google/wiki40b huggingface dataset:
Lielauces pagasts

Upes

Auce, Bērze, Līčupe.

Ezeri

Lielauces ezers.

Vēsture

Mūsdienu Lielauces pagasta teritorijā vēsturiski atradās Lielauces muiža (Groß-Autz, Lielauce).
1935. gadā Jelgavas apriņķa Lielauces pagasta platība bija 113,83 km² un tajā dzīvoja 1664 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Lielauces un Sirmeles ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Lielauces ciems ietilpis Auces (1949-1959) un Dobeles (pēc 1959. gada) rajonos. 1954. gadā Lielauces ciemam pievienoja likvidētos Ķerkliņu un Sirmeles ciemus. 1975. gadā pievienoja likvidēto Īles ciemu un daļu Naudītes ciema, bet daļu ciema teritorijas pievienoja Vītiņu ciemam. 1989. gadā atdalīja no jauna izveidotā Īles ciema teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1993. gadā daļu Lielauces pagasta teritorijas iekļāva no jauna izveidotajā Zvārdes pagastā. 2009. gadā Lielauces pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Auces novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Lielauce (pagasta centrs), Ķieģeļceplis, Ražotāji.
Ilzeskalna pareizticīgo baznīca

Ilzeskalna Svētās Dievmātes piedzimšanas baznīca jeb Kuļņevas Sāpju Dievmātes pareizticīgo baznīca (otrs nosaukums no 1899. gada) ir Latvijas pareizticīgo baznīcas dievnams Ilzeskalna pagasta Kuļņevā. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Vēsture

Ilzeskalna pareizticīgo baznīcu 1832. gadā cēla Ilzenbergas (Ilzeskalna) muižas īpašnieks Mihails Kuļņevs sava brāļa Jakova Kuļņeva pīšļu pārapbedīšanai no Sivošinas tagadējā Baltkrievijā. 1868. gadā tai no ķieģeļiem uzcēla zvanu torni. 
Baltijas rusifikācijas laikmetā pēc Krievijas Pareizticīgo baznīcas Sinodes pavēles 1899. gadā to pārdēvēja par Kuļņevas baznīcu un tā kalpoja kā kapliča. Baznīca ir vairākkārt remontēta, lielākais remonts (gan ārpuses, gan iekšpuses) noticis 1912. gadā sakarā ar Jakova Kuļņeva 100. nāves gadadienu. 
1987. gadā baznīcā iespēra zibens un izcēlās ugunsgrēks – rezultātā tika pilnīgi sabojāts interjers, iebruka jumts, vēl vairāk cieta baznīcas iekštelpas.
Remontu sāka par Ilzeskalna pagasta līdzekļiem bet 2011. gadā Rēzeknes pilsētas un Rēzeknes novada pašvaldības noslēdza vienošanos ar Krievijas vēstniecību Latvijā par baznīcas atjaunošanu līdz ģenerāļa Kuļņeva nāves 200. gadadienai. Rekonstrukcijas darbus veica SIA "Strek" ar Krievijas mecenātu un Krievijas vēstnieka Latvijā Aleksandra Vešņakova finansiālu atbalstu.

Celtne

Baznīca ir taisnstūra laukakmens celtne ar šķembu, iespiedumu apmetumu un ar pusapaļiem sānu izvirzījumiem nišu veidā. Labajā nišā apbedīts Jakovs Kuļņevs, kreisajā – Mihaila Kuļņeva sieva Nadežda Eleonora (mirusi 1837. gadā). Vēlāk dievnama sānu nišās un blakus tām apbedīti arī Mihails Kuļņevs un viņa mazdēls Nikolajs. Kapu vietas atrodas zem grīdas, virs tām novietoti divi vienādi balti pieminekļi sarkofāgu veidā. Kapa vieta ir unikāls apskates objekts, kas ir reti sastopams Latvijas pareizticīgo baznīcās. 
Baznīcas altāris veidots visā joma platumā. Tas ir klasiskas formas ar korintiskām formām. Īpaši jāatzīmē ikonostass – milzu būve antīka portika veidā, kas greznota ar 19. gadsimtā darinātām gleznām. Tas ir valsts nozīmes aizsargājamais piemineklis.
Mētrājs

