google/wiki40b huggingface dataset:
Elektromagnētiskais starojums

Elektromagnētiskais starojums ir starojums, kas rodas dabā pastāvošas parādības - elektromagnētisma rezultātā. Klasiskajā elektrodinamikā elektromagnētiskais starojums tiek aprakstīts kā elektromagnētiskie viļņi, kas rodas elektriskā un magnētiskā lauka harmonisko svārstību rezultātā. Svārstības notiek divu lauku savstarpēji perpendikulārās plaknēs, kā arī ir perpendikulāras viļņu izplatīšanās virzienam. Vakuumā elektromagnētiskais starojums izplatās ar gaismas ātrumu.
Elektromagnētisko starojumu pēc svārstību frekvences un viļņa garuma iedala nejonizējošajā starojumā un jonizējošajā starojumā. Pie nejonizējošā starojuma (zemākas frekvences starojuma) pieder tādi starojuma veidi kā infrasarkanais starojums, gaisma, radioviļņi, mikroviļņi. Pie jonizējošā starojuma (augstākas frekvences starojuma) pieskaitāmi rentgenstari un gamma stari.
Gan jonizējošais, gan nejonizējošais starojums var būt bīstams organismiem un dabiskajai videi, tomēr jonizējošais starojums tiek uzskatīts par bīstamāku, jo tam pat neliela apstarojuma gadījumā piemīt lielāka varbūtība izraisīt DNS bojājumus.
Ērihs Fromms

Dzīves gājums

Dzimis Frankfurtē pie Mainas. No 1918. gada divus gadus studēja tiesību zinātni Frankfurtes pie Mainas universitātē, vēlāk — Heidelbergas Universitātē socioloģiju pie Alfrēda Vēbera, Karla Jaspersa un Heinriha Rikerta. Beidza studijas 1922. gadā. Turpināja apgūt psihoanalīzi. 1930. gadā piebiedrojās Frankfurtes Sociālās pētniecības institūtam (Institut für Sozialforschung). Pēc Hitlera nākšanas pie varas emigrēja, iesākumā uz Šveici, bet 1934. gadā — uz ASV, kur 1940. gadā kļuva par ASV pilsoni. Vēlākos gados strādājis arī Meksikā un Eiropā.
Kārkli pelēkie zied

Sižets

Skolnieces Intas mīlestība uz teātri un aizraušanās ar aktiera Mežmaļa skatuves tēliem pamudinājusi viņu rakstīt naivu, sajūsminātu vēstuli savam iemīļotajam aktierim. Atbilde meitenei, kuru uzrakstījis viens no Mežmaļa kolēģiem, izraisa pensionāres Veldumas ierašanos pie teātra direktora un notikumu publisku iztirzāšanu. Mežmalis piekrīt tikties ar Intu, lai pastāstītu viņai par aktiera darba grūtībām un gandarījumu.
Bahamu jenots

Izskats

Salīdzinot ar vidēja auguma parasto jenotu, Bahamu jenots ir maza auguma, kas ir raksturīgi salu dzīvniekiem, kas ilgstoši dzīvo izolācijā. Tam salīdzinoši ir smalka kaulu uzbūve, un ārēji tas ir līdzīgs Gvadelupas jenotam un mazā auguma pasugām, kas dzīvo Floridas apkaimē. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Ķermeņa garums bez astes ir 41—60 cm, astes garums 20—40 cm.
Bahamu jenota kažoks ir pelēkā krāsā, ar nelielu brūnu nokrāsu uz kakla un pleciem. Reizēm mēdz būt arī melni Bahamu jenoti. Pelēkajiem jenotiem Acu melnā "maska" nav vienlaidus, pa vidu starp acīm stiepjas melna, vertikāla matojuma svītra, kas sākas uz pieres un beidzas pie degungala. Pavēderē pamatā aug tikai pavilna, to sedz tikai dažas akotspalvas. Astei ir 5—10 melni gredzeni.

