google/wiki40b huggingface dataset:
Kalnu tapirs

Izskats

Kalnu tapiru ir viegli atšķirt no citiem tapiriem, jo tam ir biezs kažoks. Kažoks ir tumši pelēks vai melns, toties apakšlūpa ir gandrīz balta. Dažreiz arī vaigi ir gaišāk pelēki nekā pārējais apspalvojums. Pieauguša kalnu tapira ķermeņa garums ir apmēram 1,8 m, augstums skaustā 75 - 100 cm, svars 150-225 kg. Mātītes ir leilākas nekā tēviņi. Tāpat kā visiem tapiriem tiem ir īsas, resnas astes un garš, kustīgs snuķis. Priekškājām ir 4 pirksti, pakaļkājām 3 pirksti.

Ieradumi

Kalnu tapiri savstarpēji sazinās ar spalgiem svilpieniem. Tēviņi mēdz kosties, savstarpēji cīnoties par mātītes uzmanību pārošanās sezonā. Pārējā laikā kalnu tapiri ir izteikti vienuļnieki, kas lielāko dienas daļu pavada ganoties, apstaigājot savu personīgo taku. Lai arī tapirs atstāj smagnēja dzīvnieka iespaidu, tas diezgan ātri pārvietojas pa kalnu stāvajām kraujām. Tāpat kā citi tapiri arī kalnu tapiri mīl peldēties un vārtīties dubļos.
Kalnu tapiri ir nakts dzīvnieki, un ir aktīvi no saulrieta līdz saullēktam. Dienu tie pavada guļot. Kalnu tapiri mēdz pacelties pakaļkājās, lai aizsniegtu augstākus koku zarus. Kalnu tapiri kalnos meklē arī dabīgos minerālsāļu avotus. Redze tapiriem ir slikta, bet tiem ir ļoti laba oža un dzirde. Uz snuķa gala ir īsi matiņi, kas darbojas kā taustes sensori.
Kalnu tapira tēviņi iezīmē savu teritoriju ar fekāliju čupām un urīnu, kā arī tie mēdz kasīties pret lielākiem kokiem, atstājot savu smaržu koka stumbrā. Mātītes reizēm dara to pašu. Tapiru teritorijas pārklājas, bet viena tapira teritorija ir apmēram 8 kvadrātkilometrus liela.
Tapiru galvenie ienaidnieki bez cilvēka ir jaguāri un pumas. Tomēr vislielāko ļaunumu nodara cilvēku saimniekošana; mežu izciršana, lauksaimniecības paplašināšana, malumedniecība.

Reprodukcija

Mātītei grūsnība ilgst 400 dienas, un parasti piedzimst viens mazulis, ļoti reti piedzimst divi. Mazulis piedzimst apmēram 7 kg smags, un kā visiem tapiriem mazulim ir brūns apspalvojums ar svītrām un lāsumiem, kas ļauj mazajam tapiram labi noslēpties no plēsējiem. Bet atšķirībā no tropu brālēniem kalnu tapira mazulim ir pūkains kažoks tāpat kā vecākiem, kas to silda aukstajos kalnu vējos. Apmēram gada vecumā apspalvojums ir ieguvis pieauguša tapira krāsu. Kalnu tapiri sasniedz dzimumbriedumu trīs gadu vecumā. Tapiri dzīvo līdz 30 gadiem.
Autoceļš A1 (Latvija)

