google/wiki40b huggingface dataset:
Strenči

Ģeogrāfiskais novietojums

Strenču pilsēta atrodas Tālavas zemienes Sedas līdzenumā, Gaujas labajā krastā pirms apmēram 5 km garajām Strenču krācēm. Cauri pilsētai tek ap 15 km garā Strenčupīte.

Ģerbonis

Strenču pilsētas ģerbonis tika apstiprināts 1938. gadā. Zilais ģerboņa fons simbolizē Gauju, četras horizontālās zelta svītras simbolizē pa Gauju pludinātos kokus, bet trīs zelta rombi — caur Strenčiem ejošo dzelzceļu.

Vēsture

Pirmās ziņas par apdzīvotu vietu tagadējās Strenču pilsētas vietā ir rodamas no Zviedru Vidzemes 17. gadsimta beigu Rīgas — Tērbatas pasta ceļa kartes. 18. gadsimta otrajā pusē uz Ēveles, Jaunjērcēnu un Keižu muižu zemes šeit sāka apmesties mežcirtēji un plostnieki. Par nozīmīgu apdzīvoto vietu Strenči sāka veidoties pēc Stakles stacijas (vācu: Stakeln) atklāšanas 1889. gadā uz dzelzceļa līnijas Rīga—Pleskava. 1895. gadā Strenči ieguva miesta tiesības. Mežā starp dzelzceļa staciju un Rīgas-Tērbatas lielceļu 1899. gadā pēc Vidzemes bruņniecības iniciatīvas tika nolemts celt Vidzemes guberņas psihiatrisko slimnīcu, kuras būve sākās 1903. gadā (projekta autors bija arhitekts Augusts Reinbergs) un 1907. gadā tika atklāta tiem laikiem viena no modernākajām psihoneiroloģiskajām slimnīcām Eiropā ar labiekārtotu parku. Pirmais slimnīcas direktors bija Alberts Bērs. 1907. gadā tika izveidota Strenču Saviesīgā biedrība, 1910. gadā Krājaizdevu sabiedrība un Namsaimnieku biedrība. 
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas Strenči attīstījās par svarīgu Ziemeļvidzemes tirdzniecības un ražošanas centru, tādēļ 1928. gadā tiem tika piešķirtas pilsētas tiesības. 1935. gadā pilsētā bija 313 dzīvojamās mājas (11 mūra, 180 koka, 122 jaukta tipa), 59 tirgotavas un 76 ražošanas uzņēmumi - dzirnavas, vilnas kārstuve, galdniecība, desu darbnīca u.c. Otrais Pasaules karš iezīmēja traģiskus pavērsienus mazpilsētas dzīvē - 1941. gadā bez tiesas sprieduma padomju represīvo orgānu darbinieki izsūtītīja 24 pilsētas iedzīvotājus, bet 1943. gadā nacisti nogalināja daudzus psihiatriskās slimnīcas pacientus. Deportācijas atkārtojās 1949. gadā, kad tika izsūtīti 20 cilvēki. Pēc kara pilsētā tika nodibināta mežrūpniecības saimniecība (MRS) ar kokzāģētavu un karotīna ražotni un Rīgas ķīmiskās mašīnbūves rūpnīcas "Rinar" filiāle. Iedzīvotāju skaits migrācijas dēļ pieauga no 1763 cilvēkiem 1935. gadā līdz 2666 cilvēkiem 1979. gadā.

Kultūras un vēstures pieminekļi

Strenču aptieka, celta 1901. gadā. Strenču baznīca ir celta 1907. gadā, bet tā tornis ir uzcelts 1937. gadā un tās arhitekts ir Frīdrihs Skujiņš. 1907. gadā pabeigta Strenču Psihoneiroloģiskās slimnīcas celtniecība un tās arhitekts ir A. Reinbergs. Mūsdienās slimnīcā ir ierīkots muzejs. 1909. gadā pabeigts Dzelzsbetona tilta būvniecība pār Gauju.
Roberts Plūme

