google/wiki40b huggingface dataset:
Valdemāra zemesraga pils

Valdemāra zemesraga pils, kas tiek bieži saukta par prinča Eušēna pili vai prinča Eušēna Valdemāra zemesraga pili, ir pils un apmeklētākais Zviedrijas mākslas muzejs, kas atrodas Stokholmā, Jūrgordenā. Atrodas Stokholmā, Prinča Eušēna ielā 6 (zviedru: Prins Eugens väg 6).

Vēsture

Pils ir bijusi prinča Eušēna dzīves vieta. Skices iecerētajai pilij ir zīmējis pats princis kopā ar arhitektu Ferdinandu Bobergu. Pils tika uzbūvēta 1905. gadā, pēc Ferdinanda Boberga projekta astoņus gadus vēlāk, 1913. gadā tika uzcelta arī galerija. Neskatoties uz to, ka princis Eušēns tika gatavots militārā virsnieka karjerai, princis kļuva par veiksmīgu mākslinieku, būdams par vienu no savas paaudzes vadošajiem ainavistiem. Tāpat ir arī gleznojis monumentālus gleznojumus Karaliskajam drāmas teātrim, Karaliskajam operteātrim un Tiesu namam. Pēc prinča nāves 1947. gadā pils pārgāja valsts īpašumā, kļūdama par apmeklētāko Zviedrijas mākslas muzeju.

Mākslas muzejs

Pilī visos tās trīs stāvos pašlaik atrodas mākslas muzejs, kura kolekcija atspoguļo Zviedrijas 20. gadsimta sākuma mākslu — prinča Eušēna un galvenokārt viņa laikabiedru darbi, kā arī prinča atbalstīto nākamās paaudzes grupas mākslinieku, kas tika apzīmēti ar nosaukumu "jaunie", darbi. Pils galerijā ir izvietota daļa no kolekcijas, aptuveni 2000 darbi, kuru vidū ir arī prinča darbi. Pils divos augšējos stāvos un prinča darbnīcā tiek rīkotas izstādes. Pils viesu apartementi laika gaitā tikpat kā nav mainījušies.
Pilī ir redzamas trīs visaugstāk novērtētās prinča gleznas: "Pavasaris" (1891), "Vecā pils" (1893), "Mākonis" (1896). Prinča Eušēna laikabiedru mākslas darbu autori ir: Nils Kreigers, Bruno Liljeforss, Andress Corns, Eušēns Jānsons, Oskars Bjerks, Ričards Bergs un Kārls Frēderiks Hills. Muzeja kolekcijas jaunākās paudzes mākslas darbu autoru vidū ir minami mākslinieki Sigrīda Jertena, Īsaks Grīnevalds, Leanders Engstrems un Einars Julins. Muzejā pārstāvēti ir arī tēlniecība, tā laika tēlnieku darbi, kuru vidū īpaši ir minams Pērs Haselbergs, kura darbi ir redzami pils parkā un galerijā.
Edgars Zalāns

Biogrāfija

1992. gadā kuldīdznieks E. Zalāns absolvēja Rīgas Tehnisko universitāti, iegūstot arhitekta diplomu. Atgriezies strādāt dzimtajā pilsētā, no 1992. līdz 1994. gadam bijis Kuldīgas rajona galvenais arhitekts. 1996. gadā ieguvis sertifikātu athitektūras privātpraksei Latvijā.

