google/wiki40b huggingface dataset:
Kazelnieks

Kazelnieks, saukts arī par kazinieku un kazaunieku, ir viens no Latgales keramikas saimniecības trauku tipiem, kas ir paredzēts kazas piena uzglabāšanai. Izmantojams ir arī govs piena un citu šķidrumu uzglabāšanai.
Kazelnieka siluetu, tāpat kā piena poda siluetu veido augšējās daļas plūdens ieliekums uz iekšu, bet lielākajā apakšējā daļā izliekums uz āru, kas pāriet apakšas sarāvumā. Pods sniedzas pusotra diametra augstumā. Trauka kakls ir slaids, plats un plūdeni pavērts, kas ļauj iebāzt roku, to mazgājot. Traukā ir ērti ieliet pienu, tas ir stabils, kuru tam piešķir nolaidenie pleci un lejup vērstais paplašinājums, kas pārnes piena poda smaguma centru uz trauka apakšējo daļu. Tas ir būtiski, jo trauks paredzēts ne tikai piena uzglabāšanai, bet arī tā raudzēšanai un sildīšanai. Piena podu parasti rotā tikai ar uz ripas uzvilktu baltmāla strīpiņu poda augšējā daļā. Piena podam vāpē parasti tikai iekšpusi. Atšķirība no piena poda ir tikai tā, ka kazelnieka tilpums ir aptuveni divas reizes mazāks kā piena podam — pusotrs litrs. Raksturīgi ir piena podus pēc mazgāšanas neslaucīt, bet uzmaukt uz žoga uz leju, lai vēdinās un sildās saulē.
Kazelnieks ir bieži lietojams Latgales keramikas saimniecības trauks. Mājsaimniecībā to parasti ir vairāki, izmanto virtuvē un pagrabā, arī ēdienreizē vai nesot pienu uz pļavu un tam līdzīgi.
Pētera I Sala

Ģeogrāfija

Sala ir vulkāniskas izcelsmes un 95% tās daļu klāj ledāji. Vienīgi salas rietumos ir ledus nesegta šaura teritorija 3 km garumā un 1 km platumā. Salas augstākais punkts ir Larsa Kristensena smaile, kas ir darbojošs vulkāns un sasniedz 1755 m augstumu vjl.
Ilona Līce

Biogrāfija

Ilona Līce dzimusi 1973. gadā Rīgā. 1991. gadā pabeigusi Jūrmalas Pumpuru 4. vidusskolu. Vēl mācoties skolā un arī vēlākajos gados, strādājusi par rakstnieka Anatola Imermaņa sekretāri. Pēc rakstnieka nāves mantojusi viņa īpašumus. 2003. gadā Latvijas Universitātē ieguvusi maģistra grādu sabiedrības vadībā. Ilona Līce papildinājusi zināšanas Krenfīldas Universitātē Lielbritānijā un Starptautiskās Lidostu padomes (Airport Council International) un Starptautiskās Gaisa transporta asociācijas (International Air Transport Association) mācību programmās.
No 1994. līdz 2005. gadam Ilona Līce strādājusi dažādos amatos valsts pārvaldē: Saeimā, Iekšlietu ministrijā un Ministru prezidenta birojā. 
2005. gadā Ilona Līce kļuvusi par Latvijas Gaisa satiksmes padomes locekli. Kopš 2011. gada strādājusi lidostā “Rīga” par valdes locekli, kur viņas atbildībā ir bijuši ar lidostas komercdarbību saistītie jautājumi: komercplatību, telpu un zemes īpašumu apsaimniekošana, kā arī virszemes pakalpojumu sniegšana.  
2017. gada martā Satiksmes ministrija Ilonu Līci apstiprinājusi lidostas “Rīga” valdes priekšsēdētāja amatā.
Ilona Līce ir Latvijas Zaļās partijas biedre. Politikā viņa aktīvi nedarbojas kopš 2010. gada, taču iestājas par zaļajām vērtībām.
McCormick

Mūsdienas

Mūsdienās McCormick rūpnīcā tiek saražoti traktori ar 23 līdz 280 zirgspēku jaudu un tiek pārdoti vairāk kā 55 valstīs pasaulē, arī Latvijā.
Ielāps (programmatūra)

Programmatūrā ielāps ir neliels programmas labojums, ko parasti veic tās izstrādātājs, lai novērstu iepriekš neparedzētus trūkumus programmas darbībā un/vai drošības caurumus.

