google/wiki40b huggingface dataset:
Flags of the World

Flags of the World (Pasaules karogi; abreviatūra FOTW) ir tīmeklī bāzēta veksiloloģiska organizācija un informācijas resurss. Projekts iekļauj sevī tīmekļa plašāko ar veksiloloģiju saistītno vietni ar vairākām spoguļvietnēm un ar to saistīto adresātu sarakstu (mailing list). Adresātu saraksts aizsākās 1993. gada septembrī kā diskusiju grupa un 1994. gada beigās Džuzepe Botasīni (Giuseppe Bottasini) izveidoja tīmekļa vietni. 2001. gadā FOTW kļuva par Starptautiskās Veksiloloģisko Asociāciju federācijas 56. dalībnieku.
Lai arī gan tīmekļa vietnes, gan adresātu saraksta darba valoda ir angļu valoda, biedrības ~1000 locekļi pārstāv dažādas pasaules valstis un informācija tiek tulkota un iekļauta vietnē no dažādām valodām. Adresātu sarakstu pārrauga vēlēts moderators, interneta vietni un tās saturu koordinē vēlēts redaktors.
FOTW interneta vietne satur vairāk kā 41 000 rakstu par karogiem un vairāk kā 78 000 karogu attēlu, kā arī tiešsaistes veksiloloģisko vārdnīcu.
FOTW vietnes informāciju veido adresātu saraksta (mailing list) dalībnieku pienesums. Biedrība sastāv no ~1000 locekļiem, no kuriem ~100 ir aktīvi informācijas piegādātāji. Informāciju vietnē apstrādā 21 brīvprātīgs redaktors.
2017. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

2017. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika no 2017. gada 2. līdz 7. maijam Serbijas pilsētā Novisadā. Cīkstoņi sacentās sporta centrā Vojvodina.
Klāvs Sedlenieks

Biogrāfija

Dzimis 1969. gada 24. septembrī Rīgā, LPSR, ārstu Andreja un Ilzes Sedlenieku ģimenē. Neprecējies. Ir divas meitas - Irbe un Made.

Izglītība

Pamatizglītību guvis Rīgas pilsētas 49. vidusskolā, pēc tam Rīgas pilsētas 2. vidusskolā. 1987. gadā pēc vidusskolas absolvēšanas ģimenes iespaidā uzsācis studijas Latvijas Medicīnas akadēmijā, Vispārējās Medicīnas fakultātē, taču 1989. gadā studijas pameta, lai pievērstos baltu valodu studijām. 1989.-1991. studējis Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātē.
1991. studiju apmaiņas ceļā turpinājis studijas Lietuvā, Vītauta Dižā universitātē, kur 1993. gadā aizstāvējis BA grādu socioloģijā. 1995. gadā stažējies Londonas universitātes Slāvu un Austrumeiropas studiju skolā. 1998. gadā tālāk papildinājis zināšanas Lielbritānijā Kembridžas Universitātes Sociālās Antropoloģijas nodaļā, kur 1999. gadā aizstāvējis M.Phil. grādu sociālajā antropoloģijā.
2005. gadā saņēmis ASV valdības Fulbraita stipendiju, lai stažētos Ņujorkas pilsētas universitātes (City University of New York) Pēcdiploma centrā (CUNY, Graduate Centre).
Cietība

Skrāpējuma cietība

Mineraloģijā termins "cietība" parasti tiek attiecināts uz materiāla spēju iespiesties mīkstākā materiālā. Objekts no "cieta" materiāla ieskrāpēs "mīkstāku" materiālu. Jārēķinās ar to, ka minerāla kristāla cietība nav vienmērīga - plaknes parasti ir mīkstākas nekā šķautnes, cietība dažādos virzienos var atšķirties. Skrāpējuma cietību parasti nosaka ar Mosa skalas palīdzību. Tīrs dimants ir cietākais zināmais dabiskais materiāls un spēj ieskrāpēt jebkuru citu materiālu. Cietākais no zināmajiem materiāliem mūsdienās ir dimanta nanostienīši - šis materiāls ir 1,11 reizes cietāks par dimantu.

