google/wiki40b huggingface dataset:
Lazdulejas pagasts

Upes

Kārnīte, Rika, Stiglova, Tilža.

Ezeri

Orlovas ezers, Ploskenes ezers.

Vēsture

1945. gadā Abrenes apriņķa Šķilbēnu pagastā izveidoja Šķilbēnu ciemu. Šķilbēnu ciems ietilpis Viļakas apriņķī (1945-1949), Abrenes (1949-1959) un Balvu (pēc 1959. g.) rajonos. Šķilbēnu ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Egļevas ciemu, 1960. gadā - likvidēto Demerovas ciemu. 1968. gadā Šķilbēnu ciemu pārdēvēja par Lazdulejas ciemu. 1971. gadā Lazdulejas ciemam pievienoja likvidētā Kraukļu ciema kolhoza «Borec» teritoriju, savukārt padomju saimniecības «Briežuciems» teritoriju pievienoja Briežuciema ciemam, kolhoza «Cīņa» teritoriju - Upītes ciemam, padomju saimniecības «Šķilbēni» teritoriju - Šķilbēnu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Balvu novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Egļuciems (pagasta centrs), Egļeva, Kīļi, Orlova, Petrovka.
Lādezers (grupa)

Biogrāfija

I. Ulmanis absolvējis Cēsu mūzikas skolas vokālo nodaļu, A. Voitišķis apguvis ģitārspēli pašmācības ceļā. Aigars Voitišķis un Ingus Ulmanis 1980. gadu vidū kopā muzicēja grupā "Jumprava", grupas repertuārā bija vairākas Voitišķa un arī dažas Ulmaņa dziesmas. Kad 1987. gadā grupā radās domstarpības par muzikālo stilu, Voitišķis un Ulmanis atšķēlās, lai nodibinātu savu grupu "Lādezers". Lai arī "Jumpravas" slavu sasniegt neizdevās, grupa radīja vairākas pazīstamas dziesmas: "Tuvāk vēl", "Tu esi vēl jauns", "Pārsteigums". 1992. gadā tapa dziesma "Vējš".
Grupas pārējie dalībnieki vairākkārt mainījušies, tajā spēlējuši basģitāristi Ilvars Zālītis, Mārtiņš Burkevics, bundzinieks Olafs Vilks, taustiņinstrumentālists Uģis Prauliņš.
1991. tika ierakstīta turnejas demo kasete, kas oficiāli nav izdota. 1994. iznāca iepriekšējā perioda dziesmu apkopojums — kasete "Kā aizvien". 1996. gadā iznāca albums "Putns pelnos" ar dziesmām "Putni", "Cik savādi", "Tālumā", kā arī tautasdziesmas "Gula meitīna" versiju. 1997. gadā iznāca minialbums (EP) "Atbalss" ar četrām dziesmām, 1998. gadā — albums "Uz Kūru salu", tajā iekļautas arī "Atbalss" dziesmas. 2000. abi piedalījās projektā "Silvergruve", kas izdeva vienu albumu. 2002. gadā iznāca Voitišķa un Ulmaņa labāko dziesmu albums "Vēl tuvāk". 2005. gadā iznāca jauns "Lādezera" albums "ZemŪdenNes".
2009. gadā — Aigara Voitišķa albums "Stikla laivas" ar dzejnieka Pētera Brūvera tekstiem. Voitišķis spēlējis akustisko ģitāru ļoti daudzos sastāvos ("Simulācija", "Jauns Mēness" u.c.). Ulmanis strādājis LNT brokastu raidījumā, piedalījies J. Lūsēna "Putnu operā".
Geiere

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1381. gadā. Attīstījusies kā kalnraču pilsēta. 16. gadsimtā atradnes sāka izsīkt. 1704. un 1803. gadā pilsētas pievārtē notika lieli šahtu iegruvumi, izveidojot t.s. Geyersche Binge, kas tagad ir dabas liegums. Pēc atradņu izsīkšanas pilsētas iedzīvotāji pievērsās dažādu koka izstrādājumu - Schwibbogen svečturu, riekstkožu un Ziemassvētku piramīdu izgatavošanai. 18. un 19. gadsimta pilsēta attīstījās kā tekstilrūpniecības centrs.
Haralds Burkovskis