Vēsture

Vēsturiski, pirmos ielāpus programmatūras apgādātāji piegādāja uz papīra lentēm vai perfokartēm. Bija paredzēts, ka jāizgriež aizstājamā daļa un jāaizstāj ar ielāpu. Vēlāk tos sāka izplatīt ar magnētisko disku palīdzību. Tad pēc noņemamo cieto disku izgudrošanas, tos pa pastu izsūtīja disketēs un vēlāk CD-ROM. Mūsdienās galalietotāji ielāpus galvenokārt lejupielādē ar Interneta palīdzību pa tiešo no izstrādātāju mājaslapas.
Mārtiņš Vilsons

Dzīvesgājums

Dzimis 1954. gada 13. decembrī Transportnijas ciematā, Magadanas apgabalā (Krievijas PFSR), no Latvijas izsūtīto Rolanda Čehoviča un Zentas Vilsones ģimenē. Turpat dzimis arī jaunākais brālis, aktieris Ēriks Vilsons. Pēc ģimenes atgriešanās Latvijā 1971. gadā bija skatuves strādnieks LPSR Valsts Akadēmiskajā Drāmas teātrī, dienestu Padomju armijā pavadīja Baikāla-Amūras maģistrāles celtniecībā Sibīrijā.
Mācījās Latvijas Valsts Konservatorijas Teātra fakultātē, skatuves gaitas uzsāka 1976. gadā Liepājas teātrī pie režisora Oļģerta Krodera. Kļuva pazīstams pēc galvenās lomas Aloiza Brenča filmā "Mirāža". Pēc tam uz četriem gadiem pārtrauca darbu Liepājas teātrī, pārcēlās uz dzīvi Rīgā un filmējās Krievijā, pēc tam atkal atgriezās Liepājas teātrī.
Lidz 2004. gadam Liepājā vadīja savu teātri "Mūris", pēc tā bankrotēšanas pārcēlās uz Rīgu. Līdz 2011. gadam bija Dailes teātra aktieris.
Pašlaik darbojas gan Rīgas teātros kā ārštata aktieris, gan arī televīzijā, gan arī Krievijā.
Vištītis

Ezera raksturojums

Vistīša ezers pēc platības ir ceturtais lielākais ezers Lietuvā un lielākā ezera daļa atrodas Krievijas teritorijā. Pa Lietuvas krasta līniju iet robeža. 
Ezers Lietuvas pusē ir 172,4 m virs jūras līmeņa. DA uz Z ezera garums ir 8,5 km. Platākajā vietā no A uz R 4,3 km. Ezera vidējais platums ir aptuveni 2 km un maksimālais platums 4,3 km. Dziļākā vieta atrodas ezera R daļā un sasniedz 54 m. Tas ir ne tikai lielākais un dziļākais ezers Suvalkijas rajonā, bet arī vistīrākais ezers. Ne velti tas bieži tiek dēvēts par ‘’Eiropas Baikālu’’ . Ezeru ieskauj pauguraina morēnas teritorija. R pusē ezeram ir vairāki līči un pussalas. Ezerā ir lielāki un mazāki strauti kā arī daudz ūdens avoti. Vištīša ezerā ietiek Pissas upe, kura ietiek arī Baltijas jūrā. Vištīša ezera krasts tiek uzskatīts par vienu no skaistākajiem Lietuvā dēļ apkārt esošajiem lielajiem mežiem un tīrā ūdens, akmeņu pakalniem un pilskalniem kā arī klintīm.
Kaļingradas apgabalā ezers tiek uzskatīts par tīrāko, dziļāko un lielāko ezeru.

