciplīna, kurā dalībniekiem pēc iespējas tālāk jāaizgrūž 7,257 kg (sievietēm - 4 kg) smaga lode. Lodes grūdējiem ir jābūt apveltītiem ar lielu spēku un labu koordināciju, bieži tie ir arī smagākie vieglatlētikas sacensību dalībnieki. Lodes grūšana ir olimpisko spēļu programmā kopš 1896. gada vīriešiem un 1948. gada sievietēm. Tā ir viena no vīriešu desmitcīņas un sieviešu septiņcīņas disciplīnām.
Pasaules rekords lodes grūšanā vīriešiem ir 23,12 m un pieder Rendijam Bārnsam no ASV, uzstādīts 1990. gada 20. maijā Losandželosā. Pasaules rekords lodes grūšanā sievietēm ir 22,63 m un pieder Natālijai Lisovskai no PSRS, uzstādīts Maskavā 1987. gada 7. jūnijā.
Latvijas rekords lodes grūšanā vīriešiem ir 21,74 m un to 1984. gada 14. jūlijā Rīgā uzstādīja Jānis Bojārs. Latvijas rekords lodes grūšanā sievietēm ir 18,75 un tas pieder Skaidrītei Baikovai, tāpat uzstādīts Rīgā, 1984. gada 2. aprīlī.
Kevins Mārtins

Karjera

Pēc sekmīga snieguma studentu basketbolā prestižajā Rietumkarolīnas universitātē 2004. gada NBA draftā K. Mārtinu pirmajā drafta kārtā ar kopējo 26. numuru izvēlējās Sakramento "Kings" (šajā pašā draftā ar 11. numuru tika izvēlēts pirmais NBA draftētais latvietis Andris Biedriņš). Pirmajā sezonā profesionālajā basketbolā K. Mārtina sniegums bija pieticīgs un viņš spēlēja tikai aptuveni 10 minūtes spēlē. 2005.—2006. gada sezona jau bija ievērojami labāka, un vidēji spēlē gūtais punktu skaits pārsniedza 10. Nākamajās trīs sezonās viņš pamazām kļuva par "Kings" līderi un rezultatīvāko spēlētāju, pirmajā no šīm sezonām pretendējot uz NBA progresējošākā spēlētāja balvu, aptaujā paliekot otrajā vietā aiz Goldensteitas "Warriors" saspēles vadītāja M. Elisa. 2007. gada vasarā "Kings" parakstīja ar K. Mārtinu līgumu uz 5 gadiem, kā rezultātā viņš pelnīja vairāk par 10 miljoniem dolāru sezonā.
K. Mārtins spēlē uzbrūkošā aizsarga vai vieglā uzbrucēja pozīcijā un izceļas ar ļoti augstu precizitāti, savukārt dažkārt tiek kritizēts par nepietiekoši aktīvu spēli aizsardzībā un par individuālo mērķu stādīšanu augstāk par komandas interesēm. To apstiprina "Kings" vājie rezultāti NBA čempionātos — kopš K. Mārtina pievienošanās komandai tikai vienā sezonā (2005.—2006. gadā) tā spējusi iekļūt play-off turnīrā, kur izstājās pirmajā kārtā. Līdz šim rezultatīvāko spēli K. Mārtins aizvadīja 2009. gada 1. aprīlī pret "Warriors", gūstot 50 punktus (šajā spēlē viņš iemeta 23 soda metienus), bet vidēji spēlē gūto punktu skaits 2007.—2008. gada sezonā pārsniedza 23, 2008.—2009. gada sezonā — 24 punktus vidēji spēlē. 2009.—2010. gada sezonas pirmajās 5 spēlēs K. Mārtina individuālā statistika bija vēl izcilāka, vidēji gūstot vairāk par 30 punktiem vidēji spēlē, taču trauma rezultatīvo spēļu sēriju uz laiku pārtrauca.
2010. gada 18. februārī K. Mārtins tika aizmainīts no "Kings" uz Hjūstonas "Rockets" trīspusējā darījumā, kurā bija iesaistīta arī Ņujorkas "Knicks" un komandas piederību mainīja arī "Rockets" zvaigzne Treisijs Makgreidijs. Pirms 2012.—2013. gada sezonas sākuma K. Mārtins tika iesaistīts maiņas darījumā pret Džeimsu Hārdenu un nokļuva Oklahomasitijas "Thunder". Aizvadījis vienu sezonu "Thunder", spēlētājs noslēdza līgumu ar Minesotas "Timberwolves".
Marija Ujeviča-Galetoviča