Biogrāfija

Studējis Latvijas Universitātē, ieguvis bakalaura grādu filozofijā un maģistra grādu komunikācijas zinātnē. Vadījis Latvijas Radio Ziņu dienestu, Latvijas Televīzijas raidījumu "Latvija, Eiropa, Pasaule" un ir bijis SEB Unibankas sabiedrisko attiecību speciālists. 2005. gadā kandidējis uz Latvijas Radio ģenerāldirektora amatu.
No 2001. līdz 2008. gadam bijis LTV raidījuma "Futūršoks" aizkadra balss. Kopš 2007. gada vada Latvijas Neatkarīgās televīzijas analītisko raidījumu "LNT Ziņu TOP 10". Līdz 2010. gadam vadījis Latvijas Radio raidījumu "Kā labāk dzīvot?"

Privātā dzīve

Dzimis 1970. gada 28. februārī. Precējies ar Kristīni Burkovsku. Audzina 3 bērnus — Tomu, Danielu un Lindu.
1910. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1910. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika 6. jūnijā Diseldorfā (Vācijas impērija).
Lāčplēsis

Filmas

Par Lāčplēsi ir uzņemta 1930. gada Aleksandra Rusteiķa mēmā filma "Lāčplēsis", kā arī 2010. gada Jāņa Vingra groteska filma "Pēdējais Lāčplēsis".

Tēla vārda citas nozīmes

11. novembris ir piemiņas diena — Lāčplēša diena — 1919. gadā latviešu strēlnieki uzvarēja cīņā pret Bermonta vadīto karaspēku.
Lāčplēša Kara ordenis bija Latvijas augstākais militārais apbalvojums laikā no 1920. līdz 1940. gadam.
Apkakles sīgas

Izplatība

Apkakles sīga (Chlamydotis macqueenii) sastopama Āzijā, reģionā starp Kaspijas jūru un Gobi tuksnesi, bet Sahāras sīga (Chlamydotis undulata) Ziemeļāfrikā un Kanāriju salās. Apkakles sīgas tālāk ziemeļos dzīvojošās populācijas ir gājputni, pārējās ir nometnieki. Migrējošo populāciju putni bieži mēdz ieklejot kaimiņreģionos, Eiropu ieskaitot.

Latvijā

Latvijā varētu būt iespējams novērot vienu apkakles sīgu ģints sugu — apkakles sīgu (Chlamydotis macqueenii). Tomēr vienīgo reizi tā novērota 1880. gadā.

Izskats

Apkakles sīgas ir vidēji lielas, slaidas sīgas ar garu kaklu, garām kājām un ligzdošanas laikā ar krāšņu apkakli un cekulu. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Lielākā un gaišākā no abām sugām ir apkakles sīga. Tēviņa ķermeņa garums ir 65—75 cm, svars 1,8—3,2 kg, mātītes ķermeņa garums 55—65 cm, svars 1,2—1,7 kg, spārnu plētums abiem dzimumiem 135—170 cm. 
Atšķirībā no citām sīgām abām sugām ir vāji izteikts dzimumu dimorfisms, īpaši apspalvojumā. Tas ir gaišs, smilšu brūns ar tumšāk brūnu raibumojumu mugurpusē. Apakšpuse balta. Uz gaiši pelēkā kakla sāniem garāku spalvu melna garensvītra. Lidojumā uz smilšu brūnajiem spārniem var redzēt melnbaltu rakstu. Pamanāmākā atšķirība abām sugām ir starp tēviņu melnbaltajām apkaklēm: Sahāras sīgai melnās apkakles daļu veido melnas spalvas, bet apkakles sīgai melnbaltas. Arī cekuls abām sugām ir atšķirīgā krāsā: Sahāras sīgai balts, apakakles sīgai melnbalts. Mātītes cekuls un kakla spalvas ir īsākas.

