google/wiki40b huggingface dataset:
Višnu

Višnu (sanskritā: विष्णु, "visuresošais") ir viena no svarīgākajām hinduisma dievībām, kas uztur visu esošo. Veido trīsvienību ar diviem citiem dieviem, kas simbolizē radīšanas spēku — Brahma un iznīcības spēku — Šiva.
Nejautā

Vēsture

"Nejautā" veidoja četri skolasbiedri: vokālists Jānis Vanags, ģitārists Renarts Braufmanis, taustiņinstrumentālists Jānis Brunovskis un bundzinieks un taustiņinstrumentālists Normunds Bērziņš. Viņu darbība sākās ar koncertu skolā un turpinājās ar aktīvu koncertdarbību. Viņi spēlēja sintīpopu, ko iedvesmojusi galvenokārt grupa "Depeche Mode".
1990. gadā grupa saņēma "Raimonda" balvu kā gada labākie debitanti latviešu popmūzikā. 1991. gadā grupa izcīna 2. vietu festivālā "Liepājas dzintars".
1991. gadā dziesma "Ceļš" "Mikrofona" rokaptaujā ieguva 10. vietu, 1992. gadā dziesma "Everything is Coming Down" ierindojās 17. vietā, savukārt dziesma "Igaunijā sniegs" 1993. gadā nokļuva 23. vietā un "Pūš milzīgi vēji" - 33. vietā.
1993. gadā izdots grupas vienīgais albums "Princess", ko "Mikrofona ieraksti" izdeva kasetes formātā. Drīz pēc tam grupas darbība apsīka. J. Brunovskis spēlēja grupā "Zig Zag", R. Braufmanis darbojies grupās "F. Art" un "Inokentijs Mārpls", bet J. Vanags neilgu laiku darbojās Aigara Grāvera projektā "7. fāze" un grandžroka grupā "Gelousy".
2017. gadā grupa apvienojās dalībai grupas "Jumprava" jubilejas koncertā.
Donāts Vucins

Dzīves gājums

Vucins piedzima 1934. gadā Rēznas pagasta Dukstagalā pagasta priekšnieka piecu bērnu ģimenē. Pēc Latvijas okupācijas tēvs nošauts, bet mātei ar bērniem pieteikts izsūtījums uz Sibīriju, tāpēc bieži bija spiests slēpties. Pamatizglītību ieguva tuvējā skolā, pēc kuras iestājās Rēzeknes elektriķu skolā, ko pabeidzot kādu laiku strādājis par elektriķi.
Tad iesaukts Padomju armijā, kur brīvajā laikā nodarbojās ar glezniecību. Pēcāk mēģinājis iestāties PSRS Mākslas akadēmijā Maskavā, kur pēc veiksmīgi nokārtotiem iestājeksāmeniem tomēr nav uzņemts, jo vācu armijā dienējušā brāļa un nošautā tēva dēļ uzskatīts par „tautas ienaidnieku”.
1961. gadā pabeidza Rīgas speciālo milicijas vidusskolu un iestājās PSRS iekšlietu ministrijas Kaļiņingradas vidējā speciālajā milicijas skolā. Pēc tās pabeigšanas pārcēlās uz Ogri, kur sāka strādāt par detektīvu. Brīvajā laikā nodarbojies ar glezniecību, grafiku, dārglietu veidošanu.
Savu pirmo kokli pēc Valda Muktupāvela ierosinājuma izgatavojis Māras Zālītes lugas „Pilna Māras istabiņa” uzvedumam, kura pirmizrāde notika 1983. gadā. Lai kokli izgatavotu, Vucins apmeklēja dažādu muzeju arhīvus. Kokles vakaros gatavojis sava dzīvokļa pagrabstāvā. Pēc dažiem gadiem pārcēlās uz Rēzeknes rajona Dekšāru pagasta Madžuļu sādžu, kur turpinājis nodarboties ar kokļu izgatavošanu. Miris 1999. gadā.

