google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Alfrēds Kaktiņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1892. gada 15. februārī Mazsalacas miestā tirgotāja Pētera Kaktiņa un viņa dzīvesbiedres Ievas ģimenē. Mācījās Mazsalacas skolās un Pērnavas ģimnāzijā, pēc kuras beigšanas 1911. gadā iestājās Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultātē. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā dienēja par ārrindas ārstu Krievijas impērijas armijas 9. Donas kazaku artilērijas divizionā un 2. Kubaņas kazaku artilērijas pulkā. Krievijas pilsoņu kara laikā bija pulka ārsts ģenerāļa Deņikina komandētajā armijā (1918-1920), pēc tās sakāves īslaicīgi strādāja slimnīcā Salonikos, Grieķijā un bija Lielbritānijas armijas ārsts kapteinis Ēģiptē. 1921. gadā atgriezās Latvijā, kur līdz 1923. gadam pabeidza studijas Latvijas Universitātes medicīnas fakultātē, iestājās akadēmiskajā vienībā „Atauga”.
Bija Latvijas Universitātes medicīnas fakultātes jaunākais asistents pie patoloģijas profesora Romāna Adelheima (1924). No 1926. līdz 1927. gadam kā Rokfellera fonda stipendiāts papildinājās Parīzes Pastēra institūtā pie profesora Aleksandra Bezredkas (1870–1940). 1928. gadā viņu ievēlēja par asistentu, pēc medicīnas doktora disertācijas „Eksperimentālie pētījumi par dažām Rīgas virus fixe īpašībām” aizstāvēšanas par vecāko asistentu (1934), privātdocentu (1938). Līdztekus bija Rīgas centrālās kopējās slimokases ārsts (1934-1940). 1939. gadā viņu ievēlēja par LU Patoloģiskās anatomijas institūta vadītāju un docentu (1940), vēlāk par ārkārtas profesoru (1943).
Otrā pasaules kara beigās profesors Kaktiņš devās trimdā uz Vāciju, kur bija Ambergas Bakterioloģijas un seroloģijas laboratorijas vadītājs Bavārijā. 1950. gadā pārcēlās uz ASV, kur kā patologs vadīja Barres pilsētas slimnīcas bakterioloģisko laboratoriju Vērmontas pavalstī. Miris 1955. gada 24. martā Barrē, Vērmontas štatā, ASV.
Vladimirs Simagins

Biogrāfija

No 1940. gadu beigām līdz 1960. gadu sākumam bijis viens no Maskavas vadošajiem šahistiem. Trīs reizes uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātos: 1947. gadā (pēc uzvaras papildu turnīrā), 1956. gadā (kopā ar Tigranu Petrosjanu) un 1959. gadā. Divkārtējais PSRS komandu šaha čempionāta uzvarētājs Maskavas izlases sastāvā (1948, 1958). 1954. gadā Rīgā uzvarējis PSRS komandu kausā šahā sporta biedrības Spartak komandas sastāvā. 1963. gadā dalījis 2. vietu Sarajevas starptautiskajā šaha turnīrā. 1967. gadā Sočos kopā ar Leonīdu Šamkoviču, Aleksandru Zaicevu, Nikolaju Krogiusu un Borisu Spaski dalījis 1.-5. vietu Mihaila Čigorina memoriālā. Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Simaginam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1962. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 1964. gadā uzvarējis PSRS korespondencšaha čempionātā, bet 1965. gadā kļuvis par starptautisko meistaru korespondencšahā (IMC).
1950. gadu beigās sadarbojies ar Vasiliju Smislovu — kopā ar Vladimiru Makogonovu palīdzējis viņam uzvarēt mačā par Pasaules šaha čempiona titulu pret Mihailu Botviņņiku 1957. gadā. Bijis pazīstams arī kā šaha atklātņu teorētiķis. Simaginam piederēja daudzas oriģinālas idejas holandiešu aizsardzībā, jaunindiešu aizsardzībā, sicīliešu aizsardzībā, Nimcoviča aizsardzībā un Grīnfelda aizsardzībā.
1968. gadā miokarda infarkta rezultātā miris Kislovodskas starptautiskā šaha turnīra laikā.
Latvijas erudītu līga

