Egils Levits

Biogrāfija

Egils Levits dzimis 1955. gada 30. jūnijā Rīgā ebreju cilmes inženiera Jonasa Levita un viņa sievas dzejnieces un redaktores Ingeborgas Levitas, dzimušas Bargas (pseidonīms Aija Zemzare) ģimenē.
Mātes vectēvs Jānis Bargs 1905. gada revolūcijas laikā bija LSDSP nelegālā laikraksta «Cīņa» tipogrāfijas turētājs Tēriņu ielā Rīgā. Egila Levita māte pēc 1949. gada marta izsūtīšanām dzīvoja puslegālā statusā ar viltotiem dokumentiem, tāpēc E. Levits Latvijā līdz 1959. gadam dzīvoja nelegāli, viņa piedzimšana nebija reģistrēta nevienā PSRS okupācijas iestādē. Viņa tēva radinieki bija iznīcināti holokaustā, neraugoties uz tēva izcelsmi, Levits definē savu etnisko piederību kā «latvietis»: "Es to neuztveru personīgi. Es esmu latvietis, tāpat kā citi latvieši." Egils Levits mācījās Rīgas 2. vidusskolā.

Emigrācijā

Lai 1970. gadu sākumā uzlabotu PSRS attiecības ar Rietumvalstīm, daļai Latvijas ebreju ģimeņu ļāva izbraukt uz Izraēlu. Levita ģimene izbrauca no PSRS, taču uz dzīvi apmetās Vācijā, kur dzīvoja mātes radinieki.
Vācijā Levits mācījās Minsteres Latviešu ģimnāzijā, ko absolvēja 1973. gadā Vispirms trīs semestrus mēģināja studēt ķīmiju, tad studēja Hamburgas Universitātes Filozofijas un sabiedrisko zinātņu fakultātes Politikas zinātnes nodaļā, ko beidza 1986. gadā kā diplomēts politologs. Līdztekus mācīja politikas zinātni un vēsturi Minsteres Latviešu ģimnāzijā, arī vēlākajam ministru prezidentam Arturam Krišjānim Kariņam. 1989. gadā pēc mācībām Hamburgas Universitātes Tiesību fakultātē Egils Levits ieguva asesora jeb assessor iuris (Rechtsassessor) kvalifikāciju, proti, noliekot otro valsts pārbaudījumu, kas atbilstoši Vācijas tiesībām vēl neļauj individuāli jurisprudenci praktizēt (Rechtsanwalt), bet pavēra Egilam Levitam iespējas palikt augstskolās kā universitātes akadēmiskam asistentam. Juris Bojārs paziņojis, ka šī kvalifikācija neatbilst maģistra akadēmiskajam grādam.
1975. gadā uzņemts latviešu studentu korporācijā Fraternitas Lataviensis, sadarbojies ar tās filistru Ādolfu Šildi, kuru augstu vērtēja "spēcīgs radikāli nacionālistisks novirziens, kurš iestājas par paātrinātu pamattautas vismaz proporcionālās dominances sasniegšanu arī sabiedriskajā, kultūras un saimnieciskajā laukā". Ķīles Universitātes referents, pētījis nacionālās elites funkciju padomju politiskajā sistēmā kā Latvijas piemēru, Vācijas un Austrumeiropas pētniecības institūta Getingenē zinātniskais referents no 1989. līdz 1991. gadam. Eiropas Latviešu jaunatnes apvienība ilgstoši ievēlēja Levitu tās revīzijas komisijā, kopā ievēlēts par revidentu vienpadsmit reizes līdz 1988. gadam. No 1989. gada Egils Levits sāka praktizēt, Šlēsvigas-Holšteinas federālās zemes apgabaltiesa oficiāli iecēla viņu par zvērinātu tulku, Levitam iegūstot iespēju tulkot oficiālām iestādēm dokumentus no krievu un latviešu valodas, taču pasaules politika strauji mainījās un kā politikas zinātnieks 1989. gada 22. augustā Levits atkal viesojās Latvijā Latvijas Nacionālās Neatkarības Kustības konferencē.