Piemiņa

Kopš 2002. gada Latgales tradicionālās kultūras centrs „Latgaļu sāta” par godu Donātam Vucinam Dekšāres pagasta Madžuļu ciema „Riekstos” katras vasaras jūlija pirmajā svētdienā rīko etnogrāfisko koklētāju saietu — „Kokļu dienas”.
Baroka literatūra

Iezīmes

Baroka literatūra visspilgtāk izpaudās dzejā. 17.gs. vairākās Eiropas valstīs (Vācijā, Zviedrijā, Nīderlandē u.c.) ne tikai uz literatūru, bet arī uz mākslu kopumā lielu ietekmi atstāja postošais Trīsdesmit gadu karš, postoši kari un mēra epidēmijas plosījās arī citviet Eiropā, un literatūrā un mākslā aktualizējās ar nāvi un cilvēka spēju ierobežotību un cilvēka mirstīgumu, arī reliģiju saistītas tēmas un motīvi: Vanitas (uzsvars uz laicīgā pārejošo un nepastāvīgo raksturu), Memento mori ("atceries nāvi" - atgādinājums par cilvēka mirstīgumu) un Carpe diem (burtiski "tver dienu" - mirkļa izbaudīšana). Baroka literatūra pievērsās arī mītam; antīkie mīti tika saistīti ar Bībeles un kristietības sižetiem un motīviem.
Baroka literatūrā liela nozīme bija virtuozitātei un formas meistarībai. Tā izceļas arī ar krāšņu un smalku tēlainību (īpaši attīstījās metafora un hiperbola). Baroka literatūra bieži vien ir alegoriska rakstura.

Pārstāvji

Nozīmīgākais baroka literatūras pārstāvis Itālijā bija dzejnieks Džovanni Batista Marino (1569-1625). Marino ar savu dzeju tiecās lasītāju pārsteigt un apžilbināt ar savu stilu un valodu. Itālijā izveidojās atsevišķs Marino vārdā nodēvēts virziens - marinisms (saukts arī par secentismo). Marinisti īpašu uzmanību pievērsa metaforai, hiperbolai, vārdu spēlēm un valodas un stila izsmalcinātībai, mītiskiem motīviem.
Spānijā par baroku var runāt t.s. Spānijas zelta laikmeta (Siglo de Oro) sakarā. Te kā pazīstamākos baroka autorus varētu minēt dramaturgus Lopi de Vegu (1562-1635) un Kalderonu de la Barku (1600-1681), lai gan šos autorus dažkārt uzskata arī par renesanses pārstāvjiem. Izcilākais spāņu baroka dzejnieks ir Fransisko de Kevedo (1580-1645).
Portugāļu literatūrā nozīmīgākie baroka autori ir Brazīlijā dzīvojušie Antonio Vieira (1608-1697) un Gregorio de Matoss (1636-1696), kā arī Portugālē dzīvojušais Fransisko Rodrigess Lobo (1589-1621).
Kā Vācijas nozīmīgākie baroka pārstāvji minami Andreass Grifijs (1616—1664), Martins Opics (1597—1639), Angeluss Silēzijs (1624-1677), Kristiāns Hofmans fon Hofmansvaldaus (1617—1679), Pauls Gerharts (1607—1676), Hanss Jakobs Kristofels fon Grimmelshauzens (1621—1676).
Lielbritānijā par baroka literatūrai piederīgiem var uzskatīt tā sauktos metafiziskos dzejniekus - Džonu Donnu (1572-1631), Džordžu Herbertu (1593-1633), Endrū Mārvelu (1621-1678) u.c.
Didzis Jansons

Spēlētāja karjera

Karjeru iesācis HS Rīga sistēmā, profesionāļa karjeru Jansons sāka 2011.—12. gada sezonā, kad Rīgas "Prizma" rindās spēlēja MHL B divīzijas turnīrā, kā arī Latvijas čempionātā. Vēlāk devies uz Šveici, kur pārstāvējis HC Red Ice un HC Sarine Eagles komandas. Nākamās sezonas pavadījis Latvijā pārstāvot HK Ozolnieki/Monarhs un Rīgas "Prizma" vienības. 2014. gada sezonas laikā Jansons pārcēlās uz HK Zemgale, tās sastāvā spēlējot līdz 2017. gadam.
Aleksandrs Būmanis