Uzvedība

Abas sugas ligzdo tuksnešainos reģionos vai citās līdzīgās, atklātās un smilšainās, vietās. Kā visas siģas arī apkakles sīgas ir ļoti uzmanīgas un nervozas, un necieš cilvēka klātbūtni. Līdz ar pārmērīgu un neapdomīgu medību politiku, cilvēku darbības ietekmētām vides izmaiņām pēdējos gados abu sugu populācijas ir ļoti samazinājušās.
Anatolijs Firsovs

Spēlētāja karjera

Hokejista karjeru Firsovs sāka 1958.—59. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Maskavas "Spartak". Tās sastāvā spēlēja līdz 1961.—62. gada sezonas vidum, kad pārcēlās uz Maskavas CSKA. Jau 1962.—63. gada sezonā Firsovs bija viens no komandas rezultatīvākajiem spēlētājiem. Pāris gadus vēlāk, 1965.—66. gada sezonā, Firsovs bija CSKA līderis rezultativitātes ziņā. 1968., 1969. un 1971. gadā tika atzīts par līgas vērtīgāko spēlētāju. 1973.—74. gada sezonā CSKA rindās aizvadīja četras spēles, pēc kurām noslēdza karjeru.

Trenera karjera

1972.—73. gada sezonā, spēlējot CSKA rindās, Firsovs kļuva par komandas galvenā trenera Anatolija Tarasova palīgu. Par CSKA trenera asistentu strādāja līdz 1977. gadam. 1977. gadā vadīja arī PSRS U-18 izlasi. No 1977. līdz 1980. gadam bija Polijas hokeja līgas kluba Varšavas "Legia" galvenais treneris.
Parastā vīgrieze

Nosaukuma izcelsme

Zinātniskais nosaukums Filipendula atrodas no lat. fīlum 'pavediens, dzīsla' un pendulus 'karājošs' pēc pie saknēm esošiem gumiem. Epitets ulmaria nozīmē gobai līdzīgs, lapu veida dēļ.

Apraksts

Parastā vīgrieze ir daudzgadīgs lakstaugs, garumā aptuveni 50–150 cm, ar taisnu, kailu un nereti iesārtu vai violetu stublāju, plūksnaini saliktām smailām lapām un 5 dzeltenbaltām vainaglapām. Smalkie, krēmbaltie ziedi nevienādās, kuplās un skarainās ziedkopās rotā stublāja galotni. Vīgrieze zied no jūnija līdz agram septembrim. Tās auglis — someņu kopauglis.
Ļoti līdzīga parastajai vīgriezei ir lielziedu vīgrieze (Filipendula vulgaris), kura atšķirama pēc platākām, mazāk plūksnās sakārtotām lapām, 6 vainaglapām, lielākiem ziediņiem un mazliet atšķirīgas smaržas. Lielziedu vīgrieze tiek uzskatīta par retāku un vērtīgāku ārstniecības augu nekā parastā vīgrieze.

Izplatība un biotipi

Atsevišķās vietās parastā vīgrieze atrodama gan aukstajos ziemeļos, gan siltajos dienvidos un kalnainajos austrumos. Tā ir plaši izplatīta Eiropā un Āzijā, ieviesta Ziemeļamerikā un aug visā Latvijas teritorijā. Tās biotipi ir ļoti dažādi: sausākas un mitras pļavas, ēnaini meži un saulaini izcirtumi, upju, grāvju, ezeru un citu ūdenstilpņu krasti un purvāji un to malas.

Ārstnieciskās īpašības

Vīgriezei piemīt daudz dziedinošu īpašību. Tāpat kā ārstnieciskais baldriāns (Valeriana officinalis) tā ir nomierinoša, mazina sāpes un spazmas un pazemina asinsspiedienu; tāpat kā divšķautņu asinszāle (Hypericum perforatum), tā attīra asinis un visu organismu, stiprina asinsvadus un aptur asiņošanu, mazina iekaisumus un dziedē brūces. Vīgrieze ir ļoti noderīga saaukstēšanās, gripas vai angīnas gadījumā — tās ziedu novārījums izraisa svīšanu, mazina galvassāpes un temperatūru un dziedē rīkles iekaisumu un klepu, turklāt augs satur arī salicileļļu un A un C vitamīnus, tādēļ vīgriezi mēdz dēvēt par “dabisko aspirīnu”. Vīgrieze ir diurētiska, un to izmanto nierakmeņu un ascīta gadījumos. Augs arī mazina tūsku, tādēļ no vīgriežu lapām savulaik veidoja kompreses un lika gan cilvēkiem, gan zirgiem pie satūkušām kājām un sasitumiem. Agrāk vīgriezi uzskatīja par labu barību zirgiem un pat par vērtīgām zālēm pret dažādām lopu kaitēm.
Fototipija