Uzvedība un barība

Bahamu jenots ir vientuļnieks un nakts dzīvnieks, pa dienu tas guļ migā, bet barības meklējumos dodas naktī. Atšķirībā no saviem ziemeļu radiniekiem tas ziemas miegu neguļ un ir aktīvs visu gadu.
Bahamu jenots kā visi jenoti ir visēdājs, tas barojas ar vēžveidīgajiem, kā langustiem un krabjiem, tie medī arī vardes un ēd augļus, ogas, sēklas un riekstus.
Zvaigžņu inspektors

Sižets

Tāla nākotne. Nezināms kosmiskais kuģis, kas vēlāk tiek identificēts kā firmai "Mainhouse" piederošais kaujas kuģis "Antaress", uzbrucis Starptautiskās kosmosa inspekcijas bāzei un iznīcinājis to. Notikuma izpēte tiek uzticēta Sergejam Lazarevam, kurš kopā ar saviem biedriem patruļas kuģī "Vaigačs" ierodas incidenta vietā.
Zvaigžņu inspektori atklāj, ka incidenta cēloņi saistīti ar pirms vairākiem gadiem dīvainā kārtā pazudušu zinātnieku grupu.
Firmas "Mainhouse" uzdevumā dziļas slepenības gaisotnē tā strādājusi pie mākslīgo smadzeņu modeļa izveides, taču tas izkļuvis no kontroles un pakļāvis savus radītājus. Mākslīgais intelekts cenšas iekarot arī patruļkuģa kosmonautu smadzenes, taču viņiem ir "Orlova efekts", kas trīs stundas var pasargāt no starojuma.
Hermans fon Gotšalls

Biogrāfija

Pirmā vācu šaha žurnāla Deutsche Schachzeitung ilggadējs redaktors (1887—1896). Sarakstījis vairākas grāmatas par šahu: "Mazā problēmu skola" (Leipciga 1885. gadā, vācu: Kleine Problem-Schule), "Sestais Vācijas šaha savienības kongress" (Breslava 1889. gadā, vācu: Der sechste Kongress des Deutschen Schachbundes), "Šaha problēmu kolekcija" (Leipciga 1898.–1908. gadā, vācu: Sammlung von Schachaufgaben), vācu: Der sechste Kongress des Deutschen Schachbundes), "Ādolfs Andersens, vācu šaha mākslas veterāns" (Leipciga 1912. gadā, vācu: Adolf Anderssen, Altmeister deutscher Schachspielkunst), "Ceļojums cauri šaha problēmām" (Berlīne/Leipciga 1926. gadā, vācu: Streifzüge durch das Gebiet des Schachproblems). Vairāku šaha uzdevumu autors.
Piedalījies Vācijas šaha savienības kongresos un nacionālos šaha turnīros. 1883. gadā Nirnbergā izcīnījis 3. vietu 3. Vācijas šaha savienības kongresā, tajā pašā gadā uzvarējis turnīrā Berlīnē. 1885. gadā Hamburgā dalījis 13.-14. vietu 4. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Izidors Gunsbergs), bet 1887. gadā Frankfurtē dalījis 17.-18. vietu 5. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Džordžs Makenzijs). 1888. gadā Nirnbergā dalījis 2. vietu ar Žaku Mizesu aiz Zīgberta Tarraša. 1890. gadā Berlīnes šaha turnīrā dalījis 5.-8. vietu (uzvarējuši Emanuels Laskers un Bertolds Laskers). 1892. gadā uzvarējis Halles šaha turnīrā un dalījis 8.-9. vietu Drēzdenē 7. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Zīgberts Tarrašs). 1893. gadā Ķīlē dalījis 4.-6. vietu 8. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējuši Kurts fon Bardelebens un Kārlis Valbrots). 1898. gadā Ķelnē ieņēmis 12. vietu 11. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Eimoss Bērns). 1890. gadā Minhenes šaha turnīrā dalījis 11.-12. vietu (uzvarējuši Gēza Maroci, Harijs Pilsberijs un Kārlis Šlehters). 1902. gadā Hanoverā dalījis 11.-12. vietu 13. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Davids Janovskis). 1904. gadā Koburgā ieņēmis 13. vietu 14. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējuši Kārlis Šlehters un Rūdolfs Sviderskis). 1905. gadā Barmenas šaha turnīrā dalījis 15.-16. vietu (uzvarējuši Davids Janovskis un Gēza Maroci). 1908. gadā Diseldorfā dalījis 14.-15. vietu 16. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Frenks Māršals). Pēc Pirmā pasaules kara 1925. gadā Breslavā ieņēmis 9. vietu 24. Vācijas šaha savienības kongresā (uzvarējis Jefims Bogoļubovs) un 1926. gadā dalījis 7.-8. vietu Hanoveras šaha turnīrā (uzvarējis Ārons Nimcovičs).
Betsafe/Liepāja