Biogrāfija

Dzimis 1897. gada 16. maijā Jaunjelgavā, Pirmā Pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju.
1917. gadā absolvējis ģimnāziju Jaroslavļā ar atzinību par sekmēm.
1933. gadā ar maģistra grādu beidzis Latvijas universitātes tieslietu fakultāti. Strādājis par notāru Smiltenē, Rīgā un Liepājā.
Kopš 1912. gada aktīvi nodarbojies ar sportu, startējot sporta biedrības "Marss" sastāvā. 1914. gada Krievijas II olimpiādē Marsa komanda (Beitlers, Trautmanis, Plūme un Polis) ieguva pirmo vietu. Šajā laikā nodarbojies arī ar slēpošanu un desmitcīņu. 1915. gadā kļuva par Viskrievijas čempionu riteņbraukšanā. 1921. gadā pēc soda izciešanas kā "kontrrevolucionāram" atgriezās Latvijā un no 1922. līdz 1925. gadam bija Latvijas čempions riteņbraukšanā. Plūme bija spēcīgs sprinta distancēs un trekā, piedalījies arī daudzās starptautiskās sacensībās Rietumeiropā. Šajā laika posmā ir arī Latvijas čempions slēpošanā, boksā un pieccīņā. 1924. gadā pārstāvēja Latviju ziemas olimpiskajās spēlēs Šamonī kā slēpotājs. 50 kilometru slēpojumā, pārvarot pusi distances putenī, Roberts Plūme izstājās. 1924. un 1928. gadā kā riteņbraucējs piedalījās Olimpiskajās spēlēs Parīzē un Amsterdamā. Viņš ir vienīgais Latvijas sportists, kas piedalījies gan Vasaras, gan ziemas olimpiskajās spēlēs.
Līdzās aktīvai sportošanai Plūme nodarbojās ar sporta organizēšanu. Dibināja un ilgus gadus vadīja plaši pazīstamo studentu sporta biedrību Universitātes sports, arī Latvijas basketbola savienību, Ziemas sporta savienību un Riteņbraukšanas savienību. No 1933. līdz 1936. gadam vada Latvijas Olimpisko komiteju, bet vācu okupācijas laikā (1941 – 1944) ir Latvijas sporta vadītājs.
Sākot ar 1936. gadu ar Kārļa Ulmaņa atbalstu aktīvi organizēja Vienības velobraucienu.
Aktīvi darbojies arī studentu organizācijās. Bijis studentu korporācijas Fraternitas Lettica biedrs, vadījis Baltijas studentu apvienību un Starptautisko studentu konfederāciju.
Pirms Latvijas okupācijas devās trimdā uz Austriju, vēlāk uz Kanādu, kur bija aktīvs latviešu sabiedrībā.
Niko Rosbergs

Karjera

Pirmo lielo soli ceļā uz F1 Niko Rosbergs spēra uzvarot Formula BMW čempionātā un tādējādi nopelnot testus ar Williams formulu. Niko tēvs Keke Rosbergs savulaik kļuva par Formula 1 čempionu pārstāvot Williams komandu. 2005. gadā Rosbergs sāka piedalīties GP2 un kļuva pirmo čempionu.
2006. gadā Niko Rosbergs debitēja F1 Williams sastāvā. Savās pirmajās dažās sacīkstēs Rosbergs rādīja debitantam lielisku sniegumu, savā pirmajā sacīkstē uzstādot sacīkstes ātrāko apli, tomēr, tuvojoties sezonas beigām, Rosbergs kļuva retāk pamanāms. Viņš pagarināja līgumu ar komandu. 2008. gada Austrālijas Grand Prix viņš izcīnīja savu pirmo goda pjedestālu, bet Singapūras Grand Prix vācietis finišēja otrais.
Kopš 2010. gada sezonas Rosbergs pārstāv jaunizveidoto Mercedes komandu un viņa komandas biedrs ir Mihaels Šūmahers. 
2012. gada Ķīnas Grand Prix Niko Rosbergs startēja no pole position un guva karjeras pirmo uzvaru.
2016. gada 2. decembrī paziņojis par F1 pilota karjeras beigām.
Honorijs III