Atsitiena cietība

Šī metode nosaka atsitiena augstumu, kādu sasniedz no noteikta augstuma nomests noteiktas ģeometrijas atsvars. Šo darbību veic ar īpašu instrumentu - skleroskopu.
Dzelzavas muiža

Vēsture

Pirmās ziņas par muižu tagadējā Dzelzavā saglabājušās no 1594. gada, kad muižas īpašnieks bija Jēkabs no Vainekes (Jacob Wainecken) un muiža minēta kā Waineckemoise. 1600. gadā viņa dēls Johans Dzelzavas muižu (Schielschun) pārdeva Cesvaines pilskungam Vilhelmam Frīdriham Taubem.  Zviedru Vidzemes laikā daļa no Dzelzavas muižas nokļuva Zviedrijas karaļa īpašumā un kopš tā laika tika dēvēta par "Kroņa muižu" (Kronenhof). 1679. gadā abas muižas par 7000 dālderu nopirka majors Oto Vilhelms Klots (Klodt).
Lielā Ziemeļu kara laikā muiža 1724. gadā nokļuva Oto Reinholda Īgelštrēma (Igelström) īpašumā, 1765. gadā Oto Johana fon Tranzē (Transehe) īpašumā, kas 1767. gadā pabeidza jaunas muižas kungu mājas celtniecību  baroka stilā. 18. gadsimta beigās ēka pārbūvēta. No 1868. gada muiža bija Kārļa Frīdriha fon Tranzē-Rozeneka (1841-1903) valdījumā, kas 1872. gadā uz muižas zemes uzcēla Dzelzavas pagastskolas ēku (tagadējā Padomā), kurā par skolotāju strādāja Doku Atis. Viņa brālis Astafs fon Tranzē-Rozeneks (1865-1946) bija vēsturnieks un ģenealogs. 1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu ēku daļēji nodedzināja, tad atkal līdz 1908. gadam atjaunoja arhitekta V. Bokslafa vadībā. 
Pirmā pasaules kara un brīvības cīņu laikā muižas īpašnieki ēku pameta un 1917.—1920. gadā pilī atradās pagasta administrācija.
Pēc 1920. gada zemes reformas Dzelzavas muižu ar Kroņa, Lobēnu un Sofijas pusmuižām sadalīja 100 vienībās (no tām 6 bijušās rentes mājas) ar 1428 ha.   
Muižas kungu māja no 1920. līdz 1925. gadam daļēji piederēja Latvijas armijai, provizors Oto Leivers (Leiwer) šeit četrās telpās ierīkoja aptieku. 1926. gadā ēku pārņēma pagasta valde, kas tajā ierīkoja pagasta valdes kanceleju un tautas namu. 1940. gadā uz namu pārcēla Dzelzavas pamatskolu. Otrā pasaules kara laikā ēkā izvietojās Vācijas armijas daļas (1941-1944), pēc kara atkal Dzelzavas pamatskola.
2003. gadā ar Dzelzavas pagasta, Kultūrkapitāla fonda un Mirdzas Ēmkes līdzekļiem atjaunoja ēkas fasādes un ierīkoja ārējo apgaismojumu.

Muižas parks

Ap muižas kompleksa centrālo laukumu simetriski izvietotas kalpotāju mājas, ko ieskauj 19. gs. veidots muižas parks ar vietējo un svešzemju koku un krūmu sugu stādījumiem. Muižas parkā atrodas estrāde, kur vasaras mēnešos risinās Dzelzavas sabiedriskā dzīve. Muižas parkā arī atrodas arhitekta V. Vitanda piemineklis "Par Tēvu zemi kritušiem", kas atklāts 1939. gadā un atjaunots 1989. gadā Piemineklis veltīts Pirmajā pasaules karā un cīņās pret bermontiešiem kritušajiem dzelzaviešiem.
Haka