Daiļrade

Marijas Ujevičas-Galetovičas darbi galvenokārt ir portreti un statujas. Viņa studēja tēlniecību Centrālajā mākslas un dizaina skolā Londonā. Kopš 1987. gada Ujeviča-Galetoviča ir pasniedzēja Zagrebas Tēlotājmākslas akadēmijā, kur 1995. gadā viņa ieguva profesores titulu. Turklāt viņa ir aktīva Horvātijas Zinātņu un mākslas akadēmijas locekle.
Marija Ujeviča-Galetoviča ir vairāku ārējo un iekšējo publisko skulptūru autore daudzās Horvātijas un bijušās Dievidslāvijas pilsētās: Viroviticā, Vrsarā, Zagrebā, Marija-Bistricā, Siņā, Cresā, Rijekā, Osijekā, Labinā, Visoko, Bihačā un Novisadā. Vislabāk pazīstami ir šādi viņas publiskie darbi: Miroslava Krležas piemineklis Osijekā, Miroslava Krležas piemineklis Zagrebā, Augusta Šenoa piemineklis Zagrebā, Skrējēja skulptūra Savas upes krastmalā Zagrebā, Frančesko Patrici piemineklis Cresā, Jakova Gotovaca piemineklis Osorā un Sterija-Popoviča piemineklis Novisadā.
Marijai Ujevičai-Galetovičai ir bijušas daudzas personālās izstādes Horvātijā un aiz tās robežām, ieskaitot izstādes galerijā "Forums" (Zagreba, 1980 un 1982), galerijā Sebastjans (Dubrovnika, 1981), galerijā Sebastjans (Belgrada, 1984), Ex Granai della Repubblica a Zitellelle (Venēcija, 1991), Francijas akadēmijā Romā Mediči villā (Roma, 1991), HDLU (Zagreba, 2005), Horvātijas vēstniecībā Itālijā (Roma, 2009) un galerijā Močibobs (Zagreba, 2010).
Ukrainas vēsture

Ukrainas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Ukrainas teritorijā.

Kijevas Krievzeme

No vismaz 9. gadsimta Ukrainas teritorija ir bijusi viduslaiku varjagu pārvaldītās austrumslāvu civilizācijas centrs, kurā izveidojās Kijevas lielkņaziem pakļauta valsts. 
1223. gadā atsevišķo dalienu kņazi apvienojās kopīgam karagājienam pret mongoļiem, tomēr cieta smagu sakāvi kaujā pie Kalkas upes. Tas noveda pie tālākas dezintegrācijas un nokļūšanas kaimiņvalstu atkarībā.

Krievijas un Habsburgu pakļautībā

Pēc atkārtotiem krievu-turku kariem un Polijas dalīšanas 18. gadsimta beigās Ukrainas austrumu un dienvidu daļas nonāca Krievijas impērijā, bet rietumu daļa bija Austroungārijas sastāvā kā Galīcijas un Lodomērijas karaliste.