Fototipija (no grieķu: φως, phōs — 'gaisma' un τυπος, typos — 'nospiedums') jeb gaismas iespiedums ir grafikas gludspiedes tehnika, kurā attēlu fotogrāfiski pavairo uz plates, kas pārklāta ar gaismjutīgu virskārtu.
Šajā tehnikā attēls tiek iegūts no metāla plāksnes, kas pārklāta ar gaismjutīgu dihromātu saturošu želatīna slāni.
Vēlamais attēls uz plāksnes tiek uzklāts ar fotomehānisku paņēmienu. Attēlu pavairojot, krāsa noklāj tikai iespiešanas elementus bezrastra gludspiedē. Šo gludspiedes paņēmienu izmanto tikai ļoti sarežģītu krāsainu vai melnbaltu darbu pavairošanai. Pirmo novilkumu sauc par autoreksemplāru. Ar terminu "fototipija" apzīmē gan gludspiedes tehniku, gan arī mākslas darbu, kas iespiests šajā tehnikā.
UniCubeSat-GG

Lidojuma gaita

UniCubeSat-GG tika palaists 2012. gada 13. februārī 10:00 UTC ar nesējraķeti Vega no Gviānas kosmiskā centra. Vega, kas ir vairāku Eiropas valstu kopražojums, šis bija pirmais lidojums. Kopā ar UniCubeSat-GG tika palaisti arī pavadoņi LARES, XaTcobeo, e-st@r, ROBUSTA, ALMASat-1, Goliat, MaSat-1 un PW-Sat.
Helēna Marulisa

Biogrāfija

Helēna Marule dzimusi 1991. gadā Rokvillā, Merilendā. Viņas tēvs ir grieķis, kas, labāku dzīvi meklēdams, Amerikas Savienotajās Valstīs ieceļoja 1968. gadā. Trīs gadus viņa apmeklēja Magruderas vidusskolu, kur jau pirmajā gadā  kļuva par skolas labāko sieviešu cīkstoni. Pēc vidusskolas beigšanas viņa vispirms mācījās Saimona Frasera universitātē Bērnabijā (Kanāda) un pēc tam Misūri Baptistu universitātē.
Pirmo ievērojamāko panākumu Helēna guva 2006. gadā, kad viņa izcīnīja 3. vietu ASV Junioru čempionāta kadetu grupā (līdz 16 gadiem) svara kategorijā līdz 52 kg. Nākamajā gadā viņa tajā pašā vecuma grupā un svara kategorijā kļuva par valsts čempioni.
2008. gadā viņa pirmoreiz piedalījās  starptautiskajās sacīkstēs. Pasaules Junioru čempionātā Stambulā svara klasē līdz 51 kg vispirms viņa uzvarēja  četras cīņas, tad zaudēja japāņu juniorei, ieguva trešo vietu un bronzas medaļu.
2009. gadā savā svara kategorija līdz 55 kg Helēna kļuva par ASV čempioni gan junioriem, gan pieaugušajiem, bet pasaules junioru čempionātā Ankarā cieta neveiksmi, zaudēja pirmo cīņu un palika 17. vietā. Toties starts Panamerikas čempionātā Marakaibo atkal bija veiksmīgs un viņa ieguva bronzas medaļu.
2010. un 2011. gadā Helēna izcīnīja vairākas godalgotās vietas dažādos junioru un reģionālajos turnīros un 2011. gadā pirmoreiz startēja pieaugušo pasaules čempionātā. Vispirms viņa izcīnīja divas uzvaras, tad pēc punktiem zaudēja slavenajai Saori Jošidai. Gandarījuma turnīrā guva vēl divas uzvaras, bet cīņā par bronzu zaudēja zviedru cīkstonei, vairākkārtējai Eiropas čempionei Idai-Terezai Nerellai.
2012. gada februārī Helēna uzvarēja Panamerikas čempionātā Kolorādospringsā, taču nespēja nokļūt uz Olimpiskajām spēlēm Londonā, jo zaudēja ASV olimpiskajā kvalifikācijas turnīrā Kelsijai Kembelai. Tomēr 2012. gada septembrī Pasaules čempionātā Kanādā viņa iekļuva finālā, kur zaudēja Saori Jošidai, un saņēma sudraba medaļu.
2014. gadā viņa atkal ieguva medaļu Pasaules čempionātā Taškentā. Lai gan pusfinālā viņa zaudēja japānietei Čiho Hamadai, taču gandarījumā cīņā uzvarēja Polijas cīkstoni Kataržinu Kravčiku un ieguva bronzas medaļu.
2015. gada Pasaules čempionātā Lasvegasā Helēna Marulisa beidzot ieguva čempiones titulu. Pusfinālā pārliecinoši ar 11-0 viņa pieveica Irinu Ologonovu no Krievijas.
2016. gada olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro, guvusi trīs pārliecinošas uzvaras, Helēna iekļuva pusfinālā, kur guva plecu uzvaru pār spēcīgo zviedru cīkstoni Sofiju Matsoni. Finālā viņa pieveica trīskārtējo olimpisko čempioni Saori Jošidu un ieguva zelta medaļu.
2017. gadā Parīzē Helēna Marulisa otrreiz kļuva par pasaules čempioni. Finālā viņa uzvarēja Marvu Amri no Tunisijas.
2018. gada janvārī Indijas profesionālajā cīņas līgā Helēnai atkal sanāca cīņa ar Marvu Amri. Šajā cīņā viņa ieguva smagu galvas traumu, no kuras atguvās ļoti lēni. Šī iemesla dēļ viņa tikai oktobrī kvalificējās pasaules čempionātam Budapeštā. Tā pirmajā kārtā viņa cīnījās ar Aļonu Koļesņiku no Azerbaidžānas un cieta plecu zaudējumu. Tā kā Aļona Koļesņika nesasniedza finālu, Helēna Marulisa nekvalificējās gandarījuma cīņām un ierindojās tikai 21. vietā.
Igors Tamms