Haka ir tradicionālā maoru stājas deja (posture dance) ar izkliegtu pavadījumu. Pasaulē un arī Jaunzēlandē visslavenākā haka ir Jaunzēlandes regbija izlases pirms spēlēm izpildītā ka mate haka, kas ir arī viena no visbiežāk maoru pulcēšanās reizēs izpildītajām hakām. Šo haku pirmoreiz pierakstīja 1958. gadā no Ira Maniheras un viņa vadītajiem Tūhoje (Tuuhoe) cilts pārstāvjiem.
Pretēji valdošajam uzskatam, haka nebija tikai kara deja un to arī neizpildīja tikai vīrieši. Vēl hakas gan agrāk, gan mūsdienās izpilda arī viesu sveikšanai. Savukārt, saskaņā ar Elsdonu Bestu (Elsdon Best; 1856—1931) bija hakas, ko izpildīja tikai sievietes vai abi dzimumi kopā. Arī bērniem bija pašiem savas vienkāršākas hakas. Haku un citas stājas dejas kā izklaidi izpildīja dažādos laikos, jo īpaši vakaros. Angļu pētnieks, naturālists un gleznotājs Džordžs Frenčs Angass (George French Angas; 1822—1886) savā 1847. gada darbā The New Zealaders Illustrated minēja, ka haka bija „iecienīts dziesmas veids, ko bieži vakaros piekopa jaunieši un ko pavadīja visa veida grimases un žesti” (a favourite kind of song, especially practised during the vening by young people, and accompanied with all manner of antics and gestures).
Bests min, ka hakā meistarīgos jauniešus un jaunietes ļoti apbrīnoja un hakas brīvības, graciozuma un dejotāju saskaņotības pilnveidošanai tika veltītas lielas pūles. Jaunzēlandiešu etnologs Johanness Karls Andersens (Johannes Carl Andersen) savā 1934. gada darbā Maori Music and Its Polynesian Background atsaucas uz kādu teiku par Te Pongu un Puhihuiju (Puhihuia), kas viens otrā iemīlējās, apbrīnojot otra hakas izpildījumu, un apgalvo, ka šādi gadījumi nebija retums.
Argolidas līcis

Argolidas līcis, arī Argoliks (grieķu: Αργολικός κόλπος), ir Egejas jūras līcis starp Argolīdas pussalu un Arkādijas un Lakonijas austrumu piekrasti. Šis ir lielākais no trim lielajiem līčiem, kas veido Peloponēsas dienvidu piekrasti. Kopā ar Saroniku un Argolīdas dienvidu piekrasti veido tā saucamo Argosaronisko reģionu. Līcī ietek Inahosas un Tanosas upes.
Argolidas līča piekraste raksturojas ar stāviem, klinšainiem krastiem dienvidu Arkādijā un lēzeniem krastiem līča ziemeļu daļā, kas tālāk pāriet Argosas līdzenumā. Argolidas līča piekrastes nozīmīgākās pilsētas ir Nauplija, Astrosa, Tira, Tolona, Portoheliona, Leonidiona un Nea Kiosa. Līcī ir vairākas nelielas salas, no kurām lielākās ir Ipsili, Platija un Romvi. Visas trīs salas atrodas netālu no Argolīdas krastiem. Pie Argolidas līča izejas atrodas Speces sala, kas ir lielāka par iepriekšējām.
Argolidas līcis bija Grieķijas aizvēsturiskās kultūras centrs, un tās piekrastē atradās vienas no nozīmīgākajām senās Grieķijas apdzīvotajām vietām, tādas, kā Lerna un Franhti.
Līna Šterna