Dzīvesgājums

Čenčio Savelli ir dzimis ap 1148. gadu Romā, tur arī ieguvis teoloģisko izglītību un kļuvis par Santa Maria Maggiore katedrāles kanoniķi. 1193. gadā viņš tika ievēlēts par kardinālu, no 1194. līdz 1198. gadam vadīja pāvesta kanceleju.
1216. gada 18. jūlijā viņš tika izvēlēts par Romas pāvestu, iegūstot vārdu Honorijs III. Šajā amatā viņš organizēja V Krusta karu Tuvajos Austrumos un vairākus citus krusta karus Eiropā. 1221. gada krusta karagājiens uz Nīlas deltu cieta neveiksmi. Turpinot iepriekšējo pāvestu politiku, viņš pielīdzināja Livonijas krusta karus krusta kariem Svētajā zemē. Pēc uzvaras pār igauņiem un Novgorodas krieviem Tērbatas kaujā, viņa legāts Modenas Viļums 1225. gadā izveidoja Livonijas valsti Romas pāvesta pakļautībā. Tāpat ar sava Francijas legāta palīdzību viņš panāca, ka Francijas karalis Ludviķis VIII 1226. gadā devās krusta karā pret albiģiešu ķeceriem (katariem).
Honorijs III miris Romā 1227. gada 18. martā, par viņa pēcteci tika ievēlēts Gregorijs IX.
Austrumu partnerība

Austrumu partnerība ir Eiropas Savienības sadarbības programma ar Armēniju, Azerbaidžānu, Baltkrieviju, Gruziju, Moldovu un Ukrainu.

Vēsture

Austrumu partnerība sadarbības programma oficiāli uzsākta 2009. gada 7. maijā šo valstu Prāgas galotņu tikšanās laikā. Otrā galotņu tikšanās notika 2011. gada 29.-30. septembrī Varšavā, bet trešā tikšanās 2013. gada 28.-29. novembrī Viļņā. Viļņas samita laikā Gruzija un Moldova parafēja ar Eiropas Savienību (ES) asociācijas un tirdzniecības līguma galējo versiju. Šādu līgumu parakstīt bija paredzēts arī Ukrainai, taču tās valdība no šāda soļa atteicās īsi pirms galotņu tikšanās. Tika parakstīts vīzu veicināšanas līgums ar Azerbaidžānu. 2014. gadā arī Ukrainas valdība parakstīja asociācijas un tirdzniecības līgumu.

Rīgas samits (2015)

Ceturtais Austrumu partnerības samits notika Rīgā 2015. gada 21. un 22. maijā. Tajā netika izskatīti jautājumi par jaunu dalībvalstu uzņemšanu ES vai bezvīzu režīmu ar Ukrainu un Gruziju. Pirms galotņu tikšanās atklāšanas Rīgā norisinājās Austrumu partnerības Mediju konference, Biznesa forums, kā arī pilsoniskās sabiedrības konference.
ES valstu pārstāvji bija vienoti uzskatā, ka robežu pārlikšana nevar būt 21. gadsimta Eiropas iezīme un principi uz kuriem Eiropa var balstīties; turpinās atbalstīt visu Austrumu partnerības dalībvalstu teritoriālo integritāti, neatkarību un nedalāmību; stingri atbalstīs politisku un diplomātisku risinājumu Ukrainas konfliktā, vienlaikus atbalstot tās neatkarību un teritoriālo nedalāmību, kā arī pauda gatavību piedalīties konflikta risināšanā Kalnu Karabahā starp Azerbaidžānu un Armēniju, kā arī Piedņestrā.
Ritms

Ritms mūzikā

Ritms ir dažāda ilguma nošu secība.
Ritms var būt:
- vienmērīgs
- nevienmērīgs
Vienmērīgam ritmam raksturīgi vienādi nošu ilgumi, piemēram .
Vienmērīgi ritmi rada mierīgus, gaišus, nosvērtus tēlus. Tomēr, ja skaņdarbs ilgstoši skan tādā ritmā, tas sāk garlaikot. Vienmērīgs ritms saprotams tautasdziesmās, piemēram t. dz. "Velc, pelīte, saldu miegu".
Nevienmērīgam ritmam raksturīga dažādu nošu ilgumu maiņa, piemēram .
Īpaša nozīme ritmam ir deju mūzikā. Katrai dejai ir savs īpatnējs ritms, kas atklājas pavadījumā vai melodijā.
- Polka - 2/4 taktsmērā;
- Valsis - 3/4 taktsmērā;
- Mazurka - 3/4 taktsmērā;
- Polonēze - 3/4 taktsmērā.
Interesantus mūzikas tēlus rada punktētie ritmi. Tie bieži sastopami maršos un dejās. Izraisa klausītājos spraigu, enerģisku, aktīvu noskaņojumu.
Dažkārt skaņu ilgumi sadalās nevis 2, bet 3 vienādās daļās. Tad rodas triole .
Ja smagā taktsdaļa pārvietojas uz vieglo, tad rodas sinkope  .
Indulis Emsis