Biogrāfija

Igors Tamms dzimis 1895. gadā Vladivostokā, Krievijas impērijā. Igora Tamma vectēvs Teodors Tamms 19. gadsimta vidū bija emigrējis uz Krieviju no Tīringenes, apprecējies ar Hersonas zemes īpašnieka meitu. Igora Tamma tēvs bija vācu izcelsmes inženieris Jevgeņijs Tamms, māte — krieviete Olga Davidova. 1898. gadā Tamma ģimene pārcēlās uz Jeļizavetgradu (tagadējo Kropivņicku Ukrainā). 1901. ģimenē piedzima brālis Leonīds (vēlāk kļuva par Slāpekļa rūpniecības Galvenās pārvaldes galvenā inženiera vietnieku, bet Lielā terora laikā apsūdzēts kontrrevolucionārā darbībā un 1937. gada 28. maijā nošauts).
Pēc ģimnāzijas beigšanas Igors Tamms devās mācīties uz Edinburgas Universitāti. Pirms Pirmā pasaules kara atgriezās Krievijā un turpināja mācības Maskavas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē, ko beidza 1918. gadā ar diplomu fizikā.
Pirmā pasaules kara laikā darbojies kā brīvprātīgais palīgs frontē. Neilgu laiku bija iesaistīts politiskā darbībā, pārstāvot meņševikus-internacionālistus kā Jeļizavetgradas deputāts Pirmajā padomju kongresā. Pēc tam uzsāka akadēmisko karjeru, strādāja par mācību spēku vairākās augstskolās Simferopolē un Odesā. No 1922. gada strādāja Maskavā, kur vadīja Teorētiskās fizikas katedru Maskavas Valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē. No 1934. gada vēl papildus sāka strādāt Ļebedjeva fizikas institūtā (ФИАН), nodibināja un vadīja teorētisko nodaļu. Pēc brāļa Leonīda aresta un nāves soda arī Igora Tamma karjera tika ierobežota, viņš zaudēja vadošo posteni katedrā. Tomēr 1949. gadā atgriezās Maskavas Valsts universitātes Kvantu teorijas un elektrodinamikas katedrā. Vēlāk kļuva par PSRS Zinātņu akadēmijas akadēmiķi.
1966. gadā Tamms bija starp 25 zinātnes un kultūras darbiniekiem, kas parakstīja PSKP CK ģenerālsekretāram Leonīdam Brežņevamm adresētu vēstuli, kurā vērsās pret Staļina reabilitāciju.
Igors Tamms nomira 1971. gadā 75 gadu vecumā no amiotrofās laterālās sklerozes. Apglabāts Novodevičjes kapsētā, Maskavā.