Vēsture

Sporta klubs ir dibināts 2006. gadā ar nosaukumu “Liepājas Lauvas”. Pirmajā sezonā, cīņā par 3. vietu, tika atzīts “Barons/LMT” vienības pārākums, sērijā zaudējot ar 1-3.
2012. gadā komandai tika piesaistīts jauns sponsors - Triobet, kas kļūst par ģenerālsponsoru, un komandas nosaukums mainīts no "Liepājas Lauvas" uz "Liepāja/Triobet".
Progress (kosmosa kuģu sērija)

Progress (krievu: Прогресс) ir bezpilota kosmosa kravas kuģu sērija. To izmantoja PSRS un Krievija, lai apgādātu orbitālās stacijas ar degvielu, gaisu, ūdeni, pārtiku un citiem materiāliem. Tas nav paredzēts kravu nogādāšanai lejup uz zemi, izņemot dažus kuģus, kuri bija apgādāti ar nelielu nolaišanās kapsulu Raduga.
Kosmiskos aparātus izgatavo Krievijas uzņēmums RKK Energija Koroļovas pilsētā. Palaišana orbītā notiek no Baikonuras kosmodroma Kazahstānā ar nesējraķeti Sojuz.
Krievija pašreiz izmanto modifikācijas Progress-MS Starptautiskās kosmiskās stacijas (SKS) apgādei.

Vēsture

1970. gados tika projektēta jaunas paaudzes orbitālā stacija, kuras apgādei bija vajadzīgi bezpilota kravas kuģi, jo pirmās stacijas bija paredzētas tikai pāris mēnešu darbam. Rekordīsā laikā (četros gados) tāds tika izprojektēts un izgatavots.
Tas tika izstrādāts uz pilotējamā kosmosa kuģa Sojuz 7K-T bāzes. 
Pirmais transportkuģis Progress-1 orbītā tika palaists 1978. gada 20. janvārī uz staciju Saļut-6. 43 pirmās paaudzes Progress lidoja uz Saljut-6, Saljut-7 un Mir.
Sākoties jaunas stacijas Mir ekspluatācijai 1986. gadā, tika veikta kravas kuģa modernizācija. Pirmais Progress-M kuģis startēja 1989. gada augustā.
Krievijai iesaistoties Starptautiskās kosmiskās stacijas projektā, Progress-M tika modificēts, ūdens tvertņu vietā iebūvējot papildu degvielas tvertnes. Pirmais Progress-M1 tika palaists 2000. gadā uz staciju Mir. Vēlāk gan, pēc ASV kosmoplāna Columbia katastrofas 2003. gadā, pārstāja izmantot Progress-M1, to vietā ekspluatējot Progress-M.
Lai pārietu uz pilnībā ciparizētu kuģa vadības sistēmu, Progress-M tika modernizēts, tam uzstādot ciparu datoru analogā datora vietā. Pirmais Progress M-01M tika palaists 2008. gada 26. novembrī.
Jūlijs Dievkociņš

Dzīves gājums

Tēvs kalps, vēlāk mūrnieks, kas kopā ar ģimeni klejoja no vienas vietas uz otru. Jūlijs mācījies Lauteres pagastskolā, Vestienas un Bērzaunes draudzes skolā, pēc tam (1895. – 1899. g.) Valkas skolotāju seminārā. kas tolaik atradās Rīgā. Strādājis par skolotāju Litenē (1899. – 1902. g.), Rīgā (1902. – 1903. g.), Lielzalvē (1903. rudens - 1906. g.). Dzejnieks dzīvi interesējās par pedagoģijas jautājumiem un par iespējamām skolu reformām. Viņš vadīja bērniem veltīto nodaļu žurnālā „Jaunības draugs”. 1905. gada revolūcijas laikā Jūlijs organizēja vietējo skolotāju sanāksmes, bija rīcības komitejas loceklis, piedalījās kā delegāts skolotāju sanāksmēs Rīgā. 1905. gada rudenī mītiņā pie Lielzalves skolas viņš nolasīja „Latvijas pagastu skolu reformu projektu”. 1906. gadā, sākoties soda ekspedīcijām, viņu apcietināja un aizveda uz Neretu. Ceļā no Neretas uz Jēkabpili pie Biržu pagasta mežsarga mājām, viņu nošauj. Apbedīts Zalves (Lielzalves) kapos.