Aizsargājamā teritorija

1992. gadā nodibināts Vištīša Reģionālais parks. Parka mērķis ir saglabāt Suvalkijas kalnaino ainavu, kultūras mantojuma vērtības un dabisko ekosistēmu.
Vištīša Reģionālā parka platība ir 10,1 tūkstotis hektāru. Tas atrodas Lietuvas DR daļā, kas uz R robežojas ar Kaļingradas apabalu, bet uz D ar Poliju. Augstākie kalni atrodas parka D daļā. Zemākajā parka daļā atrodas Šakia ezers, kura ūdens līmenis ir 155,3 m. Parka teritorijā kopā ir 14 ezeri. Parkā ir lieli meži, kuros sastopami ozoli, bet lielākoties liepas un egles, un pa vidu vēl skābarži.

Augu un dzīvnieku valsts

Ezerā ir sastopamas 22 sugu zivis un 155 sugu bezmugurkaulnieki un arī daudz aļģu. 
Sastopamās zivju sugas: raudas, asari, līņi, zuši, sīgas, plaužas, heks, repši un līdakas. Apkārtnē esošajos mežos ir sastopamas dažādas dzīvnieku sugas, piemēram, brieži, aļņi, vilki, lapsas, mežacūkas, āpši, bebri kā arī vēl citas retas dzīvnieku un putnu sugas.
Ziemā, kad ezers aizsalst, tas kļūst populārs zemledus makšķerēšanai. Tās kļūst par zvejas sacensībām. Makšķerēšanai ezers tiek uzskatīts par īstu paradīzi pateicoties lielajai zivju daudzveidībai. 1966. gadā tika izveidota zvejas bāze, kurā bija pieejamas 30 zvejas laivas. Kaļingradas apgabala pusē izveidota spēcīga pētniecības un zvejas bāze, kurai padomju laikā bija vairāki zvejas kuģi.

Leģendas

Par ezeru ir dažadas leģendas. Piemēram, reiz senos laikos, kad ezera vēl nebija, tā vietā esot atradusies skaista pļava vai liela pilsēta, kura saukta par Mandabūriju. Vēl arī uzskata, ka ezers esot bijis kā mākonis, kurš esot nokritis savā vietā, kad kāds vienkāršs vīrietis esot iesaucies vārdu Vištītis tādā veidā uzminot ezera vārdu.
Krišs Ķūķis

Bērnība un jaunība

Krišs Ķūķis dzimis 1874. gadā Kuldīgas apriņķa Padures pagasta kalpa ģimenē. Pirmo izglītību iegūst Padures pagastskolā, kuru beidz kā labākais skolnieks, taču tālāku izglītību ir spiests neturpināt līdzekļu trūkuma dēļ, nākas iztikt ar pašmācību. 1900. gadā Ķūķis iestājas Odesas junkuru skolā, kuru beidz vecākā junkura pakāpē.

Pirmais pasaules karš

Pirmajā pasaules karā Ķūķis parāda izcilu varonību neilgi pēc kara sākuma 1914. gada 15. augusta kaujā pie Satšovas. Par spīti smagam ievainojumam Ķūķis turpina vadīt uzbrukumu, saņemot ievērojamu skaitu gūstekņu, 20 ienaidnieka ložmetējus un iegūstot divus trofeju karogus. Par izrādīto drosmi viņš tiek apbalvots ar Svētā Jura oficiera krustu (IV šķiras), Svētā Vladimira krustu (III šķiras) un tiek paaugstināts pulkveža pakāpē. 1916. gadā Ķūķis trešo reizi tiek smagi ievainots un nonāk vācu gūstā.

Dienests Latvijas armijā

No vācu gūsta Ķūķim izdodas nokļūt Anglijā, un 1919. gadā viņš atgriežas Latvijā, tā paša gada nogalē viņš jau piedalās Bauskas kājnieku pulka formēšanā, ar kuru kopā Zemgales divīzijas sastāvā piedalās Latgales atbrīvošanas cīņās pret  lieliniekiem. No 1920. gada aprīļa līdz 28. maijam izpilda 1. Kurzemes kājnieku divīzijas komandiera pienākumus, no 28. maija tiek iecelts par Zemgales divīzijas pagaidu komandiera pienākumu izpildītāju, vēlāk 1920. gadā tiek iecelts par Kurzemes kājnieku divīzijas komandieri, piedalās arī īslaicīgajā robežkonfliktā ar Lietuvas armiju. 1924. gada februārī pulkvedis Ķūķis tiek demobilizēts, kā piemiņu viņš saņem trīs 300 mm lielgabala šāviņus. 1930. gada 8. maijā, 12. Bauskas kājnieku pulka 10 gadu jubilejā viņš tiek apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

