google/wiki40b huggingface dataset:
Lāslo Bodrogi

Biogrāfija

Bodrogi dzimis 1976. gadā Budapeštā, jau no bērnības viņa karjeru veidoja viņa tēvs, arī Lāslo Bodrogi.

Pirmie panākumi Ungārijā

1990. gados viņa galvenais sponsors bija Ungārijas velosipēdu ražotājs Schwinn-Csepel (Csepel pēctecis), savukārt Bodrogi bija uzņēmuma galvenais sportists. Viņa uzdevums bija pārbaudīt praksē dažādus uzņēmuma produktus, to skaitā viņš sacensībās izmantoja Schwinn-Csepel magnija sakausējuma šosejas velosipēda rāmi. Viņš pārstāvēja vairākas vietējās komandas, ieskaitot FTC (1991), BVSC-Intertraverz (1992), KSI (1993) un Stollwerck-FTC (1994).

Pārcelšanās uz Franciju

1995. gadā pēc tam, kad viņa tēvs ieguva darbu Francijā kā ārsts, Lāslo apmetās Francijā un sāka trenēties ar AC Bisontine komandu. Viņš pameta studijas universitātē, lai veltītu laiku sportista karjerai. Pēc labas 1996. gada sezonas viņu uzaicināja uz Lionas komnadu VC Vaux-en-Velin, kas bija Festina jauniešu komanda. Pēc tam, kad Festina komandu satricināja dopinga skandāls Tour de France laikā, Lāslo netika pievērsta īpaša uzmanība. 1999. gadā viņš pārcēlās uz CCC Étupes komandu.

Profesionālā karjera

2000. gadā viņš uzsāka profesionāļa karjeru Mapei-Quick Step komandu un Pasaules čempionātā ieguva bronzas medaļu individuālajā braucienā. 2007. gadā viņš šajā pašā disciplīnā ieguva sudraba medaļu aiz Fabiana Kančellāras, 2005. gadā viņš piedalījās Tour de France un finišēja 119. vietā. Viņš joprojām ir vienīgais Ungārijas riteņbraucējs, kas piedalījies šajās sacensībās.
2008. gadā viņš ieguva Francijas pilsonību. Līdz ar to viņš vairs nepiedalījās Ungārijas čempionātā, kur bijis desmitkārtējs Ungārijas čempions individuālajā braucienā un trīskārtējs grupas braucienā.
2008. gada Tour of Germany laikā viņš savainoja kāju un bija nepieciešams astoņu mēnešu ilgs atgūšanās periods. Pēc tam, kad Credit Agricole beidza sponsorēt viņa komandu, Bodrogi pievienojās Team Katusha. Karjeru noslēdza 2012. gadā Team Type 1—Sanofi Aventis komandā.
Viņš ar ģimeni dzīvo Francijā, Juras departementa Nē pilsētā.
Peka Rautakallio

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru uzsācis 1970. gadā vietējās līgas klubā Pori "Ässät". Tā sastāvā viņš aizvadīja četras sezonas, pēc tam P. Rautakallio divas sezonas pārstāvēja Fīniksas "Roadrunners" komandu WHA čempionātā. Pirmajā sezonā aizvadīja 73 spēles, kurās guva 50 punktus. Vēlāk atgriezās Pori "Ässät" klubā, lai SM līgā nospēlētu vēl divas sezonas. Abās sezonās viņš tika atzīts par līgas labāko aizsargu (kopumā par līgas labāko aizsargu ticis atzīts trīs reizes). 1979. gadā viņš uzsāka karjeru NHL. 1982. gadā piedalījās Visu zvaigžņu spēlē. Viņš kļuva par pirmo somu hokejistu, kurš spēlējis NHL Visu zvaigžņu spēlē. Taču pēc sezonas nolēma neturpināt veiksmīgi uzsākto NHL karjeru un atgriezās Eiropā. Eiropā viņš turpināja spēlēt Somijas čempionātā, šoreiz HIFK komandā. 1987. gadā beidza profesionālā hokejista karjeru.
Karjeras laikā trīs reizes kļuvis par Somijas čempionu, divas reizes to paveicis kā "Ässät" spēlētājs un vienreiz HIFK sastāvā. 1979. gadā tika atzīts par Somijas labāko hokejistu.