Biogrāfija

Pēc Liepājas ģimnāzijas beigšanas nesekmīgi mēģinājusi iestāties Rīgas Politehniskajā institūtā, 1898. gadā turpinājusi studijas Ženēvas universitātē Šveicē. Kļuvusi par bioķīmijas profesori Ženēvā, pētījusi šūnas elpošanas ciklu, centrālās nervu sistēmas fizioloģiju, miega traucējumus, endokrīno sistēmu, kā pirmā 1921. gadā aprakstījusi hematoencefālisko barjeru.
1925. gadā pārcēlusies uz dzīvi PSRS, turpinājusi strādāt fizioloģijas pētījumu laukā Maskavas 2. medicīnas institūtā. Otrā Pasaules kara laikā izveidojusi padomju penicilīna ražotni. 1948. gadā represēta sakarā ar apsūdzībām kosmopolītismā.
Krišs Lipsbergs

Spēlētāja karjera

Karjeru pieaugušo hokejā Krišs Lipsbergs sāka 2008.—09. gada sezonā Latvijas hokeja līgas kluba SK Rīga 18 rindās. 2010.—11. gada sezonā uzbrucējs sāka spēlēt Krievijas Jaunatnes hokeja līgas kluba HK Rīga sastāvā, 2011.—12. gada sezonu tās rindās aizvadot jau pilnībā.
2013.—14. gada KHL sezonā vairākkārt ticis izsaukts uz Rīgas "Dinamo" komandu, taču tās rindās aizsargs nevienu spēli tā arī neaizvadīja.
Latvijas hokeja izlases sastāvā debitējis 2013. gada 18. decembra pārbaudes spēlē pret Vācijas izlasi.
Spēlējis 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos junioriem.
Hījesāres bāka

Raksturojums

Bākas augstums ir 17 m. Bāku veido četrstūrains betona tornis ar galeriju, bez laternas. Tornis ir baltā krāsā. Gaismas elements atrodas 19 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (2 s deg, 4 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 7 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.
Avots (Engrs)

Apraksts

Gleznā attēlota klinšu spraugā stāvoša kaila sieviete, kura tur rokās krūku, no kuras plūst ūdens. Viņa attēlo ūdens avotu, kas klasiskajā literatūrā ir svēts mūzām un poētiskas iedvesmas avots. Viņa stāv starp diviem ziediem, ko var "ievainot vīrieši, kas vēlas tos noplūkt" un viņu ierāmē efeja, Dionīsa, nekārtību, atjaunošanās un ekstāzes dieva, augs. Ūdens, ko viņa lej, atdala viņu no skatītāja, straumei atzīmējot robežas, kuru šķērsošana ir simboliski nozīmīga.

Tēma

Mākslas vēsturnieki Frānsisa Faula un Ričards Tomsons norāda, ka gleznā pastāv "simboliska sievietes un dabas vienotība", ziedošajiem augiem un ūdenim kalpojot kā fonam, ko Engrs piepilda ar sievietes "sekundārajiem atribūtiem".

Kritiķu atsauksmes

Pirmā izstāde, kurā parādījās "Avots", notika 1856. gadā, gadu pēc tās pabeigšanas. Glezna saņēma labas atsauksmes. Tangijs Dišatels gleznu 1857. gadā iegādājās par 25 000 frankiem. 1878. gadā gleznu iegādājās valsts un nodeva to Luvras muzejam. 1986. gadā to pārvietoja uz Orsē muzeju. Glezna bieži piedalījusies izstādēs un plaši publicēta.
Holdeins Makfols grāmatā "Glezniecības vēsture: Franču ģēniji" apraksta "Avotu" kā Engra "izcilāko aktu, ar kuru viņš ir galvenokārt pazīstams". Kenets Klārks savā grāmatā "Sievišķais skaistums" novērojis, ka "Avots" ticis aprakstīts kā "skaistākā figūra franču glezniecībā". Valters Frīdlenders grāmatā "Davids līdz Delakruā" atsaucies uz "Avotu" vienkārši kā slavenāko Engra gleznu.
Gleznas modele bija Engra mājas pārvaldnieka meita. Savā romānā Confessions of a Young Man īru rakstnieks Džordžs Mūrs rakstīja, saistībā ar mākslas darbu morāli, "man nerūp, ka Engra "Avota" cena bija kādas sešpadsmitgadīgas kalpones tikums. Tas, ka modele nomira no dzeršanas un slimībām slimnīcā nav nekas, salīdzinot ar to, ka tika radīts "Avots", izsmalcināts nevainīguma sapnis."
Pīters Miglinīks