.Vēlākā dzīve

Pēc demobilizācijas Ķūķis nodarbojas ar zirgkopību lauku saimniecībā Padures pagasta "Vindulās", pie mājas viņš iedēsta ozolu aleju. Ķūķis arī nodarbojas ar politisko darbību, darbojas Nacionālajā apvienībā, kā arī ir Nacionālā kluba prezidents. No Nacionālās apvienības tiek ievēlēts 2. Saeimā, taču pēc pusgada Saeimu pamet partejisko konfliktu dēļ.

Nāve

1945. gadā 18. februāra vakarā "Vindolu" mājās iebrūk "Sarkanās bultas" padomju partizāni, kas, pēc māju izlaupīšanas, aizejot paņem līdzi arī pulkvedi Ķūķi. Viņa mirstīgās atliekas ar nežēlīgas spīdzināšanas pazīmēm tiek atrastas tā paša gada aprīlī netālajā egļu audzē. Ložu pēdas netiek atrastas, no kā secināms, ka nāve iestājusies spīdzināšanas rezultātā. Atmodas gados tur uzstādīts piemiņas akmens.

Apbalvojumi

Sv. Jura ordenis (IV šķira), Sv. Annas ordenis (IV šķira), Sv. Staņislava ordenis (III šķira ar šķēpiem), Sv. Annas ordenis (III šķira ar šķēpiem), Sv. Staņislava ordenis (II šķira ar šķēpiem), Sv. Annas ordenis (II šķira ar šķēpiem), Sv. Vladislava ordenis (IV šķira ar šķēpiem), Triju Zvaigžņu ordenis (III šķira).
Kompresors

Kompresors ir ierīce gāzu saspiešanai. Tajos gāzes spiediens aiz iekārtas ir vismaz 3 reizes lielāks nekā pirms.

Virzuļkompresori

Tajos gāzi saspiež ar noblīvētu virzuli, kas kustas cilindrā. Parasti virzuli piedzen kloķvārpsta, taču var iztikt arī bez kloķvārpstas (tieši savienots ar tvaika mašīnu)(šādi ir reti sastopami). Virzuļkompresors sastāv no cilindra (2), kurā atrodas virzulis (1), kas parasti ir noblīvēts ar gredzeniem (3). Virzuli kustina kloķvārpsta (nav parādīta). Iesūkšanas laikā gāze ieplūst caur vārstu (4), un saspiešanas laikā, kad ir sasniegts beigu spiediens - izplūst caur vārstu (5). Kompresoram parasti ir arī dzesēšana (vai nu ribas ap cilindru, vai (jaudīgājiem kompresoriem) ūdens apvalks. (attēlā nav parādīts)).
Maksimālo sasniedzamo spiedienu nosaka vārstu (4, 5) un blīvējuma (3) izturība, kā arī kaitīgā telpa. Tā, kā parasti nav iespējams panākt, lai virzulis tālākajā punktā pieskartos gala virsmai, tur paliek telpa, no kuras nevar izspiest gāzi, un pēc saspiešanas cikla beigām tur esošā gāze izplešas un iesūkšana var sākties tikai tad, kad tā gāze ir izpletusies līdz ieejas spiedienam. To telpu sauc par kaitīgo telpu un tās kaitīgais efekts palielinās palielinoties spiedienu starpībai. Lai sasniegtu ļoti lielus spiedienus, šī iemesla dēļ lieto vairākpakāpju kompresorus. Tajos ir vairāki cilindri, un tālākie cilindri gāzi iesūc no iepriekšējiem. Starp pakāpēm gāzi parasti dzesē.
Virzuļkompresoriem parasti ir nepieciešama eļļošana (lai arī ir sastopami daži paveidi, kam to nevajag). Kompresoru eļļai parasti ir nepieciešama augsta uzliesmošanas temperatūra, lai gadījumā ja nojūk dzesēšana, tā neaizdegtos. Virzuļkompresoros saspiestās gāzes parasti satur nelielu daudzumu kompresoru eļļas, un to bieži vien nākas speciāli atdalīt.