Literārais darbs

Jūlijs Dievkociņš bija viens no pirmajiem, pievērsa lielu vērību bērnu un jaunatnes literatūras izdošanai. Viņa dzejoļi, sākot ar 1898. gadu, iespiesti laikrakstos "Dienas Lapa" (redaktors Jānis Pliekšāns), "Baltijas Vēstnesis" u.c. izdevumos. Sakopojis darbus bērniem krājumos "Mazi stāstiņi maniem mazajiem draugiem" (sērija, 1899. - 1901. g.), "Bērnu pasaule" (1902. g.), "Rīta miglas tēli" (1903. g.) u.c. No 1903. g. vadījis žurnāla "Jaunības Draugs" bērniem veltīto nodaļu. Vienīgais dzejoļu krājums "Ugunsziedi" (1907. g.) iznāca pēc autora nāves. Dzejā izpaužas optimistiska pārliecība par taisnības uzvaru, romantiski sapņi par nākotnes uzvaru, bet tajā ir arī daudz skumju motīvu par vientulību, par zaudētam cerībām un nelaimīgu mīlestību un tamlīdzīgi. Rakstījis arī īsās prozas un publicistikas darbus, galvenokārt stāstiņus bērniem. Tulkojis A.Puškina, M. Ļermontova, M. Gorkija, L. Andrejeva u.c. autoru darbus, kā arī interesējās par krievu rakstnieku darbu izdošanu. Izlase "Ak, dibināsim sev dzimteni" (1980. g.).
"... Sarkanais putniņš
Ielaidās manā
Ilgās tvīkstošā
Karstajā sirdī.
Ielaidās sirdī,
Sāka to knābāt
Bezgala sāpīgi,
Bezgala tīksmīgi:
Mirdzošā saule
Dedzināt sāka,
Rožainā gaisma
Muļķoja prātu...”
— Fragments no dzejoļu krājuma "Ugunsziedi"
280-A. latviešu policijas bataljons

Dienesta gaitas

No 14. maija bataljona vadību uzņēmās pulkvežleitnants Eduards Hermanis Ozoliņš un bataljonu nozīmēja dzelzceļa apsardzei posmā Valka—Meitene. 1. jūlijā bataljons atkal tika pārformēts, 29. jūlijā to pārsauca par 311-W. latviešu policijas (sardzes) bataljonu, taču jau 2. augustā bataljons tika izformēts.
Andrejs Zinkovs

Spēlētāja karjera

Zinkovs karjeru sāka 1986. gadā, kad uzsāka spēlēt PSRS 3. līgas komandā Rīgas RASMS. Jau 1992.—93. gada sezonā Zinkovs pievienojās Starptautiskajā hokeja līgā spēlējošajai Rīgas "Pārdaugava", būdams komandas otrais vārtsargs aiz Pētera Skudras. 1993. gadā kopā ar komandu kļuva par Latvijas čempionu. 1994., 1996. un 1997. gadā tika atzīts par Latvijas čempionāta labāko vārtsargu.
No 1998. līdz 2001. gadam Zinkovs četras sezonas aizvadīja Dānijas un Zviedrijas līgās, taču tad atgriezās Latvijā. 2003.—04. gada sezonu aizvadīja Igaunijas čempionātā, pēc tās beigām noslēdzot karjeru.
Pārstāvējis Latvijas izlasi 1994., 1996. un 1999. gada Pasaules čempionātā. Kopā izlases rindās aizvadījis 23 spēles.
Harri Martinsons