Biogrāfija

Dzimis muižas pārvaldnieka ģimenē Zaļmuižas, vēlākajā Nautrēnu pagastā. Beidzis Rēzeknes apriņķa skolu. Bijis skrīvera palīgs, vēlāk skrīveris Viļakas un Makašānu pagastā, aizstāvējis zemnieku intereses. 1874. gadā atbalstījis Zaļmuižas zemnieku nemierus, pēc tam uz 11 mēnešiem ticis ieslodzīts cietumā, kur smagi saslimis, tāpēc agri — 33 gadu vecumā — miris. Apbedīts Nautrēnu pagasta Desetnīku kapos. Kapa pieminekļa autors — B. Buļs.
European Hit Radio Top 100 (2015)

Šis ir European Hit Radio 2015. gada noslēguma Top 100. Tops tika atskaņots radiostacijā European Hit Radio trešdien, 2015. gada 30. decembrī plkst. 12.00. Topu vadīja DJ Roberts Lejasmeijers.

Top 100 sastādīšanas princips

European Hit Radio Top 100 tiek sastādīts, pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas ik nedēļu tiek apkopoti Top 40. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 40 sarakstā. No vidēji 250 līdz 280 gada laikā Top 40 iekļuvušajām dziesmām tiek noteiktas populārākās 100.
Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 40, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 40 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 37. vietu, tad 37 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 40 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 41 punkts. Veidojot Top 100, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 40, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.
Roberts (Daugavgrīvas abats)

Daugavgrīvas klostera abats Roberts bija trešais Daugavgrīvas klostera abats, kas savu amatu pildīja no 1218. līdz 1224. gadam.

Dzīvesgājums

Abata Roberta izcelsme nav precizēta. Zināms, ka līdz savai atbraukšanai uz Līvzemi viņš uzturējās Ķelnē, kuras Doms bija arhibīskapa rezidence. Ķelnes arhibīskapa pakļautībā atradās sešas Vācijas ziemeļrietumu daļas bīskapijas. 
Ķelnes baznīcas kanoniķis Roberts pirmo reizi rakstos pieminēts Indriķa hronikas vēstījumā par 1208. gada notikumiem. Pēc tam, kad 1208.gada 29. jūlijā Daugavgrīvas klosterī tika ieviests cisterciešu mūku konvents, Līvzemē ieradās ļoti daudz ordeņa garīdznieku.
Pēc tam, kad otrais Daugavgrīvas abats Bernhards no Lipes 1218. gada beigās tika iesvētīts par Sēlijas bīskapu, Roberts tika izvēlēts par klostera abatu. Pēc bīskapa Bernharda nāves 1224. gada 30. aprīlī Daugavgrīvas cisterciešu klosteris sūtīja cisterciešu mūkus abatu Roberta vadībā pārvest viņa līķi uz Daugavgrīvas klosteri svinīgai apglabāšanai. Atceļā laiva ar bīskapa līķi un tā pavadītājiem (Rumbulas krācēs?) nogrimusi un krastā tika izskaloti gan bīskapa Bernharda, gan abata Roberta līķi. Tie apbedīti Daugavgrīvas klostera baznīcā tagadējās Vecdaugavas apkaimē.
Liepājas diecēzes draudzes

Liepājas diecēzes draudzes ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes pārvaldījumā atrodošas ticīgo jeb laju un garīdznieku kopas, kas apvienojušās lūgšanām dievnamos — katedrālē, baznīcās, kapelās, lūgšanu namos vai misiju punktos.
Kopumā Liepājas diecēzē ir 39 draudzes, kuras apkalpo 17 priesteri un 2 bīskapi.
Banska Štjavnica