Mētrājs ir sausieņu meža augšanas apstākļu tips labi aerētās minerālaugsnēs, kas izveidojies ar barības vielām bagātākās smilts podzola augsnēs salīdzinājumā ar silu. Šeit priedes, salīdzinājumā ar silu, ir garākas. Zem priedēm var augt egles un bērzi. Arī zemsedze ir bagātāka: sastopami mellenāji, brūklenāji un sūnas. 
Latvijā plašākie mētrāja masīvi aizņem kāpas un plakanos līdzenumus Piejūras zemienē, Taurkalnes un Sedas apkārtnē. Mētrāji aizņem 4% no Latvijas mežaudžu kopplatības.
Grifs (mitoloģija)

Grifs (grieķu: γρύφων, grýphōn;, latīņu: gryphus) ir mitoloģiska būtne ar lauvas ķermeni, asti un aizmugurējām kājām, ērgļa galvu un spārniem, ērgļa nagiem uz priekšējām kājām. Tā kā lauva tradicionāli tika uzskatīta par zvēru karali un ērglis par putnu karali, grifu var uzskatīt par īpaši spēcīgu un dižciltīgu radījumu. Dažkārt grifu var uzskatīt par visu radījumu karali. Grifs ir zināms kā dārgumu un nemateriālo vērtību sargātājs.
Grifi ir bieži sastopami Senās Grieķijas mākslā un citos vēsturiskos avotos, tomēr ir atrasti pierādījumi par vēl senākiem grifiem līdzīgu radījumu attēlojumiem Senās Persijas un Senās Ēģiptes mākslā, pat 3000 gadu p.m.ē. senā vēsturē. Senatnē grifs bija dievišķā spēka simbols, dievišķā sargātājs. Mūsdienās grifi bieži ir attēloti arhitektūras objektos un ģerboņos.
28. decembris

28. decembris ir gada 361. diena pēc Gregora kalendāra (362. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 4 dienas.
Starītes

Starītes jeb radiolārijas (Radiolaria) ir vienšūņu grupa (senāk kārta), kas tagad ir sadalīta akantāriju, policistīnu un feodāriju klasēs. No saulenītēm tās atšķiras ar to, ka starītēm ir blīva pseidohitīna aizsargātāja kapsula (centrālā kapsula), kas apņem ķermeņa centrālo daļu un protoplazmu sadala intrakapsulārā jeb iekškapsulas un ekstrakapsulārā jeb ārkapsulas protoplazmā, kuras savā starpā savieno kapsulas atveres. Visas starītes bez izņēmuma ir jūru iemītnieki. Tās milzīgā daudzumā apdzīvo galvenokārt ūdens virsējos slāņus. Pēc starīšu nāves to skeleti lielā vairumā grimst jūru dibenā. Okeānu tropiskajā daļā lielajos dziļumos (4-8 km. dziļi) dūņu nogulumi sastāv pārsvarā no radiolāriju krama skeletiem, jo foraminīferu kaļķa čaulas šādā dziļumā izšķīst.
Ištaras vārti

Ištaras vārti bija astotie Babilonijas iekšpilsētas vārti. Tie bija četri uz kvadrāta pamatnes celti torņi ar arkveida ieeju, aiz kuras sākās galvenā maģistrāle — procesiju ceļš. Šo ceļu uzskatīja par svētu, jo tas veda uz Bābeles galveno templi, tā saucamo «Esagilu», kas bija celts par godu dievam Mardukam. Procesiju ceļš bija izbruģēts ar kaļķakmens plāksnēm un inkrustēts ar sarkanu brekčiju. Pilsētas mūris, vārtu torņi, sienas gar procesiju ceļu bija celti no dedzinātiem ķieģeļiem, pie kam uz ķieģeļiem ciļņa tehnikā bija attēloti lauvas, vērši, pūķi — dievu simboli. Ciļņus klāja krāsaina glazūra.
Soulja