Politiskā darbība

Vairākus gadu darbojies Kuldīgas rajona padomē un Kuldīgas pilsētas domē. 1997. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts pilsētas domē no saraksta "Par Kuldīgu".
1998. gadā bijis Tautas partijas dibinātāju skaitā un no tās saraksta piedalījies 7. Saeimas vēlēšanās, bet nav ievēlēts. 1999. un 2000. gadā 8 mēnešus bija 7. Saeimas deputāts. 2000. gadā kļuva par Ministru prezidenta Andra Šķēles biroja vadītāju, tādēļ nolika Saeimas deputāta mandātu.
2001. un 2005. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Kuldīgas pilsētas domē. Laika posmā no 2001. līdz 2007. gadam bija Kuldīgas domes priekšsēdētājs, bet no 2005. līdz 2007. gadam — arī Kuldīgas rajona padomes priekšsēdētājs.
2007. gada 8. novembrī E. Zalāns kļuva par reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministru Aigara Kalvīša vadītajā valdībā pēc tam, kad pēc tā dēvētās lietussargu revolūcijas no amata tika atstādināts Aigars Štokenbergs.
2007. gada 5. novembrī pēc tam, kad A. Kalvītis Valsts prezidentam Valdim Zatleram pieteica valdības demisiju, Tautas partija E. Zalānu izvirzīja par savu Ministru prezidenta kandidātu, tajā pašā dienā atbalstu viņa kandidatūrai sniedza pārējās koalīcijas partijas (ZZS, LPP/LC, TB/LNNK), kas nākamajā dienā par to paziņoja Valsts prezidentam. E. Zalāns paziņoja, ka vēlas valdības darbībā veikt reformas, atsakoties no koalīcijas padomes, kā arī apsverot atsevišķu ministriju pastāvēšanas lietderību. Tomēr visplašāko rezonansi sabiedrībā izpelnījās E. Zalāna intervija žurnālā "Privātā Dzīve", kurā viņš atklāja, ka nelasot avīzes, kā arī kritizēja žurnālistu Jāni Domburu un viņa vadīto raidījumu "Kas notiek Latvijā?". Nākamajā dienā pēc intervijas publicēšanas prezidents V. Zatlers sāka sarunas ar bezpartejiskiem amata kandidātiem, bet drīzumā izvēlējās par premjera kandidātu Ivaru Godmani no LPP/LC. Reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministra amatu E. Zalāns saglabāja arī I. Godmaņa valdībā, kā arī pēc tam Valda Dombrovska valdībā. 2010. gada 17. martā Tautas partija izstājās no valdības un E. Zalāns ministra amatu atstāja.
2010. gadā tika ievēlēts 10. Saeimā no partiju apvienības "Par Labu Latviju" saraksta un kļuva par apvienības Saeimas frakcijas priekšsēdētāju.
12. Saeimas vēlēšanās, kas notika 2014. gada rudenī, Zalāns kandidēja no partijas "Vienoti Latvijai", tomēr saraksts nepārvarēja vēlēšanu barjeru, un Zalāns netika ievēlēts.
Pasaules čempionāts motokrosā

Pasaules čempionāts motokrosā ir pasaules motokrosa sacensību sērija, kuru organizē FIM. Čempionāts iedalās trīs klasēs - MX1, MX2 un MX3. Sacīkstes sastāv kvalifikācijas un 2 finālbraucieniem, katrs ar ilgumu 35 minūtes plus divi apļi. Vienā čempionāta sezonā vidēji norisinās vairāk nekā 16 sacensības.

Vēsture

Pirmais čempionāts norisinājās 1957. gadā, un tajā piedalījās motocikli ar 500 cm³ dzinējiem. 1962. gadā tika izveidota 250 cm³ dzinēju klase un 1975. gadā 125 cm³ dzinēju klase. Pirms 1957. gada šis čempionāts bija pazīstams kā Eiropas čempionāts.
2002. gadā FIM izmainīja sacensību nolikumu, lai atspoguļotu izmaiņas dzinēju tehnoloģijās un pārietu uz videi draudzīgākiem četrtaktu dzinējiem. Tika izveidotas MX1 klase, kas kļuva par čempionāta augstāko klasi, kurā varēja piedalīties motocikli, kas aprīkoti ar divtaktu dzinējiem līdz 250 cm³ un četrtaktu dzinējiem līdz 450 cm³. MX2 klasē atļauts piedalīties motocikliem, kas aprīkoti ar divtaktu dzinējiem līdz 125 cm³ un četrtaktu dzinējiem līdz 250 cm³. MX3 klasē atļauts piedalīties motocikliem, kas aprīkoti ar divtaktu dzinējiem līdz 500 cm³ un četrtaktu dzinējiem līdz 650 cm³.
Baltazars Bergmanis (mācītājs)