Vēsture

Kopš iestāšanās Eiropas Savienībā ceļš ir ticis ievērojami uzlabots. 2004. gada tika rekonstruēti pirmie seši kilometri līdz krustojumam ar P1, paplašinot brauktuvi līdz 11,5 metru platumam (dažviet līdz 12 metriem), izbūvējot ietves un veloceliņus, samazinot nobrauktuvju skaitu, izbūvējot vietējas satiksmes ceļus un rekonstruējot tiltu pāri dzelzceļam. Tajā pašā gadā tika rekonstruēts posmā no Gaujas līdz Lilastei. Arī šajā posmā tika paplašināta brauktuve līdz 11,5 metru platumam, rekonstruēti krustojumi ar svarīgākajiem pievedceļiem, kā arī izbūvēts gājēju/velosipēdistu pārvads pār lielceļu. Vēlāk 2007. gadā tika izbūvēts Saulkrastu apvedceļš divdesmit kilometru garumā, būvniecības laikā tika izbūvēti septiņi jauni divlīmeņu šķērsojumi, seši jauni tilti, divi gājēju tuneļi, kā arī veloceliņi gandrīz piecu kilometru garumā. Tāpat tika rekonstruēts 40 kilometru garš posms starp Saulkrastu apvedceļu un Svētciemu. Būvdarbu gaitā tika rekonstruēti svarīgākie krustojumi, izbūvēti veloceliņi trīs kilometru garumā un izbūvēti divi jauni tilti. Būvniecība pabeigta 2007. gadā.
2015. gada 29. janvārī tika izsludināts konkurss par A1 posma Rīga-Ādaži (0,0-6,3 km) seguma atjaunošanu.
2015. gada 25. februārī, konkursā par A1 posma Salacgrīva-Igaunija (89,4-101,4 km) segas rekonstrukciju, par līgucmenu  10 498 082 EUR uzvarēja AS "A.C.B.".
2018. gada maijā uzsākta seguma atjaunošana 33 kilometrus garā posmā no Duntes līdz Svētciemam darbus veic SIA Binders to kopējās izmaksas ir 5,35 milijoni eiro un tie tika finansēti no valsts budžeta
Floridas sīlis

Izplatība

Floridas sīlis ir sastopams tikai Ziemeļamerikā, un tas ir endēms Floridas pussalai ASV. Tā ir vienīgā endēmā putnu suga Floridā. Floridas sīlis dzīvo šajā reģionā vismaz jau 2 miljonus gadu. 
Viens no Floridas sīļa populācijas apdraudējumiem ir sīļa spēja ātri pierast pie cilvēka un cilvēku vēlmes tos piebarot. Krūmu sīlis labprāt barojas no cilvēka rokas, bet tas savukārt noved pie tā, ka piebarotie sīļi agrāk pavasarī pārojas un sāk agrāk ligzdot. Mazos putnēnus Floridas sīlis baro ar tauriņu kāpuriem, un, ja putnēni ir izšķīlušies pārāk agri pavasarī, tie aiziet bojā vai cieš no bada.

Izskats un īpašības

Floridas sīlis ir vidēja auguma vārnu dzimtas putns, tā ķermeņa garums ir apmēram 28 cm, svars 75—85 g. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes, bet apspalvojums abiem dzimumiem ir vienāds. Tas ir pelēks ar zilu galvu, spārniem un asti. Kakls mugurpusē ir zils, bet pakakle ir pelēka. Knābis un kājas pelēkas.

Uzvedība un barība

Floridas sīlis ir sastopams centrālajā Floridas daļā, kuras nabadzīgajā augsnēaugsne| aug gandrīz tikai krūmi, videi ir raksturīgs sausums un reizēm reģionu piemeklē ugunsgrēki. Skarbajos apstākļos augu dažādība ir neliela, raksturīgākie koki un krūmi ir Floridas smilšu priede (Pinus clausa), Čapmana ozols (Quercus chapmanii), miršu ozols (Quercus myrtifolia), Floridas rozmarīns (Ceratiola ericoides) un indiāņu vīģe (Opuntia humifusa). 
Floridas sīlis ir visēdājs, tas barojas ar zīlēm, sēklām, zemesriekstiem, kukaiņiem, koku vardēm, bruņurupučiem, čūskām, ķirzakām un pelēm, kā arī pie izdevības tas izēd citiem putniem olas un putnēnus, tomēr tas notiek ļoti reti. Katru gadu krūmu sīlis savāc tūkstošiem zīļu un tās noslēpj smiltīs. Ar tām sīlis barojas ziemā un pavasarī. Ne visas zīles tiek atrastas, tādēļ Floridas sīlis ir galvenais ozolu stādītājs Floridā.