Vēsture

Vēsturiski ievērojams sudraba ieguves centrs. Derīgo izrakteņu ieguve pilsētas apkārtnē pazīstama no 3. gadsimta p.m.ē., kad šeit dzīvoja ķelti. Pilsētas tiesības no 1238. gada. Tāpat kā vairums Slovākijas pilsētu, tā gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Šelmecbāņa (ungāru: Selmecbánya). 1448. gadā pilsētu nopostīja spēcīga zemestrīce. 1627. gadā pirmoreiz pasaulē šeit raktuvēs tika izmantots šaujampulveris. Tika izveidotas sarežģītas hidrotehniskās būves — mākslīgie ezeri jeb t.s. tajhi (tajchy), kas saglabājušies līdz mūsdienām. 1735. gadā Banska Štjavnicā tika nodibināta pirmā Ungārijas kalnu skola, bet 1783. gadā — pirmā kalnu akadēmija. Tā tiek uzskatīta par pirmo tehnisko universitāti pasaulē. 1782. gadā Banska Štjavnica bija trešā lielākā Ungārijas pilsēta. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — Slovākijā.

Cilvēki

Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (93,9 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (65 %), grieķu katoļi (18,9 %), nereliģiozi (7,6 %).
Banska Štjavnica ir ungāru astronoma Miksas Hella (Hell Miksa, 1720—1792) dzimtā pilsēta. No 1769. līdz 1777. gadam kalnu skolā par pasniedzēju strādāja Džovanni Antonio Skopoli, bet no 1847. līdz 1849. gadam — Kristiāns Doplers. Vietējā licejā savulaik mācījies ungāru nacionālais dzejnieks Šāndors Petēfi.
Elektrostacija

Elektrostacija ir ēka vai ēku kopums, kur atrodas viss nepieciešamais aprīkojums elektroenerģijas ražošanai. Elektrostacijas galvenais komponents ir ģenerators, kuru griež siltuma, ūdens vai vēja dzinējs. Elektrostacijas iedala pēc dzinēja veida. Lielākās elektrostacijas ir divu veidu - hidroelektrostacijas, kurās lieto ūdens dzinēju jeb hidroturbīnu, un siltuma elektrostacijas, kurās lieto siltuma dzinēju jeb tvaika turbīnu (TES, TEC un AES).
Andesembiidae

Izplatība

Sastopami Kolumbijas un Ekvadoras (Andesembia), ka arī Peru (Bryonembia) Andu kalnainē. Šie embiji sastopami lielos augstumos Andu kalnos. Tie ir novēroti lielākā augstumā nekā citas embiju dzimtas. Vecajā pasaulē Andesembiidae dzimtai radnieciska ir Anisembiidae dzimta, un, iespējams, arī ģints Microembia (Embiidae) Amazonē.

Apraksts

Tēviņi ir nelieli, 6,5 līdz 12 mm gari. Ķermenis ir tievs, monotoni brūns (ieskaitot cerkas un ūsas), galva ir tumšāka par ķermeni. Spārni ir proporcionāli lielāki par ķermeni. Galva parasti neproporcionāli liela. Acis mazas. Ūsas ir tievas, diezgan garas, 15-20 segmentu; ūsu bazālais segments šaurs, bet distāli plašs. Mandibulas parasti lielas, nevienādas formas, vienmēr augšējā daļā zobainas. Submentums mēreni vai stipri sklerotizēts, malas izteiktas, augšā malas atiet uz sāniem. Spārni lieli; RBS vēna ir paralēla C vēnai, izzūd pirms spārnu augšas; RP vēna salīdzinoši labi sklerotizēta; MA vēna sklerotizēta tikai sākumā, MA vēna gaitā uz spārnu malas pamazām pārvēršas sariņu līnijā; aiz RP nav citu vēnu. Kājas ir ļoti tievas, mugurējie bazitarusi ir ļoti gari, tievi, bez mediālās papillas. Terminālija ir salīdzinoši maza, vāji sklerotizēta. Kreisās cerkas (LC1) bazālais segments pakāpeniski, uz iekšu no ķermeņa centra uz tā distālo galu sašaurinās, bet nekad nedaivojas; stingri dzeloņains; distālais segments ir vai nu posmains, vai nepārtraukts. Labās cerkas bazālais segments nav pārāk sklerotizēts, iekšējā bazālā daļa vāja savienojuma vietā ar lielu labo paraproktu.
Mātītes ir monotoni brūnas. Mugurējie bazitarsusi bez mediālās palillas.
Hāmaņa iela

