google/wiki40b huggingface dataset:
Viduslaiku literatūra

Viduslaiku literatūras raksturojums

Viduslaiku literatūrai raksturīga anonimitāte, jo autora loma šajā laikā tika uzskatīta par maznozīmīgu vai labākā gadījumā sekundāru.
Lielākā daļa viduslaikos tapušā literatūra ir ar reliģisku saturu un tie ir teoloģiski darbi (piemēram, Sv. Anselma, Akvīnas Toma utt.), kā arī daudzas himnas, hagiogrāfijas ("svēto dzīves"; Voradžinas Jēkaba hagiogrāfiju krājums "Zelta leģenda" (ap 1260.gadu) sasniedza tādu popularitāti, ka uzskata, ka to lasīja vairāk nekā Bībeli). Dzeju rakstīja, piemēram, Asīzes Francisks un franciskāņi. Teoloģijas studenti bieži rakstīja satīriskus četrvārsmu pantus, ko dēvē par vagantu (jeb goliardu) dzeju. Vienīgais plaši izplatītais reliģiskās literatūras žanrs, kura darbu autori nebija garīdznieki, bija mistēriju lugas (tās regulāri uzveda svētku dienās, un tās bieži ilga visu dienu un pat ievilkās naktī).
Ne tik izplatīta, kā reliģiskā literatūra, taču visai daudzveidīga, bija laicīgā literatūra. 11.gadsimtā aktuāla kļuva "galma mīlestības" tematika, īpaši romāņu valodās un grieķiski. Viduslaikos populāra bija arī ceļojumu literatūra, kurā bija aprakstītas tālas zemes (bieži vien apraksti bija pārspīlēti vai nepatiesi).
Viduslaiku literatūra ietekmējās no visai pretrunīgiem avotiem - pagānu mitoloģijas, kristietības un antīkās kultūras.
Viduslaikos daudz tika rakstīts arī par Krusta kariem un bruņinieku cīņām. Radās varoņi, kuri tautas atmiņā un iztēlē dzīvoja ar savām dēkām, mīlestību un varonību.

Agrīno viduslaiku literatūra

Agrīno viduslaiku literatūrā bieža parādība ir tautas eposs. Piemēram, ķeltu eposs — "Ulādu cikls" — 7.-8. gadsimts; anglosakšu eposs "Beovulfs", pierakstīts ap 1000.gadu, eposa darbība, iespējams, saistāma ar 7.-8. gadsimtu; skandināvu dziesmu cikls "Vecākā Eda", kurš pierakstīts 13 gadsimta otrajā pusē, taču tajā atrodama ļoti sena informācija.
Burgundija

Vēsture

Burgundija izveidojās ģermāņu cilts burgundu apdzīvotajā teritorijā franku karaļvalsts pastāvēšanas laikā. Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Dižona, administratīvi iedalās četros departamentos: Kotdora, Njevra, Sona un Luāra, Jona. 
Pēc 2016. gada reformas apvienots ar Franškontē reģionu vienotā Burgundijas-Franškontē reģionā.
Rūperts Šeldreiks

Biogrāfija

Rūperts Šeldreiks dzimis Notingemšīrā,  studējis bioloģiju  Kembridžas universitāte un mācījies Hārvarda universitātē. No 1974. gada līdz 1985. gada, strādāja Haidarābādu, Āndhra Pradēšā,  Indija par augu fiziologu.

Darbi un ietekme

Šeldreiks ir savos pētījumos kā bioķīmiķis nonācis līdz secinājumiem par morfiskajiem laukiem, kas, viņaprāt, ir kā paraugi dabas formām. “Visi dzīvnieki un augi veido un papildina savas sugas kolektīvo atmiņu, arī kristāli un molekulas ievēro sev līdzīgajiem piemītošos ieradumus. Kosmiskā evolūcija apvieno ieražu un radošuma saspēli.”  Rūperts Šeldreiks piedāvā strīdīgu hipotēzi. Piemēram,  izskaidrojumu – ja žurkas vienā  laboratorijā atklāj risinājumu labirintam, kādēļ citā vietā citas žurkas šo pašu labirintu spēj iziet daudz ātrāk un šo procesu sauc par morfisko rezonansi, apgalvodams, ka arī tas, kādu formu pieņem kristāli ir drīzāk ieradums, nevis stingrs fizikas likums.