Latvijas erudītu līga (LEL) ir sabiedriska organizācija, kura veido dažādas ar erudīciju saistītas sacensības un pasākumus. Organizācija ir dibināta 1997. gadā Rīgā. Tās veidotie erudīcijas konkursi ir vieni no vecākajiem Latvijā. Latvijas erudītu līgas rīkotajos konkursos var piedalīties ikviens interesents bez vecuma un kādiem īpašiem intelekta ierobežojumiem. Sacensības un pasākumi tiek organizēti latviešu valodā. Parasti erudītu līgas sacensībās tiek iekļautas krustvārdu mīklas, dažāda veida testi un cita veida erudicijas konkursi. Šie pasākumi parasti norisinās no trim līdz četrām stundām.
Latvijas erudītu līgas sezona sākas septembrī, bet beidzas maijā. Sezonā notiek deviņas nodarbības, kas tiek rīkotas katra mēneša otrajā sestdienā. Noslēdzoties sezonai, kopvērtējumā tiek noskaidrots labākais Latvijas erudītu līgas dalībnieks.

Organizācijas vadība

Latvijas erudītu līgu vada tās valde un prezidents. Katrā jaunā sezonā prezidents tiek pārvēlēts. Organizācijas pastāvēšanas laikā ir bijuši tikai divi prezidenti. Kopš 2008. gada LEL prezidents ir Anita Zaļaiskalne, bet pirms tam bija Dainis Sūna.
Makss Žakobs

Dzīvesgājums

Maksa Žakoba vectēvs, Samuels Aleksanders, ir dzimis Zāras zemē Vācijā. Maksa tēvs Lācars Aleksanders nomainīja uzvārdu apprecot Prīdensi Žakobu 1871. gadā. Makss bija viens no Lācara septiņiem bērniem. Viņš mācījās Kempēras skolā un licejā, ko beidza kā labākais absolvents. Tālāk iestājās Aizjūras Francijas valsts skolā (École nationale de la France d'outre-mer), bet pameta studijas lai veltītu sevi mākslai. Parīzē viņš apmetās Monmartrā, kur pārtiekot no gadījuma darba nodevās gleznošanai un rakstīšanai. Sadraudzējās ar Pikaso un Gijomu Apolinēru. Iepazinās ar māksliniekiem, kas veidoja Parīzes bohēmu: Utrilo, Modiljāni, Derēnu, Ruso, van Dongenu, de Vlaminku u.c. Viņa pirmās publikācijas ir bērnu grāmatas Histoire du roi Kaboul Ier et du marmiton Gauvain (1903), Le Géant du Soleil (1904).
1909. gada 22. septembrī savā istabā Žakobs piedzīvoja Jēzus Kristus parādīšanos, kas atkārtojās 1914. gadā kinoseansa laikā. 1915. gada 18. februārī viņš pieņēma kristietību. Par viņa krusttēvu kļuva Pikaso.
Žakobs ir viens no Luija Aragona 1920. gadā publicētā romāna Anicet ou le panorama prototipiem. 1925. gadā viņš ceļo uz Itāliju, 1926. gadā uz Madridi un Toledo.
Kopš 1936. gada dzīvoja Senbenuā pie Luāras (Saint-Benoît-sur-Loire). Otrā pasaules kara laikā Žakobs raksta "kara dienasgrāmatu". 1942. gada decembrī viņa vecākais brālis, Gastons, tiek nosūtīts uz Aušvicas koncentrācijas nometni. Žakobs atsakās no draugu piedāvājumiem sagādāt viņam viltus dokumentus vai palīdzēt sasniegt brīvo zonu. Viņš neslēpj savas ebreju saknes. 1944. gada janvārī viņa māsa Mirta-Lea tiek aizturēta un arī nosūtīta uz Aušvicu. Viņu pašu arestē 24. janvārī un ievieto Orleānas cietumā, bet 28. janvārī nosūta uz Dransī. Žans Kokto un Pikaso bezcerīgi mēģina viņu glābt, bet no tā nekas neiznāk. Rakstnieks mirst Dransī nometnē, kur tiek arī apglabāts masu kapā. 1949. gada 5.martā viņu pārapbedīja Senbenuā pie Luāras kapsētā.
Rakstniekam par godu ir nosaukts teātris viņa dzimtajā Kempēras pilsētā. Kopš 1950. gada tiek piešķirta Maksa Žakoba balva literatūrā.
Kārlis Abens