Ligzdošana

Floridas sīlis veido pāri uz mūžu. Katru gadu tas būvē jaunu ligzdu. Tā ir vīta no zariņiem un palmu šķiedrām. Ligzda tiek būvēta kādā zemā krūmā apmēram 1 metra augstumā no zemes. Floridas sīlim mazuļu audzināšanā liela nozīme ir paplašinātai ģimenei. Tā sastāv no dominējošā pāra un iepriekšējo gadu bērniem, kas palīdz vecākiem izbarot jaunos putnēnus. Bars ne tikai baro mazuļus, tas arī sargā teritoriju pret ienaidniekiem un citām Floridas sīļu ģimenēm. Jaunie sīļi paliek kopā ar vecākiem vairākus gadus, ģimeni pametot pēc 2—3 gadiem. Barā dzīvo 2—8 pieauguši putni. Kamēr Floridas sīlim nav paplašināta ģimene, tas izbaro krietni mazāk putnēnus.
Riests Floridas sīļiem sākas martā un turpinās līdz jūnijam. Dējumā ir 3—4 olas, inkubācijas periods ilgst 18 dienas. Apspalvojums izaug pēc 16—19 dienām. Jaunos putnus no pieaugušajiem putniem var atšķirt pēc to apspalvojuma uz galvas. Tas ir pelēkbrūns nevis zils, kā tas ir raksturīgs pieaugušajiem krūmu sīļiem. Pelēkbrūnās spalvas lēnām nomainās pret zilajām spalvām.
Panamarenko

Biogrāfija

Van Hervegens piedzima Antverpenē kuģu remontētāja ģimenē, studēja Antverpenes mākslas akadēmijā. Viņš izvēlējās savu pseidonīmu nejauši 1966.gadā, klausoties radio raidījumu, kur runa gāja par kādu ģenerāli Ponomarenko. Sākumā darbojās popārta žanrā. Viņš ir viens no beļģu Hepeningu iniciatoriem. Panamarenko pirmā lidmašīna tapa 1967. gadā. Kopš tā laika tika radītas vairākas planieru, dirižabļu, lidojošo šķīvju, fantastisko putnu sērijas. Vairākiem no šiem objektiem ir izstrādāti dažādi anahroniskie mehānismi, kas it kā ļautu tiem pacelties gaisā, kaut gan īstenībā tie, protams, nelido.
Mākslinieks pēkšņi nolēma pielikt punktu savai karjerai 2005. gadā.
Ņasas ezers

Vēsture

Pirmais eiropietis, kas sasniedza ezeru, bija Dāvids Livingstons 1859. gadā. Ezera nosaukums cēlies no jao vārda nyasa, kas apzīmēja jebkuru lielu ūdens platību.
Ezers pieder Malāvijai un Mozambikai; ziemeļu piekrastē atrodas arī Tanzānija. Lielākā daļa ezera atrodas Malāvijā, robeža starp Malāviju un Tanzāniju tiek apstrīdēta. Tanzānija uzskata, ka ezerā robežas iet tāpat kā robežas starp britu un vācu īpašumiem pirms 1914. gada, savukārt Malāvija uzskata, ka tai pieder viss ezers līdz Tanzānijas krasta līnijai, jo pēc 1919. gada viss ezers atradās britu Njasalendā. Šī problēma agrāk novedusi pie konfliktiem starp abām valstīm. Pašlaik konflikts ir noklusis. Aptuveni ceturtā daļa ezera ir Mozambikas teritorija, tai skaitā teritorija ap Likomas un Čizumulu salām.
Briti pieteica pretenzijas uz zemēm ap ezeru, taču Portugāle paspēja kolonizēt zemes austrumu krastā. Tomēr Mozambikas krastam tuvās Likomas un Čizumulu salas jau bija paspējuši kolonizēt skotu misionāri un tās tika iekļautas Njasalendā. Mūsdienās šīs salas ir Malāvijai piederošas, taču no visām pusēm ielenktas ar Mozambikas teritoriālajiem ūdeņiem.
Abas salas ir apdzīvotas; te dzīvo vairāki tūkstoši cilvēku. Likomā atrodas liela 20. gadsimta sākumā celta anglikāņu baznīca. Uz abām salām atrodas daudzi lieli baobabi. Satiksmi ezerā, tai skaitā uz salām, nodrošina tvaikoņi.
Ezera ūdens virsējo slāņu temperatūra ir 24—29 °C; dziļākajos slāņos temperatūra ir 22 °C.