Ukrainas Republika (no 1991)

Ukraina atguva neatkarību pēc Padomju Savienības sabrukuma 1991. gadā. Sākās pārejas periods uz tirgus ekonomiku, kura laikā Ukrainu piemeklēja astoņus gadus garš ekonomiskās lejupslīdes posms. Kopš 2000. gada ekonomikā bija vērojams stabils kāpums, un faktiskais IKP pieaugums vidēji pieauga par septiņiem procentiem gadā. 2004. gada prezidenta vēlēšanas izraisīja spraigu sacensību starp Viktoru Juščenko un Viktoru Janukoviču, kas pārauga ielu demonstrācijās, ko nodēvēja par Oranžo revolūciju.
2008. gada pasaules finanšu krīze izraisīja Ukrainas ekonomikas recesiju. 2009. gadā Ukrainas IKP samazinājās par 14,1%. 2010. gadā par Ukrainas prezidentu ievēlēja Viktoru Janukoviču, kas veicināja ciešākas savienības veidošanu ar Krieviju.
2013. gada 28.-29. novembrī Austrumu partnerības Viļņas samita laikā Ukrainas valdība īsi pirms galotņu tikšanās atteicās parafēt asociācijas un tirdzniecības līgumu ar Eiropas Savienību. Tas izraisīja plašas pret valdību vērstas demonstrācijas jeb Eiromaidanu Ukrainas galvaspilsētā Kijevā, kas 8.–10. decembrī pulcēja līdz 500 000 protestētāju. 2014. gada 16. janvārī Ukrainas parlaments pieņēma pret protesta akcijām vērstu likumu, kas atļāva krimināli sodīt pret valdību vērsto demonstrāciju dalībniekus. 19.-20. janvāra policijas uzbrukumos demonstrantiem vairāki cilvēki gāja bojā un vairāk nekā tūkstotis tika ievainoti.

Ukrainas revolūcija (2014)

Valdības "pretterorisma operācijas" laikā 2014. gada 18.-19. februārī no snaiperu lodēm un citos veidos Kijevā gāja bojā vairāk kā 80 cilvēku, bet ievainoto skaits pārsniedza 675. Augstākā Rada nobalsoja par V. Janukoviča atlaišanu no prezidenta amata, pieņēma lēmumu par 2004. gada konstitūcijas atjaunošanu un atgriešanos pie parlamentāri prezidentālas iekārtas, kā arī rezolūciju par apcietinātās ekspremjeres Jūlijas Timošenko atbrīvošanu.
Krievijas Federācijas valdība pārtrauca politiskās attiecības ar jauno Ukrainas valdību un veica militāru intervenci Krimā un Austrumukrainā, kas izraisīja starptautisku krīzi. Ar mērķi sadalīt Ukrainu un izveidot Jaunkrievijas federālo apgabalu prokrieviskie separātisti uzsāka militāras akcijas, kas 2014. gada aprīlī pārauga Donbasa karā.
Arteriālā hipertensija

Baltā virsvalka hipertensija

Baltā virsvalka hipertensijai raksturīgs, ka ārsta vizītes laikā asinsspiediens ir augstāks nekā, kad mērīts ārpus apmeklējuma. Tās pamatā ir pacienta satraukums un re­akcija uz neparastu situāciju. Neskatoties uz to, ir aizdomas, ka ar balto virsvalka hipertensiju slimojošajiem tomēr ir neliels risks orgānu bojājumiem un kardiovaskulāriem notikumiem nekā tiem, kuriem asinsspiediens ir normāls. Tiek rekomendēts baltā virsvalka hipertensijas diagnozi apstiprināt 3—6 mēnešu laikā un šos pacientus izmeklēt un regulāri arī mērīt asinsspiedienu.

Asinspiediena mērīšana

Asinsspiedienu mēra ar speciāliem asinsspiediena mērītājiem - sfigmomanometriem. Ārstniecības iestādēs mūsdienās reti lieto dzīvsudraba asinsspiediena mērītājus, biežāk lieto pusautomā­tiskos auskultējamos vai oscilometriskos aparātus, kam jāatbilst standartiem un kas periodiski jākalibrē. Priekšroka ir manšetes augšdelma novietojumam. Ja mērijumos konstatēta liela asinsspiediena starpība (>10 mm Hg) starp rokām, kas norāda uz palielinātu risku, mērījumus novērtē rokā ar augstāku asinsspiedienu. Vienīgais paaugstināta asinsspiediena konstatēšanas veids — vairākkārtēja asinsspiediena mērīšana ilgstošākā laika posmā, jo epizodisku asinsspiediena paaugstināšanos var izraisīt ļoti daudz faktoru arī veselam cilvēkam.
Pirmo reizi konstatējot paaugstinātu asinsspiedienu, ir svarīga rūpīga izmeklēšana, lai noskaidrotu, kas to ir izraisījis.