Dzīvesgājums

Dzimis 1881. gada 12. decembrī Jaunpiebalgā. Mācījās Rīgas Nikolaja ģimnāzijā, pēc tam studēja Pēterburgas universitātes juridiskajā fakultātē, bija "Pēterburgas Avīžu" žurnālists (1901-1905). Pēc universitātes beigšanas 1914. gadā sāka strādāt par advokātu Pēterpilī. Pirmā pasaules kara laikā bija Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejas juriskonsults. Darbojās kā žurnālists "Jaunajās Pēterpils Avīzēs" (1916) un "Baltijā" (1916-1917).
Latvijai 1918. gadā kļūstot par neatkarīgu valsti, Būmanis atgriezās dzimtenē un jau 1920. gadā kļuva par Rīgas Apgabaltiesas priekšsēdētāju, līdztekus darbojās žurnālistikā.
Miris 1937. gada 20. augustā, apglabāts Rīgas Meža kapos.
Malaga

Vēsture

Pilsētu ap 1000. gadu p.m.ē. dibinājuši feniķieši, nosaucot par Malaku (Malaka). Pilsētas nosaukums, iespējams, cēlies no vārda "sāls" feniķiešu valodā, jo pilsētā nodarbojās ar zivju sālīšanu.
Apmēram septiņus gadsimtus vēlāk Malagu no Kartāgas atkaroja romieši, bet no V gadsimta tā bija Vestgotu karalistē.
VIII gadsimtā pilsētu ieņēma mauri un Malaga kļuva par ievērojamu tirdzniecības centru. Pēc Omejādu dinastijas beigām Malaga kļuva par nelielas, no Kordovas atkarīgas, mauru valsts galvaspilsētu.
1487. gadā Malagu ieņēma kristieši.
Spānijas Pilsoņu kara laikā Malagu smagi bombardēja Franko spēki.
20. gadsimta 60. gados pilsētas saimniecība atdzīvojās, jo jūras piekrastē strauji attīstījās tūrisms.
Kurzemes Provinces muzejs

Kurzemes Provinces muzejs (vācu: Kurlädisches Provinzial-Museum und Atheneum) bija Kurzemes Literatūras un mākslas biedrības 1818. gadā dibināts muzejs ar bibliotēku tālaika Kurzemes guberņas galvaspilsētā Jelgavā. Tā tradīcijas mūsdienās turpina Ģ. Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzejs.

Vēsture

Muzejs dibināts 1818. gada 6. augustā kā Kurzemes Provinces muzejs ar priekšlasījumu klubu Ateneum.
Priekšlasījumi sākumā notika Jelgavas ģimnāzijas telpās, pēc 1820. gada Štefenhāgenu drukātavas nama otrajā stāvā Kannulējēju (tagad J. Mātera) ielā, kur izveidoja pirmo muzeja kolekciju. 
Rīgas arhitekts Vilhelms Neimanis izstrādāja projektu jaunai muzeja ēkai, kuru uzcēla nojauktās Jelgavas teātra ēkas vietā bijušajā Staļļplacī (pie tagadējā Jāņa Čakstes bulvāra) un atklāja 1898. gada 26. novembrī. Nama ieejas portālu rotāja uzraksts latīņu valodā Zinātnei un Mākslai. 1916. gadā muzeja zālē tika nodibināta Jelgavas loža "Pie vācu zobena Austrumos".
1935. gadā Latvijas valdība konfiscēja muzeja krājumus un nodeva Valsts arhīvam biedrības un muzeja arhīvu kolekcijas.
Vācbaltiešu izceļošanas laikā 1939. gada 4. novembrī Latvijas Sabiedrisko lietu ministrs A. Bērziņš izdeva pavēli par Kurzemes literatūras un mākslas biedrības likvidēšanu. No biedrības īpašumā esošajām vērtībām izvest atļāva tikai muzeja zālē esošos portretus, izņemot Johana Reinholda Patkula portretu un vienu Jaņa Rozentāla gleznotu darbu, kā arī vācu autoru gleznas, Academia Petrina un vēlākās ģimnāzijas profesoru portretus, mācītāju portretus, vara grebumus un pamatā visu bibliotēku. Latvijā bija jāpaliek visai arheoloģijas nodaļai, etnogrāfiskajām kolekcijām, dabaszinātņu nodaļai, Kurzemes hercogu portretiem. Muzeja kolekcijas nodeva Valsts Vēsturiskā muzeja īpašumā.
Pēc Latvijas okupācijas likvidētās biedrības un Kurzemes provinces muzeja ēku 1940. gada rudenī nodeva Latvijas PSR Izglītības Tautas komisariāta rīcībā. Sarkanās armijas uzbrukuma laikā 1944. gada vasarā muzeja ēka gāja bojā. Daļa fondu pirms tam tika izvesta uz Vāciju, daļa pazuda vai gāja bojā.
Mūsdienās šajā vietā uzcelts Uzvaras ielas dzīvojamo namu siltummezgls un citas ēkas. Līdz mūsdienām nonākušās senlietas no Kurzemes provinces muzeja fondiem glabājas Ģ. Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzejā.
Imera