Dzīvesgājums

Baltazars Bergmanis dzimis 1703. gada 2. decembrī Rīgas tirgotāja Palma Bergmaņa (1672-1751) un viņa sievas Kristīnes, dzim. Jēnigas, ģimenē.
Studēja medicīnu Jēnas un Vitenbergas universitātēs, kur 1725. gadā ieguva filozofijas doktora grādu, bet pēc tam Leipcigas universitātē studēja teoloģiju un ieguva teoloģijas maģistra grādu. Ap 1726. gadu viņš atgriezās dzimtenē un tika iecelts par Skujenes luterāņu draudzes mācītāju. Skujenē uzrakstīja katehismu latviešu valodā.
1734. gada 1. oktobrī viņš ieguva luterāņu mācītāja vietu Bukultu jeb Ādažu (Neuermühlen) draudzē, kur kalpoja līdz savai nāvei 1768. gada 31. martā.
Budžaks

Budžaks ir vēsturiska teritorija mūsdienu Ukrainas Odesas apgabala teritorijā; fiziski atdalīts no pārējās Ukrainas. Teritorija administratīvi sadalīta divās pilsētās un deviņos rajonos.
Atrodas Melnās jūras piekrastē starp Donavu un Dņestru, bijusī Moldāvijas daļa, kas atdala mūsdienu Moldovu no jūras. Teritorijas zemes satiksmes savienojumu ar Ukrainu nodrošina divi tilti pāri Dņestrai, no kuriem viens 7,4 km atrodas Moldovas teritorijā, bet ar abu valstu līgumu ir nodots Ukrainas kontrolē.

Demogrāfija

13 188 m² lielo teritoriju apdzīvo daudzas reģiona tautas – ukraiņi, bulgāri, moldāvi, gagauzi. Iedzīvotāju skaits 2012. gada 1. janvārī bija 577 574 cilvēki. Lielākā pilsēta Izmajila ar 73 651 iedzīvotāju. 2001. gadā Budžakā dzīvoja 617 200 cilvēku, no kuriem 40% bija ukraiņi, 21% bulgāru, 20% krievu, 13% moldāvu un 4% gagauzu.

Nosaukums un teritorija

Noaukums cēlies Osmaņu impērijas valdīšanas periodā (1484.-1812.), kad teritoriju turciski sauca par bucak (pierobeža, nostūris) un tas attiecās uz teritoriju kas atradās apmēram starp Bilhorodu-Dņistrovsku, Benderu un Izmajilas pilsētam.
Vēsturiski Budžaks bija Moldāvijas dienvidu stepes rajons, kuru līdz 1812. gadam sauca par Besarābiju. Pēc Moldāvijas austrumu daļas iekļaušanas Krievijas impērijas sastāvā 1812. gadā, visu teritoriju starp Dņestru un Prutu nosauca par Besarābijas guberņu.

Vēsture kopš 19. gs.

1806.-1812. gada krievu-turku kara laikā Moldāvijas austrumus iekaroja Krievijas impērija, un ar 1812. gada Bukarestes līgumu teritorija uz austrumiem no Prutas upes nonāca Krievijas sastāvā. No Budžaka padzina tā turku iedzīvotājus un to vietā nometināja pareizticīgos bulgārus un gagauzus no turku kontrolētās Bulgārijas. Ekonomikas veicināšanai šeit ieradās arī vācieši, krievi un ebreji.
Pēc Krievijas sakāves 1856. gada Krimas karā, daļu no Budžaka piekrastes zemēm atdeva Moldāvijai. Pēc 1877-78. gada krievu turku kara un starptautiskajiem līgumiem, kas apstiprināja Rumānijas karalistes izveidošanu, šīs teritorijas atkal nodeva Krievijas pakļautībā.
Pēc Krievijas impērijas sabrukuma, 1918. gada 9. aprīlī jaunizveidotā Moldāvijas Demokrātiskā Republika nobalsoja par pievienošanos Rumānijai. 1939. gada Molotova-Ribentropa līgums paredzēja, ka teritoriju varēs ieņemt PSRS, kas 1940. gada 26. jūnijā iesniedza ultimātu Rumānijai, ieprasot Besarābijas un ziemeļu Bukovinas nodošanu PSRS. Lielākajā daļā vēsturiskās Besarābijas guberņas izveidoja Moldāvijas PSR, bet Budžuku, kā Akermanas, vēlāk Izmailas apgabalu, iekļāva Ukrainas PSR sastāvā.
Sākoties Vācijas-PSRS karam, Rumānija iesaistījās karā, lai atgūtu 1940. gadā zaudētās teritorijas. Turpinot uzbrukumu, tā anektēja arī daļu Ukrainas, izveidojot Transņistrijas provinci.
1954. gada 14. februārī Ukrainas PSR notiek teritoriālā reforma. Izmajilas apgabals tiek likvidēts un iekļauts Odesas apgabalā, kas kļūst par teritoriāli lielāko apgabalu Ukrainā.
Alabama