Sasniegumi

Viņa vārdā nosaukta balva, kas katras sezonas beigās tiek pasniegta SM līgas labākajam spēlētājam aizsardzībā. 1993. gadā viņš tika uzņemts Somijas hokeja slavas zālē.

Izlases karjera

Somijas izlases sastāvā spēlējis septiņos Pasaules čempionātos (1972, 1973, 1975, 1977, 1978, 1979, 1983), kā arī divās Kanādas kausa izcīņās (1976, 1982).

Trenera karjera

Pēc karjeras beigām uzsāka strādāt par treneri. Divas reizes ir bijis komandas galvenais treneri, abas reizes tas bija SM līgas Espo "Blues". 2011. gadā kļuva par KHL kluba Rīgas "Dinamo" galveno treneri. To vadīja līdz 2012. gada novembrim.

Privātā dzīve

P. Rautakallio bija vecākais bērns ģimenē, viens brālis ir spēlējis SM līgā, savukārt cits brālis ir bijis hokejs tiesnesis, māsas skolas līmenī nodarbojušās ar mākslas vingrošanu. Kopā ar sievu viņam ir vīnu bizness Somijā.
Berlīnes maratons

Berlīnes maratons (vācu: Berlin-Marathon, pilnais oficiālais nosaukums — BMW Berlin-Marathon) ir ikgadējs maratons, kas kopš 1974. gada notiek Berlīnē, Vācijā. Tas katru gadu notiek septembra pēdējās brīvdienās.
Berlīnes maratons ietilpst World Marathon Majors sacensību seriālā. Maratonā piedalās gan profesionāļi, gan amatieri. Maratonā uzvaru nav guvis neviens Latvijas pārstāvis. 2008. gadā finišu sasniedza 35,9 tūkstoši cilvēku no 40,8 tūkstošiem startētāju (107 valstis). Berlīnē ir arī sasniegti vairāki pasaules rekordi, tai skaitā pašreizējais rekords vīriešiem tika uzstādīts šeit.
Mihails Kantardžijevs

Biogrāfija

No 1930. gadu otrās puses līdz 1940. gadu beigām bijis viens no vadošajiem Bulgārijas šahistiem. Daudzkārtējais Bulgārijas šaha čempionātu dalībnieks. Labāko rezultātu sasniedzis 1937. gadā, kad kļuvis par Bulgārijas šaha vicečempionu. Pārstāvējis Bulgārijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 1939. gadā un individuālā vērtējumā izcīnījis zelta medaļu B finālā.
Pēc Otrā pasaules kara kļuvis pazīstams kā šaha literāts un žurnālists. 1945. gadā izdevis pirmo šaha mācību grāmatu bulgāru valodā (bulgāru: Шахматно ръководство). 1947. gadā bijis viens no Bulgārijas šaha žurnāla Шахматна мисъл dibinātājiem. 1956. gadā izdevis grāmatu "Pirmās šaha mācību stundas" (bulgāru: Първи шахматни уроци).
Kosmins Kontra

Futbolista karjera

Profesionāla futbolista karjeru sāka savas dzimtās pilsētas Timišoaras klubā "Politehnica". No 1996. līdz 1999. gadam pārstāvēja Bukarestes "Dinamo". Tad pievienojās Spānijas klubam Deportivo Alavés. 2000.—2001. gada sezonā ar Alavés sasniedza UEFA kausa finālu. 2001. gadā pārgāja uz Itālijas A sērijas klubu AC Milan. 2001. gadā tika atzīts par Rumānijas labāko futbolistu. UEFA iekļāva Kontru 2001. gada simboliskajā izlasē.
2002. gadā atgriezās Spānijā, pievienojoties Madrides "Atletico". Komandā nospēlēja divas sezonas, vēlāk tika izīrēts Anglijas klubam West Bromwich Albion un Timišoaras "Politehnica". No 2005. līdz 2010. gadam spēlēja Spānijas kluba Getafe sastāvā. Divas reizes (2007. un 2008. gadā) sasniedza Spānijas Karaļa kausa finālu. Karjeras noslēgumā atgriezās savā pirmajā klubā Politehnica.
Rumānijas izlasē debitēja 1996. gada 24. aprīlī spēlē pret Gruziju. 2002. gada 16. oktobrī Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Luksemburgu guva trīs vārtus. Izlases sastāvā piedalījies 2000. un 2008. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Kopumā izlases rindās aizvadījis 73 spēles un guvis septņus vārtus.