Iedzīvotāji

Imera bija latgaļu apdzīvots apgabals Gaujas labajā krastā Jumaras upes baseinā. Taču latgaļi ir uzskatāmi par samērā vēlīniem ienācējiem Imerā — pirms viņiem šo reģionu apdzīvoja Baltijas somi. Imerā dzīvojis Indriķa hronikas autors priesteris Latviešu Indriķis.

Teritorija

Imera dienvidrietumos robežojusies ar Idumeju, rietumos ar līvu Metsepoles novadu (Rozulu), bet no pārējām pusēm to ietvērušas citas Tālavas zemes. Imeras novada teritorijā vēlāk izveidojās Rubenes draudzes novads (vācu: Kirchspiel Papendorf), bet mūsdienās tajā atrodas Valmieras pilsēta un Valmieras novads.

Krusta kari

Imeru XIII gs. sākumā pakļāva Zobenbrāļu ordenis, bet vēlāk šis novads tika nodots Rīgas bīskapa kontrolē.
Taksidermija

Taksidermija (no sengrieķu: τάξις, táxis — ‘sakārtojums’,  δέρμα, dérma — ‘āda’) ir amatniecības nozare, kas nodarbojas ar dzīvnieku — galvenokārt zīdītāju un putnu — izbāžņu izgatavošanu. Var izbāzt arī zivis, rāpuļus un abiniekus. Dažreiz tiek izbāztas pat himeras. Galvenais mērķis ir piešķirt gatavam objektam dabisku izskatu. Izbāžņus parasti iegādājas muzeji un privātie kolekcionāri. Mednieki un makšķernieki nereti vēlas iemūžināt kādu īpašu trofeju. Ir gadījumi, kad saimnieki tādā veidā saglabā mīļoto mājdzīvnieku. Taksidermijas meistaru sauc par taksidermistu. Šī amata profesionāļi regulāri rīko čempionātus, kur sacenšas dažādās kategorijās.
Latvijā izbāžņu kolekcija ir apskatāma Latvijas Dabas muzejā Rīgā.

Vēsture

Pirmo putnu izbāžņu izgatavošanas tehnikas aprakstu bija publicējis franču fiziķis un dabas zinātnieks Renē-Antuāns Feršo de Reomīrs (René-Antoine Ferchault de Réaumur) 1748. gadā žurnālā Philosophical Transactions of the Royal Society.
19. gadsimtā izbāžņi bija lielā modē. Tika publicētas vairākas pamācības taksidermistiem amatieriem, kā Montegī Brauna Practical Taxidermy un Džozefa H. Beti Practical Taxidermy and Home Decoration Together with General Information for the Sportsman (New York: Orange Judd Company, 1885). Daži ceļotāji un dabas zinātnieki, kā Pjērs Antuāns Delalands (1787—1823) un Žuls Vero (1807—1873) bija savākuši ievērojamas kolekcijas. 1831. gadā tika atvērta liela taksidermistu darbnīca Maison Deyrolle Parīzē, bet 1888. gadā — Rolanda Varda darbnīca Londonā. Starp slavenākajiem britu taksidermistiem jāmin Čārlzs Vatertons, kam pieder ideja veidot dzīvnieku diorāmas sākot ar 1854. gadu.
1842. gadā Amerikas Savienotajās Valstīs Fineass Teilors Barnums izstāda savu Fidži nāru, vienu no pirmajām pazīstamajām himerām. Ap to pašu laiku amerikāņu zoologs Viljams Hornadejs strādāja par taksidermistu Nacionālajā Dabas vēstures muzejā Vašingtonā.
Latvijā 19. gadsimta beigās, 20. gadsimta sākumā ar taksidermiju nodarbojās Ferdinands Erdmans Štolls, kas toreiz bija Rīgas dabaspētnieku biedrības muzeja Ornitoloģijas nodaļas vadītājs.
CubeSat