Vēsture

Hāmaņa iela Rīgas adrešu grāmatās sastopama jau 1902. gadā ar esošo nosaukumu par godu Hāmaņa muižai (tagadējā Slokas ielā 41). 1950. gadā iela tika pārsaukta par Narofominskas ielu par godu Krievijas pilsētai Narofominskai. Savu vēsturisko nosaukumu iela atguva 1990. gadā.
Francis Zeps

Biogrāfija

Francis Zeps piedzima 1899. gada 5. decembrī Varakļānu pagasta "Madzuļos". Strādājis par skolotāju, bijis Latvijas Pretalkohola biedrības aktīvs dalībnieks.
1925. gadā ievēlēts 2. Saeimā no Latgales Demokrātu partijas saraksta. Parlamentā strādājis līdz 1928. gadam. Darbojies presē: no 1926. līdz 1929. gadam bija Latgales Demokrātu partijas laikraksta "Zemnīka Bolss" redaktors. Zeps bija arī laikraksta "Latgales Škola" līdzredaktors. No 1929. līdz 1940. gadam bija Valsts zemes bankas Daugavpils nodaļas pārvaldnieks.
No 1937. līdz 1940. gadam Zeps bija Daugavpils Latviešu biedrības valdes loceklis. Vācu okupācijas laikā no 1941. līdz 1944. gadam bija Daugavpils apriņķa vecākā vietnieks, Daugavpils pilsētas valdes revīzijas komisijas priekššēdētājs. Pēc tam devies trimdā.
Miris 2000. gada 24. martā Indianapolisas pilsētā, ASV.
Maurīcijas scinki

Izplatība

Apdraudētie Gongylomorphus scinki pirms kolonizācijas bija plaši izplatīti Maurīcijā. Dabiskās vides izpostīšana un invazīvo sugu ievešana samazināja un saskaldīja scinku areālu līdz dažām izolētām populācijām atsevišķās piekrastes saliņās un vietējos Maurīcijas mežos, kuri saglabājušies Melnās upes aizas nacionālā parka apkārtnē.
Dienvidslāvija

Dienvidslāvijas karalistes izveide

Izveidota 1918. gada 1. decembrī kā Serbu, Horvātu un Slovēņu karaliste. Kopš 1929. gada 6. janvāra nosaukums Dienvidslāvijas Karaliste.

Sadalīšana Otrā pasaules kara laikā

1941. gada 6. aprīlī Dienvidslāvijai uzbruka nacistiskā Vācija. Dienvidslāvija kapitulēja 11 dienas vēlāk, un pārtrauca pastāvēt. Serbijas un Banatas teritorija atradās Vācijas karaspēka okupācijas zonā, tika izveidotas Horvātijas un Melnkalnes valstis, bet pārējā teritorijā tika pievienota Vācijai, Itālijai (Albānijai), Bulgārijai un Ungārijai.