Dzīvā daba

Ņasas ezers apgādā ar pārtiku plašas apkaimes iedzīvotājus. Ezerā ir liela zivju sugu daudzveidība, no kurām daudzas ir populāras akvārija zivtiņas.
Ezerā dzīvo arī krokodili un zivju ērgļi, kas pārtiek no zivīm.
Ezerā dzīvo arī dažādu sugu moluski, kā arī bīstamā, šistosomatozi izraisošā bilharcija. Ilgus gadus šī bīstamā organisma klātbūtni ezerā valdības noliedza bailēs no tūrisma panīkuma, tomēr pēdējā laikā sabiedrība par to uzzina aizvien vairāk. Mazo zivtiņu, kas ēd šos gliemežus, izķeršana ir novedusi pie bilharciju savairošanās un ezera dienvidaustrumu daļā peldēties tagad ir bīstami.
Artis Nīmanis

Izglītība

2003. gadā ieguvis bakalaura grādu, bet 2006. gadā — maģistra grādu Latvijas Mākslas akadēmijā, stikla dizainā.
Stenlijs Boldvins

Biogrāfija

Dzimis dzelzs lielrūpnieka ģimenē. Rakstnieka Radjarda Kiplinga brālēns. Studējis Kembridžas universitātē. Pēc universitātes beigšanas darbojās tēva biznesā, bet pēc tēva nāves 1908. gadā turpināja darboties uzņēmējdarbībā.
1906. gada vispārējās vēlēšanās balotējās no Konservatīvās partijas, tomēr, tāpat kā visās vēlēšanās, zaudēja konkurentam no Liberālās partijas. Pirmā pasaules kara laikā Boldvins kļuva par konservatīvo līdera Endrū Bonara Lova privātsekretāru. 1922. gadā konservatīvie uzvarēja vispārējās vēlēšanās, un Boldvins kļuva par Valsts kases kancleru, bet Bonars Lovs par premjeru.
1923. gadā Bonaram Lovam diagnosticēja vēzi, un viņš atkāpās, bet Stenlijs Boldvins kļuva par premjeru. Kaut arī konsevatīvajiem bija vairākums apakšnamā, lai spētu ieviest protekcionistiskus muitas tarifus, Boldvins deklarēja ārkārtas vēlēšanas 1923. gada decembrī.
1923. gada vēlēšanās konservatīvie samazināja pārstāvniecību parlamentā, un pirmoreiz Lielbritānijas vēsturē par premjerministru kļuva leiboristu pārstāvis Ramzejs Makdonalds. Tomēr tā paša gada 8. oktobrī Makdonalda valdība krita jautājumā par līguma ar PSRS. Vispārējās vēlēšanās, kuras notika 1924. gada novembrī uzvarēja konservatīvie. Savu lomu konservatoru uzvarā nospēlēja arī t. s. Zinovjeva vēstule, kura vēlāk izrādījās britu specdienestu Rīgā safabricēts viltojums.
Pēc vēlēšanām Boldvins otro reizi kļuva par valsts premjerministru. 1926. gadā Boldvina valdības laikā notika ģenerālstreiks. Valdībai bija lieli panākumi valsts elektrifikācijā. Pēc 1929. gada vēlēšanām pie varas atgriezās leiboristi un Makdonalds atkal atgriezās premjera amatā.
1931. gadā konservatīvie izveidoja koalīciju ar Makdonaldu, par ko Makdonaldu izslēdza no leiboristu partijas. Boldvins kļuva par Lordu - Padomes prezidentu (Lord President of the Council), bet, sakarā ar Makdonalda vecumu, par faktisko, un 1935. gadā par formālo, premjeru kļuva Boldvins. 
Boldvinam trešoreiz nākot amatā, arvien reālāki kļuva pasaules kara draudi. Boldvina valdība ieņēma divdomīgu nostāju armijas attīstības jautājumā. Valdība demisionēja, kad no troņa atteicās karalis Edvards VIII.
Boldvins atbalstīja Nevila Čemberlena noslēgto Minhenes vienošanos. Čemberlens 1940. gadā mira, tāpēc Boldvins lielā mērā bija tas, kurš, sākoties Otrajam pasaules karam, saņēma publikas kritiku par šo vienošanos un Lielbritānijas negatavību kaujām frontē.
Karnevāls