Trenera karjera

2010. gadā kļuva par Timišoaras "Politehnica" spēlējošo treneri. Lai gan viņa komanda nezaudēja nevienā spēlē, pēc konflikta ar kluba vadību tika atbrīvots no trenera amata. 2012. gadā neilgu laiku trenēja Spānijas Otrās B divīzijas klubu Fuenlabrada. Saņemot piedāvājumu no Ploješti "Petrolul", atgriezās Rumānijā un kļuva par komandas galveno treneri. 2012.—2013. gada sezonā klubs izcīnīja Rumānijas kausu un ieguva 3. vietu Liga I.
2014. gada martā Kontra kļuva par sava bijušā kluba Getafe galveno treneri Spānijas La Liga. 2014. gada decembrī panāca vienošanos ar Ķīnas klubu Guangzhou R&F, kuru sāka vadīt 2015. gada janvārī. 2016. gadā strādāja ar Spānijas klubu Alcorcón. 2017. gada februārī kļuva par Bukarestes "Dinamo" galveno treneri. Kontras vadībā komanda kļuva par Līgas kausa (Cupa Ligii) uzvarētajiem.
2017. gada septembrī pēc Kristofa Dauma atlaišanas Kontra tika apstiprināts par Rumānijas futbola izlases galveno treneri.
Latgolas Vords

Vēsture

Pirmais "Latgales Vorda" numurs iznāca 1919. gada 31. jūlija ceturtdienā kā latgaliešu iknedēļas laikraksts. Pirmais laikraksta numurs tika izdots Rīgā, redakcijas mītne atradās toreizējā Aleksandra ielā 37., dzīvoklī nr. 20.
Laikraksts tika drukāts Rīgas Lauksaimniecības Centrālbiedrības drukātuvē, Dzirnavu ielā 119.
Pirmais laikraksta numurs maksāja 50 kapeikas. To bija iespējams arī abonēt - uz vienu mēnesi (2,50 rubļi) vai līdz gada beigām, maksājot 12 rubļus ar pasūtīšanu un bez pasūtīšanas attiecīgi 2 rubļi un 10 rubļi.
Sākot ar 1920. gadu, laikraksta redakcija pārceļas uz jaunām telpām Rīgā, Baznīcas ielā 27/29, 5. dzīvoklī. Šajā pašā gadā tiek izveidota redakcijas nodaļa Rēzeknē, Lielās ielas un Janapoles ielas stūrī, Janapoles ielā 90.
Šajā pašā gadā Rīgas kantorim atkal tiek meklētas jaunas telpas. Tā, kā laikraksts ir Latvijas Romas katoļu baznīcas pārraudzībā, vieta redakcijai tiek atrasta Pils ielā 5, blakus Sāpju Dievmātes katoļu baznīcai, dzīvoklī nr. 9.
1921. gada oktobrī laikraksta redakcija tiek pārcelta uz Rēzekni, tā atrod telpas toreizējā Nikolaja ielā (tag. Atbrīvošanas aleja) 38, kas ir tipogrāfijas "Dorbs un Ziniba" telpas, kur arī tiek iespiests laikraksts. Tā, 1921. gada 5. oktobra laikraksta "Latgolas Vords" nr. 39. tiek izdots nevis Rīgā, bet jau Rēzeknē. Redakcija parūpējas arī par laikraksta izskatu, būtiski mainot tā logotipu. Redakcija šo pārcelšanos pamato ar vēlmi atrasties tuvāk lielākajai daļai lasītāju.