Turbokompresori

Tajos gāzi saspiež paātrinot līdz lielam ātrumam (darba ratā) un pēc tam samazinot plūsmas šķērsgriezumu. Spiediens ir atkarīgs no gāzes plūsmas ātruma darba rata ārpusē (un no gāzes blīvuma), tāpēc lai sasniegtu lielu saspiešanas pakāpi, vajag lielu darba rata aploces lineāro ātrumu (lielu diametru un rotācijas ātrumu). Turbokompresoriem bieži vien ir vairākas pakāpes, jo ar vienu pakāpi nevar sasniegt lielu spiedienu. Turbokompresori ir līdzīgi centrabēdzes sūkņiem un centrabēdzes ventilatoriem. No ventilatoriem un gāzpūtējiem turbokompresoti atšķiras ar to, ka tiem ir dažāda izmēra darba rati un tiem ir dzesēšana.
Tos dažreiz lieto gāzturbīnu kompresoru pēdējām pakāpēm, dažiem turbopropelleru dzinējiem visas kompresora pakāpes ir centrabēdzes kompresori. Centrabēdzes kompresori, salīdzinot ar tāda paša ražīguma aksiālajiem kompresoriem ir resnāki (lielāks diametrs), kas ir galvenais iemesls, kāpēc lidmašīnu gāzturbīnām zemspiediena kompresoram lieto aksiālo kompresoru.
Mihaels Jozefs fon der Borhs

Dzīvesgājums

Dzimis 1806. gada 11. janvārī Preiļu muižas īpašnieka Jozefa fon der Borha ģimenē.  
Pēc tēva nāves 1836. gadā mantoja Preiļu muižu, nodarbojās ar rakstniecību. M. Borha publikāciju vidū bija apcere „Divi vārdi par Daugavu”, dzejisks darbs par Jersikas pilskalnu „Gercike”, raksts, kurā aplūkoti reti dokumenti, kas apkopo materiālus par Latgales baznīcu un draudžu apsekojumiem. No 1860. gada veica vērienīgus pils pārbūves un parka labiekārtošanas darbus. 1866. gadā viņš muižu pārdeva angļu tirgotājam Johanam Henriham Fredrikam, sev atstājot tikai kapelu un parka vārtu sarga māju.  
Veica arheoloģiskos izrakumus latgaļu kapulaukā Tistavā – Zeimaņos un viens no pirmajiem pareizi norādīja, ka Indriķa hronikā minētā ķēniņa Visvalža pils Jersika atradusies augšpus Līvāniem, Daugavas labajā krastā, vietā, kas vēl joprojām tika saukta Pilskalnu (Schlossberg). 
Miris 1881. gada 6. novembrī.
Mihaela Borha bibliotēku mantoja viņa dēls Eizebijs (Euzebiusz). Borhu bibliotēkas daļu 19. gadsimta 2. pusē nopirka Biržu grāfs Jonass Tiškēvičs.

Darbi

M. Borhs sarakstīja daudz darbu, lielākā daļa no tiem publicēti K. Buiņicka izdotajā almanahā Rubon (Daugava), kura desmit sējumi nāca klajā Viļņā (1842-1849).  Uzrakstījis arī romānus „Rohneda”, „Uz smiltīm” un „Kņazes Eifrozīnes dzīve”.
Anilīns

Izmantošana

Pārsvarā anilīns tiek izmantots metilēndianilīna iegūšanai. Citi pielietošanas virzieni ietver gumijas apstrādes ķimikālijas (9%), herbicīdu (2%), krāsvielu un pigmentu (2%) ražošanu. Dažādi anilīna atvasinājumi tiek izmantoti kā piedevas gumijai — antioksidanti. Anilīnu izmanto par izejvielu paracetamola, kā arī indigo krāsvielas ražošanai. Indigo tiek izmantota audumu (piemēram, zilu džinsu), gan arī ēdiena (pārtikas piedeva E132) krāsošanai.
Metāli