Dzīvesgājums

Dzimis Alūksnes novadā, igauņu ieceļotāja dēls. No 1906. līdz 1911. gadam mācījās Alūksnes pareizticīgo draudzes skolā. No 1914. līdz 1918. gadam mācījās Valmieras skolotāju seminārā. No 1918. līdz 1919. gadam — Alūksnes igauņu pamatskolas pārzinis un skolotājs. Piedalījās Igaunijas brīvības karā. No 1920. līdz 1940. gadam — Tartu 1. vidusskolas skolotājs. 1924. gadā beidza Tartu Universitāti. No 1940. līdz 1941. gadam strādāja Latvijas Universitātē, bet no 1944. līdz 1961. gadam — Tartu Universitātē.
Tulkojis igauņu valodā Rūdolfa Blaumaņa, Annas Brigaderes, Viļa Lāča, Jāņa Raiņa darbus, kā arī kopā ar Vladimiru Bēkmani, eposu "Lāčplēsis". Veidojis igauņu-latviešu vārdnīcas.
Oļģerts Šalkonis

Biogrāfija

Dzimis Jura un Alvīnes Šalkoņu ģimenē Kuldīgas pagasta "Šalkās" (tagad Rumbas pagastā). Ir brālis Laimonis. Mācījies Kuldīgas ģimnāzijā. Beidzis Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātes Aktieru nodaļu (1955) un Režijas nodaļu (1964). Drāmas teātra aktieris no 1955. gada, režisora asistents (1965-1974). Latvijas Radio galvenais režisors (1974-1980), Operas un baleta teātra galvenais režisors (1980-1988).
Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1981).
Pirmā sieva Vera Šalkone, dēls Oskars (dzimis 1957. gadā). No 1958. gada laulībā ar aktrisi Elzu Radziņu. Pēc Radziņas nāves apprecējies vēlreiz. Trešā  dzīvesbiedre bija keramiķe un bērnu grāmatu ilustratore Helga Melnbārde (dzimusi 1944. gadā).
Ugunskrupju dzimta

Īpašības

Ugunskrupju dzimtas sugām ir saplacināti, raupji ķermeni, līdz ar to lielās, izvalbītās acis un nāsis atrodas galvas virsējā plaknē. Ugunskrupju ģints sugām ir koša, krāsaina pavēdere, kas liecina par šo sugu ādas indīgajiem izdalījumiem. Tās ir aktīvas dienas laikā un izbiedētas izslienas stāvās kājās, papildus arkā izliecot muguru, demonstrējot savu košo pavēderi un brīdinot ienaidnieku par savu indīgumu. Kurkšķot tēviņi skaņu rada, nevis gaisu izpūšot no plaušām, bet gaisu ievelkot. Malajas plakangalvas krupji nav tik koši un tie ir aktīvi nakts laikā. Plakangalvas krupju sugām ar peldplēvi ir savienoti ne tikai pakaļkāju pirksti, bet arī priekškāju pirksti.

Sistemātikas izmaiņas

Nesenā pagātnē apaļmēles krupju dzimtā (Alytidae) tika sistematizēti arī ugunskrupji (Bombina) un Malajas plakangalvas krupji (Barbourula), kuri mūsdienās izdalīti atsevišķā ugunskrupju dzimtā (Bombinatoridae). Kādreizējās Dienvidaustrumāzijā dzīvojošās ugunskrupju sugas, kuras tika uzskatītas par vairākām endēmām dažādu Ķīnas provinču sugām, apvienotas vienā sugā — mazais ugunskrupis (Bombina microdeladigitora). Tādējādi kādreizējo 10 sugu vietā ugunskrupju ģintī ir 5 sugas.
Eiropas Savienības Tiesa