Redakcijas adrese mainās līdz ar ielas nosaukuma maiņu - no 1924. gada tās juridiskā adrese ir Atbrīvošanas aleja 38., vēlākos gados pārceļoties šīs pašas ielas namā nr. 29.
Līdz 1935. gadam par laikraksta galveno redaktoru strādā P. Rudzīts, bet izdevējs ir A. Pastors.
Sākot ar 1935. gada septembri, laikraksts tiek atkal izdots Rīgā. Par izdevēju un galveno redaktoru kļūst dr. A. Žuromskis. Redakcija pārceļas uz telpām Altonovas ielā 6, bet pats laikraksts tiek iespiests A/S RITI, Dzirnavu ielā 57. Tiek kardināli mainīts laikraksta logotips.
No 1937. gada jūlija par laikraksta redakcija un kantoris pārceļas uz jaunām telpām, Rīgā, Klostera ielā 19. Par galveno redaktoru un izdevēju kļūst profesors un garīdznieks Henrihs Trops.
Laikraksta pēdējais numurs tiek izdots 1940. gada 8. augustā.

Tematika

Tā kā "Latgolas Vorda" galvenie lasītāji bija Latgales zemnieki, kas 20. gadsimta sākumā bija dziļi ticīgi katoļi, arī laikraksts piedāvāja saviem lasītājiem interesējošas tēmas.
Lai gan to var uzskatīt par vispārīgu iknedēļas notikumu izklāstu Latgalē, Latvijā un ārzemēs, katrs numurs saturēja daudz kristīga rakstura informācijas. Arī galvenie redaktori un tekstu autori bieži vien bija katoļu garīdznieki vai latgaliešu inteliģences pārstāvji, kas bija ne tikai baznīcai tuvu stāvoši, bet arī paši bija praktizējoši katoļi.
Laikraksts lielu akcentu lika uz sabiedrības kristīgo, tikumisko, un morālo vērtību paušanu, kā arī virzīja tautas kopējo domu patriotiskā un pašaizliedzīgā garā.
Laikraksta izdevumos bieži vien parādījās toreizējo Latgales inteliģences pārstāvju raksti. Aktīvākie publicisti bija Francis Trasuns, Valērija Seile u.c.
1M Nr.2

1M, sērijas numurs 2, bija kosmiskais aparāts projekta 1M ietvaros - PSRS otrais (atkal neveiksmīgs) mēģinājums 1960. gadā palaist starpplanētu zondi. Amerikāņu avotos ir sastopams nosaukums "Marsnik-2". Ja lidojums būtu veiksmīgs, tad krievi zondei būtu devuši nosaukumu "Mars-1".
Lidojuma mērķis bija izpētīt starpplanētu telpu starp Zemi un Marsu, pētīt pašu Marsu, pārlidojot Marsu, kā arī izmēģināt sakaru sistēmas situācijās, kad zonde atrodas tālu no Zemes (līdz 300 milj. km).
1M Nr.2 palaišana notika 1960. gada 14. oktobrī (četras dienas pēc 1M Nr.1 neveiksmīgā starta) ar nesējraķeti Molņija no Baikonuras kosmodroma. Pēc pacelšanās trešā raķešpakāpe neieslēdzās, un zonde sasniedza tikai 120 kilometru augstumu; pēc tam trešā un ceturtā pakāpe kopā ar kosmisko aparatu nokrita atpakaļ Zemes atmosfērā un sadega virs Austrumsibīrijas.
Zonde bija apmēram 2 metrus augsts, cilindrisks objekts pie kura bija piestiprinātas divas Saules baterijas un sakaru antenas. Kosmiskā aparāta masa bija 480 kilogrami. 10 kilogramus no zondes masas aizņēma zinātniskā aparatūra - magnetometrs, plazmas daļiņu detektors, radiometrs, meteorītu detektors un spektroreflektometrs, kura uzdevums bija pētīt ogļūdeņražu izplatību uz Marsa (šādā veidā PSRS zinātnieki cerēja atklāt dzīvības pēdas uz Marsa).
Sk. arī 1M
Acīte