Biogrāfija

I. Emsis dzimis 1952. gada 2. janvārī Salacgrīvā, mācījies Lāņu pamatskolā un Rīgas 1. vidusskolā. 1975. gadā absolvējis Latvijas Valsts universitātes Bioloģijas fakultāti. Pēc augstskolas beigām strādājis Mežsaimniecības problēmu institūta Dabas aizsardzības laboratorijā, līdz 1989. gadā iecelts par Latvijas PSR Dabas aizsardzības komitejas priekšnieka pirrmo vietnieku. 1990. gadā I. Emsis kļuva par Vides aizsardzības komitejas priekšsēdētāju.
1993. gadā ieguva Bioloģijas zinātņu doktora grādu Latvijas Universitātē.
I. Emsis ir precējies. Sieva Anita, meita Līna (studē Latvijas Universitātē).
Renesas Electronics

Vēsture

2002. gada novembrī datortehnikas ražotājs NEC atdalīja savu pusvadītāju ražošanu atsevišķā uzņēmumā NEC Electronics. 
Savukārt 2003. gada 1. aprīlī Hitachi un Mitsubishi Electric  dibināja kopuzņēmumu Renesas Technology, kurā Hitachi bija 55 %, bet Mitsubishi Electric — 45 % kapitāldaļu.
2009. gada aprīlī Renesas Technology un NEC Electronics nolēma apvienoties. Apvienošanās notika 2010. gada 1. aprīlī, izveidojot uzņēmumu Renesas Electronics.
2010. gadā nopirkts Somijas mobilo telefonu ražotāja Nokia bezvadu modemu bizness. Tas pārdēvēts par Renesas Mobile Europe un Helsinkos atvērts Renesas Eiropas birojs.
2011. gadā uzņēmuma darbību nopietni ietekmēja Japānas zemestrīce un plūdi Taizemē. Pēc tam Renesas Electronics veica biznesa restrukturizāciju, lai ražotu lētākus un mazākus mikroprocesorus.
2013. gadā uzņēmuma grupas reorganizācija, apvienojot vairākus meitas uzņēmumus. Nolemts pārtraukt operācijas Eiropā.
2013. gada septembrī LTE bizness, ieskaitot Somijas Renesas Mobile Europe, par 125 miljoniem eiro pārdots ASV bezvadu sakaru iekārtu ražotājam Broadcom.
2016. gada 13. septembrī paziņots, ka Renesas Electronics par 3,6 miljardiem ASV dolāru iegādāsies ASV mikroshēmu uzņēmumu Intersil, kas specializējies automašīnu mikroshēmu ražošanā. Intersil iegāde pabeigta 2017. gada februārī.
Anatolijs Kriviņš