Metāli (grieķu: μέταλλον (métallon) — ‘raktuves’) ir tādu elementu veidotās vienkāršās vielas vai to sakausējumi, kam piemīt metāliskas īpašības (salīdzinoši laba siltumvadītspēja un elektrovadītspēja, metālisks spīdums, plastiskums u.c.). Metāliem raksturīgs īpaša veida kristālrežģis, kurā liela daļa vērtības elektronu ir visiem atomiem kopīgi un var brīvi pārvietoties. Ķīmisko saiti, kurai raksturīga atomu sasaiste ar šādu brīvo elektronu palīdzību, sauc par metālisko saiti. Metāliskas īpašības piemīt lielākajai daļai no pazīstamajiem ķīmiskajiem elementiem. Metālu sakausējumi ir nozīmīgi konstrukciju materiāli. Ķīmiskajos savienojumos metāliem var būt tikai pozitīvas oksidēšanas pakāpes, atšķirībā no nemetāliem, kam var būt arī negatīvas vērtības. Lielākā daļa metālu brīvā veidā nav stabili un oksidējas (korodē), veidojot stabilākus savienojumus. Metāliem parasti tiek pievienoti citi metāli, lai uzlabotu to izturību un citas īpašības.
Ja metālu pakļauj lielai fiziskai slodzei, tad cietie metāli (tērauds) salūst, bet mīkstie (svins, alumīnijs) lokās un deformējas. Daži tērauda veidi nerūsē (nerūsošais tērauds).
Cilvēku dzīvē nozīmīgākie metāli ir dzelzs, alumīnijs, varš, niķelis, cinks, zelts, sudrabs.

Pēc sastāva

Metālus tradicionāli iedala melnajos metālos un krāsainajos metālos. Melnie metāli ir galvenokārt dzelzs un tās sakausējumi (čuguns, tērauds). Tēraudi savukārt mēdz būt rūsoši un nerūsoši. Pie melnajiem metāliem pieskaita arī hromu un mangānu, kā arī to sakausējumus. Pārējie metāli tiek dēvēti par krāsainajiem metāliem.

Pēc blīvuma

Pēc blīvuma metālus iedala smagajos metālos un vieglajos metālos. Smagie metāli ir tādi metāli, kuru blīvums lielāks par 5 g/cm³. Mazāk blīvos metālus sauc par vieglajiem metāliem. Visblīvākais metāls ir osmijs.

Pēc kušanas temperatūras

Metālus, kas kūst zemākā temperatūrā, nekā dzelzs (1538 °C), sauc par viegli kūstošiem metāliem. Tipiski viegli kūstošie metāli ir alva un svins. Pavisam viegli kūst sārmu metāli un sārmzemju metāli, savukārt dzīvsudrabs ir izkusis jau istabas temperatūrā. Augstās temperatūrās kūstošus metālus sauc par grūti kūstošiem metāliem. Tipiski grūti kūstošie metāli ir hroms, vanādijs, tantāls; visgrūtāk kūstošais metāls ir volframs (3422 °C).
Atsevišķi mēdz izdalīt vairākas metālisko elementu grupas. Piemēram, periodiskās sistēmas pirmās pamatgrupas elementus tradicionāli sauc par sārmu metāliem, jo to hidroksīdi ir stipri sārmi. Otrās pamatgrupas elementi ir sārmzemju metāli, jo to oksīdi (senāk saukti par "zemēm"), rada bāzisku vidi, iedarbojoties ar ūdeni. Retāk sastopamus metālus, kā cēriju, rēniju vai volframu, sauc par retajiem metāliem. Lantanīdus, kā arī itriju un skandiju dēvē par retzemju metāliem. Zeltu, sudrabu un platīna grupas metālus sauc par cēlmetāliem.
Rinalds Rosinskis