Eiropas Savienības Tiesa (iepriekš — Eiropas Kopienu tiesa) ir viena no svarīgākajām Eiropas Savienības institūcijām. Tā nodrošina tiesību ievērošanu saskaņā ar Līgumu, kā arī interpretē un piemēro to. Tā ir izveidota kā neatkarīga institūcija ar centrālo mītni Luksemburgā.
Tiesas pamatsastāvā ir pa vienam tiesnesim no katras dalībvalsts un 9 ģenerāladvokāti. Tiesnešus uz sešiem gadiem ieceļ dalībvalstis, savstarpēji vienojoties.
Tiesā ietilpst arī Vispārējā tiesa (bijusī Pirmās instances tiesa) un Civildienesta tiesa.

Darbs

Tiesa pārbauda, vai ES institūciju pieņemtie likumi atbilst ES līgumiem, un izvērtē ES nolikumu likumību, balstoties uz nacionālo tiesu lūgumiem.
Tiesas spriedumi un likumu interpretācijas veicina Eiropas likumu kopuma veidošanos, kas tiek piemērots visās dalībvalstīs. ES likumdošanas jomā Tiesas lēmumi atceļ nacionālo tiesu lēmumus.
Sojuz-6

Galvenie uzdevumi

Šī lidojuma galvenie mērķi oficiālajā publiskotajā versijā bija kosmosa kuģa sistēmu un konstrukcijas izmēģināšana, kosmosa kuģu manevrēšana orbītā vienam attiecībā pret otru, kā arī zinātnisku, tehnisku un medicīniski bioloģisku eksperimentu veikšana grupas lidojumā.
Īstais galvenais mērķis bija pirmais trīs kosmosa kuģu vienlaicīgais lidojums, kur Sojuz-6 būtu jāfilmē, kā Sojuz-7 un Sojuz-8 veic saslēgšanos. nav zināms, vai bija plānota kosmonautu pāriešana no viena kuģa uz otru, līdzīgi kā Sojuz-4 / Sojuz-5 lidojumā.
Otrs svarīgākais uzdevums bija vakuuma metināšana, kas pirmo reizi tiktu veikta kosmosā. Sojuz-6 bija īpaši pielāgots metināšanas eksperimentam, kuģim nebija saslēgšanās aprīkojuma, atšķirībā no Sojuz-7 un Sojuz-8.
Bija paredzēts arī eksperiments Fakel, lai noteiktu ballistisko raķešu palaišanu.

Lidojuma gaita

Sojuz-6 tika palaists 1969. gada 11. oktobrī 11:10:00 UTC ar nesējraķeti Sojuz no Baikonuras kosmodroma 31. starta laukuma 6. palaišanas iekārtas.
12. oktobrī startēja Sojuz-7. Trešais kosmosa kuģis Sojuz-8 tika palaists gada 13. oktobrī.
Sojuz-7 un Sojuz-8 saslēgšanās neizdevās automātiskajai tuvošanās sistēmas Igla kļūmes dēļ. Pēc vairāku dienu mēģinājumiem, šī programmas daļa tika atcelta.
16. oktobrī tika veikts metināšanas eksperiments. Sojuz-6 orbitālajā nodalījumā bija uzstādīta 50 kg iekārta Vulkan, ar ko varēja veikt metināšanu  bezsvara stāvoklī un kosmiska vakuuma vidē. Iekārta bija izgatavota Elektrometināšanas institūtā Kijevā.
Metināšanas eksperimenta laikā apkalpe atradās nolaižamajā aparātā, bet orbitālais nodalījums tika dehermetizēts. Vulkan iekārta tika vadīta attālināti no paneļa nolaižamajā aparātā. Kontrole notika pēc gaismas tablo un uz Zemes pēc telemetrijas. Tika izmēģinātas trīs dažādas metināšanas metodes: izmantojot elektronu kūli, zemspiediena plazmas loku un kūstošo metināšanas elektrodu.
Vēlāk uz Zemes tika novērtēts, ka metinājuma kvalitāte kosmosā nebija zemāka par Zemes metinājumiem.
Pēc eksperimenta orbitālais modulis tika hermetizēts, ielaists gaiss, un apkalpe devās pēc metinājuma paraugiem. Izrādījās, ka eksperimentā ar elektronu kūli bija pārgriezts metināšanas galds, un kosmosa kuģa korpusā palicis 20 — 25 cm garš izkausēts padziļinājums.  Tā kā kosmonautiem nebija skafandru, bija gaisa noplūdes risks, tāpēc apkalpe atgriezās nolaižamajā aparātā un pazemināja gaisa spiedienu. Tad Kubasovs atkal devās uz orbitālo nodalījumu, lai ātri savāktu paraugus.
16. oktobrī Sojuz-6 veica nolaišanos. Nolaižamais aparāts nosēdās 09:52:47 UTC 180 km uz ziemeļrietumiem no Karaghandi. 10 minūšu laikā ieradās meklēšanas helikopters, bet kosmonauti paši jau bija izkļuvuši no nolaižamā aparāta.
Alderi