Biogrāfija

2005. gadā ieguvis jurista kvalifikāciju, 2007. gadā — maģistra grādu tiesībzinātnē (Rēzeknes Augstskolā). 2014. gadā Rīgas Stradiņa universitātē ieguvis tiesību zinātņu doktora grādu krimināltiesību apakšnozarē, promocijas darba tēma — Korupcijas novēršana un apkarošana publisko iepirkumu jomā.
No 2005. gada praktizējošs jurists — Eiropas Savienības fondu projektu iepirkumu organizēšanā un uzraudzībā, publisko iepirkumu atbilstības normatīvajiem aktiem kontrolē, pašvaldības interešu pārstāvībā valsts iestādēs.
2007. gadā Tieslietu ministrijas un Latvijas Pašvaldību Savienības sanāksmē ir ierosinājis izveidot Administratīvās tiesas Kurzemes, Vidzemes, Zemgales un Latgales reģionos, lai veicinātu tiesu pieejamību iedzīvotājiem.
2008.-2009. gados ir bijis pašvaldības kapitālsabiedrības Daugavpils ūdens Padomes loceklis.
Akadēmisko darbību uzsāka 2010.gadā Rīgas Stradiņa universitātē, bijis pasniedzējs, vecākais pasniedzējs, Promocijas padomes loceklis.
2015. gadā uzņemts Zvērinātu advokātu skaitā.
Ar Rīgas Stradiņa Universitātes, Daugavpils Universitātes un Biznesa augstskolas "Turība" Tiesību zinātnes apvienotās profesoru padomes lēmumu ievēlēts par asociēto profesoru.
Zinātniskā darbība ir saistīta ar valsts un administratīvajām tiesībām, tiesību teoriju un metodoloģiju, krimināltiesībām, korupcijas novēršanu, publiskajiem iepirkumiem. Publicējis vairāk nekā 40 zinātniskus rakstus, tajā skaitā Vācijā, Polijā, Lietuvā, Spānijā, ASV un Lielbritānijā.
Monogrāfija "Korupcijas novēršana un apkarošana publisko iepirkumu jomā" ir iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas katalogā, monogrāfijas atziņas tika izmantotas LR Saeimas Parlamentārās izmeklēšanas komisijas galaziņojumā.
Konkursa "Iepirkumu Gada balva 2016" finālists nominācijā "Ieguldījums publisko iepirkumu attīstībā".
Ar Latvijas Zinātnes padomes lēmumu Anatolijam Kriviņam ir piešķirtas eksperta tiesības juridiskajā zinātnē.
Kārlis Kristaps fon Štrickis

Dzīvesgājums

Dzimis 1842. gada  16. aprīlī Rīgas nodokļu pārvaldes ierēdņa Kārļa Frīdriha Štricka un viņa sievas Johannas, dzimušas Pikartas (Pikkardt), ģimenē. 
Pēc mācībām Vidzemes guberņas ģimnāzijā no 1857. gada bija māceklis tirdzniecības kompānijā Ex- u. Import- u. Großhandelsgeschäft. 1867. gadā apprecējās ar spirta fabrikas īpašnieka Ādolfa Volfšmita (Wolfschmidt) meitu Annu un iegādājās uz Šarlotentāles muižas zemes esošo Šulca alusdarītavu.   
1876. gadā viņa tēvu iecēla dižciltīgo kārtā un dzimtai atļāva lietot uzvārdu "fon Štrickis". Uz alus darītavas zemes viņš pēc arhitekta Kārļa Felsko projekta 1889. gadā uzcēla dzīvojamo māju, kas pazīstama kā Štricka nams.
Viņam piederošā alusdarītava Bier- u. Porter-Brauerei C. Stritzky 1913. gadā pēc produkcijas apjoma ieņēma piekto vietu Krievijas impērijā. Viņa uzņēmuma vadību 1913. gadā pārņēma mazdēls Eriks fon Štrickis (Erich v. Stritzky, 1881-1961).  
Miris 1920. gada 25. maijā Vīsbādenē.
Rietumu reģionu protektorāts

Rietumu reģionu protektorāts, izveidots Ķīnas Haņu dinastijas laikā, apzīmē ķīniešu impērijas kontrolei pakļautu Centrālāzijas reģionu, kas centrējās mūsdienu Siņdzjanas teritorijā esošajā Tarimas ieplakā.
Par Rietumu reģionu robežu uzskatīja Lielā Ķīnas mūra Jumeņas vārtus, no kuriem sākās Zīda ceļš. 
Haņu impērijai karojot ar sjonnu klejotāju ciltīm, 2. gadsimtā p.m.ē. ķīniešu vara sasniedza šo reģionu, kuru apdzīvoja indoeiropieši. Atbilstoši ķīniešu hronikām, oāzēm bagātajā reģionā pastāvēja 36 nelielas pilsētvalstis (Turfana, Aksu, Kuča, Kašgara u.c.). Iedzīvotāju vairums bija budisti. Ķīnieši sākotnēji šeit izvietoja garnizonus sev lojālo pilsētu aizsardzībai. 59/60. gadā p.m.ē oficiāli izveidoja militārā ģenerālprotektora amatu, kas bija augstākais Haņu varas pārstāvis reģionā. 
Haņu dinastijas nestabilitāte 1. gadsimta pirmajā pusē noveda pie kontroles zaudēšanas, reģiona valstiņām pakļaujoties klejotāju varai, vai karojot savā starpā. 1. gadsimta beigās ķīniešiem pakāpeniski izdevās atjaunot kontroli pār reģionu. 89. gadā Haņu impērija beidzot uzvarēja ilgajā karā ar sjonnu klejotājiem, un protektorāta militārā nozīme samazinājās. 2. gadsimta otrajā pusē Haņu dinastijā sākas iekšējais sabrukums, un protektorāta uzturēšanai vairs nebija iespējama.  
Kīniešu kontrole šajā reģionā atgriezās vairākus gadsimtus vēlāk, Tanu dinastijas laikā.
Izsutums