Spēlētāja karjera

Karjeru iesācis SK RĪGA 18 sistēmā, profesionāļa karjeru Rosinkis sāka 2011.—12. gada sezonā, kad HK Juniors Rīga rindās spēlēja MHL B divīzijas turnīrā, kā arī Latvijas čempionātā. Ziemeļamerikā pēc drafta spēlēja Prince George Cougars rindās. Vēlāk pārstāvējis arī Austrijas otrās līgas (INL) komandu EHC Lustenau. 2015. gada sezonas laikā Rosinkis pārcēlās uz HK Zemgale, jau pirmajā sezonā kļūstot par vienu no tās vadošajiem aizsargiem. Komandā aizsargs aizvadīja pusotru sezonu.
Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 2012. gada Pasaules U-20 čempionātā.
2018.—19. gada sezonā Optibet hokeja līgas regulārā čempionātā aizvadījis visas 38 spēles, guva 3 vārtus, izdarīja 6 rezultatīvās piespēles, veica 43 metienus uz vārtiem un nopelnījis 20 soda minūtes. Aizvadījis visas četras pusfināla spēles, kurās 5 reizes meta uz vārtiem un nopelnīja 2 soda minūtes. Šajā sezonā HK Zemgale/LLU sastāvā izcīnīja Latvijas čempionāta bronzas medaļas.
Egils Siliņš

Dzīves gājums

Dzimis 1961. gada 14. decembrī Līgatnē. Mācījās Siguldas mūzikas skolā, kur spēlēja skolas pūtēju orķestrī, un Rīgas kultūras darbinieku tehnikuma orķestra vadītāju fakultātē, pēc tam studēja Latvijas Mūzikas akadēmijas Gurija Antipova vokālajā klasē un Leonīda Vīgnera operas klasē. Līdztekus dziedāja Valsts akadēmiskajā korī "Latvija". 1988. gadā debitēja Latvijas Nacionālajā operā Mefistofeļa lomā A. Boito operā "Mefistofelis" un piedalījās Belvederas starptautiskajā vokālistu konkursā Vīnē (1989).
Egils Siliņš bija Frankfurtes operas solists (1990-1993), Bāzeles operas solists (1993-1996), Vīnes Valsts operas un Vīnes Tautas operas solists (1996-2000), pēc tam strādāja kā brīvmākslinieks.
Starptautisku ievērību guva Mefistofeļa lomā Guno operā "Fausts" un Borisa Godunova lomā Musorgska operā "Boriss Godunovs" Vīnes Tautas operā.
Vīnes Valsts operā viņš dziedāja Bellīni operā "Puritāņi", Boito operā "Mefistofelis", lielinkvizitora lomu Verdi operā "Dons Karloss", Silvas lomu Verdi opera "Ernāni", Rodolfo lomu Bellīni operā "Mēnessērdzīgā", Eskamiljo lomu Bizē operā "Karmena", Pročida lomu Verdi operā "Sicīliešu vespere" u.c. Līdztekus tam E.Siliņš dziedāja Prefeto lomu operā "Linda no Šamonī" Milānas La Scala operā (1998) un Bazilio lomu Rossini operā "Seviļas bārddzinis" Ņujorkas Metropolitēna operā (2000).
No 2003. gada Siliņš Latvijas Nacionālajā operā dziedāja Holandieša lomā Vāgnera operā "Klīstošais holandietis" un Klejotāja (Votāna) lomu Vāgnera operā "Zigfrīds".
Zagrebas funikulers

Zagrebas funikulers (horvātu: Zagrebačka uspinjača) ir funikulers Zagrebā, Horvātijā. To apkalpo uzņēmums ZET un tas savieno divas pilsētas apkaimes.
Funikulera ceļa garums ir 66 metri un tas ir viens no īsākajiem pasažieru pārvadājumu funikuleru maršrutiem pasaulē. Funikuleru sāka būvēt 1890. gadā un kopš 1890. gada 23. aprīļa tas apkalpo pasažierus. Sākotnēji tam bija tvaika dzinējs, kuru 1934. gadā nomainīja uz elektrodzinēju. Ņemot vērā, ka tas ir saglabājis savu sākotnējo formu kā arī lielu daļu konstuktīvos un tehniskos risinājumus, funikuleram ir piešķirts kultūrvēsturisks statuss.