CubeSat (U-klases kosmosa kuģis) ir miniatūra satelīta veids kosmosa izpētei, kura tilpums parasti ir precīzi viens litrs (10 cm kubs), masa ne vairāk kā 1,33 kilogrami un tajā tiek izmantoti komerciāli pieejamas elektronikas komponentes.
1999. gadā Kalifornijas Politehniskā Valsts Universitāte (Cal Poly) un Stenforda Universitāte izstrādāja CubeSat specifikāciju, lai popularizētu un attīstītu prasmes, kas nepieciešamas zemās Zemes orbītas satelītu projektēšanai, ražošanai un pārbaudei. Tie paredzēti zinātniskas izpētes veikšanai un jaunu kosmosa tehnoloģiju izpētei. Lai arī lielākā daļa attīstības un izmēģinājumu notiek akadēmiskā vidē, vairāki uzņēmumi izgatavo CubeSats, piemēram, lielo satelītu izgatavotājs Boeing un vairāki mazi uzņēmumi. CubeSat projekti bijuši arī Kickstarter kampaņu mērķi. CubeSat formāts ir populārs arī amatieru satelītradio entuziastu vidū.
Ojārs Siliņš

Klubu karjera

2012. gada pavasarī O. Siliņš noslēdza pirmo profesionālo līgumu ar Grissin Bon Reggio Emilia klubu uz trim sezonām. Debitēja pieaugušo komandā ar 13 punktu guvumu 25 minūtēs 2011. gada nogalē vēl kā jaunatnes sistēmas spēlētājs, piedaloties kausa izcīņas spēlē. Iepriekš divas sezonas pārstāvēja kluba jauniešu komandu, bet pirms aizbraukšanas no Latvijas trenējās sporta skolā "Daugavas sporta nams" (treneris Mārtiņš Fomins). Otrajā pilnvērtīgajā profesionāļa sezonā jau bija kļuvis par komandas pamata piecinieka spēlētāju, piedaloties gan Itālijas čempionāta, gan FIBA Eiropas Izaicinājuma kausa izcīņā. 2014. gadā Siliņš pieteicās NBA draftam, taču netika izvēlēts. 2015.gada jūnijā bija viens no komandas līderiem Itālijas čempionāta finālsērijā, tomēr septiņu spēļu sērijā zaudēja, kļūstot par Itālijas vicečempionu. tā paša gada rudenī ar komandu pirmo reizi kluba vēsturē  izcīnīja Itālijas Superkausu, pārspējot Eirolīgas klubu Milānas "Olimpia". 2016. gada jūnijā otro gadu pēc kārtas kļuva par Itālijas vicečempionu.
2016. gada oktobrī pievienojās Boonas "Telekom Baskets" komandai Vācijā, parakstot ar to līgumu uz vienu mēnesi. Parādījis labu sniegumu, Siliņš pagarināja līgumu ar klubu, lai gan esot bijuši piedāvājumi arī no citiem klubiem. 2017. gada vasarā Siliņš parakstīja līgumu uz vienu sezonu ar Aquila Basket Trento klubu, pēc vienas sezonas pārtraukuma atgriežoties Itālijā un ULEB Eiropas kausā. 2018. gada jūnijā Siliņš vēlreiz iekļuva A sērijas finālā, bet arī šoreiz piedzīvoja zaudējumu. 
2018. gada oktobrī Siliņš parakstīja līgumu ar Itālijas klubu Alma Trieste, kur spēlēja kopā ar citu latvieti Artūru Strautiņu. Pēc divu mēnešu darba Siliņš izmantoja līgumā paredzēto iespēju neturpināt līgumu ar klubu, bet janvārī uzbrucējs parakstīja līgumu ar Sidigas Avellino līdz sezonas beigām un pirmo reizi spēlēja FIBA Čempionu līgā.