Etioloģija

Izsutumus ierosina streptokoki un citi strutas veidojoši mikroorganismi, kā arī patogēnās sēnes - raugveida sēnes un trihofitoni. Veicinoši faktori ir netīra āda (dažkārt arī tās pārmērīga mazgāšana), B grupas hipovitaminoze (B grupas vitamīnu trūkums organismā), svīšana, ko veicina pārāk ciešs apģērbs.

Klīniskā aina

Āda krokās ir apsarkusi, ar macerējušos raga slāni - tā kļūst bālgana un irdena, atslāņojas un plaisā. Uz ādas redzamas niezošas, sāpīgas plaisas un erozijas sārtā krāsā. Eroziju perēkļi ir asi norobežoti, to malās novērojama raga kārtas lobīšanās. Streptokoki rada strutainus izsutumus cirkšņos, ap dzimumorgāniem un anālo atveri, zem krūtīm un kāju pirkstu starpās. Rauga sēņu veidotie izsutumi parasti lokalizējas roku pirkststarpās un zem krūtīm. Sēņu veidotie strutu pūslīši, atšķirībā no streptokoku radītajiem, ir pelēkbalti, nevis spilgti dzelteni. Tie ir sīki, apaļi, gan atsevišķi, gan kopā saplūduši. Trihofitoni izraisa pēdu mikozi - pēdu un kāju pirkststarpu izsutumus.

Ārstēšana

Izsutumu ārstēšanai lieto B grupas vitamīnus. Izsutušās vietas dezinficē ar kālija permanganāta šķīdumu un citiem dezinficējošiem līdzekļiem - briljantzaļo, metilēnzilo, speciāliem pretsviedru pūderiem un ziedēm pret sēnēm un mikrobiem.

Profilakse

Lai neveidotos izsutumi, jāievēro higiēnas noteikumi, jānovērš svīšana, jāvalkā nepieguļoša veļa un apģērbs.
Embriks Strands

Dzīvesgājums

Dzimis Olas pilsētā Norvēģijas dienvidu daļā. 1897. gadā beidza Kristiānijas (tagad Oslo) universitātes zooloģijas nodaļu, 1906. gadā papildinājās Marburgas Universitātē.
Strādāja Berlīnes Karaliskajā zooloģijas muzejā (1907-1922), no 1912. gada arī Entomoloģijas muzejā Dālemā, Nīderlandē.
Rediģēja žurnālu Archiv für Naturgeschichte (1910-1929), vienu gadu arī Entomologische Zeitschrift.
1922. gadā viņš saņēma Latvijas Universitāte uzaicinājumu, un no 1923. gada viņš bija zooloģijas profesors LU Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē, līdztekus arī Sistemātiskās zooloģijas institūta direktors un Rīgas Dabaspētnieku biedrības biedrs. 1924. gadā bija LU Hidrobioloģiskās stacijas direktors.
1929. gadā E. Strands saņēma Latvijas Universitātes Goda doktora grādu, nodibināja Latvijas Universitātes žurnālu Folia Zoologica et Hydrobiologica un līdz 1943. gadam bija šī žurnāla redaktors.
Otrā pasaules kara laikā izlēma palikt Latvijā, miris 1947. gadā Rīgā, apbedīts Rīgas Meža kapos.
Adrians Kukuvass