Nozīmīgākie sasniegumi

Galvenās Tamma darbības jomas zinātnē bija kvantu mehānika, cietvielu fizika, starojuma teorija, kodolfizika, elementārdaļiņu fizika. 1932. gadā Tamms publicēja darbu par cieta ķermeņa virsmas stāvokļiem, ko vēlāk sāka saukt par Tamma stāvokļiem.
Igors Tamms kopā ar Iļju Franku strādāja pie Čerenkova—Vavilova starojuma teorētiskā izskaidrojuma. Šo starojumu 1934. gadā bija atklājis fiziķis Pāvels Čerenkovs, strādājot Sergeja Vavilova vadībā. Čerenkovs atklāja parādību, ka lādētas daļiņas, ar lielu ātrumu pārvietojoties ūdenī, izraisa zilganu spīdēšanu, kas vēlāk tika nosaukta par Čerenkova—Vavilova starojumu. Iļja Franks un Igors Tamms veica šī starojuma teorētisko izskaidrojumu. Šie pētījumi vēlāk palīdzēja izstrādāt jaunu metodi augstas enerģijas daļiņu detektēšanā un to ātrumu mērīšanā. Par Čerenkova—Vavilova starojuma atklāšanu un izskaidrošanu 1958. gadā trim fiziķiem — Čerenkovam, Frankam un Tammam — tika piešķirta Nobela prēmija fizikā.
Igors Tamms kopā ar Andreju Saharovu izstrādāja ideju par plazmas noturēšanu tokamakā ar magnētiskā lauka palīdzību.
Željezovce

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1274. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Željezovce gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Želīza (Zselíz). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā.

Cilvēki

2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija ungāri (51,25 %) un slovāki (47,1 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (61,27 %), nereliģiozi (18,43 %), luterticīgie (6,37 %).
Pilsētā atrodas firsta Esterhāzi bijušā vasaras rezidence, kurā 1818. un 1824. gada vasaras pavadīja Francis Šūberts, mācīdams Esterhāzi meitas un radīdams dažus no saviem pazīstamākajiem darbiem, piemēram, Marche militaire.

Fakti

Pilsētas vārdā nosaukta neolīta arheoloģiskā kultūra (Želiezovská skupina), kas uzplaukusi starp 5000. un 4700. gadu p. m. ē.
Parlaments

Parlaments (senfranču: parlement — ‘pārrunas’) ir pilnīgi vai daļēji ievēlējama augstākā valsts pārstāvniecības institūcija ar, parasti konstitūcijā noteiktām, piemēram, likumdošanas varas, funkcijām. Dažādās valstīs parlamentu sauc citādi, piemēram, Latvijā tā ir Saeima, Lietuvā — Seims, Igaunijā — Rīgikogu, Krievijā — Valsts Dome. Likumu pieņemšanas sapulci par parlamentu pirmo reizi nosauca Anglijā. Par vecāko parlamentu uzskata Altingu (Islandes parlamentu), kas sanāk kopā kopš 930. gada.
Veidus, kā tiek organizēta parlamenta locekļu izraudzīšana, sauc par balsošanas sistēmām (vēlēšanu sistēmām). Ir mažoritārā (izvēlas parlamenta locekļus no vēlēšanu apgabaliem), proporcionālā un jauktā balsošanas sistēma.
Parlamentāri demokrātiskās valstīs parlaments pilda vienu no trim galvenajām varas funkcijām, visbiežāk, likumdevējvaras funkciju. Parlamenta uzdevumi ir likumu pieņemšana un likumprojektu virzīšana izpildvaras orgānam, kas visbiežāk ir valdība. Parlaments sastāv no parlamenta galvas (spīkera vai prezidenta) un parlamentāriešiem. Daudzās valstīs parlamenti ir spējīgi arī izteikt neuzticību valdībai un ierosināt prezidenta impīčmentu.
Mūsdienu politikā, kā arī vēsturē līdzīgas funkcijas kā parlaments dažās valstīs pilda un pildīja senāts, sinods un kongress.