Ģeogrāfija

Alabama atrodas mitro subtropu jostā (vidējā gada temperatūra ir 18 °C). Šeit ir ļoti karstas vasaras (dažās štata daļās vasaras vidējā gaisa temperatūra ir 32 °C). Štata dienvidu daļā (Meksikas līča piekrastē) bieži ir pērkona negaisi. Relatīvi bieži novērojami virpuļviesuļi. Trīs piektdaļas štata teritorijas aizņem līdzenums. Ziemeļu daļa ir mazliet kalnaināka. Štata augstākais pakalns ir 735 metrus augstais Čeahas kalns.

Vēsture

Štata nosaukums radies no indiāņu cilts — alabamas vārdā. No 1000. līdz 1500. gadam štatā uzplauka indiāņu Misisipi civilizācija. Pirmie eiropieši, kuri apmetās štatā, bija franči, kuri 1702. gadā Meksikas līča piekrastē nodibināja Mobilas pilsētu. No 1702. līdz 1763. gadam Alabamas teritorija bija Francijas īpašumā, no 1763. līdz 1780. gadam — britu Rietumfloridas sastāvā, bet no 1780. līdz 1810. gadam — Spānijas īpašums. 1819. gadā Alabama iestājās ASV kā 22 štats. Štats attīstījās kā kokvilnas ražošanas centrs, izmantojot melno vergu darbu. Amerikas pilsoņu kara laikā 1861. gadā Alabama līdz ar citiem dienvidu štatiem izstājās no ASV, bet 1868. gadā tika uzņemta atpakaļ. Arī pēc pilsoņu kara Alabama saglabāja savu lauksaimniecisko raksturu. Tika pieņemti likumi, kas nodrošināja rasu segregāciju. XX gadsimta sešdesmito gadu sākumā Alabama, sevišķi tās lielākā pilsēta Birmingema, kļuva par melnādaino amerikāņu cilvēktiesību kustības centru. Līdz 1972. gadam politiski Alabama vienmēr atbalstīja Demokrātu partiju, tomēr pamazām situācija mainījās un 2010. gadā republikāņi pirmoreiz 136 gadu laikā ieguva vairākumu abās likumdošanas orgāna palātās.

Iedzīvotāji

Pēc tautas skaitīšanas datiem 2010. gadā štatā bija 4 779 736 iedzīvotāji. Kopš 2000. gada iedzīvotāju skaits palielinājies par 214 545 iedzīvotājiem jeb 4,8%, apmēram vienādās daļās imigrācijas un dabiskā pieauguma dēļ. Pēc rases pazīmēm 68,5% iedzīvotāju ir baltādainie, bet 26,2% — melnādainie. Vairums iedzīvotāju (92%) ir kristieši. Lielākā baznīca — Dienvidu baptistu konvercija (1 380 121 sekotāju), tai seko Apvienotā metodistu baznīca (327 734 sekotāju) un Romas katoļu baznīca (150 647 sekotāju).