Karjeras sākums

A. Kukuvass dzimis 1951. gadā un uzaudzis Jūrmalā. Mācījies Jūrmalas 4. vidusskolā, Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolas kora klasē un Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolas trompetes klasē, kuru absolvējis 1978. gadā.
1968. gadā viņš kopā ar brāļiem Sējāniem, brāļiem Bartaševičiem un citiem domubiedriem sāka darboties grupā "Menuets", kurā Kukuvass dziedāja un spēlēja trompeti. Repertuārā bija arī viņa dziesmas, piemēram, "Jūlijnakts" un 16 gadu vecumā sacerētā "Krīt visbaltākie sniegi". 1970. gados viņš bieži dziedāja duetā ar Inesi Pabērzu, viņu duets kļuva par vienu no slavenākajiem latviešu rokmūzikas duetiem. A. Kukuvass piedalījās "Menueta" skaņuplates "Dzeguzes balss" ierakstā, tā izdota 1979. gadā.

Pēc aiziešanas no "Menueta"

1978. gadā Kukuvass aizgāja no "Menueta", jo ansamblī darbība bija apsīkusi. Adrians sāka sadarbību  ar grupām "Ādaži", "Tip Top" un "Proventuss". 1979. gadā Adrians iepazinās ar dziedātāju Antru Ozolu, kas darbojusies ansambļos "Ādaži", "Tip Top" un "Proventuss". 1985. gadā abi apprecējās, 1992. gadā dzimusi viņu meita Arita Kukuvasa 1980. gados ir radīti vairāki hiti (piemēram, 1984. gadā dziesma "Atgriežoties" ar M. Zālītes vārdiem, kā arī populārā Imanta Pauras sakomponētā un Adriana iedziedātā "Piezvani man"). Tika izdots CD "Atgriežoties", kā arī albums ar Aleksandra Čaka dzeju - "Debesu dāvana". Šajā laikā viņš komponēja oratoriju "Prometejs" (1991) un mūziklu "Mazā Nāriņa".
Muzikālajā teātrī tika uzvesta Rokopera-balets "Mazā Nāriņa ", kur titullomu dziedāja Antra Ozola-Kukuvasa. Tika  atskaņota mūzika operetes simfoniskā orķestra pavadījumā, piedaloties operetes korim. Adriana un Antras sadarbība turpinājās līdz 2002. gadam, līdz abu laulība tika šķirta.

Kopš atgriešanās "Menuetā"

Kad 1992. gadā "Menuets" atsāka darbību, Kukuvass atkal piedalījās gan koncertos, gan trīs albumu ierakstos. 
2006. gadā viņš ierakstīja  mūzikas albumu "Starp rīta zvaigznēm" kopā ar dziedātāju Inetu Rudzīti, kā arī komponēja ģimenes mūziklu "Rukšu svētdiena" ar Māras Cielēnas tekstu, pats arī piedalījās tā izrādēs. Interešu centrā "Daugmale" viņš mācīja ģitārspēli un vadīja roka klasi, viena no viņa audzēknēm ir grupas "Astro'n'out" soliste Māra Upmane-Holšteine.
2008. gadā iznāca A. Kukuvasa veidotā grāmata par grupu "Menuets" "Piever acis un atkal kā toreiz...", 2011. gadā viņš izdeva ģitārspēles mācību grāmatu "Ar ģitāru uz Tu". 
A. Kukuvasam ir trīs meitas: Evija, Arita un Adrija Silva.
Raavana 1

Lidojuma gaita

Raavana 1 tika palaists 2019. gada 17. aprīlī 20:46:07 UTC ar nesējraķeti Antares 230 no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta kravas kuģa SpaceX CRS-11 hermētiskajā nodalījumā kopā ar citiem nanopavadoņiem. Kravas kuģis SKS sasniedza 19. aprīlī. 
Raavana 1 tika palaists orbītā brīvā lidojumā 17. jūnijā 10:15 UTC no nanopavadoņu palaišanas iekārtas J-SSOD Nr. 11 pie Kibo moduļa reizē ar pavadoņiem  NepaliSat-1 (Nepālas pirmais pavadonis) un Uguisu.
Hideki Jukava