Soulja ir viena no Londonas apvienības Ammunition Promotions dibinātajām ierakstu kompānijām, kas specializējas dabstepa ierakstu izdošanā.
Vienskaitlis

Vienskaitlis (saīs. vsk.) — gramatiskais skaitlis, kas tiek lietots, lai norādītu, ka darbība notiek ar vienu priekšmetu vai darbības veicējs ir viens pats.
Mūsdienu literārajā latviešu valodā tiek lietotas tikai vienskaitļa un daudzskaitļa formas, taču sarunvalodā ir sastopamas arī atsevišķas divskaitļa formas, piem, "ar abi roki" ('ar abām rokām').
Antigēns

Antigēns ir jebkura viela, kas izraisa imūnsistēmas atbildi, kas izpaužas kā antivielu sekrēcija pret šo vielu. Katrs antigēns ierosina tikai sev atbilstošu antivielu sintēzi un arī saistās tikai ar sev atbilstošām vai tām radniecīgā sastāva antivielām. Šīs antivielas, kas inaktivēs antigēnu, izdala B limfocīti.
Antigēns var gan jau atrasties ķermenī, gan nākt no ārvides. Imūnsistēma parasti nereaģē uz saviem antigēniem. Slimību gadījumā, ja tā tomēr reaģē pret saviem antigēniem, tos sauc par autoantigēniern vai autoalergēniem, kas ir autoimūno slimību pamatā.
Antigēni parasti ir proteīni, polisaharīdi, bet retāk lipīdi. Šīs vielas var veidot, piemēram, daļu no baktērijām (apvalku, kapsulu, šūnas sienu, viciņu, fimbrijas, toksīnus), vīrusiem vai citiem mikroorganismiem. Nemikrobiāli sveši antigēni var būt, piemēram, putekšņi, olu baltums, proteīni no transplantētajiem orgāniem vai pārlietajām asins šūnām. Vakcīnas ir piemērs antigēniem imunogēnā formā (imunitāti izraisošā), ko ievada organismā, lai ierosinātu specifiskās imunitātes "atmiņas" funkciju, un, nākamo reizi sastopoties ar šo antigēnu, tas ātrāk tiks likvidēts.
Ja kāds cits antigēns reaģē ar esošajām antivielām tāpat kā to ierosinātājs vai arī izraisa līdzīgu antivielu sintēzi, tad abi šie antigēni tiek saukti par homoloģiskiem, bet pretējā gadījumā antigēni ir heteroloģiski.
Jevgeņijs Berzins