Pasaules hipertensijas diena

Pasaules hipertensijas diena tiek atzīmēta katru gadu 17. maijā.
Pasaules hipertensijas dienā Latvijā Veselības ministrija parasti vērš sabiedrības uzmanību uz paaugstināta asinsspiediena radītajām problēmām un sāls patēriņa samazināšanu uzturā.
Jānis Balodis (komunists)

Biogrāfija

Jānis Balodis piedzima 1901. gada 19. oktobrī Pociema pagastā. Pirms iesaistīšanās politikā bija apavstrādnieks.
1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā no Strādnieku un zemnieku partijas (Latvijas Komunistiskās partijas) saraksta. Amatā palicis līdz Saeimas pilnvaru beigām 1931. gadā. Neilgi pēc tam kopā ar ģimeni pārcēlies uz PSRS.
1936. gada 29. novembrī arestēts par dalību "kontrrevolucionārā teroristu organizācijā". 1937. gada 3. augustā viņam piespriests un izpildīts nāvessods nošaujot. Apglabāts masu kapā Maskavas Donas kapsētā. 1956. gada 11. aprīlī ar PSRS Augstākās Padomes Kara kolēģijas lēmumu reabilitēts.
Vijciema čiekurkalte

Vijciema čiekurkalte (arī Mežmuižas čiekurkalte) ir uzņēmumam "Latvijas valsts meži" piederoša struktūrvienība un industriālais piemineklis, kas atrodas Vijciema pagasta Mežmuižā.
Čiekurkalte tika uzbūvēta 1895. gadā pēc plašiem ugunsgrēkiem un vētrām, kas bija izpostījušas plašus meža masīvus Ziemeļvidzemē. Ar pārtraukumu no 1970. līdz 1992. gadam čiekurkalte darbojas līdz šodienai. Iekārtas saglabātas, pateicoties meža darbinieku entuziasmam. Arī mūsdienās tiek darbināta sēklu ieguvei, izmantojot autentiskās ar roku darbināmās iekārtas, to skaitā 24 čiekuru žāvēšanas cilindrus. Sēklu ieguve parasti notiek katru gadu no janvāra līdz aprīlim. Iespējamas ekskursijas.
Vijciema čiekurkalte ir vecākā Latvijā, un vienīgā šāda tipa čiekurkalte pasaulē.
Oleksandrija

Vēsture

Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1746. gadā kā kazaku ziemas apmetne Usivka (Усівка), ko esot dibinājis zaporožjietis Uss. No 1754. gada apkārtnē sāka apmesties serbu ieceļotāji un apmetni pārdēvēja par Bečeju (Бечея) pēc upes Serbijā. 1784. gadā Bečeja kļuva par apriņķa pilsētu un tika pārdēvēta par Oleksandrijsku (Олександрійськ), bet vēlāk nosaukums nomainīts un pašreizējo. 1869. gadā cauri pilsētai uzbūvēts Odesas—Harkovas dzelzceļš. Pēc otrā pasaules kara pilsēta attīstījās kā mašīnbūves un brūnogļu ieguves centrs. Ievērojams dzelzceļa mezgls.
Traķu vaivadija

Traķu vaivadija (lietuviešu: Trakų vaivadija, latīņu: Palatinatus Trocensis, poļu: województwo trockie) bija tā Lietuvas dižkunigaitijas daļa, kas pēc 1413. gada administratīvi teritoriālās reformas tika izveidota no Traķu kunigaitijas un Grodņas kunigaitijas. Traķu vaivada Nikolaja Radvila (Rudā) pilvaru laikā (1550—1566) pēc 1565. gada vaivadijai pievienoja arī Upītes un Kauņas zemes.