Biogrāfija

Harri Martinsons dzimis 1904. gadā Jemshēgā. Pēc tēva nāves un mātes aizbraukšanas, pametot ģimeni, pavadījis bērnību dažādās ģimenēs laukos, kur viņā dzimusi mīlestība pret dabu. Vēlāk, divus gadus klaiņojis pa Zviedriju un Norvēģiju, kļūst par jūrnieku, sešos gados nomainīdams četrpadsmit dažādus kuģus. Atgriezies Zviedrijā tuberkulozes dēļ, 1929. gadā debitē kā dzejnieks un salaulājas ar zviedru rakstnieci Mou Martinsoni. 20. gadsimta trīsdesmito gadu sākumā darbojies arī kā gleznotājs. Pēc dalības Padomju rakstnieku kongresā Maskavā 1934. gadā viļas komunisma ideālos. Vēlāk šī iemesla dēļ pēc Padomju Savienības uzbrukuma Somijai kļūst par brīvprātīgo Somijas pusē. Par šo pieredzi arī sarakstījis grāmatu. 1979. gadā saņēmis Nobela prēmiju literatūrā "par darbiem, kas notver rasas lāsi un atspoguļo visumu." Tā kā Martinsons bija Zviedrijas akadēmijas loceklis, prēmijas piešķiršana izraisīja asas debates un kritiku. Tas lielā mērā arī noveda pie Martinsona pašnāvības 1978. gadā Stokholmā.

Daiļrade

Vairākās valodās tulkots Martinsona daļēji autobiogrāfiskais romāns "Ziedošā nātre" (Nässlorna blomma, 1935), kas vēsta par zēnu, kurš agri zaudējis tēvu, bet māte ģimeni pametusi un pārcēlusies uz Amerikas Savienotajām Valstīm, tāpat kā tas noticis ar pašu Martinsonu. Panākumus guvusi viņa zinātniski fantastiskā poēma "Aniāra" (Aniara: en revy om människan i tid och rum, 1956), pēc kuras motīviem sarakstīta un iestudēta opera. Martinsona dzejā dabas motīvi mijas ar civilizācijas kritiku.

Darbu tulkojumi latviešu valodā

Latviešu valodā izdots Martinsona romāns "Ceļš uz Zvanu draudzi" (Daugava, 1953), dzejoļus atdzejojis Andrejs Irbe, publicēti trimdas žurnālā "Jaunā gaita".
Pasaules koru olimpiāde

Pasaules koru olimpiāde (angļu: World Choir Games) ir pasaulē lielākais koru mūzikas festivāls, to organizē Vācijas kultūras organizācija "Interkultur Management". Olimpiāde notiek reizi divos gados, katru reizi citā kontinentā. Tās ideja un mērķis ir caur dziesmu veicināt izpratni un mieru starp tautām, vienot cilvēkus no visas pasaules draudzīgā sacensībā. Pirmā koru olimpiāde notika Austrijas pilsētā Lincā 2000. gadā. Kopš tā laika koru olimpiādēs piedalījušies vairāk nekā 5800 koru un 260 000 dziedātāju no 100 valstīm. 8. Pasaules koru olimpiāde notika Rīgā 2014. gada jūlijā kā viens no galvenajiem Rīga 2014 Eiropas kultūras galvaspilsētas notikumiem.

Latvija koru olimpiādē

Pasaules koru olimpiādēs ir piedalījušies vairāki kori no Latvijas, piemēram, "Balsis", "Gaudeamus", "Absolventi" un citi. 2006. gada Pasaules koru olimpiādē pirmo vietu ieguva koris "Kamēr...", saņemot 96 no iespējamiem 100 punktiem. Šis rezultāts aizvien nav pārspēts. 2012. gada olimpiāde Latvijai devusi pavisam četras zelta medaļas, korim "Sōla" iegūstot atzinību trīs konkursa kategorijās — jaukto koru, folkloras un sakrālās mūzikas, tikmēr vokālā sieviešu grupa "Latvian Voices" kamerkoru kategorijā saņēmusi zeltu un augstāko iespējamo novērtējumu — čempiona titulu.
Dobeles komturi