Latvijas izlase

O. Siliņš Latvijas U-19 izlases sastāvā izcīnīja 10. vietu 2011. gada Pasaules U-19 čempionātā. Spēlējis 2009. gada Eiropas U-16 čempionātā, 2011. gada Eiropas U-18 čempionātā, 2012. un 2013. gada Eiropas U-20 čempionātos. 2013. gadā Siliņš kļuva par Eiropas vicečempionu, izslēgšanas mačos spēlējot bez maiņām un beidzot turnīru ar vidēji spēlē gūtiem 12 punktiem, 8,9 atlēkušajām bumbām un 2,1 bloķētu metienu (3. rādītājs turnīrā). Siliņš laukumā pavadīja visilgāko spēles laiku (vidēji 37,9 minūtes) starp visa čempionāta spēlētājiem.
2013. gadā pēc U-20 čempionāta savainojuma dēļ nepievienojās nacionālās valstsvienības treniņiem, bet 2014. gadā pēc pieteikšanās NBA draftam Siliņš veltīja vasaru individuālajam darbam. 2015. gada vasarā iekļauts pamata kandidātu sarakstā, tomēr savainojums lika atkal pārcelt debiju valstsvienībā par gadu. Debiju vīriešu valstsvienībā Siliņš beidzot piedzīvoja 2016. gada vasarā, pārstāvot Latviju Riodežaneiro olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā Belgradā. 
Kopš 2017. gada Siliņš regulāri pārstāv Latvijas valstsvienību.
2. marts

2. marts ir gada 61. (62. garajā gadā) diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 304 dienas.
Oglekļa dioksīda uzglabāšana zemes dzīlēs

Oglekļa dioksīda (CO₂) uztveršana un uzglabāšana zemes dzīlēs (angl. сarbon capture and storage, CCS) ir process, kas iekļauj sevī CO₂ atdalīšanu no rūpnieciskiem un enerģētiskiem avotiem, transportēšanu uz uzglabāšanas vietu un ilglaicīgu izolāciju no atmosfēras. Tā, kā oglekļa dioksīda atdalīšanas rezultātā no atmosfēras tiek tā sastāvā esošais ogleklis, tad šādu darbības veidu sauc arī par ģeoloģisko oglekļa sekvestrāciju. CCS galvenais mērķis ir cīņa ar globālo sasilšanu, kā arī apkārtējās vides piesārņošanu. Pašlaik CO₂ koncentrācija sastāda 379 promiles un turpina intensīvi palielināties. Pēdējo reizi šāda koncentrācija bija pirms 600 000 gadiem, iespējams, stipras vulkāniskās darbības rezultātā.

CO2 uzglabāšanas piemēri

CO₂ uzglabāšanai zemes dzīlēs kritērijiem atbilstošs piemērs ir Dienvidpermas baseins, kas izplatīts teritorijā no Anglijas līdz Polijai. Te smilšainie nogulumi uzkrājušies vairākkārt dažādos nogulumiežu veidošanās procesos tālajā ģeoloģiskajā pagātnē. Tā rezultātā izveidojās noteikta apjoma poru telpa, kuru piepildīja mineralizēts (sāļš) pazemes ūdens, nafta vai dabas gāze. Starp porainiem nogulumiem iegulošie māla slāņi, sablīvējās līdz slāņkopām ar zemu caurlaidību, kas novērš fluīdu pārvietošanos augšup. Lielākā daļa smilšakmeņu slāņkopu atrodas dziļumā no 1 līdz 4 km, kur spiediens ir pietiekami liels CO₂ uzglabāšanai saspiestā stāvoklī. Šādā dziļumā sāļu saturs pazemes ūdeņos ir no aptuveni 100 g/l līdz 400 g/l, proti, tie ir daudz sāļāki nekā ūdens jūrās. 
Zemes garozas kustības sedimentācijas baseinā izraisīja akmeņsāls plastiskas deformācijas, veidojot simtiem kupolveida noslēgtu struktūru - dabas gāzes uzkrāšanās “slazdus”. Šīs struktūras tiek pētītas kā iespējamās CO₂ uzglabāšanas zemes dzīlēs vietas un pārbaudītas izmēģinājumprojektos.
Modris (filma)