Slava un kritika

Ārsts reanimatologs Pēteris Kļava: Ruperts Šeldreiks pabaros prātu ar apbrīnojamo intelekta degvielu.”  Prestižais angļu zinātniskais žurnāls Nature nosodīja Šeldreika grāmatu "Jaunā dzīves zinātne" rakstā "Grāmata sadedzināšanai".
Vilnis Ķirsis

Biogrāfija

Izglītību ieguvis Rīgas Hanzas vidusskolā, kā arī Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē, kur 2004. gada ieguvis maģistra grādu ekonomikā. Ir latviešu studentu korporācijas Beveronija biedrs.
Bijis uzņēmuma Fors Fortis valdes priekšsēdētājs, kā arī valdes loceklis uzņēmumā Cannmeat.

Politiskā darbība

No Zatlera Reformu partijas kandidēja 2011. gada rudenī notikušajās Saeimas ārkārtas vēlēšanās, netika ievēlēts parlamentā, taču kļuva par Ekonomikas ministrijas parlamentāro sekretāru. 2013. gadā kandidēja Rīgas domes vēlēšanās ar otro numuru Reformu partijas sarakstā, taču saraksts neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu. No 2013. gada 6. jūnija V. Ķirsis saņēma 11. Saeimas deputāta mandātu uz laiku, kamēr partijas biedrs Vjačeslavs Dombrovskis pildīja ministra pienākumus.
2014. gada maijā V. Ķirsis izstājās no Reformu partijas un pārgāja uz partiju "Vienotība". No tās saraksta ar spēcīgas individuālās kampaņas palīdzību Vidzemes vēlēšanu apgabalā ievēlēts 12. Saeimā.
2017. gada Rīgas domes vēlēšanās kandidējis kā "Vienotības" saraksta līderis un ticis ievēlēts pašvaldībā, kur "Vienotības" frakcija darbojas opozīcijā. 2019. gadā kļuva par ārlietu ministra Edgara Rinkēviča padomnieku ekonomikas un enerģētikas politikas jautājumos.
Austrumvācijas ampelmaņi

Vācijā par ampelmaņiem (Ampelmännchen) sauc gājēju luksoforos redzamās cilvēka figūriņas.
1961. gadā VDR mākslinieks Karls Peglavs (Karl Peglau) radīja ampelmaņu Austrumvācijas versiju. Māksliniekam bija bažas, ka komunistu valdība šos attēlus neapstiprinās, jo tie liksies pārāk buržuāziski (cepures dēļ).
Pēc Vācijas apvienošanās 1990. gadā bija plāni unificēt visas gājēju pāreju zīmes visā Vācijā, bet iedzīvotāju iebildumu dēļ tas nenotika.
Tagad šis cilvēciņs ir kļuvis par vienu no Austrumvācijas un t. s. nostalģijas simboliem.
2005. gada janvārī tika nolemts ieviest šīs figūriņas arī Rietumberlīnē.
Izolēta valoda