Vēsture

Alderos divdesmitā gadsimta sākumā apmetušies baļķu pludinātāji, kas izmantojuši Gaujas–Daugavas ūdensceļu un ciemā gatavojuši plostus. Šai laikā ciematā bijusi arī Alderu muiža, bet līdz mūsdienām saglabājusies tikai muižas kalpu māja. Kanāls mūsdienās ir valsts nozīmes kultūras piemineklis un tas savieno Gauju ar Mazo Baltezeru. Padomju laikos kanālā bija ierīkota straujūdens slaloma trase.

Tūrisms

Tūrisma objekti Alderos ir 1903.gadā celtās slūžas pie Alderiem, Gaujas–Baltezera kanāls, Alderu zirgu stallis un Utu kalns. Blakus Alderu ciemam atrodas arī Baltezera sūkņu stacija un Rīgas ūdensapgādes muzejs.
Autoceļš P100

Vēsture

2015. gada 22. janvārī pieņemts lēmums, ka autoceļa P100 posma Ozolnieki-Dalbe(5,1-10,3km) seguma periodisko uzturēšanu veiks SIA "STRABAG" par līgumcenu 115,867 EUR.
Džeiks Allens

Spēlētāja karjera

2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu.
Jumbo–Visma

Latvijas sportisti

1995.—1997. gada sezonā komandā brauca Latvijas riteņbraucējs Arvis Piziks, 1995. gadā arī Dainis Ozols.
Mesjē katalogs

Mesjē katalogs ir franču astronoma Šarla Mesjē sastādīts 110 astronomisku objektu saraksts. Pirmo reizi izdots 1771. gadā, ietverot 45 objektus. Mesjē bija "komētu mednieks" un tādēļ, lai netērētu laiku uz objektiem, kas izskatījās kā komētas, bet patiesībā tādas nebija, kopā ar savu asistentu Pjēru Mešānu izveidoja objektu katalogu. Pirmajā publicētajā katalogā bija 45 objekti, pēdējā - 103. Vēlāk katalogu papildināja citi astronomi - pēdējais,110. objekts tika pievienots 1967. gadā.
Mesjē katalogā nokļuva visdažādākie astronomiskie objekti — galaktikas, lodveida kopas, planetārie miglāji, izkliedētās zvaigžņu kopas. Daudziem no šiem objektiem Mesjē kataloga numurs tiek izmantots kā pamatnosaukums arī mūsdienās.
Tā kā Mesjē dzīvoja Francijā, katalogā iekļauti tikai tie objekti, kas atrodas uz ziemeļiem no 35° dienvidu platuma. Tādi ievērojami objekti kā Magelāna mākoņi Mesjē katalogā nav iekļauti.
Mesjē kataloga objekti ir salīdzinoši viegli novērojami ar binokli vai mazu teleskopu — pavasaros amatieru vidū ir populāri "Mesjē maratoni", kad vienas nakts laikā ir iespējams novērot visus kataloga objektus.
Alans Tjūrings

Tjūringa balva

Datortehnikas asociācija (Association for Computing Machinery) ir izveidojusi "Tjūringa balvu", kuru kopš 1966. gada piešķir par izciliem sasniegumiem skaitļošanas tehnikas attīstībā, un kas prestiža ziņā līdzinās Nobela prēmijai.
Aminovinilketoni