Politiskā darbība

Piedalījās Atmodas kustībā, bija Latvijas Tautas frontes domes loceklis un Pilsoņu kongresa loceklis. Viens no 1990. gada 4. maija Deklarācijas par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu autoriem.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Levits bija Latvijas Republikas Augstākās Padomes padomnieks līdz 1992. gadam, tad Latvijas vēstnieks Vācijā un Šveicē no 1992. līdz 1993. gadam, kad 5. Saeimas vēlēšanās ievēlēts Saeimā no "Latvijas Ceļa" saraksta; bija deputāts no 1993. līdz 1994. gadam. Vienlaikus Ministru prezidenta Valda Birkava biedrs no 1993. līdz 1994. gadam un tieslietu ministrs no 1993. līdz 1994. gadam. Kā tieslietu ministrs kopā ar saviem biedriem partijā "Latvijas Ceļš" parlamentāro sekretāru Romānu Apsīti, Saeimas Juridiskās komisijas priekšsēdētāju Aivaru Endziņu bija daudzu 20. gadsimta 90. gadu likumu līdzautors un virzītājs. Vēlāk no 1994. līdz 1995. gadam bija Latvijas vēstnieks Austrijā, Ungārijā, Šveicē.
Māra Gaiļa valdība 1995. gadā viņu virzīja uz Eiropas Cilvēktiesību tiesas tiesneša amatu, ko Levits ieņēma līdz 2004. gadam. Kopš 1997. gada — EDSO Samierināšanas un arbitrāžas tiesas samierinātājs, kopš 2001. gada — Starptautiskās Arbitrāžas tiesas tiesnesis. 2002. gadā piešķirts Latvijas Zinātņu akadēmijas goda doktora goda nosaukums. 2004. gadā Latvija izvirzīja un Eiropas Savienība apstiprināja Levitu par Eiropas Kopienu Tiesas, vēlākās Eiropas Savienības Tiesas tiesnesi. Iecelts par Valsts prezidentu Andra Bērziņa un Raimonda Vējoņa Konstitucionālo tiesību komisijas priekšsēdētāju. 2019. gadā starptautiskās publisko tiesību asociācijas Societas iuris publicis Europaei valdes loceklis.
2007. gadā Egilam Levitam piedāvāja kandidēt uz Valsts prezidenta amatu, bet viņš atteicās no savas kandidatūras virzīšanas, neredzot tai pietiekamu atbalstu Saeimas koalīcijā.
2013. gadā Levits izveidoja Latvijas Satversmes preambulas projektu ar mērķi uzsvērt, ka Latvija nav nejaušs vēstures blakusprodukts, bet gan mērķtiecīgi radīta valsts, un latviešu identitātei ir divas saknes — latviešu tautas dzīvesziņa un kristīgās vērtības. 2015. gada sākumā "Nacionālā apvienība" izvirzīja viņu kā savu kandidātu Valsts Prezidenta vēlēšanās, kurās Levits sasniedza vēlēšanu pēdējās kārtas balsojumu, zaudējot Raimondam Vējonim. 2018. gadā Levitu vēlreiz apstiprināja Eiropas Savienības Tiesas tiesneša amatā.
2019. gada 15. aprīlī Krišjāņa Kariņa valdības koalīcijas partijas vienojās Levitu virzīt Latvijas Valsts prezidenta amatam. 2019. gada 13. maijā saņēmis goda doktora grādu no Biznesa augstskolas "Turība".
2019. gada 29. maijā Egils Levits tika ievēlēts par Latvijas Valsts prezidentu ar 61 "Par" balsi.

Saimnieciskā darbība

Levits kā fiziska persona nodarbojas ar privātu saimniecisko darbību ar finanšu instrumentiem, veicot ieguldījumus vērtspapīru fondos, investīciju fondos, dažādā skaitā vērtspapīru portfeļu, piemēram, Francijas Association générale interprofessionnelle de prévoyance et d'investissement (AGIPI), Francijas-Vācijas starptautiskajā korporācijā ODDO BH, franču Société Générale S.A., Luksemburgas-Francijas Banque et Caisse d'Épargne de l'État, Apvienotās Karalistes Kroņa īpašuma ārzonās Utmost Worldwide Gērnsijā un Old Mutual International Menas salā, 2019. gada maijā šīs saimnieciskās darbības publiski pieejamā bilance nepārsniedza 0,8 miljonus eiro, no kā lielākais darījumu apjoms bija Banque et Caisse d'Épargne de l'État (BCCE Luxembourg) trīs vērtspapīru portfeļos — pusmiljons (518 326,54) eiro. Levitam pieder arī nekustamie īpašumi dažādās Latvijas administratīvajās teritorijās. Īpašuma izcelsme pamatā ir dienesta atalgojums, kā Eiropas Savienības tiesas tiesnesis Levits saņēma 300 tūkstošu eiro lielu amata atlīdzību katru gadu.

Ģimene

Levita sieva ir ginekoloģe Andra Levite, laulībā dzimusi meita Indra un dēls Linards.