Izolēta valoda ir dabiska valoda, kurai nav redzamu ģenealoģisku saikņu ar citām dzīvajām valodām, respektīvi, kurām nav kopēja zināma izcelsme ar kādu citu valodu. Tās būtībā veido valodu saimi, kas sastāv no vienas valodas. Zināmākie piemēri ir basku valoda, ainu valoda un korejiešu valoda, kaut arī katrā no šiem gadījumiem atsevišķi lingvisti apgalvo, ka ir atrodamas saiknes ar citām valodām.
Atsevišķos gadījumos kā izolētu saprot "relatīvi" izolētu valodu. Piemēram, albāņu, armēņu un grieķu valodas parasti sauc par "izolētajām indoeiropiešu valodām". Kaut arī tās ir daļa no indoeiropiešu valodu saimes, tās nepieder ne pie viena no atzītajiem atzariem (kā piemēram, baltu, ģermāņu u.c.). Šādas valodas parasti veido pašas savus atzarus. Bez šāda pārprotama konteksta, "izolēta" ir jāsaprot šā vārda absolūtajā nozīmē.
Dažas valodas ir kļuvušas par izolētām valodām laika gaitā, kad visas zināmās radniecīgās valodas ir mirušas. Piemēram, Brazīlijas pirahaņu valoda ir vienīgā izdzīvojusī muru valodu saimes valoda. Citas, kā piemēram, basku valoda, ir izolēta, cik vien tās eksistence ir dokumentēta. Reizēm ir vērojams arī pretējs process: kādreiz par izolētām atzītas valodas var tikt pārklasificētas par nelielām valodu saimēm. Tā notika ar japāņu valodu, kad daži dialekti, kā okinaviešu, tika atzīti par pilntiesīgām valodām un tika noformulēta japāņu valodu saime.
Izolētās valodas dažkārt tiek uzskatīts par neklasificētu valodu speciālo gadījumu. Tās ir situācijas, kad valodas piederību neizdodas klasificēt pat pēc padziļinātiem pētījumiem. Ja šādi pētījumi galu galā ir rezultatīvi, agrāk par izolētu uzskatīta valoda var tikt pieskaitīta kādai valodu saimei. Relatīvi nesen tas notika ar Ziemeļaustrālijas jaņuvu valodu, kura tika attiecināta uz pamaņunu valodu saimi.
Nasdaq Tallinn

Vēsture

1994. gadā tika dibināts Igaunijas Centrālais vērtspapīru depozitārijs.
1995. gada 19. aprīlī 10 komercbankas, 9 brokeru uzņēmumi un valsts institūcijas (Hüvitusfond, Igaunijas banka un Finanšu ministrija) dibināja akciju sabiedrību Tallinna Väärtpaberibörs (Tallinas vērtspapīru birža).
1996. gada 31. maijā birža uzsāka darbu, sākotnēji kotējot 11 vērtspapīrus.
2000. gada oktobrī Tallinas fondu birža apvienojās ar Igaunijas Centrālo vērtspapīru depozitāriju grupā ar ienotu stratēģisko pārvaldību.
2001. gada aprīlī Somijas Helsinku fondu birža (HEX) ieguva Tallinas fondu biržas vairākuma kapitāldaļu.
2002. gada 1. oktobrī Tallinna Väärtpaberibörs pārdēvēta par AS Tallinna Börs.
2003. gadā pēc HEX apvienošanās ar Stokholmas fondu biržu (OM), mātes uzņēmums pārdēvēts par OMHEX.
2004. gadā mātes uzņēmums pārdēvēts par OMX, Tallinas birža pārdēvēta par OMX Tallinn un ieviesa jaunu tirdzniecības platformu.
2007. gadā palaists alternatīvais tirgus First North.
2008. gadā apvienojās ASV NASDAQ un OMX, izveidojot NASDAQ OMX Group; 9. decembrī Tallinas birža pārdēvēta par NASDAQ OMX Tallinn AS.
2014. gadā NASDAQ OMX Group, Inc. mainīja nosaukumu uz Nasdaq, Inc. 2015. gada 27. novembrī NASDAQ OMX Tallinn pārdēvēta par Nasdaq Tallinn.
Dūkurpīle

Izskats

Dūkurpīle ir maza auguma pīle, tās ķermenis ir apmēram 38 - 40 cm garš, svars 700 g. Dūkurpīles apspalvojums ir raibi brūnpelēks, un tās mugura astes daļā ir balta, bet balto muguru var redzēt tikai lidojumā no augšas.

Uzvedība un barība

Dūkurpīles ir ļoti labas nirējas un barojas tāpat kā nirpīles. Arī no briesmām tā glābjas ienirstot. Tā spēj uzturēties zem ūdens līdz pusminūtei. Dūkurpīle uzturas ūdeņos, kas ir 30 - 180 cm dziļi. Tā mājo tīru ūdeņu ezeros, dīķos un slapjos purvos, kas bagāti ar peldošiem augiem. Pamatā dūkurpīle barojas ar dažādu ūdensaugu sēklām (97%), nelielā apjomā tiek patērēti arī stiebri un lapas, īpaši iecienīta ir zilās ūdensrozes, kā arī ļoti retos gadījumos tā pamielojas ar trīsuļodu (Chironomidae) kāpuriem.