Karjera

Berzins uzvarēja 1990. gada Pasaules čempionātā individuālajā brauciena amatieriem, kā arī komandu braucienā 1990. un 1991. gada amatieru čempionātā. 1993. gadā viņš kļuva par profesionāli, parakstot līgumu ar Itālijas komandu Mecair-Ballan.
1993. gadā viņš komandas sastāvā startēja Kellogg's Tour of Britain, kur ceturtajā posmā finišēja otrais, iesaistoties konfliktā ar posma uzvarētāju Peteru Deklerku, jo Berzins bija atteicies sastrādāties posma pēdējos 10 kilometros. Tajā pašā gadā viņš ieņēma otro vietu Settimana Ciclistica sacensībās Lombardijā, Itālijā.
1994. gadā, 24 gadu vecumā, pārstāvot Gewiss-Ballan, viņš uzvarēja Ljēža—Bastoņa—Ljēža sacensībās, apsteidzot Lānsu Ārmstrongu. Tam sekoja kopvērtējuma uzvara Giro d'Italia, pārspējot Migelu Indurainu, kurš bija uzvarējis iepriekšējos divos gados un bija tā laika dominējošais lielo tūru braucējs. Berzins uzvarēja trijos posmos — vienā kalnu posmā un divos individuālajos braucienos, kuros ierasti dominēja Indurains. Līdera krekliņu viņš valkāja no 4. posma līdz sacensību noslēgumam, uzvarot arī jauno braucēju klasifikācijā. Pēc šīs uzvaras no viņa tika gaidīti arī turpmāki panākumi, bet Berzins turpmākajā karjerā vairs nespēja atkārtot šīs sezonas sniegumu.
Nākamajā gadā viņš uzvarēja Euskal Bizikleta sacensībās Spānijā un finišēja otrais Giro d'Italia aiz Tonija Romingera, uzvarot kalnainajā, priekšpēdējā, 21. posmā. Viņš uzvarēja arī 1995. gada Tour de France trešajā posmā, kas bija komandu brauciens un bija ceturtais astotajā posmā.
Berzins piedalījās arī 1996. gada Giro d'Italia, kur kopvērtējumā finišēja 10. vietā, uzvarot vienā individuālā brauciena posmā. Viņš piedalījās arī Tour de Suisse, uzvarot proogā un 8. posmā. 1996. gada Tour de France Alpos viņš pārņēma kopvērtējuma līdera dzelteno krekliņu un nākamajā posmā uzvarēja individuālajā braucienā ar finišu Val d'Isere, bet nākamajā posmā zaudēja vadību Bjarnem Rīsam.
1997. gada Giro d'Italia Berzins pārstāvēja Batik-Del Monte komandu, bet rezultātu lejupslīde turpinājās un neuzvarot nevienā posmā viņš kopvērtējumā bija 20. vietā, 49 minūtes aiz uzvarētāja, Ivana Goti. Berzins vēlreiz startēja Tour de France, finišējot trešais prologā Ruānā, bet vēlāk izstājās no sacensībām.
1997. gada 19. oktobrī Bordo velotrekā Berzins mēģināja uzstādīt jaunu stundas rekordu, bet pārtrauca mēģinājumu jau pēc 17 minūtēm, ievērojami atpaliekot no Krisa Bordmena rekorda grafika.

Vēlāka karjera

Berzins izlaida 1998. gada Giro d'Italia, bet startēja Tour de France, finišējot 25. vietā. 1999. gadā viņa sniegums bija ievērojami krities. Viņš startēja savā pēdējā Giro d'Italia, šoreiz pārstāvot Amica Chips-Costa de Almería komandu, bet finišēja 52. vietā, vairāk nekā 2 stundas pēc uzvarētāja.
Berzinam tika liegts startēt 2000. gada Giro d'Italia, jo paaugstināta hematokrita līmeņa dēļ viņam divas nedēļas bija liegts startēt. Viņš vairs nekad neuzvarēja profesionālās sacensībās un noslēdza karjeru 2001. gada maijā, 30 gadu vecumā.

Pēc riteņbraukšanas

Berzinam pieder trīs Fiat auto tirdzniecības vietas Lombardijā.
Bruno Zabis

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Zabis sāka 2008.—09. gada sezonā Latvijas hokeja līgas vienībā HK Liepājas Metalurgs. Kluba sastāvā viņš spēlēja līdz pat 2013. gadam, kad tas pārtrauca savu darbību. 2013.—14. gada sezonu Zabis aizvadīja Vācijas 3. līgas klubā Hamburger SV, taču tad pievienojās HK Liepāja rindām.
2014.—15. gada sezonu Zabis noslēdza ar 58 punktiem, tādējādi izcīnot Latvijas čempionāta rezultatīvākā spēlētāja titulu. 2015. gada decembrī tika izsaukts uz KHL vienību Rīgas "Dinamo". Jau pirmajā spēlē tās sastāvā atzīmējās ar rezultatīvu piespēli. Sezonas noslēgumā atgriezās HK Liepāja rindās, tās sastāvā kļūstot par Latvijas čempionu un iegūstot sezonas vērtīgākā spēlētāja balvu.
2016. gada vasarā pievienojās HK Kurbads.
Triptihs