Dobeles komturi (vācu: Komtur von Dobeln) bija Livonijas ordeņa pavēlnieki Dobeles komturejas teritorijā 1376. - 1562. gadā. Viņu rezidence bija Dobeles pils. Pēdējais Dobeles komturs Matiass fon der Reke līdz 1576. gadam nepakļāvās Kurzemes un Zemgales hercogam Gothardam Ketleram un nesekmīgi mēģināja panākt Dobeles apgabala suverenitāti Polijas-Lietuvas kopvalstī.
64 biti

64 bitu arhitektūra ir mikroprocesoru arhitektūra un tai atbilstošs instrukciju kopums. 64 bitu arhitektūra ir x86 arhitektūras paplašinājums ar pilnīgu atpakaļsavienojamību. x86-64 (x86_64, AMD64) instrukciju kopumu šobrīd atbalsta Athlon 64, Athlon 64 FX, Athlon 64 X2, Turion 64, Opteron, Pentium D, Pentium Extreme Edition, Celeron D, Core 2 Duo, Xeon, kā arī vēlīnie Pentium 4 un Sempron procesori. Šogad 64 bitu procesoru saimei ir pievienojies arī VIA Isaiah. Microsoft un Sun Microsystems 64 bitu instrukciju kopuma apzīmēšanai izmanto terminu x64.

Mīti

64 bitu arhitektūra tradicionālā izpratnē negarantē ātrdarbības pieaugumu, bet gan nodrošina efektīvāku procesora darba dalīšanu un lielāka datu apjoma tūlītēju apstrādi. Tas ir sevišķi svarīgi, ja jāapstrādā lieli datu masīvi, jāveic profesionāla video vai audio montāža, kā arī grafikas darbi. To uzskatāmi pierāda testi.

Kritika

Neskatoties uz 64 bitu procesoru izplatības lielo līmeni, tā iespējas aizvien netiek pietiekami efektīvi izmantotas. Tas no vienas puses ir saistīts ar procesora instrukciju kopumā pieejamo 32 bitu arhitektūras emulāciju, kas ļauj darbināt gandrīz visas 32 bitu programmas, no otras puses, ar to, ka programmatūras izstrādātāji nav ieinteresēti izdarīt lielus finansiālus ieguldījumus, programmu pārveidē, kā ieguvums ir visai apšaubāms no biznesa viedokļa.
Ekspress-AM33

Lidojuma gaita

Ekspress-AM33 palaists 2008. gada 28. janvārī 00:18 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas.
Ekspress-AM33 izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 96,5° austrumu garuma.
2008. gada 14. aprīlī tas tika nodots ekspluatācijā.
2015. gada 3. februārī 18:35 UTC tika konstatēta sakaru zaudēšana ar pavadoni. Sakaru kanāli tika pārslēgti uz Jamal-401. 4. februārī 11:00 UTC paziņots, ka Ekspress-AM33 darbība pilnībā atjaunota.
Dinamiskais spiediens

Fiziskālais apraksts

Dinamiskais spiediens ir kinētiskā enerģija šķidruma daļiņas tilpuma vienībā. Dinamiskais spiediens faktiski ir viens no Bernulli vienādojuma noteikumiem, ko var atvasināt no enerģijas saglabāšanas esošajam šķidrumam kustībā. Vienkāršotos gadījumos dinamiskais spiediens ir vienāds ar starpību starp stagnācijas spiedienu un statisko spiedienu.

Izmantošana

Dinamiskais spiediens, kopā ar statisko spiedienu un paaugstināto spiedienu, tiek izmantots Bernulli principā kā enerģijas bilance slēgtā sistēmā. Šie trīs nosacījumi tiek izmantoti, lai definētu nesaspiežama šķidruma, kam ir konstants blīvums, stāvokli slēgtā sistēmā.
Ikurrina

Etimoloģija

Nosaukums ir Arana izdomāts neoloģisms no vārda ikur ("zīme, norādījums"), kuru sākumā izmantoja, lai apzīmētu karogu. Vārda nozīme ar laiku mainījās, tāpēc modernajā basku valodā karogu sauc spāņu vārdā par bandera.
Krāšņspāru dzimta