Ligzdošana

Dūkurpīles veido monogāmus pārus, kuriem ir ilgstošas attiecības. Ligzdu būvē abi vecāki. Vieta ligzdai tiek piemeklēta piekrastes šeklajos ūdeņos, kas bagātīgi aizauguši ar niedrēm un meldriem, vai citām krasta ūdenszālēm. Ligzdas vietā zāles tiek noliektas un savītas tādējādi, lai izveidotos ligzdas pamats. Ligzda var būt gan peldoša, gan stāvoša uz ūdensaugiem. ligzdas pamatas tiek izveidots 45 cm augstumā. Reizēm dūkurpīle izmanto citu ūdensputnu vecās ligzdas, kā dūkuru (Podiceps) un paugurknābja lauča (Fulica cristata) ligzdas. Ligzdai daži augi tiek pārlocīti pāri, lai to nosegtu no augšas, un tā nebūtu tik viegli pamanāma plēsīgajiem putniem. Pati ligzda ir bļodas formā vīta no dažādu augu daļām, iekšpuse oderēta ar ūdensqaugiem.
Dūkurpīlēm nav specifiskas vairošanās sezonas, tas var notikt visu gadu. Dējumā ir 4 - 9 olas. Reizēm var atrast pat līdz 11 olām, bet pastāv viedoklis, ka šajos gadījumos olas ir iedējusi kāda cita mātīte. Inkubācijas periods ilgst 29 - 33 dienas. Olas perē abi vecāki. Mātīte perē nakts laikā un apmēram stundu pa dienu, bet tēviņš atlikušajā dienas laikā. Ligzdas atrašanās vietu pāris meklē, savā starpā sasaucoties, bet ligzdai tie tuvojas nirstot. Kad pīlēni ir izšķīlušies, tie spēj nirt un peldēt pēc 20 stundām. Pēc 55 dienām tie ir pieauguši. Vecāki par pīlēniem ļoti rūpējas līdz tie ir pilnībā pieauguši, pret ienaidniekiem tie tiek agrtesīvi un bezbailīgi aizsargāti.
Šons Horkofs

Spēlētāja karjera

Horkofs savu spēlētāja karjeru uzsāka 1996. gadā, aizvadot savu pirmo sezonu Mičiganas Štata universitātes komandā, kas spēlēja NCAA čempionātā. Pēc otrās universitāte pavadītās sezonas, 1998. gada NHL draftā Horkofu izvēlējās Edmontonas "Oilers", taču Šons turpināja studijas. 2000. gada vasarā pabeidzot universitāti, Horkofs pievienojas "Oilers" rindām, taču savās pirmajās divās NHL sezonās Horkofs spēlēja arī tās AHL fārmklubā Hamiltonas "Bulldogs". 2002.—03. bija pirmā pilnā Horkofa NHL sezonas. 2004.—05. gada NHL lokauta laikā Horkofs spēlējas Zviedrijas Elitsērijas klubā Mora IK, taču 2005.—06. sezonā Horkofa pārstāvētā Edmontonas vienība sasniedza NHL Stenlija kausa finālu, kurā gan septiņās spēlēs piekāpās Karolīnas "Hurricanes" vienībai. 2005.—06. sezonā arī ir līdz šim rezultatīvākā viņa NHL karjerā - Šons 79 spēlēs atzīmējās ar 73 rezultativitātes punktiem. 2010. gada 6. oktobrī Horkofs kļuva par Edmontonas "Oilers" kapteini.
2013. gada 4. jūlijā Horkofs tika aizmainīts uz Dalasas "Stars" rindām, tās sastāvā aizvadot nākamās divas sezonas. 2015. gada jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar Anahaimas "Ducks". "Ducks" rindās 59 spēlēs Horkofs atzīmējās ar 15 punktiem un 2016. gada septembrī paziņoja par karjeras beigšanu.
Kanādas izlases rindās Horkofs spēlējis 2003., 2004. un 2009. gada Pasaules čempionātos, 2003. un 2004. gadā izcīnot čempiona titulu, bet 2009. gadā, piekāpjoties vienīgi Krievijas izlasei, iegūstot sudraba godalgas.
15. jūnijs