Vēsture

Itālijā karnevāls ir romiešu svētku tradīciju turpinājums. Daži svētki bija veltīti dieviem: bakhanālija Bakham (Bakhs ir vīna un dzeršanas dievs), luperkālija Luperkam (Luperks ir faunas dievs) un saturnālija (Saturns ir Jupitera tēvs). Šādos svētkos kalpi ieņēma īpašnieku vietu. Bakhanālija un luperkālija bija neatļauti svētki, bet saturnālija bija organizēta par godu imperatoram.

Karnevāls un kristietība

Karnevāla tradīcijas uzplauka izplatoties kristietībai. Karnevāls notika pirms lielā gavēņa (latīņu valodā carna vale nozīmē "atteikšanās no gaļas"). Gavēņa laikā nebija atļauts ēst gaļu, olas un piena produktus, kā arī nenotika nekādas svinības. Karnevālā cilvēki ēda pankūkas, lai varētu lietot olas. Pārpalikušās olas lietoja kā lādiņus kaujas laikā (mūsdienās šādas kaujas notiek, izmantojot papīra atribūtiku vai augļus).

Karnevāla kungs

Viduslaikos kalpi mainījās par karaļiem un karnevāla beigās karalim (faktiski tas bija cietumnieks) tika izpildīts sods. Mainoties idejai, cietumnieks tika aizstāts ar manekenu, kas bija gatavots no salmiem. Pēc tam šis manekens tika upurēts, lai atburtu sliktumu.

Citi

Vispopulārākais Francijas karnevāls ir Nicas karnevāls, kas iedvesmoja Riodežaneiro karnevālu.
Pa ceļam aizejot

Sižets

Filmā attēlotas deviņgadīga zēna attiecības ar pasauli.
Filma ir filmēta Latgalē, kas savā ziņā noteica filmas vizuālo valodu.
Yhtyneet Paperitehtaat

Vēsture

1920. gadā trīs kokapstrādes un papīra ražotāji Ab Simpele, Jämsänkoski Oy, Myllykoski Träsliperi Ab apvienojās, izveidojot uzņēmumu Yhtyneet Paperitehtaat Oy. Uzņēmumu lielākais akcionārs bija ģenerālis Rūdolfs Valdens (Rudolf Walden), kurš arī bija Yhtyneet Paperitehtaat valdes priekšsēdētājs līdz 1944. gadam.
1929. gadā Yhtyneet Paperitehtaat grupai pievienojās Ab Walkiakoski, kura 1934. gadā apvienojās ar Yhtyneet Paperitehtaat.
1952. gadā atdalījās Myllykosken Paperitehdas Oy. 1950. gados Jemsē tika uzbūvēta papīra fabrika Kaipolan paperitehdas.
1960. gados uzņēmums piedzīvoja finansiālas grūtības. 1976. gadā tika iegūts papīra un celulozes ražotājs Raf. Haarla Oy. 1970. un 1980. gados Yhtyneet Paperitehtaat sāka iziet Eiropas tirgū. 1985. gadā tika nopirkts Apvienotās Karalistes papīra ražotājs Shotton Paper Ltd. 1988. gadā iegūts Francijas Stracel S.A.. 1989. gadā nopirkts papīra ražotājs Kajaani Oy.
1989. gadā no Nokia iegūtas Metsä-Botnia (tagad Metsä Fibre) kapitāldaļas.
1991. gada 1. janvārī Yhtyneet Paperitehtaat oficiāli apvienojās ar Somijas uzņēmumu Rauma-Repola Oy, izveidojot uzņēmumu Repola, tas tajā laikā kļuva par lielāko uzņēmumu Somijā.
1995.—1996. gadā Repola apvienojās ar Somijas kokapstrādes, papīra un celulozes ražotāju Kymmene Oy, izveidojot uzņēmumu UPM-Kymmene.
Borna Renduličs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Renduličs sāka 2006.—07. gada sezonā, kad debitēja Zagrebas "Medveščak" rindās. Nākamās sezonas vidū hokejists pārcēlās uz Somiju, kur vairākus nākamos gadus spēlēja tās junioru līgās. 2010.—11. gada sezonā Renduličs tika izīrēts "Medveščak" vienībai, savukārt 2011.—12. gada sezonā trīs spēles hokejists aizvadīja arī SM līgas kluba Pori "Assat" rindās.
2012. gada maijā uzbrucējs pievienojās SM līgas vienībai Hemēnlinnas HPK. Tās sastāvā hokejists aizvadīja nākamās divas sezonas, taču tad noslēdza līgumu ar NHL vienību Kolorādo "Avalanche". 2014. gada 9. decembrī Renduličs pirmo reizi tika izsaukts uz "Avalanche" komandu un debitēja NHL. Viņš kļuva par pirmo Horvātijā dzimušo un uzaugušo hokejistu, kurš spēlējis NHL. Sezonas gaitā "Avalanche" rindās Renduličs aizvadīja 11 spēles, pārējo sezonu spēlējot AHL. 2015.—16. gada sezonā NHL hokejists aizvadīja vien trīs spēles. Vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Vankūveras "Canucks" un arī nākamo sezonu uzsāka AHL. Sezonas gaitā "Canucks" rindās aizvadīja vienu spēli.
2017.—18. gada sezonu uzsāka SM līgas vienībā Lahti "Pelicans", taču sezonas gaitā pārcēlās uz KHL, pievienojoties Podoļskas "Vityaz" rindām.
Āzijas cilvēkpērtiķi