Biogrāfija

Dzimis 1907. gadā Tokijā kā Hideki Ogava, uzaudzis Kioto. 1929. gadā ieguvis zinātnisko grādu Kioto Imperiālajā universitātē. Nodarbojās ar teorētisko fiziku, īpaši ar elementārdaļiņu teoriju. 1932. gadā pēc apprecēšanās ar Sumi Jukavu nomainīja uzvārdu no Ogavas uz Jukavu. 1933. gadā 26 gadu vecumā kļuva par asistējošo profesoru Osakas Imperiālajā universitātē.
1935. gadā Jukava publicēja savu mezonu teoriju, kurā izskaidroja mijiedarbību starp protoniem un neitroniem. Viņa teorija ietekmēja elementārdaļiņu pētījumu attīstību. 1940. gadā Jukava kļuva par Kioto Imperiālās universitātes profesoru, bet 1949. gadā — par Kolumbijas Universitātes profesoru.
1949. gadā Jukava saņēma Nobela prēmiju fizikā. Viņš bija teorētiski paredzējis π mezonu esamību, un tos 1947. gadā atklāja zinātnieku grupa Sesila Pauela vadībā.
1953. gadā Jukava kļuva par pirmo Jukavas teorētisko pētījumu institūta direktoru. Institūts darbojās pie Kioto universitātes. Jukava to vadīja līdz pat 1970. gadam.
1955. gadā Jukava pievienojās desmit vadošu zinātnieku un intelektuāļu grupai, parakstot Rasela—Einšteina manifestu, kas aicināja uzsākt kodolatbruņošanos.
1970. gadā Jukava pensionējās no darba Kioto universitātē. 1981. gadā 74 gadu vecumā viņš mira no pneimonijas un sirds mazspējas.
Henriks Oto Albedils

Dzīvesgājums

Dzimis 1666. gadā Stalbes un Ageras muižu īpašnieka Georga fon Albedila ģimenē. 1683. gadā viņš sāka dienēt Rozena musketieru pulkā, vēlāk bija dažādu armiju virsnieks. Lielā Ziemeļu kara sākumā 1700. gadā bija Saksijas armijas ģenerālmajors, pēc zaudētajām kaujām Polijā 1702. gada maijā pārgāja Zviedrijas karaļa dienestā. Piedalījās Zviedrijas karaļa Kārļa XII karagājienā uz Krieviju (1707—1709), kur krita krievu gūstā.
1712. gadā pie Štrālzundes krita dāņu gūstā, 1718. gadā kā ģenerālleitnants piedalījās Norvēģijas kampaņā. 1719. gada 26. augustā viņu iecēla par Rīgas gubernatoru, lai gan pilsētu bija okupējis Krievijas karaspēks. 1720. gada 2. martā viņam piešķīra barona titulu, bet 1720. gada 18. septembrī viņš pārtrauca dienestu Zviedrijas armijā un pārcēlās uz dzīvi Hamburgā, kur mira 1738. gadā.
Aleksandrs Salāks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Salāks sāka 2006.—07. gada sezonā, kad spēlēja Somijas Mestis līgas klubā Jokipojat. Jau nākamajā sezonā hokejists pievienojās SM līgas vienībai Turku TPS, tās sastāvā aizvadot nākamās divas sezonas. 2009.—10. gada sezonu Salāks aizvadīja AHL klubā Ročesteras "Americans", uz divām spēlēm tiekot izsaukts arī uz NHL klubu Floridas "Panthers". 2010.—11. gada sezonā hokejists kopā ar Färjestads BK izcīnīja Zviedrijas Elitsērijas čempiona titulu, taču nākamo sezonu aizvadīja Rokfordas "IceHogs" sastāvā. 2012.—13. gada sezonā Salāks atgriezās Färjestads BK rindās.
2013.—14. gada sezonu Salāks aizvadīja KHL vienībā Sanktpēterburgas SKA. Tās sastāvā viņš uzsāka arī 2014.—15. gada sezonu, taču sezonas vidū tika aizmainīts uz Novosibirskas "Sibir", SKA vienībai pretī iegūstot somu vārtsargu Miko Koskinenu. "Sibir" rindās spēlēja līdz pat 2018. gadam, savukārt 2018.—19. gada sezonu aizvadīja Jaroslavļas "Lokomotiv" sastāvā. 2019. gada 1. oktobrī pievienojās Rīgas "Dinamo".