15. jūnijs ir gada 166. diena pēc Gregora kalendāra (167. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 199 dienas.
Eritrejas administratīvais iedalījums

Eritrejas administratīvo iedalījumu veido 6 reģionos (jeb zobas). Zobas sīkāk iedalās 57 apakšreģionos.
Lobotomija

Lobotomija (cēlies no grieķu valodas lobos — "daiva", tome — "griezt") ir ķirurģiska vienas vai vairāku nervu šķiedru atdalīšana no smadzeņu pieres daivas kā smagu garīgu traucējumu ārstēšanas metode; var būt arī ķirurģiska kāda orgāna daivas izņemšana vai atdalīšana. Savu popularitāti lobotomija ieguva psihoķirurģijas ēras uzplaukuma laikā 20.gs. 40.un 50.gados.

Vēsture

Pirmie psihoķirurģijas mēģinājumi tika veikti jau 1888.gadā, kad šveiciešu psihiatrs Gotlībs Burkharts pirmoreiz mēģināja ārstēt garīgas saslimšanas, tiešā veidā ietekmējot smadzenes. 1888. un 1889.gadā dažāda veida smadzeņu operācijas tika veiktas 6 pacientiem, taču ārstu sabiedrības attieksme bija ļoti noraidoša. G. Burkharta pētījums tika turpmāko gadu laikā apskatīts dažu citu pētnieku darbos, taču būtiskais pavērsiena punkts notika 1935.gadā. Portugāļu neirologs Egašs Monišs izstrādāja jaunu tehniku smadzeņu operācijai, ko nodevēja par prefrontālo leikotomiju. Operācijas E. Moniša vadībā veica neiroķirurgs Pedru Almeida Lima. Lai gan sākotnēji atkal E. Monišs saskārās ar kolēģu pretdarbību, metode drīz vien kļuva arvien populāraka. 1949.gadā Egašs Monišs kopā ar Valteru Hesu saņēma dalītu Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā. Prēmija Egašam Monišam tika piešķirta par “viņa leikotomijas terapeitiskā efekta pētījumiem dažādu psihožu ārstēšanā”.
Psihoķirurģijas ērā lielākais lobotomijas aizstāvis bija amerikāņu ārsts Valters Frīmans. Viņš izgudroja transorbitālās lobotomijas tehniku, ar ķirurģisku instrumentu, pēc formas līdzīgu ledus cirtnim, caur acs spraugu un orbītu izņemot daļu no pieres daivas. Savas darbības laikā no 1935.-1967.gadam veica lobotomiju aptuveni 3400 pacientiem.

Lobotomijas noriets

Lobotomijas ēras noriets sākās ap 20.gs. 50.gadiem, kad tika atklāts torazīns kā efektīvs antipsihotisks preparāts un uzlabota elektrokonvulsīvās terapijas (zināmas arī kā elektrošoka terapijas) drošība. Pēdējā lobotomijas operācija ASV tika veikta 1967.gadā — neirologs Valters Frīmans. PSRS lobotomiju aizliedza 1950.gadā, jo trūka zinātniska pamatojuma procedūras efektivitātei un nebija izstrādāti pēcoperācijas uzraudzības principi. Mūsdienās Pasaules Veselības organizācija uzskata, ka piespiedu ārstēšana un psihoķirurģija nekad nav bijusi nepieciešama.