Evolūcija

Senākās orangutanu ģinšu fosilijas, kas saglabājušās līdz mūsdienām, ir miocēna sivapitēku (Sivapithecus) un Khoratpithecus fosilijas. Abu ģinšu sugas dzīvoja pirms 12,5—8,5  miljoniem gadiem Dienvidāzijā, 6—7 miljonus gadu pirms pleistocēna sugām, kuru fosilijas tika atrastas Dienvidaustrumāzijā un Ķīnas dienvidos. 
Vislabāk izpētītās ir Indijā atrastās sivapitēku ģints sugu fosilijas. To galvaskauss ir līdzīgs mūsdienu orangutaniem, bet zobi un skelets, neskaitot galvaskausu, būtiski atšķiras no mūsdienu orangutanu morfoloģijas. Orangutanam Khoratpithecus ir atrastas tikai dažas zobu un žokļa fosilijas. Salīdzinoši šīs sugas zobi ir līdzīgāki mūsdienu orangutānam nekā Sivapithecus zobi.

Sistemātikas diskusijas

Āzijas cilvēkpērtiķu apakšdzimtā tiek klasificētas arī Lufengpithecus, Ankarapithecus, un Gigantopithecus ģintis, bet to piederība šai apakšdzimtai mūsdienās ir diskutabla. Lai arī morfoloģiski šīs ģintis ir ļoti līdzīgas mūsdienu orangutaniem, tomēr ģenētiskie pētījumi zinātniekus pārsteidza. Tās ir tuvāk radniecīgas Āfrikas cilvēkpērtiķiem.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Burtnieku novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Burtnieku novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Iliāda

"Iliāda" (sengrieķu: Ἰλιάς, Iliás) ir sengrieķu eposs, par kuras autoru tradicionāli uzskata aklo dzejnieku Homēru. "Iliāda" vēsta par Trojas kara notikumiem — par grieķu apvienotā karaspēka, kuru vadīja Agamemnons, uzbrukumu trojiešiem, par desmit Trojas aplenkuma gadiem, par grieķu varoņa Ahilleja aiziešanu no kaujas lauka, bet, kad uzzināja par sava drauga Patrokla nogalināšanu, atgriezās kaujas laukā, kur pieveica trojiešu varoni Hektoru. Eposa galvenā tēma ir Ahilleja dusmas. "Iliādas" nosaukums cēlies no Īlijas — cita Trojas nosaukuma. Senie grieķi, kas uzbruka Trojai, eposā tiek saukti par ahajiem.
Tiek uzskatīts, ka "Iliāda" ir uzrakstīta 9. vai 8. gadsimtā p.m.ē. (Trojas karš notika 13. vai 12. gadsimtā p.m.ē.). Drošu ziņu par eposa autoru nav. Tradicionāli uzskata, ka "Iliādas" autors ir Homērs, kas esot dzīvojis Hijas salā Egejas jūrā. Homēram tiek piedēvēts arī otrs lielākais Senas Grieķijas eposs — "Odiseja", kas tapis nedaudz vēlāk.
"Iliāda" un "Odiseja" ir senākie Eiropas literatūras darbi, kas saglabājušies līdz mūsdienām.