Izskats un īpašības

Krāšņspāru dzimtas sugas spāres ir nelielas vai vidēji lielas. Arī vismazākās spāres pieder šai dzimtai. To ķermeņi ir smalki un trausli. Krāšņspāru dzimtas spārēm ir raksturīgi arī salīdzinoši šauri spārni, kuri visbiežāk ir bezkrāsaini un caurspīdīgi. Tās ir maza auguma, un tās parasti mājo stāvošu ūdeņu tuvumā. Krāšņspāru dzimtas spārēm ķermeņi ir koši un krāsaini. Tie var būt zaļi, zili, dzelteni, oranži vai lillā, bieži kombinācijā ar melniem rakstiem. Dažu sugu mātītēm var būt divējāds izskats; tās var līdzināties tēviņiem un būt pilnīgi atšķirīgas. Atpūšoties spārni tiek sakļauti nedaudz virs ķermeņa un turēti paralēli tam.
Tās olas dēj uzreiz ūdenī, kas var būt gan stāvošs, gan lēni tekošs, gan ātri tekošs. Izvēlētā ūdenstilpe parasti ir bagāta ar ūdensaugiem. Spāres un kāpuri ir plēsīgi. Pieaugušie īpatņi medī lidojumā dažādus, nelielus kukaiņus, piemēram, odus. Kāpurs ir apmēram 20 mm garš. Tas zem ūdens medī citus kāpurus, piemēram, odu kāpurus. Pirms pēdējās ādas maiņas kāpurs izlien no ūdens, un no kāpura čaulas izlien pieaugusi spāre.
Skrīveru muiža

Skrīveru muiža jeb Rēmera muiža (vācu: Römershof) bija muiža ar pili, kas līdz Pirmajam pasaules karam atradās Daugavas labajā krastā lejpus  Skrīveriem. Muižas pils sabombardēta 1915. gadā, pēc kara vairs nav atjaunota. Muižas parks saglabājies kā Skrīveru dendroloģiskais parks.

Vēsture

Muiža izveidojās Aizkraukles draudzes novadā, pēc Livonijas ordeņa sabrukuma 16. gadsimtā to ieguva Stefans Rēmers. Zviedru Vidzemes laikā 1634. gadā muižu ieguva Kokneses skrīveris (vācu: Landschreiber in Kokenhusen) Johans Nīmeijers, no kā cēlies tās latviskais nosaukums "Skrīveri". 
Pēc viņa nāves 1677. gadā muižu ieguva zviedru armijas ģenerālleitnants Mārtiņš Šulcs fon Ašerādens, pie tās piederēja arī Veibes muiža (Winterfeldt), Zalabu muiža (Salubben mit Borishof), kā arī Polmaņa zeme ar Šķiliņu muižu (Pohlsmannland mit Schillingshof nebst Stilben).
1874. gadā Rēmershofas muižu nopirka landrāts Augusts fon Siverss, mantoja viņa dēls Maksis fon Siverss. 
Skrīveru muižas pils neoromānikas stilā celta no 1881. līdz 1887. gadam. 
1905. gada revolūcijas laikā pilī iekārtoja Vidzemes muižniecības pašaizsardzības organizācijas ("Selbstschutz") štābu un revolucionāri to ieņēma un nodedzināja. Pēc tam pili atjaunoja, taču Pirmā pasaules kara laikā Skrīveru muižas pils vairākus gadus atradās piefrontes zonā un to no Daugavas pretējā krasta sagrāva vācu artilērija.
Pēc 1920. gada agrārās reformas Skrīveru muiža ar pusmuižām tika sadalīta jaunsaimniecībās. Muižas pili vairs neatjaunoja un vēlāk nojauca. Siversa atraitne Madeleine ar dēlu Hansu un meitu pēc kara dzīvoja Skrīveros, kur 1932. gadā nomira. Viņa bērni un mazbērni 1939. gadā repatriējās uz Vāciju.