Aminovinilketoni (O=C(R)-C(R)=C(R)-NR₂) ir ķīmiski aktīvas vielas, kas viegli reaģē ar elektrofiliem un nukleofiliem reaģentiem. Tos iegūst no diketoniem un amīniem. Šo savienojumu molekulas satur aminogrupu, vinilgrupu (divkāršo saiti) un ketogrupu (otrējo karbonilgrupu).
Elza Egle

Biogrāfija

Dzimusi Valmieras novada Kauguru pagastskolas skolotāja ģimenē. Beigusi Cēsu ģimnāziju, strādājusi par skolotāju. 1914. gadā publicēti viņas pirmie dzejoļi ar pseidonīmu B. Balta, tajā pašā gadā apprecējās ar vēlāko literatūrzinātnieku un tulkotāju Rūdolfu Egli. Devusies vīram līdzi uz Pēterburgu, kur studējusi un vēlāk kopā strādājuši Sociobiblioloģiskajā institūtā. Pēc atgriešanās Latvijā 1922. gadā pievērsusies tulkošanai no vācu, angļu un franču valodām. 1930. iestudēta viņas luga "Zelta ādere". Tulkojusi arī no krievu valodas, īpaši Maksima Gorkija darbus.
Mirusi 1950. gada 15. septembrī Rīgā, apbedīta Raiņa kapos.
Antonīns Panenka

Klubu karjera

Panenka spēlēja uzbrūkošā pussarga pozīcijā un izcēlās ar piespēļu kvalitāti un tiešajiem brīvsitieniem. Lielāko karjeras daļu viņš aizvadīja Prāgas “Bohemians” rindās, pievienojoties klubam no jauniešu komandas 1959. gadā. 1981. gadā Panenka pameta Bohemians, lai spēlētu Austrijas klubā Rapid Vienna, ar kuru viņš ieguva divus Bundeslīgas titulus un Austrijas kausu. 1985. gadā Rapid sasniedza Kausu ieguvēju kausa finālu. Panenka spēlē iesaistījās kā rezervists, bet viņa komanda zaudēja Everton ar 1—3. Vēlāk tajā pašā gadā viņš pārcēlās uz VSE St. Pölten, kur aizvadīja divas sezonas, pirms pārcēlās uz zemākajām Austrijas līgām, no 1987. līdz 1989. gadam spēlējot Slovan Vienna, bet no 1989. līdz 1991. gadam ASV Hohenau un no 1991. līdz 1993. Kleinwiesendorf rindās.

Panenkas 11 metru sitiens

Starptautisku atpazīstamību Panenka ieguva, spēlējot Čehoslovākijas izlasē 1976. gada Eiropas čempionātā, kad Čehoslovākija sasniedza finālu, kur stājās pretī Rietumvācijai. Pēc papildlaika rezultāts bija 2–2, tāpēc tika nozīmēta pirmā pēcspēles 11 metru sitienu sērija Eiropas čempionātu finālos. Pirmie septiņi sitieni bija veiksmīgi, līdz Rietumvācijas pārstāvis Uli Hēness bumbu pārsita pāri vārtiem. Pie rezultāta 4–3, Panenka stājās izpildīt piekto Čehoslovākijas 11 metru sitienu, lai veiksmes gadījumā uzvarētu spēli un turnīru. Vācijas vārtsargs Zeps Maiers lēca uz kreiso pusi, bet Panenka viegli uzsita pa bumbas apakšu, virzot to pa vārtu vidu un tā ar slaidu loku ielidoja vārtos. Izpildījums lika kādam franču žurnālistam Panenku nodēvēt par "dzejnieku". Šie gūtie vārti ir vieni no slavenākajiem 11 metru sitieniem, padarot Panenkas vārdu saistītu ar šāda veida 11 metru sitienu izpildi.