Sižets

Eposs sākas ar to, ka grieķu dievs Apollons uzsūtīja mēri grieķu karavīriem, kas bija aplenkuši Troju, jo tie bija nolaupījuši vienu no viņa priesteru meitām. Grieķu karaspēka vadītājs Agamemnons bija spiests to atdod atpakaļ, toties tās vietā viņš grieķu varonim Ahillejam atņēma Briseīdu — gūstekni, kuru Ahillejs bija ieguvis Trojas karā. Ahillejs sadusmojās un aizgāja no kaujas lauka. Kad Ahillejs uzzināja, ka trojiešu princis Hektors ir nogalinājis viņa draugu Patroklu, viņš atgriezās kaujas laukā, lai atriebtos. Ahillejs vajāja Hektoru, trīsreiz apdzīdams viņu ap Trojas mūriem, un tad nonāvēja divcīņā. Ahillejs atteicās atdot ienaidnieka līķi apbedīšanai, līdz dievi pierunāja viņu pieņemt izpirkumu no Hektora tēva, Trojas valdnieka Priāma. Eposs beidzas ar Hektora apbedīšanu.
Šis sižets ir atspoguļots arī 2004. gada amerikāņu filmā "Troja".
Kausveida mukocīts

Kausveida mukocīts ir sekretējoša cilindriska epitēlija šūna, kuras galvenā funkcija ir proteīnu — mucīnu sekrēcija. Mucīni ir galvenais gļotu komponents. Kausveida mukocīti ir sastopami dažādos orgānu epitēlijos, piemēram, trahejā, bronhos, zarnās. Retos gadījumos no kausveida mukocītiem var veidoties kausveida mukocītu karcinoīds.

Uzbūve

Kausveida šūnas ir pielāgojušās vielu sekrēcijai. Tās galotnē ir izvietotas mucīna granulas, kas atrodas blakus Goldži kompleksam. Atkarībā no tā, kur izvietoti mukocīti, atšķiras arī mucīnu veids, piemēram MUC2 ir sastopams zarnās,bet MUC5AC,MUC5B elpceļos. Histoloģiskajos krāsojumos ar hemotoksilīnu un eozīnu šūnas izskatās gaišas, jo granulu vielas tiek izskalotas ārā preparātu pagatavošanas laikā. Toties tās krāsojas rozā PAS krāsojumā.
Jūlija Džima

Karjera

Pasaules kausa sacensībās debitēja 2012. gada 4. janvārī stafetē Oberhofā. Tajā pašā posmā izcīnīja savus pirmos punktus PK ieskaitē, ieņemot 33. vietu sprintā. 2012. gadā pirmo reizi piedalījās arī pasaules čempionātā. Nākamajā pasaules čempionātā 2013. gadā Nove Mesto izcīnīja pirmo PČ medaļu — sudrabu stafetē. 2013.—2014. gada sezonas 2. PK posmā Hohfilcenē pirmo reizi individuāli izcīnīja vietu uz goda pjedestāla ar 2. vietu iedzīšanā.
Savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2014. gadā Sočos Ukrainas komandas sastāvā kļuva par zelta medaļas ieguvēju stafetē. Individuāli labāko rezultātu sasniedza 15 km distancē, iegūstot 7. vietu. 2017. gada Pasaules čempionātā Hohfilcenē izcīnīja sudraba medaļu stafetē. 
2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā sprintā nestartēja slimības dēļ, bet individuālajā distancē ierindojās 20. vietā, startēja arī jauktajā un sieviešu stafetē. 
Līdz šim vienīgo individuālo uzvaru izcīnījusi 2019. gada decembrī PK posmā Pokļukā 15 km distancē. 2019. gada Pasaules čempionātā Estešundā atkal kļuva par laureāti stafetē, iegūstot bronzas medaļu.
Aizlauces draudzes novads