Double Down

Kad visas sākuma kārtis visiem spēlētājiem izdalītas, spēlētājs var dubultot savu likmi, bet pēc tam tas varēs no kavas dabūt tikai vienu kārti.
Piemēram, spēlētājam ir 8 un 3 (kopā 11), bet dalītājam 2 (zema kārts). Spēlētājs dubultojot likmi saņem, piemēram, 4 (kopā 15) un vairāk kārtis ņemt nevar.

Split (dalīšana)

Ja spēlētājs ir saņēmis divas vienādas kārtis, tās var dalīt un spēlēt ar divām rokām.
Piemēram, ja spēlētājs ir saņēmis 8 un 8, tas var pielikt vēl tik pat lielu likmi un uzlikt uz abiem 8 un pēc tam spēlēt kā divi spēlētāji. Izņēmums ir, ja spēlētājs saņēmis abus dūžus, jo tad tos dalot var pie abiem dūžiem saņemt tikai vienu kārti.

Apdrošināšana

Ja dīlera atklātā kārts ir dūzis, spēlētājs var apdrošināt savu likmi pret dalītāja blekdžeku (21 ar divām kārtīm). Apdrošināšanas cena ir puse no spēlētāja likmes. Ja dalītājs iegūst blekdžeku, tad vienīgais, ko spēlētājs zaudē, ir sava apdrošināšanas cena.

Izmaksa

Ja spēlētājs uzvar savu likmi, tas atgūst savu un vēl tik pat lielu likmi no dalītāja.
Piemēram, spēlētājs uzliek likmi 100 eiro vērtībā, uzvaras gadījumā tas saņem 200 eiro (100 savus plus 100 dalītāja).
Ja spēlētājs uzvar savu likmi ar blekdžeku (21 ar divām kārtīm), tas saņem likmi attiecībā 3 pret 2.
Piemēram, spēlētājs veicis likmi 100 eiro vērtībā un uzvar to ar blekdžeku, spēlētājs kopā saņems 250 eiro (100 savu likmi plus 150 no dalītāja).
Līza Stensfīlda

Biogrāfija

Līza Stensfīlda piedzima 1966. gada 11. aprīlī Lielā Mančestrā, Lielbritānijā. 1982. gadā Līza pirmo reizi piedalījās televīzijas Granada TV raidījumā "The Head of Light Entertainment", kur uzvarēja konkursā, nodziedot grupas Human League dziesmu "The Things That Dreams Are Made Of". Pēc konkursa viņa noslēdza līgumu ar ierakstu kompāniju Polydor Records.
Pēc dažu veiksmīgu singlu izdošanas pusaudzes vecumā, viņa kļuva par vienu no bērnu televīzijas šova "Razzamatazz" vadītājām. 1983. gadā Līza filmējās bērnu seriālā "The Krankies Klub".
Dziedātāja pasaules atpazīstamību ieguva ar dziesmu no 1989. gada albuma "Affection" "All Around the World", kas sasniedza trešo vietu Amerikas topā Billboard Hot 100 un pirmo UK Singles Chart. Albums "Affection" ieguva "platīna" diska statusu. 1992. gadā Līza Stensfīlda saņēma BRIT Award nominācijā "Labākā britu dziedātāja".