Vēsture

Dižkunigaiša Ģedimina valdīšanas laikā Lietuvas dižkunigaitiju sadalīja dalienas kņazistēs (kunigaitijās). Pēc Ģedimina nāves 1341. gadā viņa dēla Ķēstuta pārvaldībā bija Traķu kunigaitija, Grodņas kunigaitija un Žemaitija. Viņa galvenā rezidence bija Senajā Traķu pilī (Senieji Trakai) netālu no mūsdienu Traķiem. Viņa brālis Aļģirds 1345. gadā kļuva par dižkunigaiti un valdīja pār Viļņu un Lietuvai pakļautajām krievu kņazistēm.
Lietuvas pilsoņu kara laikā (1389–1392) rezultātā par Lietuvas dižkunigaiti kļuva Ķēstuta dēls Vītauts Dižais, kas 1413. gadā Hordolo (Horodło) parakstīja vienošanos ar savu brālēnu Jagaili, kas paredzēja Lietuvas dižkunigaitijas administratīvo reformu un vaivadiju izveidi. Pēc Livonijas ordeņa sagrāves 1565.-1566. gadā Traķu vaivadijai pievienoja Kauņas pilsētu un Upītes zemi. 1569. gadā pēc Polijas-Lietuvas ūnijas izveides, tā kļuva par "Abu tautu kopvalsts" sastāvdaļu. Pēc Trešās Polijas-Lietuvas dalīšanas 1795. gadā Traķu vaivadijas austrumu un ziemeļu daļas Nemunas labajā krastā anektēja Krievijas impērija un iekļāva jaunizveidotās Lietuvas guberņas sastāvā, bet rietumu daļu Nemunas kreisajā krastā anektēja Prūsijas karaliste.
Lastādija

Lastādija (vācu: Lastadie) ir senais nosaukums Maskavas forštates apkaimes daļai starp Vecrīgu, Salu tiltu, Lāčplēša ielu un Rīgas-Daugavpils dzelzceļu.

Vēsture

Izveidojusies Daugavas krastmalā starp Rīgas pilsētas vaļņiem un Jāņavārtiem. 
Pirmoreiz minēta 1348. gadā kā laivinieku, plostnieku un tirgotāju apmetne, kur tika izkrautas un iekrautas dažādas preces. 
15. gadsimtā izveidojās kuģu būvētava, kokzāģētava, pelnu dedzinātava, noliktavas, šķūņi un algādžu koka namiņi. Tās nosaukumu atvasina no vācu valodas vārda "krava" (die Last), vai arī no toreiz vairumtirdzniecībā lietojamās mērvienības lasta. Lastādijā darbojās pilsētas kaļķu ceplis un virvju darbnīca.
Autisms

Pakāpes un prognoze

Autisms var būt smagā formā, papildināts ar smagām iedzimtām malformācijām, kad indivīds tik tiešām ir invalīds un ir atkarīgs no aprūpes, taču tas nav pats par sevi saistīts ne ar kādām fiziskām malformācijām. Atkarībā no tā, cik smagi tas ietekmē cilvēku, var būt fiziski veseli cilvēki, kas 40 gadu vecumā joprojām dzīvo ar vecākiem, un viņiem nekad nav bijušas romantiskas attiecības ne ar vienu, taču ir arī cilvēki, kas, neskatoties uz grūtībām veidot acu kontaktu un citām iepriekšminētajām izpausmēm, spēj aiziet no vecāku mājām, dabūt darbu un pat nodibināt romantiskas attiecības - īsāk sakot, veidot neatkarīgu dzīvi.
Dažādu apakškategoriju skaitā ir Aspergera sindroms un PDD-NOS (Pervasive Developmental Disorder - Not Otherwise Specified, ko varētu tulkot "visaptverošas attīstības traucējumi, kas nav minēti citur"). Aspergera sindroms ir vispazīstmākā ar autismu saistītā diagnoze angliski runājošajā pasaulē, taču diagnosticēšanas kritēriji dažādām autisma apakškategorijām ir ļoti strikti - tos, kuri precīzi neatbilst citām kategorijām, diagnosticē ar PDD-NOS (no turienes arī "not otherwise specified"). Praktiskajā dzīvē gan tas nerada lielu atšķirību.
Dodekaedrs