Dienvidslāvijas Federālā republika

Serbijas prezidenta Slobodana Miloševiča vadībā tika izveidota 1992. gadā no Serbijas un Melnkalnes. Pēc Miloševiča gāšanas no varas, valsts nosaukums mainīts uz Serbija un Melnkalne. 2006. gada maijā Melnkalnē notika referendums par pilnīgas neatkarības pasludināšanu. Līdz ar to pēdējā bijušās Sociālistiskās Dienvidslāvijas republika izvēlējās neatkarību.
Mežvidu pagasts

Daba

Ziemeļu daļa atrodas Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumā, bet dienvidu daļa - Latgales augstienes Burzavas paugurainē. Augstākā vieta pagastā atrodas dienvidos, pie Viecināniem (161,1 m vjl.).

Vēsture

1945. gadā Bērzgales pagastā tika nodibināta Mežvidu ciema padome. Mežvidu ciemam 1954. gadā pievienoja Padoles ciemu, 1977. gadā - Ranču ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kārsavas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Mežvidi (pagasta centrs), Otrie Mežvidi, Annasmuiža, Griudinīši, Ranči, Bringas.
Kevins Lavs

Karjera

2008. gada NBA draftā K. Lavu izraudzījās Memfisas "Grizzlies" ar kopējo piekto kārtas numuru. Savā debijas sezonā NBA viņš tika iekļauts simboliskajā debitantu otrajā izlasē. K. Lavs kļuva par vienu no labākajiem atlēkušo bumbu savācējiem līgā. 2011. gada 13. martā zaudējumā pret Goldensteitas "Warriors" viņš pārtrauca savu 53 spēļu ilgo double-double rekordsēriju, kas ir lielākais spēļu skaits pēc kārtas ar gūto double-double pēc ABA un NBA apvienošanās 1976. gadā. 2010.—2011. gada sezonā viņš tika atzīts par līgas progresējušāko spēlētāju, tāpat viņš bija šīs sezonas visvairāk atlēkušās bumbas vidēji spēlē savākušais spēlētājs. "Timberwolves" sastāvā kopumā aizvadījis sešas sezonas, 2014. gada augustā pievienojies Klīvlendas "Cavaliers".
Kopā ar ASV izlasi izcīnīja uzvaru 2010. gada Pasaules čempionātā un 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
C/2006 P1

C/2006 P1 (arī Maknota komēta) - komēta, atklāta 2006. gada 7. augustā Austrālijā.
To atklājis Dienvidvelsas štata astronoms Roberts Maknots, ekscentritāte - 1,00003005648226, perihēlijs - 0,170753998163775 astronomiskās vienības, inklinācija - 77,8276800447699°. Spožākā komēta, kāda redzēta no Zemes pēdējo 40 gadu laikā.

Atrašanās perihēlijā 2007. gada janvārī

Tuvojoties perihēlijam ap 2007. gada 7. janvāri komēta pēkšņi kļuva spožāka, nekā iepriekš tika prognozēts. Šī parādība tiek saistīta ar to, ka sācis kust komētas materiāls, Saules pusē veidojot "kapuci", bet Saulei pretējā pusē - "asti". No šī brīža komētu bija iespējams saskatīt ar neapbruņotu aci. Komētu varēja apskatīt pie skaidrām debesīm, sākot no pussešiem vakarā (puskrēslā) rietumu pusē un no rītiem - attiecīgi austrumu pusē. Komētu varēja saskatīt ar neapbruņotu aci, taču pat ar parastu binokli jau bija saskatāmas interesantas detaļas.
2007. gada 12. janvārī komēta atradās Saules perihēlijā divreiz tuvāk par Saulei tuvākās planētas - Merkura vidējo orbītu. Ziemeļu puslodē komēta apskatāma saullēkta un saulrieta laikā tuvu apvārsnim. 13. janvārī komēta kļuva vēl spožāka un bija saskatāma arī dienas laikā. Pēc Saules diska šķērsošanas ap 14. janvāri komēta apskatāma arī Dienvidu puslodē - šeit tā ir vēl spožāka, sasniedzot maksimumu 15. janvārī, saulrieta laikā.
Spriežot pēc komētas trajektorijas, tā pilnībā atstās Saules sistēmu.