Triptihs (no grieķu triptychē) ir mākslas darbs, kas sastāv no trim savstarpēji savienotām daļām (parasti — trim gleznām). Triptihus bieži gleznoja renesanses mākslinieki, piemēram, Hieronīms Boss. Eiropā un citur, sākot ar gotikas periodu, bieži triptiha formā veidotas arī baznīcu un katedrāļu altārgleznas.
Dombrovska 3. Ministru kabinets

Valda Dombrovska vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās no 2011. gada 24. oktobra līdz 2014. gada 22. janvārim. Šis bija trešais ministru kabinets, ko vadīja Valdis Dombrovskis. Viņš pārstāvēja Vienotību. Dombrovska kabineta koalīcijas sastāvā bija Vienotība, Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" un Reformu partija.
2013. gada 27. novembrī V. Dombrovskis paziņoja par demisiju, "uzņemoties politisko atbildību par Zolitūdes traģēdiju". Tas bija trešais Ministru kabinets pēc kārtas, kuru vadīja Dombrovskis. Tādējādi viņš kļuvis par pirmo Ministru prezidentu Latvijā, kas vadījis trīs valdības pēc kārtas.
Aktivācijas enerģija

Aktīvais komplekss

Kad enerģētiskā barjera ir pārvarēta, uz ļoti īsu brīdi (apmēram 10⁻¹⁵ s) veidojas sevišķs molekulu grupējums (aktīvais komplekss), kurā notiek saišu pārkārtošanās process. Aktīvajam kompleksam sabrūkot, rodas reakcijas produkti (vai arī no jauna reakcijas izejvielas). Tādējādi aktivācijas enerģiju var definēt arī kā aktīvā kompleksa izveidošanai nepieciešamo enerģiju. Lai arī šī enerģija dažreiz mēdz būt visai liela, tomēr tā ir mazāka, nekā pilnīgai izejvielu molekulu saišu saraušanai nepieciešamā enerģija, tādēļ gandrīz visas reakcijas notiek, veidojoties šādiem kompleksiem.

Matemātiskais apraksts

Reakcijas ātruma konstanti k un absolūto temperatūru T saista Arēniusa vienādojums:
k = A e^{{-E_a}/{RT}},
kur R ir gāzu universālkonstante, E_a — aktivācijas enerģija, A — pirmseksponenciālā konstante.
Aktivācijas enerģiju aprēķina no 2 ātruma konstantēm (k_1,k_2 temperatūrās T_1 un T_2 pēc šādas formulas:E_a=RT_1T_2/(T_2-T_1)lnk_2/k_1 vai no koordinātās (lnk, 1/T) konstruētā grafika, bet, ja zināmo lielumu ir mazāk, tad to var aprēķināt arī pēc šādas formulas:
E_a = -RT \ln \left( \frac{k}{A} \right),
kur A ir pirmseksponenciālā konstante, R ir gāzu universālkonstante, T ir temperatūra kelvinos, un k ir reakcijas ātruma konstante.
Aktivācijas enerģija ir nemainīga tikai noteiktā temperatūras intervālā. Aktivācijas enerģija ir svarīgs ķīmiskās reakcijas kinētikas raksturlielums — jo tā mazāka, jo reakcija norisinās ātrāk.
Igaunijas e-rezidentūra