Lobotomijas pielietojums

Lobotomijas operācijas tika veiktas pacientiem ar dažādām psihozēm. Bieži vien bez zinātniska pamatojuma tika izmantota situācijās, lai nomierinātu depresīvus, epileptiskus pacientus. 20.gs. 60. un 70.gados ASV vairāki neirologi aicināja veikt psihoķirurģiskas operācijas, to skaitā, lobotomiju, afroamerikāņu iedzīvotājiem, lai ierobežotu dumpjus un sacelšanas, kas izplatījās ASV teritorijā. Pacienti bieži vien kļuva apātiski, zaudēja interesi par ikdienas notikumiem, personīgo higiēnu.
Eļļasvaboļu dzimta

Izmantošana

No kantaridīna, kuru izdala eļļasvaboles, tiek iegūts homeopātiskais līdzeklis, ko lieto dažādu iekaisumu un citu slimību ārstēšanai. Koncentrētākus kantaridīnu saturošus preparātus lieto (parasti nelegāli) potences stimulēšanai (kā afrodīziju). Šādu afrodīziju, kas ir ķīmiskais kantaridīns, kuru jau kopš seniem laikiem iegūst no eļļasvabolēm, dēvē par "spāņu mušu". Nosaukums cēlies galvenokārt no Lytta vesicatoria eļļasvaboļu sugas, kuru arī dēvē par "spāņu mušu", kas ir parasta Spānijā.
Airīte

Vēsture

Sākotnēji Airīte būvēta kā šaursliežu stacija dzelzceļa līnijas Aizpute—Saldus vajadzībām (600 mm līnija uzcelta Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā), slēgta 1929. gadā   pēc platsliežu posma Saldus—Skrunda uzbūvēšanas. Šaursliežu stacija atradās gandrīz 4 km uz dienvidiem no tagadējās platsliežu stacijas, otrpus Liepājas šosejai, netālu no mājām "Mazskudras" un "Dižskudras".
Airītes platsliežu stacijas pagaidu ēka celta 1928. gadā, būvējot Glūdas—Liepājas dzelzceļu. Stacijas mūra ēka uzbūvēta 1935. gadā, pēc tipveida projekta, līdzīgi kā Jostas un Tadaiķu stacijas. Projekta autors, iespējams, ir inženieris un arhitekts Artūrs Tramdahs. 1947. gadā izdota pavēle demontēt 600 mm stacijas pievedceļu (tas veda no stacijas pāri Cieceres upei Zirņu ciema virzienā). Savulaik stacija kalpojusi par visai lielu tranzīta un tirdzniecības centru, padomju laikos apkārtējās viensētas iznīcinātas, stacijas nozīme mazinājusies, līdz 90. gadu sākumā tā slēgta. Vēlāk te bijis pieturas punkts, bet kopš 2001. gada 15. augusta Airītē pasažieru vilcieni nepietur.
2014. gadā Airītes stacijas ēkai piešķirts kultūras pieminekļa statuss. 2015. gadā nodibināta biedrība "Airītes stacija"  stacijas ēkas atjaunošanai, apkārtnes sakopšanai un pārveidošanai par muzeju. 2016. gadā ar uzņēmuma "CEMEX" atbalstu sākta Airītes stacijas parka labiekārtošana.
Mazira

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1150. gadā kā Kijevas Krievzemes apdzīvotā vieta. Atrdās Kijevas, Čerņigovas, vēlāk Turovas kņazistes sastāvā. No 14. gadsimta vidus - Lietuvas lielkņazistes sastāvā. 1756. gadā ieguva pilsētas tiesības. Pievienota Krievijas impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā. 1917. gada decembrī pilsētā nodibinājās padomju vara. No 1918. gada decembra līdz 1920. gada martam Moziru kontrolēja bija Ukrainas Tautas republikas spēki, bet no 1920. gada 5. marta līdz 29. jūnijam - Polijas karaspēks.
1920. gada oktobrī Moziru ieņēma ģenerālis Staņislavs Bulak-Balahovičs un izveidoja Baltkrievijas Tautas republikas armijas atsevišķo vienību (Отдельный отряд войск Белорусской Народной Республики). 14. novembrī viņš sevi pasludināja par Baltkrievijas tautas armijas virspavēlnieku, bet jau novembra vidū kaujās pret Sarkano armiju šī karaspēka vienība cieta smagu sakāvi, atkāpās uz Polijas karaspēka kontrolē esošo Baltkrievijas daļu un 5. decembrī tika izformēta un internēta.
Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 22. augusta līdz 1944. gada 14. janvārim Mozira atradās vācu okupācijā.