Tehniskais raksturojums

Funikulers sastāv no diviem vagoniem ar 28 pasažieru vietām katrā (16 sēdvietas un 12 stāvvietas). Vagoni ir 5,64 metrus gari un tukši sver 5,05 tonnas. Katra vagona celtspēja ir 2240 kilogrami. Elektrodzinējs atrodas ziemeļu (augšējā) stacijā. Dzinēja jauda ir 28,5 kilovati un tas darbojas no 400 voltu līdzstrāvas ar 720 apgriezieniem minūtē. Funikulers pārvietojas pa 1200 milimetrus platām sliedēm, sliežu garums ir tikai 66 metri, bet augstuma atšķirība starp stacijām ir 30,5 metri un 52% slīpums. Tādēļ šis ir viens no īsākajiem, bet stāvākajiem funikuleriem pasaulē. Tā ātrums ir 1,5 metri sekundē un tam ir nepieciešamas 55 sekundes, lai paveiktu visu ceļu.
Antonī Marsiāls

Karjera

Marsiāls karjeru sāka Lionas "Olympique" sastāvā savu pirmo līgumu parakstot 16 gadu vecumā. 2013. gada vasarā Marsiāls parakstija trīs gadu līgumu ar AS Monaco FC par 5 miljoniem eiro. 2015. gadā Marsiāls parakstīja četru gadu līgumu ar Manchester United.
Francijas futbola izlasē spēlējis 2016. gada Eiropas čempionātā.
Ērberģes muiža

Vēsture

Muiža no 1465. gada līdz Livonijas kara beigām  piederēja Heinriham Zellem (Selle) un viņa pēcnācējiem. 1582. gadā to mantojuma ceļā ieguva Lidinghauzenu-Volfu (v. Lüdinghausen-Wolff) dzimta. 1686. gadā muižu nopirka Gothards Vilhelms von Fītinghofs, kura meita apprecējās ar brīvkungu Aleksandru fon Taubi. Līdz Kurzemes hercogistes aneksijai 1795. gadā muiža piederēja viņu mantiniekiem. Pirms 1806. gada Ērberģes muižu kopā ar Salas pusmuižu (Holmhof) iegādājās fon Hānu dzimta, kas 1868. gadā uzcēla muižas kungu māju klasicisma stilā. Pēc muižas atsavināšanas barona fon Hāna ģimene pārcēlās dzīvot uz Ērberģes dzirnavām, bet bijušajā muižas mājā no 1922. līdz 1927. gadam bija Latvijas pasta nodaļa un no 1930. gada pamatskola.
Otrā pasaules kara beigās skolas ēkā 1944. gadā bija iekārtots Sarkanās armijas kara hospitālis. 1962. gadā skolai pievilka elektrību, 1983. gadā ierīkoja centrālapkuri, ūdensvadu, un jaunu elektrības instalāciju.

Muižas ēku komplekss

Līdz mūsdienām ir saglabājusies Ērberģes muižas kungu māja (1868), kurā atrodas Mazzalves pamatskola, klēts, veļas mazgātava (1875), kalve, ūdensputnu kūtiņa (1823) un divi pagrabi (ap 1876). Agrāk muižas centrā bija arī spirta brūzis, rija, muižas kalpu māja, cūku kūts un zirgu stallis ar dzīvokļiem, govju kūts ar siena šķūni.
7,8 ha lielajā muižas parkā tagad ir izveidota "Zilās Dāmas taka".

Muižas kungu māja

Kungu māja ir divstāvu ēka ar izbūvētu mansardstāvu abos sānu spārnos, ēkas trīsstāvīgā centrālā daļa parādes fasādē papildināta ar rizalītveida ieejas izbūvi divu stāvu apjomā, kas balstās uz noapaļotas formas arkādes, kas rotāta vienkāršotām profilu joslām. Centrālās daļas apjoma karnīzes greznotas ar zobiņveida profilu frīzi. Ēkas parka puses fasādē 19.gs.2.p. izbūvēta plaša Šveices stila veranda, no kuras uz upi ved dārza kāpnes.