Sižets

Modri audzina vientuļā māte, ar kuru viņam ir sliktas attiecības. Kādu dienu Modris lombardā pārdod mātes elektrisko sildītāju, lai iegūtu laimestu no automāta. Ilgstoši briedis konflikts ar māti eksplodē; viņa nodod dēlu policijā pāraudzināšanas nolūkos. Tiesa piespriež divus gadus nosacīti. Neilgi pēc tam Modris izdomā, ka viņš vēlas atrast savu tēvu.
Divskanis

Divskanis jeb diftongs ir divu patskaņu savienojums vienā zilbē. Divskaņi var būt monofonēmas (viena fonēma) un bifonēmas (divas fonēmas). Mūsdienu latviešu literārajā valodā ir 10 divskaņi: divi divskaņi ([iɛ] un [uɔ]) ir monofonēmas, pārējie divskaņi ([ai], [au], [ɛi], [ɛu], [iu], [oi], [ɔu], [ui]) ir bifonēmas.

Hiāts jeb diaireze

Nosaukumu hiāts (vēsturiski arī diaireze) izmanto, lai atsauktos uz divu patskaņu atrašanos blakus, tiem neveidojot divskani. Vairākas valodas (franču, spāņu) hiāta norādīšanai izmanto umlautu, ko šajā lietojumā mēdz saukt specifiski par trēmu (vēsturiski arī dierezi), piemēram, kā vārdā naïve, norādot, ka to izrunā [naˈiv] nevis [ˈnajv].
IPA hiāta jeb diairezes norādīšanai izmanto punkta simbolu, kas norāda, ka patskaņu sakopojums nav diftongs, piemēram, burtu sakopojums ⟨sai⟩ vārdos sairt un saistīt — [sa.irt] pretstatā [saistiːt] jeb [sajstiːt], utt.
Bitoša

Vēsture

Bitoša ir pazīstama no 1626. gada. 18. gadsimta vidū šeit bija izbūvētas divas čugunа lietuves, un 1912. g. — stikla fabrika, kas darbojas arī mūsdienās. 1861. gadā Bitoša kļuva par pagasta ciemu; no 1929. gadā tā ir pilsētciemats.
Deniss Rakels

Klubu karjera

Savā pirmajā sezonā virslīgas klubā viņš 14 spēlēs guva 9 vārtus, divās spēlēs gūstot hettriku. Uz pirmo komandu viņu izsauca galvenais treneris Rīdigers Abramčiks, kad klubu pēc pussezonas pameta vadošais uzbrucējs Ģirts Karlsons. Arī 2010. gada sezonu Rakels uzsāka kā komandas sākumsastāva uzbrucējs un šajā sezonā, ar 18 gūtiem vārtiem kļuva par virslīgas rezultatīvāko spēlētāju.
2009. gada decembrī viņš pavadīja nedēļu Itālijas kluba Dženovas "Sampdoria" treniņnometnē, savukārt 2010. gada aprīlī Rakels devās atrādīties Šveices klubam FC Basel.
2011. gada sākumā Rakels izskatīja vairāku klubu piedāvājumus, beigās izvēloties Polijas Ļubinas "Zaglebie" un noraidot Krievijas Premjerlīgas kluba Kazaņas "Rubin" piedāvājumu. Kluba pamatsastāvā viņam neidzevās nostiprināties, tāpēc 2011. gada augustā Rakels tika izīrēts Polijas 1. līgas klubam Katovices "GKS". 2014. gadā Rakels pievienojās Ekstraklases klubam Krakovas "Cracovia". 2014/2015. gada sezonā viņš kļuva par kluba labāko vārtu guvēju un ieņēma dalītu 10. vietu visā Ekstraklasē. 2015/2016. gadā sezonā līdz ziemas pārtraukumam Rakels bija kļuvis par Ekstraklases otru labāko vārtu guvēju. 2016. gada janvārī Rakels pievienojās Anglijas futbola klubam Reading FC. 
2017. gada jūnijā pārgāja uz Polijas klubu Poznaņas "Lech".