Cilvēki

Mazirā dzimuši revolucionāre Gesja Geļfmana (Геся Мировна Гельфман, 1855 — 1882), bērnu Eirovīzijas konkursa uzvarētāja Ksenija Sitņika (Ксенія Міхайлаўна Сітнік, 1995), futbolists Andrejs Varankovs (Андрэй Мікалаевіч Варанкоў, 1989).
Miglas krogs un citi dzejoļi

Tapšana

Krājumā apkopoti galvenokārt 50. gadu vidū ASV sarakstītie dzejoļi, kuros Saliņš tiecās savienot latviešu dzejai tradicionālos motīvus, Aleksandra Čaka un Erika Ādamsona ietekmes ar Ņujorkā gūtajiem lielpilsētas iespaidiem (piemēram, tituldzejolī "Miglas krogs"). Krājumā ir vieta arī spilgtai mīlestības lirikai ("Ielās bij vētra", "Biklā"), kā arī atmiņām par bērnības un jaunības gadiem Latvijā ("Iemīlēšanās").

Ietekmes

Krājums ievadīja jaunas dzejnieku paaudzes ienākšanu trimdas latviešu dzejā - tam drīz vien sekoja arī Linarda Tauna, Jāņa Krēsliņa (seniora) un Olafa Stumbra pirmās grāmatas. Latvijā krājums pārpublicēts 2006. gadā, Saliņa Rakstu 1. sējumā.
Juris Rītiņš

Dzīves sākums un izglītība

Juris Rītiņš piedzima 1952. gada 23. februārī. Pēc izglītības — jurists, pabeidzis Rīgas 28. vidusskolu (1967), Rīgas Pārtikas rūpniecības, mehānikas un tehnoloģiju tehnikumu (1971), Iekšlietu ministrijas Rīgas Izmeklētāju augstskolu, kā arī Volgogradas Augstāko milicijas skolu (1977).

Politiskā darbība

Bijis ilggadējs Rīgas domes deputāts. 1990. gadā kļuva par tās priekšsēdētāja Andra Teikmaņa vietnieku, amatā bijis līdz 1994. gadam, kad notika jauna domes sasaukuma vēlēšanas. Ticis ievēlēts no demokrātiskās partijas "Saimnieks" saraksta un bijis partijas vadītāja Ziedoņa Čevera vietnieks. 1995. gadā piedalījies 6. Saeimas vēlēšanās, taču nav ievēlēts. Turpinājis darboties Rīgas domē, bijis DPS frakcijas vadītājs un, pēc Čevera vārdiem, viens no kandidātiem uz domes vadītāja vietu.
Pēc rūpniecības, īpašuma un privatizācijas valsts ministra Ērika Kažas demisijas 1996. gada jūlijā DPS vadītājs Čevers minēja Rītiņu kā kandidātu uz vakanto vietu valdībā. 1997. gadā atkārtoti ievēlēts Rīgas domē un kļuvis par priekšsēdētāja Andra Bērziņa (vēlāk — viņa pēcteča Andra Ārgaļa) vietnieku. Bijis arī Rīgas domes Īpašumu un privatizācijas komitejas priekšsēdētājs. 2000. gadā iesaistīts korupcijas skandālā, kas saistīts ar viņam piederošu māju Mežaparkā, kuru Rītiņš iegādājies par daudzkārt zemāku cenu, nekā tādu māju varētu iegādāties tirgū. 2001. gadā kandidējis domes vēlēšanās no Latvijas Demokrātiskās partijas (DPS pēcteces) saraksta, taču nav ievēlēts.