Igaunijas e-rezidentūra (igauņu: E-residentsus) ir statuss, ar kuru Igaunijas nerezidenti var iegūt drošu digitālo identitāti, ko izdevusi Igaunija, līdzīgu tai, pastāvīgajiem iedzīvotājiem un Igaunijas pilsoņiem piedāvā viņu ID karte. Tas viņiem ļauj izmantot Igaunijas valsts iestāžu un privāto uzņēmumu pakalpojumus, kas saistīti ar ID kartes izmatošanu. E-rezidentūra Igaunijā tika izveidota 2014. gada 1. decembrī. Par pirmo Igaunijas e-rezidentu kļuva britu žurnālists Edvards Lūkass no The Economist; pirmais, kurš ieguva šos statusu standarta procesā, bija ASV pilsonis Hamids Tahsildosts.
Līdz ar 2015. gada janvāra beigām e-rezidenti var izmantot ciparparakstus, šifrēt dokumentus, izmantot Igaunijas valsts portālu Eesti.ee, reģistrēt uzņēmumu Igaunijā, iesniegt ziņojumus Igaunijas Nodokļu un muitas dienestam un e-uzņēmumu reģistram, aizpildīt nodokļu deklarācijas internetā un izmantot Igaunijas tiešsaistes banku sistēmas. Tiek uzskatīts, ka e-rezidentūra visnoderīgākā ir uzņēmējiem, jo Igaunijā ir ierasta prakse pakalpojumus un dokumentus kārtot tiešsaistē, jauna uzņēmuma izveide internetā notiek ātri un tiem netiek piemērots ienākuma nodoklis.
E-rezidentūra nedod pilsoņa vai pastāvīgā iedzīvotāja tiesības. Tā neļauj piedalīties vēlēšanās, iekļūt Igaunijā vai Eiropas Savienībā bez vīzas. Tiek uzsvērts, ka e-rezidentūra ir privilēģija, nevis tiesības, tāpēc Igaunijas iestādes izskatot pieteikumus patur tiesības atteikt šo statusu.
E-rezidenti iegūst Igaunijas Policijas un robežapsardzes izdotu digitālo ID karti. Šobrīd (2015. gada maijā), lai saņemtu karti, ir jāierodas Igaunijas vēstniecībā vai konsulātā kādā no 34 valstīm, vai arī Policijas un robežapsardzes punktos Igaunijā. Pieteikšanās un dokumentu iesniegšana kartei ir iespējam elektroniski. Tā kā digitālā ID karte netiek pieņemta kā ceļošanas dokuments, uz tās nav personas fotogrāfijas.
Kārlis Jansons (revolucionārs)

Dzīvesgājums

Dzimis 1882. gada (12.) 24. janvārī Rāvas pagastā „Kaugaru” mājās zemnieka Ernesta Jansona un viņa sievas Annas, dzimušas Krauzes, daudzbērnu ģimenē, viņa vecākais brālis bija publicists un jaunstrāvnieks Jānis Jansons. Mācījās Liepājas jūrskolā, pēc tās beigšanas 1904. gadā iestājās LSDSP. 1905. gada revolūcijas laikā ar segvārdiem "Kažis" un "Kapteinis" piedalījās nelegālās literatūras un ieroču transportēšanā. Pēc 1906. gada februāra uzbrukuma Krievijas Valsts bankas aplaupīšanā Helsinkos emigrēja uz Vāciju un Angliju. Uzstājās ar runu 2. LSDSP kongresā.
1908. gadā Jansons pārcēlās uz dzīvi ASV, kur pieņēma vārdu Čārlzs Skots, saukts arī Čārlijs Skots. Tur darbojās Amerikas Sociālistiskās partijas Latviešu koporganizācijā, piedalījās Amerikas Komunistiskās partijas un Kanādas Komunistiskās partijas dibināšanā. Bija Apvienotās Amerikas Komunistiskās partijas (United Communist Party of America) Centrālkomitejas loceklis (1919—1923). 
1920. gadā viņš ar Čārlza Skota vārdu tika ievēlēts par ASV un Kanādas komunistu delegātu Kominternes kongresā Maskavā un piedalījās arī Austrumu tautu kongresā Baku.
Pēc Kominternes uzdevuma viņš izveidoja tās Panamerikas biroju (Communist International’s Pan-American Bureau in America, 1921). 
1923. gadā viņā kā Kanādas komunistu pārstāvis Čārlzs Džonsons atkal ieradās Maskavā uz Kominternes izpildkomitejas plēnumu un piedalījās Arodbiedrību internacionāles jeb "Profinternes" (Профинтерн) Centrālās padomes sesijā.
1925. gada maijā viņu iecēla par PSRS pārstāvniecības Japānā preses un informācijas biroja referentu ar segvārdu "Jamoto". Viņa uzdevums bija organizēt Profinternes arodbiedrības Japānā, bet 1929. gadā arī Ķīnā un Britu Indijā. 
1930. gadā viņu ievēlēja Profinternes Centrālkomitejā. 1932. gadā ar Kārļa Šteina vārdu viņš pildīja slepenus uzdevumus Vācijā un Francijā, bet 1933. gadā viņš ar Čārlza Džonsona vārdu sāka lasīt lakcijas ārzemju studentiem Maskavas Starptautiskajā Ļeņina skolā (Международнaя Ленинскaя школa в Москве). 1935. gadā viņš piedalījās 7. Kominternes kongresā Maskavā, bet 1936. gadā kļuva par Profinternes anļu-amerikāņu sekcijas vadītāja vietnieku.
NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1937. gada rudenī apcietināts un pēc pratināšanām 1939. gada 19. aprīlī nošauts kādā no Piemaskavas masu kapiem.
1982. gadā Liepājas jūrskolu nodēvēja Kārļa Jansona vārdā.
Inesis Budovskis