Pils apraksts

"Uz Daugavas stāvā senkrasta radzēm būvētā pils ar saviem masīvajiem, kvadrātiskajiem torņiem un smago, stabilo apjomu grupējumiem atstāja patiesi grandiozu iespaidu. Pils fasādes klāja uzsvērti rupjš, nelīdzens, tumši krāsots apmetums, kam acīmredzot vajadzēja vēl pastiprināt celtnes pirmatnējības noskaņu. Vērojot pili no galvenās ieejas puses, tā varēja šķist nedaudz statiska un neinteresanta, taču arhitekts acīmredzot visu uzmanību bija veltījis tieši ainaviski efektīgākajai – pret Daugavu vērstajai fasādei. Uz augstās klinšu kraujas paceltā ēka patiešām pauda īsti ziemeļniecisku skarbumu un mežonību".
Emanuels fon Zīverss

Biogrāfija

Grāfs Emanuels fon Zīverss dzimis 1817. gada 27. aprīlī mātes mantotajā Vodolagi muižā Ukrainā, Harkovas guberņā. Pirmo izglītību ieguvis Cēsīs, Bērzaines ģimnāzijā, vēlāk studējis Pēterburgā. 1847. gadā salaulājies ar grāfieni Elīzi fon Koskulu, kura pēc tēva nāves 1855. gadā mantoja savulaik no Cēsu pilsmuižas atdalīto Kārļumuižu Karlsruhe.
Grāfs Emanuels fon Zīverss veiksmīgi pabeidza tēva iesāktās pārbūves Jaunajā pilī, tostarp iekārtojot arī pils bibliotēku no jauna uzceltajā Lademahera torņa augšējā daļā.
Cēsu pilsētā grāfu Emanuelu fon Zīversu pazina kā pilsētas domes deputātu, izcilu mākslas pazinēju un atbalstītāju, kura nopelnu pūrā ir arī vairāki viņa paša zīmētie Cēsu pilsmuižas skati, kuri līdz mūsdienām saglabājušies litogrāfiju veidā un ir apskatāmi muzeja ekspozīcijā.
1858. gadā viņš dāvināja Cēsu Jāņa baznīcai igauņu mākslinieka Johana Kēlera altārgleznu, kas pēc tam kļuva pazīstama visā Eiropā. Viņš arī finansēja Johana Kēlera, Igaunijas nacionālās glezniecības pamatlicēja, studijas Pēterburgas mākslas akadēmijā. 1884. gadā Sv. Jāņa baznīcā tika izveidotas logu vitrāžas ar Vidzemes bruņniecības ģerboņiem. Grāfs Emanuels fon Zīverss ziedoja arī līdzekļus vitrāžu izgatavošanai un vēl šodien baznīcas logā redzams grāfu fon Zīversu dzimtas ģerbonis.
Grāfs Emanuels fon Zīverss miris 1909. gada 12. maijā Cēsīs, apglabāts dzimtas kapenēs pie Pareizticīgo Kristus Apskaidrošanas baznīcas Cēsīs.
Cartosat-2D

Konstrukcija

Cartosat-2D veidots uz platformas IRS-2 bāzes. Tam ir divi primārie instrumenti: panhromatiskā kamera Panchromatic Camera (PAN) un augstas izšķirtspējas multispektrālais radiometrs High-Resolution Multi-Spectral radiometer (HRMX). PAN var uzņemt melnbaltos attēlus redzamajā gaismā un tuvajā infrasarkanajā spektrā (0,50 — 0,85 µm) ar izšķirtspēju 65 cm. HRMX ir četru kanālu radiometrs visā redzamās gaismas spektrā un daļā tuvā infrasarkanā spektra (0,43 — 0,90 µm) ar izšķirtspēju 2 m.

Lidojuma gaita

Cartosat-2D palaists 2017. gada 15. februārī 03:58 UTC ar Indijas nesējraķeti PSLV-XL (lidojums PSLV-C37) no Satīša Dhavana kosmosa centra. Kopā ar to kā sekundārā krava palaisti 103 mazie pavadoņi; uzstādīts ar vienu raķeti palaisto kosmisko aparātu rekords — 104. Cartosat-2D ievadīts solārsinhronā orbītā ar augstumu aptuveni 500 km.
Ūdensbrīnums

Sižets

Animācijas filma caur filmas galvenā varoņa piedzīvojumiem iepazīstina skatītājus ar ūdensapgādes sistēmu pilsētā.