Trenera karjera

Šobrīd viņš ir Bohemians 1905 kluba prezidents.
1954. gada Latvijas čempionāts šahā

1954. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 11. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 8. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 11. šaha čempionāts vīriešiem notika no 12. februāra līdz 14. martam 1954. gadā Rīgā. Čempiona godā ceturto gadu pēc kārtas tika Latvijas Valsts Universitātes I kursa students - šoreiz tas bija Jānis Klovāns, kurš pašā finišā apsteidza Aivaru Gipsli un iepriekšējā gada čempionu Mihailu Tālu. Nevienam no uzvarētāju trijotnes vēl nebija 20 gadu. Nākamās vietas aiz medaļu ieguvējiem ieņēma iepriekšējo gadu uzvarētāji Jānis Kļaviņš un Marks Pasmans.
Latvijas PSR 8. šaha čempionātā sievietēm 1954. gadā piedalījās 13 šahistes no Rīgas, Ventspils, Daugavpils, Valmieras un Limbažiem. Pēc 9 kārtām Milda Lauberte bija ieguvusi 8,5 punktus, un likās, ka jautājums par uzvarētāju ir izšķirts. Taču pēc diviem neizšķirtiem nākamajās kārtās Lauberti panāca čempionāta debitante Zāra Nahimovska. Abu sāncenšu savstarpējā partija priekšpēdējā kārtā beidzās neizšķirti, un oktobra beigās bija jārīko 6 partiju papildus mačs, lai noskaidrotu uzvarētāju. Tajā Nahimovska pierādīja, ka arī Latvijas sieviešu šahā ir perspektīvas jaunās šahistes. Tomēr pēc neveiksmīga papildus mača sākuma Lauberte spēja ne tikai atspēlēties, bet arī uzvarēt izšķirošo partiju. Rezultāts 3,5:2,5 nodrošināja Laubertei septīto Latvijas PSR čempiones titulu.

Citāti

Aleksandrs Koblencs par tradīcijām Latvijas šaha čempionātos:
"Kad dalībnieki ieradās uz izlozi, Klovāns jokojot griezās pie Kļaviņa, Pasmana un Tāla ar lūgumu ievērot tradīcijas. Lieta tāda, ka iepriekšējos trijos gados čempionu nosaukumu allaž bija izcīnījuši Latvijas Valsts universitātes pirmā kursa studenti. Pirmā kursa studenta Klovāna konkurenti bija "koleģiāli", un viņš lieliskā stilā izcīnīja pirmo vietu."
 Tā laika prese par viena Latvijas šaha čempionāta dalībnieka karjeru:
"Īpatnēju ceļu no 4. klases šachista līdz republikas šacha čempionāta fināla dalībniekam nostaigāja inženieris Vladimirs Baņņiks. Vasarā Baņņiks nejauši ienāca šachistu bāzē un pieteicās 4. klases šachistu turnīrā, kurā viņš, uzvarot visus pretiniekus, pārsniedza 3. klases normu. Tāpat ar simtprocentīgu rezultātu Baņņiks uzvarēja arī 3. klases un 2. klases šachistu kvalifikācijas sarīkojumos un ieguva pirmo klasi. Pateicoties šiem sasniegumiem, Baņņiku uzaicina piedalīties republikas šacha čempionāta pusfinālā, kurā viņš atzīmē jaunu panākumu - iegūst tiesības piedalīties finālā."
Debout Congolais

Teksts

CHORALE 

Debout Congolais,

Unis par le sort,

Unis dans l'effort pour l'indépendance,

Dressons nos fronts, longtemps courbés

Et pour de bon prenons le plus bel élan, dans la paix,

O peuple ardent, par le labeur, nous bâtirons un pays plus beau qu'avant, dans la paix.
VERSE

Citoyens, entonnez, l'hymne sacré de votre solidarité,

Fièrement, saluez, l'emblème d'or de votre souveraineté, Congo.
REFRAIN

Don béni (Congo) des aïeux (Congo),

O pays (Congo) bien aimé (Congo),

Nous peuplerons ton sol et nous assurerons ta grandeur.

(Trente juin) O doux soleil (trente juin) du trente juin,

(Jour sacré) Sois le témoin (jour sacré) de l'immortel, serment de liberté 

Que nous léguons, à notre postérité,  pour toujours.
Starptautiskais pakts par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām

Starptautiskais pakts par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām ir 1966. gadā pieņemtais un 1976. gadā spēkā stājies ANO līgums. Tā izpildi uzrauga Cilvēktiesību komiteja, izskatot un komentējot dalībvalstu ziņojumus un sastādot vispārīga rakstura piezīmes. Uz 2016. gadu paktam ir 168 dalībvalstis; vēl 7 valstis to parakstīja, bet pagaidām nekļuva par dalībvalstīm.