Ārpus politikas

1994. gadā Rītiņš bija starp tiem, kas parakstīja tā saukto "360 aizstāvju vēstuli" ar lūgumu atbrīvot no apcietinājuma par reketu sodīto Ivanu Haritonovu. Tajā pašā gadā kļuvis par atkritumu savākšanas uzņēmuma "Hoetika" prezidentu. 2003. gada februārī kļuvis par SIA "Namu būvaģentūra" rīkotājdirektoru.
Stefāns Da Kosta

Spēlētāja karjera

Savus pirmos soļus hokejā Da Kosta spēra Francijā, spēlējot dažādās junioru līgās. 2006. gada vasarā hokejists pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties NAHL klubam Teksasas "Tornado". Nākamās divas sezonas Stefāns aizvadīja USHL junioru līgā, taču 2009. gada vasarā uzsāka studēt, paralēli spēlējot NCAA čempionātā.
2011. gada 30. martā Da Kosta parakstīja līgumu ar NHL klubu Otavas "Senators", tā rindās aizvadot četras spēles. 2011.—12. sezonā francūzis "Senators" rindās aizvadīja jau 22 spēles, atlikušo sezonas daļu pavadot AHL. Nākamajās divās sezonās gan Dā Kostam "Senators" rindās nostiprināties neizdevās, lielāko sezonas daļu aizvadot Bingemtonas "Senators" rindās.
2014. gada jūlijā atgriezās Eiropā, noslēdzot viena gada līgumu ar Maskavas CSKA. Pirmo sezonu CSKA rindās Da Kosta noslēdza ar 62 punktiem, būdams otrs rezultatīvākais komandas spēlētājs aiz Aleksandra Radulova. Nākamajās divās sezonās savainojumu dēļ CSKA rindās aizvadīja vien 24 spēles sezonā. CSKA spēlēja līdz 2017. gada vasarai, pēc kuras pievienojās Genève-Servette HC.
Francijas izlases rindās spēlējis septiņos Pasaules čempionātos.
Beļavas muiža

Beļavas muižas kungu māja (vācu: Kortenhof) ir 1750. gadā baroka stilā celta muižas pils Gulbenes novada Beļavas pagasta Pilskalnos. Mūsdienās Krišjāņa Valdemāra pamatskola.

Vēsture

Muiža izveidojusies netālu no Kārtenes pilskalna Rīgas arhibīskapijas Gulbenes draudzes novadā. Zviedru Vidzemes laikā Kārtenes muiža no 1633. gada piederēja Bīlovu dzimtai (Bülow), kuras vārds iegājies muižas latviskajā nosaukumā. 1683. gadā Beļavas muižā dzimusi Vidzemes brāļu draudzes atbalstītāja Magdalēna Elizabete fon Hallarte. Pēc Lielā Ziemeļu kara muižu savā īpašumā ieguva Bergu dzimta, kas 1750. gadā uz cēla tagadējo Beļavas muižas kungu māju baroka stilā. Pēc feldmaršala Frīdriha fon Berga nāves muižas parkā uzcēla panteonam līdzīgu kapliču.
Pēc 1920. gada agrārās reformas fon Bergiem piederējušo Beļavas muižu 1546 ha kopplatībā sadalīja 69 zemnieku jaunsaimniecībās, no kurām 17 pirms tam jau bija iznomātas zemniekiem (t.s. muižas rentes mājas). Muižas kungu mājā 1925. gadā ierīkoja sešgadīgo pagasta skolu. Savukārt Naglienas (Naglenes) muižu 1285 ha kopplatībā sadalīja 59 zemnieku jaunsaimniecībās (tai skaitā bija 15 muižas rentes mājas).

Apraksts

Izteiktās baroka formās būvētā mūra muižas pils ir vecākā ēka Beļavas muižas kompleksā. Domājams, 19. gadsimtā ēkai uzbūvēts mezonīns un no 19. gadsimta beigām līdz 20. gadsimta sākumam ēka nedaudz pārbūvēta. Kopš 1925. gada šeit darbojas pagastskola, tagad Krišjāņa Valdemāra pamatskola.
Keila

Satiksme

Keila ir nozīmīgs Igaunijas dzelzceļa mezgls. Dzelzceļa satiksme Keilā tika atklāta 1870. gadā, izbūvējot dzelzceļa līniju Baltijas Osta-Rēvele-Sanktpēterburga. Keilā saslēdzas Tallinas-Keilas, Keilas-Paldiski un Keilas-Rīsipere dzelzceļa līnijas.