Dodekaedrs jeb divpadsmitskaldnis ir regulārs daudzskaldnis, kura visas skaldnes ir regulāri piecstūri. Tam ir 12 skaldnes, 30 šķautnes un 20 virsotnes. Katrā dodekaedra virsotnē kopā saiet 3 šķautnes un 3 skaldnes.

Dodekaedra duālais daudzskaldnis ir ikosaedrs.
Vella kalpi Vella dzirnavās

Sižets

Brašā "vella kalpu" trijotne turpina aizstāvēt Rīgu pret zviedru un poļu tīkojumiem.

Vēsturiskās analoģijas

1621. gada augustā zviedru karaspēks karaļa Gustava II Ādolfa vadībā no jauna aplenca Rīgu. Zviedru karaspēka vienības komandēja arī pulkveži Gustavs Horns un Johans Baners.
Rīgas birģermeistars un Polijas karaļa Sigismunda III ieceltais burggrāfs Nikolajs Eke ar savu znotu rātskungu Tomu Ramu vadīja Rīgas pilsētas aizsardzību. Rīgas aizsardzībai Pārdaugavā bija uzcelts Sarkanais tornis, netālu no tā uz Mārupītes atradās nocietinātās Māras dzirnavas, aplenkuma laikā zviedri šeit uzcēla Kobronskansti. Tagadējā Latgales priekšpilsētā atradās nocietinātās Bertolda dzirnavas, bet mitrājā starp Juglas un Ķīšezeru atradās nocietinātas ūdens dzirnavas jeb Bukultu pils.
Pēc Rīgas krišanas Ekem kā vecākajam birģermeistaram 1621. gada 25. septembrī bija pienākums pasniegt Zviedrijas karalim Gustavam Ādolfam Rīgas pilsētas atslēgas, kuras, apstiprinot pilsētas privilēģijas, karalis atdeva atpakaļ N. Ekem. Pētera baznīcas virsmācītājs Hermanis Samsons teica apsveikšanas sprediķi Zviedrijas karalim Gustavam II Ādolfam, kurš 1622. gadā iecēla Hermani Samsonu par Vidzemes superintendentu. 1626. gadā viņš izdeva "Deviņus izmeklētus un labi pamatotus raganu sprediķus" (Neun auserlesene und wohlgegründete Hexenpredigten). Par Zviedru Vidzemes ģenerālgubernatoru kļuva feldmaršals Jakobs Delagardijs.
Lietuvas dižkunigaitijas hetmanis Kristaps Radvils apturēja zviedru karaspēka uzbrukumu Vidzemē un Zemgalē, 1622. gada augustā tika noslēgts Jelgavas pamiers.
Ciānfuksīndzeltenmelnais krāsu modelis

Ciānfuksīndzeltenmelnais jeb CMYK krāsu modelis (no angļu: cyan-magenta-yellow-black) ir krāsu modelis, kurā visas krāsas ir aprakstītas kā četru krāsu — ciāna, fuksīna (madžentas), dzeltenas un melnas sajaukums. CMYK krāsu modeli izmanto krāsainu dokumentu drukāšanai ofseta iespiedtehnikā.
Ciānfuksīndzeltenmelnais ir subtraktīvais krāsu modelis, jo tas rezultējošo attēlu apraksta kā atšķirību no baltās krāsas (pilna spektra), tas ir, faktiski kā krāsu negatīvu (ar nosacījumu pie balta pamata) — līdz ar to tas atbilst reālajam procesam, veidojot attēlu ar krāsām uz balta papīra. No CMYK krāsu modelī aprakstīta attēla var ērti noteikt nepieciešamo krāsu daudzumu ofseta drukā u.c. iespiedtehnoloģijās, kas izmanto šādu krāsu dalījumu.
2001. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm

2001. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts notika no 25. novembra līdz 14. decembrim Krievijas galvaspilsētā Maskavā.  To uzvarēja Džu Čeņa, kas finālā ar rezultātu 5 : 3 pieveica Aleksandru Kosteņuku. Pēc reglamentā paredzēto četru klasiskā šaha partiju izspēles rezultāts bija 2 : 2 un uzvarētāja noskaidroja ātrā šaha partijas.
Otro reizi abas finālistes noskaidroja 64 spēlētāju izslēgšanas turnīrā.
Hēds

Hēds (sennorvēģu: Höðr) senskandināvu mitoloģijā ir dieva Baldra aklais brālis, kurš, Loki apmānīts, viņu negribēdams nogalina. Baldrs ir Odina un Frigas dēls.
Hēda vārds skaldu dzejā vairākkārt izmantots kenningos, kuros atainoti karotāji (piemēram, Höðr víga 'kaujas Hēds'). Tas varētu nozīmēt, ka dzejnieki zinājuši mītus, kuros Hēds nav akls vai kuros viņam ierādīta aktīvāka loma.
Pēc Ragnaroka Hēds no Hēlas dosies uz Valhallu (viņš ir viens no retajiem dieviem, kurš izdzīvo).
Janne Andešons

Karjera

Spēlētāja karjeras laikā pārstāvēja dzimtās pilsētas Halmstades klubus Alets IK un IS Halmia, kas spēlēja Zviedrijas zemākajās līgās. Tieši Alets IK uzsāka trenera karjeru kā spēlējošais treneris. Vēlāk strādāja klubos Halmstads BK, Laholms FK un Örgryte IS.
2010. gada decembrī parakstīja līgumu ar IFK Norrköping, kļūstot par galveno treneri pirmajā sezonā pēc kluba atgriešanās Allsvenskan, Zviedrijas futbola augstākajā līgā. 2015. gada sezonā ar klubu uzvarēja Allsvenskan līgā, izcīnot pirmo Zviedrijas čempiona titulu karjerā galvenā trenera amatā.
2016. gada 7. aprīlī tika paziņots, ka Janne Andešons kļūs par Zviedrijas izlases galveno treneri pēc 2016. gada Eiropas čempionāta, pārņemot vadību no Ērika Hamrēna, kurš bija izlēmis neturpināt darbu šajā amatā.
Utrehta

Vēsture

Ap 47. gadu romieši Utrehtas vietā nodibināja robežcietoksni (castellum), nosaucot to par Trajektu (Traiectum). Sakarā ar ģermāņu cilšu iebrukumiem ap 270. gadu romieši apmetni pameta. Līdz 6. gadsimtam par Utrehtas vēsturi ziņu ir visai maz.
6. gadsimtā Utrehta nonāca franku pakļautībā. Pilsētas tiesības tā ieguva 1122. gadā. Viduslaikos Utrehta bija viena no nozīmīgākajām Ziemeļnīderlandes pilsētām un bīskapijas centrs.
1579. gada 23. janvārī septiņas Nīderlandes ziemeļu provinces pilsētā parakstīja Utrehtas ūniju, nodibinot Nīderlandes valsti. Tā kā jaunā valsts bija protestantiska, 1580. gadā tika likvidēta Utrehtas bīskapija.
1713. gadā pilsētā parakstīja Utrehtas miera līgumu, kas izbeidza Spānijas Mantojuma karu. 16. gadsimtā Utrehta bija Nīderlandes ūdens aizsardzības fortifikācijas sistēmas (Hollandse Waterlinie) sastāvdaļa, kas aizkavēja pilsētas attīstību.
19. gadsimta beigās Utrehta kļuva par valsts galveno dzelzceļa mezglu.
2.pasaules kara laikā Utrehta bija vācu okupācjā līdz pat 1945. gada 5. maijam, kanādiešu spēki iegāja pilsētā tikai 7. maijā.