Aizlauces draudzes novads (vācu: Kirchspiel Überlauz) bija administratīva vienība Kurzemes un Zemgales hercogistes Sēlpils virspilskunga iecirkņa Ilūkstes pilskunga iecirkņa (Hauptmannschaft Illuxt), vēlākā Kurzemes guberņas Ilūkstes apriņķa sastāvā.

Vēsture

Pēc Livonijas ordeņa likvidēšanas bijusī Daugavpils komtureja tika sadalīta. Vecā viduslaiku Daugavpils (tagad Naujenē) palika Livonijas Pārdaugavas hercogistei, bet Kurzemes un Zemgales hercogistē nokļuva tās daļa Daugavas kreisajā krastā, kas saglabāja savu vēsturisko - Daugavpils draudzes novada nosaukumu. Vēlāk no tā atdalīja Aizlauces draudzes novadu.
Tagad agrākā Ilūkstes apriņķa Aizlauces draudzes novada teritorijā atrodas Daugavpils novada un Krāslavas novada Sēlijas daļā Daugavas kreisajā krastā.

Iedzīvotāji

Aizlauces novada iedzīvotāju etniskais sastāvs un reliģiskā piederība bija ļoti dažāda. Vācbaltiešu muižnieku un luterāņu mācītāju ietekmē te kopš 16. gadsimta baznīcas reformācijas pakāpeniski izplatījās luterāņu ticība, bet pēc 17. gadsimta poliski runājošo muižnieku un garīdznieku ietekmē daļa vietējo iedzīvotāju pārpoļojās un pārgāja katoļu ticībā. 17. gadsimta lielo karu un juku laikos šeit no Krievijas caristes ieceļoja vajātie vecticībnieki, bet no Polijas-Lietuvas kopvalsts ieceļoja ebreji, pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes pievienošanas Krievijas impērijai 19. gadsimtā ieceļoja arī pareizticīgie krievi. Visi šie etniskie elementi novadā bija sajaukušies raibā juceklī un gandrīz visur nevienai grupai nebija absolūta vairākuma.
Stils

Stils (latīņu: stylus — ‘irbulis rakstīšanai’, vēlāk ‘runas veids, izklāsts’) ir apzīmējums dažādiem valodas, rakstības, mākslas, sporta un dzīvesveida izpausmes veidiem, ko pēta zinātnes nozare stilistika. Estētikas jomā stils kā tehnisks termins aptver zināmu saskaņotu veidojuma īpašību kopību izteiksmes formā. Ne vien radoša personība, bet arī atdarinātājs un izpildītājs savam darbam uzspiež īpatnības zīmogu.
Stila jēdzienu tagadējā nozīmē plašāk sāka lietot 18. gadsimtā kā estētiska vērtējuma apzīmējumu, piemēram, Vinkelmans (1764) sengrieķu literatūras attīstībā atšķīra arhaiskā, augstā, daiļā un pagrimuma stila posmus. Vēlāk pēc izteiksmes rakstura dažādos vēstures laikmetos ar šo vārdu apzīmēja antīko, viduslaiku, renesanses, gotisko, romāņu, bizantisko, klasisko, ampīra, baroka, moderno un postmoderno stilu.
Pēc izteiksmes satura atšķir bībeles, kancelejas (stilus curiae), avīžu, komerciālu, zinātnisku, prozaisku, dzejisku, lietišķu, dramatisku, lirisku, episku, humoristisku, satīrisku, komisku, traģisku, ironisku, vulgāru u.c. stilu.
Kāvi bāka

Raksturojums

Bākas augstums ir 15 m. Bāku veido četrstūrains betona tornis ar galeriju, bez laternas. Tornis ir sarkanā krāsā ar platu, horizontālu baltu joslu. Gaismas elements atrodas 20 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (1 s deg, 1,5 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 6 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.