Ģimene

Dziedātāja ir precējusies ar angļu mūziķi Jenu Devani.
Mārtiņš Peniķis

Dzīvesgājums

Mārtiņš Peniķis dzimis 1874. gada 6. novembrī Kuldīgas apriņķa Turlavas Ķoniņu ciemā «Atālmaulu» mājās zemnieka Mārtiņa Peniķa ģimenē, kas ir cēlusies no senas kuršu ķoniņu dzimtas. Mācījās Kuldīgas ministrijas skolā.
1896. gadā uzsāka dienestu 133. Simferopoles kājnieku pulkā. 1900. gadā iestājās Čugujevas junkuru skolā, pēc kuras beigšanas 1902. gadā tika paaugstināts par podporučiku un ieskaitīts 121. kājnieku pulkā Harkovā. Krievu-japāņu kara laikā 1904.-1905. gadā piedalījās kaujās pie Jušulinas, Ļaojanas, Sandepū un Mukdenas. 1913. gadā uzsāka studijas Nikolaja kara akadēmijā.
Pirmā pasaules kara sākumā Peniķis kā rotas komandieris cīnījās Galīcijas frontē un piedalījās kaujās pie Krakovas, kur 1914. gada 25. decembrī tika smagi ievainots. 1915. gadā piedalījās kaujās Baltkrievijas teritorijā, paaugstināts par pulkvedi. 
Mārtiņš Peniķis 1916. gada 16. novembrī tika iecelts par 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulka komandieri un 1917. gada sākumā piedalījās Ziemassvētku kaujās, bet septembrī kaujās pie Mazās Juglas.
Pēc Oktobra revolūcijas un Latviešu strēlnieku pulku demobilizācijas pulkvedis Peniķis 1918. gada sākumā palika Vācijas karaspēka okupētajā Vidzemē un tika internēts. Pēc Vācijas kapitulācijas 1918. gada novembra beigās viņš tika atbrīvots un 8. decembrī iecelts par Latvijas Bruņoto spēku Kurzemes kara iecirkņa priekšnieku. Niedras valdības laikā 1919. gadā bija Karaspēka plānu un štatu organizācijas izstrādāšanas komisijas loceklis, bet pēc tās krišanas 1919. gada 26. jūnijā iecelts par Liepājas latviešu karaspēka priekšnieku ar divīzijas komandiera tiesībām.
1919. gada 1. septembrī Peniķis tika iecelts par kara mācības iestāžu priekšnieku, bet pēc Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas uzbrukuma Rīgai viņš 12. oktobrī tika iecelts par 2. Vidzemes kājnieku divīzijas komandieri un Dienvidu frontes pavēlnieku. 1919. gada 10. novembrī viņa vadībā 2. Vidzemes divīzija satrieca ienaidnieku un ieņēma Torņakalnu. Pēc tam Vidzemes divīzija izcīnīja galvenās Jelgavas atbrīvošanas kaujas 14.-21. novembrī.
1920. gada 13. augustā Mārtiņš Peniķis tika iecelts par Latvijas armijas Galvenā štāba priekšnieku un paaugstināts par ģenerāli. Pēc Brīvības cīņu beigām 1921. - 1924. gadā viņš bija Latvijas armijas karaspēka inspektors. No 1928. gada 21. aprīļa līdz 1934. gada 14. novembrim viņš bija Latvijas armijas virspavēlnieks.
Pēc pensionēšanās 1934. gadā bija Lāčplēša Kara ordeņa domes priekšsēdētāja biedrs un Triju Zvaigžņu ordeņa domes loceklis, darbojās Latvijas Vēstures institūtā un lasīja lekcijas virsnieku kursos.
2. Pasaules kara beigās 1944. gada rudenī pensionētais ģenerālis Peniķis devās uz Vāciju, bet 1945. gadā atgriezās Rīgā, kur turpināja nodarboties ar militārās vēstures pētniecību. Miris 1964. gada 28. februārī Rīgā, apbedīts Meža kapos.
Ūdens viļņi

Ūdens viļņi ir virsmas viļņi, kas rodas uz ūdens virsmas svārstību kustībā. Tie labi izpaužas lielās ūdenstilpēs, piemēram, jūrā, okeānā, lielos ezeros, bet arī uz mazām ūdens virsmām dažādu apstākļu dēļ var veidoties mazāki un lielāki viļņi. Ūdens svārstības un līdz ar to arī viļņus galvenokārt rada vējš,, tāpēc tos mēdz saukt arī par vējviļņiem. Jo stiprāks vējš, jo augstāki viļņi. Viļņu augstumu ietekmē arī ūdenstilpes dziļums — jo dziļāka ūdenstilpe, jo mazāki viļņi. Vietās, kur regulāri veidojas augsti viļņi, izplatīta cilvēku nodarbošanās ir sērfings. Viļņu spēku izmanto arī kaitbordā, vindsērfingā.
Zemestrīcēs, vulkāna izvirdumos un zemes nogruvumos radušos augstos viļņus sauc par cunami.
Arnold Layne