Biogrāfija

Šahu iemācījies spēlēt skolas gados. Ātri izvirzījies Valmieras rajona labāko šahistu vidū. Galvenokārt piedalījies korespondencšaha turnīros, kur sasniedzis savus labākos rezultātus. Divas reizes Valmieras rajona komandas sastāvā uzvarējis Latvijas korespondencšaha komandu čempionātos (1974.-1975., 1994.-1996.). Vairākkārt bijis Latvijas lauku korespondencšaha individuālo čempionātu laureāts - divas reizes izcīnījis 2. vietu (1968.-1970., 1985.-1986.) un trīs reizes bijis 3. vietā (1965.-1967., 1971.-1972., 1980.-1982., 1987.-1989.). Vairākkārt piedalījies arī Latvijas korespondencšaha čempionāta finālos, kur izcīnījis 2. vietu 8. čempionātā (1971.-1972.). Par nopelniem korespondencšahā ieguvis Latvijas meistara nosaukumu.
Trīs reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos, kuros vienmēr dalījis devīto vietu. 1973. gadā Kuldīgā uzvarējis sporta biedrības "Vārpa" turnīrā.
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu, it īpaši latviešu gambīta teorijā, kur bijis svarīga jauninājuma autors - 1. e4 e5 2. Zf3 f5 3. Zxe5 Df6 4. Zc4 fxe4 5. Zc3 Df7 6. Ze3 c6 7. d3!. Budovska partijas, kurās spēlēts latviešu gambīts, ir pieminētas daudzās šaha atklātņu teorijas rokasgrāmatās.
Kārels Ēnpalu

Dzīvesgājums

Dzimis 1888. gada 16. maijā Tērbatas apriņķa Vesneru pagasta Palu māju saimnieka ģimenē. Mācījās Vesneru pagastskolā, tad Hugo Treffnera proģimnāzijā. Studēja tieslietas Tērbatas universitātē (1909–1914), vēlāk pabeidza Maskavas Universitāti.
No 1910. līdz 1912. un 1915. gadā bija Tērbatā iznākošā laikraksta Postimees redakcijas loceklis. 
Pirmā pasaules kara laikā no 1917. līdz 1918. gadam bija artilērijas baterijas komandieris Pirmajā Igauņu artilērijas vienībā. 1918. gadā — Postimees redaktors. Igaunijas brīvības cīņu laikā komandēja Tartu studentu bataljonu (1918—1919), bet vēlāk artilērijas bateriju Otrajā Igauņu Artilērijas vienībā.
   