Ekonomika

No Amerikas pilsoņu kara līdz Otrā pasaules kara beigām Alabama bija ekonomiski relatīvi atpalicis štats, lielā mērā tāpēc, ka tautsaimniecība balstījās uz lauksaimniecību. Tomēr pēc pasaules kara Alabama piedzīvoja uzplaukumu, ko radīja rūpniecības un tehnoloģiju attīstība. Štatā attīstījās vairākas ASV armijas un Gaisa spēku bāzes, kas arī deva ieguldījumu labklājības pieaugumam. Spītējot pilsētu un rūpniecības attīstībai, līdz 20. gadsimta sešdesmitajiem gadiem Alabamā politiski dominēja baltādainie lauku iedzīvotāji, līdz Afroamerikāņu cilvēktiesību kustības ietekmē stāvoklis mainījās.
Štatā spēcīgi attīstīta aviācijas un kosmosa un smagā rūpniecība (ieskaitot metalurģiju un autorūpniecību). 2015. gada aprīlī sezonāli koriģētais bezdarba līmenis bija 5,8%.
Ierakumi

Ierakumi — zemē iedziļināta (izrakta) vaļēja fortifikācijas būve uguns un novērošanas pozīciju ierīkošanai un dzīvā spēka un kaujas tehnikas aizsardzībai. Ir strēlnieku, artilērijas, mīnmetēju, tanku, kaujas mašīnu, bruņutransportieru u.c. ierakumi. Strēlnieku ierakumus savukārt iedala individuālajos (šaušanai ar automātu guļus, no ceļa, stāvus) un grupālajos (šaušanai ar granātmetēju, ložmetēju). Atsevišķus strēlnieku ierakumus savā starpā savieno ar tranšeju, tā iegūstot nodaļas ierakumus, kuru garums ir 50-60 m; tajos ierīko arī granātmetēju un ložmetēju rezerves pozīcijas, segtas spraugas un blindāžas, kā arī nišas munīcijas, pārtikas glabāšanai.
Trīs plus divas

Sižets

Piecu jauniešu nejauša tikšanās, nedienas un prieks ceļojuma laikā.
10. šaha olimpiāde

10. šaha olimpiāde notika no 1952. gada 10. augusta līdz 31. augustam Somijas galvaspilsētā Helsinkos.

Olimpiādes organizēšana

Šīs šaha olimpiādes debitanti bija Luksemburga, 1947. gadā Starptautiskajā šaha federācijā FIDE uzņemtā Padomju Savienība, jaunveidotās valstis Vācijas Demokrātiskā Republika un Izraēla, kā arī Zāras protektorāts. 
Olimpiādē tika lietots sekojošs spēles reglaments: 40 gājieni 2,5 stundās un pa 16 gājieniem katrā nākamajā stundā. Olimpiādes galvenais tiesnesis bija starptautiskais tiesnesis Karels Opočenskis no Čehoslovākijas.

"B" fināls

10.  Nīderlande, 11. Izraēla, 12. Polija, 13. VDR, 14. Dānija, 15.Kuba, 16. Anglija, 17. Austrija, 18. Itālija

"C" fināls

19. Brazīlija, 20.  Grieķija, 21. Norvēģija, 22. Šveice, 23. Īslande, 24. Zāra, 25. Luksemburga.
Rīgas 45. vidusskola

Vēsture

Par 45. vidusskolas pirmsākumu tiek uzskatīta 1911. gadā dibinātā Rīgas pilsētas elemantārskola Krimuldas ielā 2a (ēkas arhitekts Reinholds Šmēlings, 1910). Sākoties Pirmajam pasaules karam, skolēnus un skolotājus 1915. gadā evakuēja uz Krieviju, mācības skolā atsākās 1918. gadā. 1919. gadā skola tika pārdēvēta par Rīgas pilsētas 9. pamatskolu, 1937. gadā par Rīgas pilsētas Zemitānu pamatskolu. 
Latvijas PSR laikā 1954. gadā skolu pārdēvēja par Rīgas 45. vidusskolu. 1961. gadā Ropažu (Jurija Gagarina) ielā 34 tika uzcelta jaunā skolas ēka. No 1968./69. mācību gada skolā sāka padziļināti mācīt mūziku, bet no 1985. gada 1. septembra – padziļināto mūzikas mācību ieviesa arī vidusskolā.
2008. gada 5. septembrī pie skolas tika atklāts bērnu futbola trenera Jura Docenko vārdā nosauktais futbola laukums ar Polytan mākslīgā zālāja segumu.Latvijas skolu reformas gaitā 2010. gadā Rīgas Dome nolēma likvidēt Rīgas 100. vidusskolu un pievienot to Rīgas 45. vidusskolai.
2017. gadā, ņemot vērā skolēnu dzīvesvietu izvietojumu un obligāto centralizēto eksāmenu (OCE) indeksu apkaimes skolās, tika ierosināts 45. vidusskolu (OCE indekss 42,6%) reorganizēt par pamatskolu, vidusskolēnus virzot vai nu uz Teikas vidusskolu (OCE indekss 60,4%, vidusskolēnu skaits 269) vai Jāņa Poruka vidusskolu (OCE indekss 49%).