Tematika

Dziesmas nosaukumā minētais vīrietis "Arnolds Leins" esot bijusi īsta persona. Viņš bijis transvestīts, kura galvenā nodarbe bijusi sieviešu veļas zagšana no veļas žāvētājiem. Rodžers Voterss ir teicis:
"Arnold Layne" bija par konkrētu cilvēku. Gan mana, gan Sida māte bija pieņēmušas studentes kā īrnieces, jo netālu atradās meiteņu koledža, tādēļ tur veļas žāvētāji vienmēr bija pilni ar krūšturiem un biksītēm. Un tas radīja iespēju "Arnoldam", lai kas viņš arī bija, raut nost drēbes no mūsu žāvētājiem.

Mūzikas video

1967. gadā pieejams kļuva melnbalts video, ar visiem toreizējiem grupas dalībniekiem, kuri apģērba plastmasas manekenu, pirms "došanās pastaigā" uz pludmali. Vēlāk tika izlaists arī otrs videoklips. Tajā Pink Floyd bija redzami pastaigājamies; tas ir vienīgais materiāls, kurā redzams kā Barets šo dziesmu dzied.
Sargtornis

Sargtornis ir nocietinājumu veids, tornis, ko izmanto uzraudzībai. To pamatfunkcija ir nodrošināt augstu drošu vietu, no kuras pārraudzīt plašu apkārtni.
Mozele

Ģeogrāfija un ekonomika

Mozeles augštecē Francijā (Lotringā) posmā starp Mecu un Tionvilu (Thionville) upes ieleja ir nozīmīgs ogļu ieguves un tēraudrūpniecības rajons. Upe ir kuģojama gan lielām baržām, gan pasažieru kuģiem.
Tālākā posmā, 39 km garumā, Mozele veido robežu starp Luksemburgu un Vāciju. Šajā posmā abās upes pusēs, kā arī nākamajā, Vācijas posmā, ir attīstīts tūrisms un vīnkopība (Riesling, Elbling, Mueller-Thurgau un Kerner vīni). Upes krastos atrodas daudz vēsturisku apskates objektu, pilis. Mozele ietek Reinā pie Koblencas.
Kristjans Rauds

Bērnība un jaunības gadi

Kristjans Rauds dzimis 1865. gada 22. oktobrī Viru-Jāgupi (Viru-Jaagupi) draudzes Kirikū ciematā. Viņam bija dvīņubrālis Pauls, kurš vēlāk arī kļuva par mākslinieku. Abi brāļi bērnību un jaunību pavadīja Merikillas ciemā (Meriküla), kur viņu tēvs Jāns Rauds strādāja par lauku skolotāju. Viņš nomira agri.
Deviņu gadu vecumā Kristjans iestājās ciema skolā, vēlāk mācījās draudzes skolā un Rakveres novada skolā. Apmācība tajās notika vācu valodā. Tālāku izglītību Rauds turpināja Tartu: vispirms reālskolā, pēc tam skolotāju seminārā, kurā tika sagatavoti lauku skolu skolotāji. Pēc semināra studiju beigšanas Kristjans Rauds kādu laiku strādāja par skolotāju Tartu skolā. 1892. gadā viņš devās uz Sanktpēterburgu.