Karjera izlasē

2010. gada jūnijā pirms Baltijas kausa izcīņas Rakelu 17 gadu vecumā pirmoreiz uzaicināja uz Latvijas izlasi. 18. jūnijā Rakels debitēja Latvijas izlasē, uznākot uz maiņu spēlē pret Lietuvas izlasi, savukārt nākamajā dienā spēlē pret Igauniju viņš pirmoreiz devās laukumā izlases sākumsastāvā.
Arinbjērns Gudmundsons

Biogrāfija

Šahu iemācījies spēlēt vēlu — septiņpadsmit gadu vecumā. Tomēr sasniedzis labus rezultātus turnīros, un no 1955. gada līdz 1970. gadam bijis Islandes vadošo šahistu skaitā. 1954. gadā kopā ar Fridriku Olafsonu un citiem Islandes šahistiem nodibinājis pirmo šaha žurnālu valstī. Regulāri piedalījies Islandes šaha čempionātos un Reikjavikas starptautiskajos šaha turnīros (1955, 1957, 1960, 1964). Sekmīgi pārstāvējis Islandes komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 4 reizes (1956-1962). Individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba (1960) medaļu.
1960. gada Reikjavikas starptautiskajā šaha turnīrā nospēlējis taktiskiem sarežģījumiem bagātu partiju pret nākamo Pasaules šaha čempionu Robertu Fišeru. 1969. gadā Fišers šo partiju iekļāvis savā grāmatā Manas 60 neaizmirstamās partijas (angļu: My 60 Memorable Games).
1970. gadā kopā ar ģimeni pārcēlies uz Austrāliju. Apmeties Melburnā, kur arī pavadījis atlikušo mūža daļu. 1971. gadā piedalījies Austrālijas šaha čempionātā. Pēc tam šahu spēlējis reti. Miris 2014. gada vasarā.
Jaunā Latvija (laikraksts)

"Jaunā Latvija" bija Latvijas Centrālās Padomes nelegāls izdevums. Vienīgais numurs izdots 1944. gada 10. martā.
Laikraksta "Jaunās Latvija" izdošana tiek saistīta ar Latvijas Centrālās Padomes (LCP) Ārlietu un Informācijas komisiju darbību. Kā tās izdošanas iniciatori tiek minēti LCP priekšsēdētājs Konstantīns Čakste un LCP loceklis Fēlikss Cielēns. Laikraksta pirmais un vienīgais numurs iznāca 1944. gada 10. martā. Literatūrā atrodamais apgalvojums, ka iznākuši divi numuri, līdz šim nav guvis nekādu apstiprinājumu.
Laikrakstu ar pavairojamo iekārtu Jelgavā 1000 eksemplāros iespieda Lauksaimniecības akadēmijas docents V. Eihe, viņa dzīvesbiedre A. Eihe un asistents H. Zeltiņš.
Laikraksts sastāvēja no divām lapaspusēm, kurās bija sniegtas ziņas par starptautisko stāvokli, kā arī izklāstītas Latvijas tālākās politiskās attīstības vadlīnijas LCP skatījumā.
Sojuz TMA-07M

Lidojuma gaita

Starts notika 2012. gada 19. decembrī 12:12:36 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas.
Ar SKS kosmosa kuģis saslēdzās 21. decembrī 14:09 UTC pie Rassvet moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās operācijas notika automātiskā režīmā.
No stacijas Sojuz TMA-07M atvienojās 2013. gada 13. maijā 23:08 UTC. Zemi nolaižamais aparāts sasniedza 14. maijā 02:31 UTC. Lidojuma ilgums — 145 dienas 14 stundas 18 minūtes.
Arnis Pētersons

Kalnu riteņbraukšana

Pētersons galvenokārt startē olimpiskā krosa (XCO) disciplīnā, kopā ar Mārtiņu Blūmu  pārstāvot "ZZK" velokomandu. Abi startē arī Latvijas kalnu riteņbraukšanas maratona (XCM) sacensībās. 2016. gadā Pētersons ieņēma pirmo vietu Vivus.lv MTB maratona un trešo vietu SEB MTB maratona kopvērtējumā.