Vecā skolas ēka

Kopš 1995. gada skolas vecajā ēkā Krimuldas ielā 2 darbojas privātskola „Klasika”.

Tradīcijas

Skolā notiek interesanti ārpusstundu pasākumi. Skolēni arvien priecē skatītājus ar izdomu veidotajos skolas un ārpusskolas pasākumos – Vecāku dienā, Skolotāju svētkos, Pavasara koncertos, labdarības koncertos visā Latvijā.
Sergejs Boldaveško

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Boldaveško sāka 1988.—89. gada sezonā PSRS čempionāta klubā Rīgas "Dinamo". Pēc 1991.—92. gada sezonas turpināja spēlēt "Dinamo" mantiniecē Rīgas "Pārdaugava", kas spēlēja Starptautiskajā hokeja līgā.
1993.—94. gada sezonas vidū Boldaveško pārcēlās uz Vācijas 3. līgas klubu EC Peiting. Tā rindās viņš spēlēja līdz 1995.—96. gada sezonas beigām. 1995.—96. gada sezonas gaitā uzbrucējs vienu spēli aizvadīja arī Vācijas hokeja līgas kluba Augsburgas "Panther" sastāvā.
1997.—98. gada sezonā Boldaveško spēlēja Dānijas hokeja līgas vienībā Vojens IK, taču no 1998. līdz 2000. gadam spēlēja Austrumeiropas hokeja līgas vienībā HK Liepājas Metalurgs.
No 2000. līdz 2008. gadam Boldaveško spēlēja dažādos Vācijas zemāko līgu klubos, tad beidza profesionāļa karjeru.
Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 1993., 1994., 1995., 1996. un 1997. gada Pasaules čempionātos.
Dzintra Grundmane

Biogrāfija

Bijusi 3. Bērnu un jaunatnes sporta skolas audzēkne, kur viņas pirmais treneris bija Viktors Strupovičs, ar basketbolu sākusi nodarboties sestajā klasē. Izglītību ieguvusi Rīgas 5. vidusskolā un Latvijas Valsts Universitātes Ģeogrāfijas fakultātē ar ārvalstu ekonomiskās ģeogrāfijas specialitāti, vēl mācījusies Vissavienības Kinematogrāfijas institūtā, bijusi aktīva dalībniece Kinoamatieru biedrībā.
Spēlētājas karjeru aizvadījusi Rīgas TTT (1962—1975; ar pārtraukumu no 1969. līdz 1970. gadam), laikā no 1972. līdz 1975. gadam bijusi TTT kapteine. Kluba sastāvā viņa izcīnīja 11 uzvaras Eiropas čempionvienību kausa izcīņā, 12 uzvaras PSRS čempionātā. Vēl Dz. Grundmane ir izcīnījusi četras uzvaras PSRS Tautu spartakiādē un divas uzvaras Latvijas čempionātā (1965, 1974). Latvijas PSR izlasē aizvadījusi 86 spēles. 1975. gadā kļuvusi par PSRS Nopelniem bagāto sporta meistari.
Bijusi Latvijas Sporta muzeja direktore, kopumā šajā iestādē strādājusi 12 gadus. Lasījusi lekcijas Latvijas Universitātē. No 2002. līdz 2014. gadam strādāja Latvijas Universitātes Pedagoģijas, psiholoģijas un mākslas fakultātē, kur bija docente Sporta izglītības nodaļā.
Runa