Kļūšana par mākslinieku

Krievijas galvaspilsētā jauno mākslinieku pamanīja slavens meistars, igauņu glezniecības dibinātājs Johans Kēlers, kurš viņam ieteica iestāties Repina institūtā. Četrus gadus vēlāk, beidzot akadēmiju, Kristjans pameta Sanktpēterburgu un devās uz Vāciju, kur dzīvoja un mācījās vispirms Diseldorfas Mākslas akadēmijā, vēlāk Minhenē uzlabojot savas prasmes.
Atgriezies Tartu, viņš noorganizēja radošu studiju jauniešiem. Šajā periodā viņš aktīvi gleznoja, rakstīja rakstus, apvienojot to ar pasniedzēja darbu studijā un ģimnāzijā. Mākslinieks bija viens no Igaunijas Nacionālā muzeja izveides iniciatoriem Tartu. 1910. gadā tika publicēts igauņu dzejnieka Juhana Līva dzejoļu krājums, kuru bija ilustrējis Kristjans Rauds.
1914. gadā, sākoties Pirmajam pasaules karam, mākslinieks pārcēlās pie brāļa uz Tallinu, kur viņš strādāja par skolotāju un turpināja gleznot.

Igaunijā

Pēc 1917, gada revolūcijas viņš palika Igaunijā. 1919. gadā viņš tika ievēlēts par Igaunijas Muzeju biedrības priekšsēdētāju un vēlāk kļuva par tās goda locekli. Viņš kļuva arī par mākslinieku savienības goda locekli.
1935. gadā Igaunijas literārā biedrība organizēja eposa "Kalevipoegs" izdevuma publikāciju, kuru ilustrēt bija uzdots Kristjanam Raudam. Darbs pie "Kalevipoega" ilustrēšanas kļuva par mākslinieka darba virsotni.

Nāve

Kristjans Rauds nodarbojās ar glezniecību līdz savai nāvei, gleznojot pat slimnīcā. Viņš nomira 1943. gada 13. maijā vācu okupētajā Tallinā.

Piemiņa

1968. gadā Tallinā Kristjanam Raudam Hirves parkā tika atklāts piemineklis. Līdz 2011. gada 1. janvārim, kad Igaunija mainīja valūtu no kronas uz eiro, mākslinieka portrets bija uz Igaunijas kronas naudaszīmes.
2008. gada 31. martā, pēc divdesmit četriem darbības gadiem, tika slēgta Igaunijas mākslas muzeja filiāle, Kristjana Rauda māja- muzejs Nemmē.
1973. gadā Igaunijas PSR tika izveidota Kristjana Rauda balva, tā tiek piešķirta vēl joprojām.
Oktanitrokubāns

Vēsture

Pirmo reizi ieguvis Filips Ītons (Philip Eaton) un Mao Ksi Zhangs (Mao-Xi Zhang) ASV, Čikāgas universitātē, 1999. gadā. Filips Ītons sintezējis arī kubānu (1964. gadā) un citus tā nitroatvasinājumus. Oktanitrokubāna sintēzei Ītons veltījis 20 gadus saspringta zinātniska darba un kopā ar līdzautoriem saņēmis par to Amerikas ķīmiķu biedrības prēmiju.

Iegūšana

Tā kā oktanitrokubāna sintēze ir ārkārtīgi sarežģīta, iegūti tikai daži grami šīs vielas. To iegūst daudzstadiju sintēzē no furāna.

Īpašības

Oktanitrokubāna īpašības nav vēl pilnīgi izpētītas pārāk mazā pieejamā daudzuma dēļ. 

Tā sevišķi augstā eksplozivitāte izskaidrojama ne tikai ar daudzajām nitrogrupām, bet arī ar lielajiem spriegumiem saitēs starp oglekļa atomiem (parasti leņķis starp oglekļa saitēm ir tetraedrisks - 109,4°, bet kubānam šis leņķis ir 90°).
Eksplodējot oktanitrokubāns sadalās saskaņā ar vienādojumu:
C₈(NO₂)₈ → 8CO₂ + 4N₂

Izmantošana

Ja oktanitrokubānu izdotos iegūt lielākos daudzumos, to varētu lietot samazinātas masas lādiņu izgatavošanai. Liela priekšrocība ir arī tas, ka eksplozijā neizdalās ūdens tvaiki, kas kondensācijas dēļ var būt demaskējoši, turklāt eksplozijas produkti nav toksiski.