Vienpalātas un divpalātu parlamenti

Dažādās valstīs ir atšķirīgas parlamentu sistēmas, tas ir, ir divpalātu parlamenti, vienpalātas parlamenti un vienpalātas parlamenti ar likumapspriedes institūciju. Divpalātu parlamenti dalās augšpalātā un apakšpalātā. Augšpalāta parasti tiek veidota mazāk demokrātiski nekā apakšpalāta. Apakšpalātu ievēl tauta. Likumus, kurus apstiprina apakšpalāta, parasti tiek caurskatīt vēlreiz augšpalātā. Savukārt vienpalātas parlamentu vienmēr ievēl iedzīvotāji. Vēlēšanas notiek regulāri, parasti reizi 4 vai 5 gados.
Parlamentos parasti darbojas arī komitejas un komisijas noteiktos jautājumos, piemēram, ārlietās un saimniecībā. Tie arī iesaistīti parlamentu lēmumu sagatavošanā. Tāpat parlamentos tiek veidotas frakcijas, visbiežāk pēc politisko partiju principa.
Vēsturiski ir bijuši arī trīs palātu parlamenti, piemēram, Dienvidāfrikā aparteīda laikā vai Simona Bolivara valdīšanas laikā Lielajā Kolumbijā.

Starptautiskie parlamenti

Eksistē vairākas starptautiskas organizācijas, kuras pakļaujas parlamenta definīcijai, piemēram, Eiropas Parlaments vai Latīņamerikas parlaments.
HK GMG

Konstrukcija

GMG šaušanai izmanto 40 mm granātas ar šaušanas ātrumu aptuveni 350 šāvieni minūtē. Šaušanai granātas tiek padotas patronlentā, kuru var ielādēt no jebkuras puses. Sakarā ar dažādo tēmēkļu pieejamību (tai skaitā nakts redzamības un infrasarkano tēmēkli) GMG var lietot ļoti precīzi pat lielos attālumos un dažādās situācijas. 
Pats ierocis ir 1,09 m garš, bet tā stobrs - 415 mm garš. Munīcijas kastes izmēri ir 470x160x250 mm.
Ādolfa Alunāna memoriālais muzejs

Ādolfa Alunāna memoriālais muzejs ir Ģederta Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzeja filiāle. Šajā mājā Ādolfs Alunāns dzīvoja divus pēdējos dzīves gadus, te atrodas viņa radošais mantojums un viņa ģimenes sadzīves priekšmeti. Šis ir vienīgais Ādolfam Alunānam veltītais muzejs un vienīgais memoriālais muzejs Jelgavā. Līdzās viņa piemiņas uzturēšanai un radošā mantojuma popularizēšanai muzejs ir Jelgavas pilsētas un Zemgales novada profesionālo un amatierteātru darbības izpētes un kultūrvēsturisko liecību uzkrāšanas centrs.
1981. gada Latvijas čempionāts šahā

1981. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 38. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 35. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 38. šaha čempionāts vīriešiem notika 1981. gadā Rīgā. Aleksandrs Voitkēvičs pārliecinoši aizvadīja turnīru un kļuva par jaunāko čempionu Latvijas PSR čempionātu vēsturē pēc I kursa studentu uzvarām 1951. - 1955. gados. Tuvākie konkurenti Juzefs Petkēvičs un Edvīns Ķeņģis atpalika no viņa par puspunktu. Slimības dēļ turnīru nepabeidza Alvis Vītoliņš.
Latvijas PSR 35. šaha čempionāts sievietēm notika no 2. līdz 27. februārim 1981. gadā Rīgā. Iepriekšējā gada uzvarētāja un tā laika spēcīgāka Latvijas šahiste Tatjana Voronova šoreiz bija aizņemta citās sacensībās. Viņas prombūtnē galvenā cīņa par uzvaru izvērsās starp Astru Goldmani un Olitu Rausi. Rause startēja ar diviem zaudējumiem, taču garajā turnīra distancē spēja panākt Goldmani, kas gandrīz visu laiku bija līdere. Tomēr finišā Rause daudzas svarīgas partijas beidza neizšķirti, turklāt pēdējā kārtā bija brīva, un Goldmane pēc 6 gadu pārtraukumu otro reizi izcīnīja Latvijas PSR čempiones titulu. Trešo vietu ieņēma strauji progresējošā Ingūna Erneste.