1919.-1920. gadā viņš bija Valsts kontrolieris Pagaidu valdībā un Igaunijas Satversmes sapulces deputāts, līdzteku arī laikraksta Tallinna Teataja galvenais redaktors (1920). un 1924. gadā — laikraksta Kaja redaktors.
Ēnpalu ilgstoši bija Igaunijas parlamenta deputāts (1920-1937), atkārtoti Igaunijas iekšlietu ministrs (1920-1926), atskaitot Pīpa un Akela ministru kabinetus un no jauna 1934.-1938. gadā. Tiek uzskatīts par Igaunijas policijas izveidotāju. 
No 1926. gada 22. jūnija līdz 1932. gada 19. jūlijam un no 1933. gada 18. maija līdz 1934. gada 29. augustam Ēnpalu bija 3. 4. un 5. Rīgikogu (parlamenta) priekšsēdētājs. No 1932. gada 19. jūlija līdz 1. novembrim viņš bija Igaunijas Valsts vecākais (premjerministrs). 
No 1938. gada un Pārstāvju palātas deputāts un Igaunijas premjerministrs. No premjerministra amata atkāpās pēc 1939. gada Igaunijas—PSRS bāzu līguma noslēgšanas.
Pēc Igaunijas okupācijas Ēnpalu tika atcelts no vadošiem amatiem AS Centralkase un AS Eesti Phosphorit, arestēts 1940. gada jūlijā un deportēts uz PSRS, kur 1942. gada  27./28. janvārī mira Vjatkas nometnē.
Dikļu iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Dikļu iela ir 1190 metrus gara asfaltēta iela Rīgas Mārupes rietumos, pie Rīgas robežas ar Mārupes novadu. Iela sākas krustojumā ar Līves ielu, divreiz asi maina vizienu, krustojas ar vairākām citām ielām un beidzas pie Rīgas robežas krustojumā ar Upesgrīvas ielu. Krustojumā ar Liepājas ielu Dikļu iela tālāk neturpinās taisni, bet atsākas ar aptuveni 20 metru nobīdi. Iela turpinās Mārupes novadā, Mārupē ar tādu pat nosaukumu Dikļu iela.
Glotāls līdzskanis

Latviešu valodā

Latviešu valodā glotāls līdzskanis ir nebalsīgais glotālais berzenis /h/, kas ortogrāfijā (tāpat kā nebalsīgais velārais berzenis /x/) tiek attēlots ar burtu "h".

Izplatība

Glotālie slēdzeņi sastopami daudzās valodās. Bieži visiem patskaniskajiem ievadiem priekšā ir glotālais slēdzenis, piemēram vācu valodā. Havajiešu alfabētā glotālo slēdzeni apzīmē ar ‘ (okinu). Dažās rakstībās tiek lietota diakritiskā zīme, kā hamza <ء> arābu alfabētā. Daudzās Mezoamerikas valodās glotālajam slēdzenim tiek lietots latīņu burts <h>.
Anna Dagda

Biogrāfija

Dzimusi 1915. gada 22. janvārī Aizputē skolotāja Antona Taubes un viņa sievas Emīlijas (dzim. Ērgles) ģimenē. Kopš 1921. gada dzīvoja Ventspilī, tur beidza pamatskolu un vidusskolu. No 1931. gada dzīvoja Rīgā, kur studēja Latvijas Universitātes Baltu filoloģijas fakultātē un līdztekus studijām strādāja par arhivāri, mašīnrakstītāju un korektori apgādā "Valters un Rapa". 1935. gadā parādījās viņas pirmā publikācija. 
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā A. Dagda devās trimdā uz Zviedriju. 1950. gadā iznāca viņas vienīgais dzejoļu krājums "Līdzības". Pēc krājuma izdošanas viņa pārtrauca publicēties, un tā palika vienīgā viņas dzīves laikā izdotā grāmata. Īsi pēc viņas nāves - 1996. gada septembrī - krājumu atkārtoti izdeva Latvijā, Rīgā. Iznākuši arī A. Dagdas "Raksti" 2 sējumos (2001-2005).
Mirusi 1996. gada 27. februārī Stokholmā. Kremēta un apglabāta Stokholmas Meža kapos, bet pēc māsas lūguma tā paša gada 1. septembrī viņas pelnus pārapbedīja Ceraukstes pagasta "Lejenieku" kapsētā līdzās māsas vīram.