Runas veidošanās

Skaņu radīšanai cilvēkam kalpo balss aparāts, kas atrodas rīkles iekšējā daļā. Balss aparātu veido divas elastīgas balss saites, starp kurām ir balss sprauga. Brīvi elpojot, balss sprauga ir atvērta. Runājot balss saites saspringst un balss sprauga gandrīz aizveras. Gaiss, plūstot caur sašaurināto balss spraugu, iesvārsta balss saites. Tās vibrē, un rodas artikulētas skaņas — cilvēks runā vai dzied. Mainot balss saišu saspringumu, mainās saišu vibrāciju biežums un līdz ar to skaņas augstums. Sievietēm un bērniem ir mazas balss saites, tāpēc viņu runas skaņas jeb balsis ir augstas. Vīriešiem balss saites ir lielākas, viņi runā zemākās balsīs. Balss tembru un skaļumu ietekmē arī mutes un deguna dobumi, kas ir skaņas rezonatori. Tie piešķir un pastiprina skaņu nokrāsu, kas ir savdabīga katram cilvēkam.
Pārtika

Pārtika ir produkti, ko cilvēki izmanto uzturā. Pārtikas produktus pēc izcelsmes iedala dzīvnieku un augu izcelsmes produktos. Par augu izcelsmes produktiem uzskata arī sēnes. Uzturlīdzekļi sastāv no uzturvielām - vitamīniem, taukiem, ogļhidrātiem, mikroelementiem, olbaltumvielām.
Raņķa dambis

Vēsture

Raņķa dambis pirmoreiz minēts 18. gadsimtā. 1938. gadā tas tika pārdēvēts par Nameiša bulvāri, vēlāk arī par Nameja bulvāri. 1942. gadā tas atguva savu iepriekšējo nosaukumu Raņķa dambis, kuru 1944. gadā atkal nomainīja nosaukums Nameja bulvāris. 1950. gadā par godu krievu dzejniekam Vladimiram Majakovskim bulvāri pārdēvēja par Majakovska bulvāri. Savu vēsturisko nosaukumu Raņķa dambis iela atguva 1990. gadā.

Ielas raksturojums

Raņķa dambis ir 610 metrus gara iela Āgenskalna apkaimes austrumos. Tas sākas krustojumā ar Uzvaras bulvāri un virzās ziemeļrietumu virzienā. Raņķa dambja pārnumuru pusē atrodas Uzvaras parks. Pie Āgenskalna līča Raņķa dambis veido savienojumu ar Trijādības ielu, nedaudz tālāk šķerso arī Mārupīti. Raņķa dambis beidzas krustojumā ar Aleksandra Grīna bulvāri un abu virzienu Daugavgrīvas ielām. Posmā no Trijādības ielas līdz Aleksandra Grīna bulvārim ielas labajā pusē atrodas Āgenskalna līcis, kā arī Mārupītes ieteka tajā.

Sabiedriskais transports

Visa Raņķa dambja garumā kursē 3. autobusa maršruti, un 9. maršruta trolejbusi.
Teleskops

Darbības princips

Teleskops ir astronoma galvenais instruments, tā darbības princips ir tāds, ka teleskopa objektīvs savāc gaismu un izveido objekta attēlu, bet okulārs to palielina un padara ērti aplūkojamu. Objektīvu un okulāru novieto tā, lai to fokusi sakristu. Teleskopa fokusā stari krustojas, tādēļ veidojas apgriezts attēls.
Daudzi teleskopi veido debess ķermeņu vizuālus attēlus. Ir arī tādi teleskopi, kas uztver nevis starojumu, bet gan elementārdaļiņu plūsmas no kosmosa.