Fakultatīvie protokoli

Paktam ir divi fakultatīvie protokoli. Pirmais ir pieņemts 1966. gadā un stājies spēkā 1976. gadā. Tas paredz Cilvēktiesību komitejai iespēju izskatīt sūdzības par Pakta pārkāpumiem pret protokola dalībvalstīm. Protokolam uz 2009. g. ir 112 dalībvalsts, vēl 3 valstis to parakstīja, bet pagaidām nekļuva par dalībvalstīm.
Otrais protokols ir pieņemts 1989. gadā un stājies spēkā 1991. gadā. Tas paredz nāvessoda atcelšanu (pieļaujot tomēr atrunu kara laikam). Protokolam uz 2009. g. ir 71 dalībvalsts, vēl 3 valstis to parakstīja, bet pagaidām nekļuva par dalībvalstīm.
Rīgas licejs

Vēsture

Lai sagatavotu kvalificētus un zviedru valdībai uzticamus ierēdņus, papildus Rīgas akadēmiskajai ģimnāzijai 1675. gadā pēc Zviedrijas karaļa Kārļa XI rīkojuma nodibināja otru Rīgas ģimnāziju — "Kārļa liceju". No Vācijas ataicinātais jaunais Vidzemes superintendents Johans Fišers lika sadalīt bijušo Jēkaba baznīcas Svētā Krusta kapelu ar starpgriestiem divos stāvos un ierīkot mācību telpas. Skolā mācīja ticības mācību, vēsturi, ģeogrāfiju, loģiku, retoriku, latīņu, grieķu, ebreju valodas. Liceja rektors parasti bija Jēkaba baznīcas virsmācītājs. Liceja beidzēji varēja turpināt studijas Tērbatas un Upsālas universitātēs. Zviedru valdības uzturētais licejs pastāvēja līdz 1710. gadam, kad krievu karaspēka aplenkuma dēļ Lielā Ziemeļu kara laikā tā darbība tika pārtraukta.
Pēc liceja atjaunošanas 1733. gadā Krievijas impērijas varas iestādes to pārdēvēja par Rīgas Ķeizarisko liceju. Par tā uzturēšanu bija atbildīgs Vidzemes gubernators, bet par skolotāju izvēli — Vidzemes ģenerālsuperintendents. No 1785. līdz 1787. gadam pēc arhitekta Matiasa Šonsa projekta Pils laukumā iepretī Rīgas pilij tika uzcelta jauna liceja ēka. Pēc 1802. gada Krievijas impērijas izglītības reformas Ķeizarisko liceju Pils laukumā pārveidoja par Vidzemes guberņas ģimnāziju. 1890. gadā to pārdēvēja par Nikolaja I ģimnāziju un pārvietoja uz 1891. gadā pabeigto ēku tagadējā Kr. Valdemāra ielā 1c. Ēka būvēta pēc Rīgas mācību apgabala arhitekta A. Kīzelbaša projekta, pēc Pirmā pasaules kara tajā atradās Rīgas Valsts tehnikums.
Veco liceja ēku Mazajā pils ielā 1867. gadā daļēji nojauca, vietā uzceļot divas noliktavas, kuras vienu no otras atdalīja šaurs pagalms. Šajās noliktavās vēl daļēji saglabājušās vecā liceja ēkas gala sienas, it īpaši austrumu pusē.
Tenesms

Tenesms (grieķu: τεινεσμός, tēnesmos — 'nesekmīgas pūles iztukšot zarnas') jeb dzīšanās sajūta ir stāvoklis, ko pacients raksturo kā vajadzību pēc izkārnīšanās. Tenesma gadījumā izkārnījumu izdalās maz un slimnieks nejūt ilgstošu atvieglojumu. Šāda veida sūdzības norāda uz tievo zarnu iekaisumu, kam bieži nāk līdzi arī caureja.