Sumatras tīģeris

Izskats

Sumatras tīģeris ir mazākais no visiem mūsdienās dzīvojošiem tīģeriem. Par to mazāks bija tikai šobrīd izmirušais Bali tīģeris. Kā visiem tīģeriem, tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Turklāt Sumatras tīģera tēviņam ir kupla vaigu bārda, kas to atšķir no citām tīģera pasugām. Tēviņa ķermeņa garums ir 2,2—2,55 m, svars 100—140 kg, mātītes garums 2,15—2,3 m, svars 75—110 kg. Lai arī Sumatras tīģeris nav tik masīvs kā Bengālijas tīģeris, tas spēj ar ķepas triecienu salauzt kājas gan zirgam, gan bifelim.
Sumatras tīģera kažoks ir rudi brūns ar koši melnām svītrām. Salīdzinot ar citām pasugām, svītras ir šaurākas un novietotas tuvāk viena pie otras. Sumatras tīģera svītrām to galos ir raksturīgi pārtapt par punktu virkni, kā arī uz muguras, sāniem un pakaļkājām starp svītrām var būt tumši plankumi. Pavēdere gaiši brūna vai balta.

Uzvedība

Sumatras tīģeris galvenokārt uzturas mežonīgā, cilvēku nepārveidotā mežā, purvos, upju tuvumā, ļoti reti ieklejojot cilvēku stādītajās akāciju, Brazīlijas hevejas un eļļas palmu plantācijās. Tīģeris arī labprātāk uzturas augstāk kalnos, lietus sezonas laikā pārvietojoties zemāk uz ielejām, labprātāk uzturas meža dziļumā nevis mežmalās. Ja būs iespēja, izvēlēsies mežu ar biezu pamežu un stāvām kraujām, savukārt izvairīsies no meža, ko apsaimnieko cilvēki un kurā ir cilvēku apdzīvotas vietas. Ja tīģeris ienāk akāciju mežā, tad uzturas ūdens tuvumā un vietās ar vecākiem kokiem, kur uz zemes ir bieza lapu kārta un koku zemākie lapotie zari nosedz un veido patvērumu. Šie vides nosacījumi ir ļoti būtiski, kad tīģeris izvēlas savu teritoriju. Katram tīģerim ir sava teritorija, kurā tas uzturas un medī. Tēviņa teritorija pārklājas ar vairāku mātīšu teritoriju.

Barība

Tīģeris ir izteikts plēsējs, kas barojas tikai ar gaļu. Tā dzīves vietas izvēli ietekmē arī potenciālā medījuma lielums un daudzums. Galvenais medījums ir pārnadži, putni, zivis un mērkaķi. Plēsējs medī, piemēram, lielo argusu, cūkastes makaku, dzeloņcūku, tapiru, mežacūku, mazo un lielo peļubriedi, mundžaku un sambarbriedi. Tīģeris ir labs peldētājs un medījumam glābiņa ūdenī nav, toties tas ļoti slikti kāpj kokos, tādēļ no veiklā mednieka var izglābties tie, kas spēj uzkāpt augstu kokā.

Vairošanās

Tēviņa teritorija pārklājas ar vairākām mātītēm, ar kurām tas sapārojas. Mazuļus audzina tikai māte. Grūsnības periods ilgst 3,5 mēnešus. Īpaši ierīkotā migā piedzimst 3—4 nevarīgi, akli mazuļi. Pēc dažām dienām atveras acis un ausis. Sasniedzot apmēram 8 nedēļu vecumu, mazuļi pamet migu un sāk sekot mātei. Pēc vēl 4 mēnešiem tie sāk piedalīties medībās un nomedī savu pirmo medījumu, bet patstāvīgi medīt tie sāk 18 mēnešu vecumā. Jaunie tīģeri paliek kopā ar māti līdz apmēram 2—3 gadu vecumam.

Apdraudējums

Kā visiem tīģeriem, arī Sumatras tīģerim ir nepieciešamas plašas, neskartas un mežonīgas teritorijas, tādēļ sugas galvenais apdraudējums ir piemērotas dzīves vides izzušana. Tropu meži tiek izcirsti, to vietā iekārtojot eļļas palmu un akāciju plantācijas. Izzūdot mežiem, izzūd tīģera medījums, kā arī Sumatrā joprojām ir aktīvi malumednieki, kas medī plēsēju, lai iegūtu dažādas tīģera ķermeņa daļas vietējam tirgum. Laikā no 1985. gada līdz 1999. gadam pat nacionālo parku teritorijās katru gadu tika zaudēti apmēram 2% no mežiem. Pastāv tendence ieleju mežiem pārveidoties ātrāk nekā kalnu mežiem, un teritorijās ar lēzenām reljefa izmaiņām meži izzūd ātrāk nekā teritorijās ar klintīm un stāvām nogāzēm.