Teleskopu izmantošana

Tā kā astrofizikālie objekti, atskaitot Mēnesi, atrodas tik tālu, ka to tieši pētījumi vismaz pagaidām nav iespējami, astronomi cenšas "izspiest" maksimālu informāciju no debess ķermeņu elektromagnētiskā starojuma. Vairākumā gadījumu debess ķermeņu starojums ir ļoti vājš, tādēļ nepieciešami lieli starojuma koncentratori. Arī objektu leņķiskie izmēri ir mazi, tāpēc astronomi tiecas pēc maksimālas izšķirtspējas, kas ļauj saskatīt vairāk objekta detaļu. Novērojumu iespējas ierobežo Zemes atmosfēra, kas ir selektīvi caurlaidīga. Lai izvairītos no tās ietekmes, atsevišķos gadījumos teleskopus nākas pacelt kosmosā. No sacītā nav grūti secināt, ka, lai iegūtu jaunu informāciju par Visumu, astronomiem jāizmanto dažādas tehnoloģiskas "viltības" un komplicētas datu apstrādes metodes. Vēsturiski pirmā izveidojās optiskā astronomija, kuras teleskopu ēras vēsture ir jau 400 gadus gara. Taču tikai 20. gadsimtā šī zinātne kļuva par visu viļņu astronomiju, kad optiskajai astronomijai pievienojās radioastronomija, bet vēlāk sākās novērojumi arī citos starojuma diapazonos.

Vēsture

Uzskata, ka pirmo teleskopu astronomijā pielietoja Galileo Galilejs 1609. gadā. Drīz pēc tam Johans Keplers aprakstīja lēcu optikas principus, ieskaitot aprakstu astronomiskam teleskopam ar divām izliektām lēcām (ko tagad parasti sauc par Keplera teleskopu).
Laika posmā no 1785. līdz 1789. gadam Viljams Heršels izgatavoja "40 pēdu teleskopu", kurš nākamos 50 gadus bija lielākais teleskops visā pasaulē.
Eiropas Centrālā banka

Eiropas Centrālā banka (ECB) ir Eiropas Savienības institūcija, kas darbojās kā Eiro zonas centrālā banka. Tās galvenais uzdevums ir nodrošināt eiro valūtas pirktspēju un cenu stabilitāti.
ECB tika izveidota 1998. gadā un tās galvenā mītne atrodas Frankfurtē pie Mainas. Kamēr visās Eiropas Savienības valstīs nav ieviests eiro, ECB darbojas kā divu paralēlu sistēmu vadītāja. Pirmkārt, tā ir Eiro zonas centrālā banka. Šajā gadījumā 18  zonas valstis ir tai deleģējušas tās funkcijas, kuras pirms tam veica to nacionālās centrālās bankas. Otrkārt, notiek sadarbība ar tām valstīm, kurās vēl nav ieviests eiro. Šīs valstis apvienojas Eiropas Centrālo banku sistēmā.
Kā Eiro zonas centrālā banka ECB ir atbildīga par tās monetāro politiku. Galvenokārt tas nozīmē to, ka banka atbild par cenu stabilitāti, proti, neļauj augt inflācijai virs noteiktās normas, un nodrošina finanšu sistēmas stabilitāti, kas attiecas uz ECB uzraudzības funkcijām. Eiropas Centrālo banku sistēmas gadījumā ECB ir tā, kas uzrauga Eiro zonas kandidāt valstu radītājus, kas ļauj iestāties tajā, respektīvi, seko inflācijas un citiem radītājiem. ECB veic arī ārvalstu valūtas operācijas, tur un pārvalda Eiro zonas valstu ārvalstu valūtas portfeļus, nodrošina maksājumu sistēmu raitu darbību, kā arī veic citus uzdevumus.
ECB galvenā lēmējinstitūcija ir padome, kurā ietilpst 6 valdes locekļi un 18 Eiro zonas dalībvalstu centrālo banku vadītāji. Tā formulē Eiro zonas monetāro politiku. Praktisko pusi nodrošina ECB valde, kurā ietilpst prezidents, viceprezidents un 4 citi biedri. Kā pagaidu institūcija līdz brīdim, kad visās Eiropas Savienības valstīs tiks ieviests eiro, pastāv Ģenerālpadome, kurā ietilpst visu Eiropas Savienības valstu centrālo banku vadītāji, kā arī ECB prezidents un viceprezidents. Tās galvenie uzdevumi ir būt par padomdevēju ECB ietvaros un statistikas vākšana.