google/wiki40b huggingface dataset:
Valdis Liepiņš (aktieris)

Biogrāfija

Mācījās Siguldas 1. vidusskolā un Siguldas bērnu mūzikas skolas vijoles klasē. 1984. gadā iestājās Jāzepa Vītola Latvijas Valsts Konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultātes Teātra nodaļā, neilgi pēc tam viņu iesauca Padomju armijas obligātajā karadienestā, dienēja Baltijas kara apgabala karavīru ansamblī “Zvaigznīte”. Pēc dienesta turpināja mācības Konservatorijā, kuru beidza 1990. gadā.
No 1990. līdz 2012. gadam Liepiņš strādāja Dailes teātrī. Starp pazīstamākajām lomām bija Andris Rutku Tēva “Vella kalpi” (1991), Pjērs Maršāna “Publikai skatīties aizliegts” (1991), titulloma Lāgerlēvas darbā ”Gesta Berlings” (1993), Romeo Šekspīra lugā “Romeo un Džuljeta” (1994), titulloma Korneija lugā “Sids” (1995). No 1994. gada uzsāka arī režisora darbu. Režisējis Raimonda Paula un Māras Zālītes muzikālo izrādi “Meža gulbji”, Māras Zālītes un Ulda Marhileviča dziesmuspēli “Tobāgo!”, Raimonda Paula un Guntara Rača muzikālo izrādi “Leģenda par zaļo jumpravu”.
Bijis precējies ar aktrisi Rēziju Kalniņu. Dzīves pēdējos gados cīnījies ar depresiju un alkoholismu, izdarījis pašnāvību.
Vita Matīss

Biogrāfija

Vita Matīss ir dzimusi 1955. gadā Portlendā, Oregonā, ASV, Rūdolfa Matīsa (1916—2008) un Fanijas Hartmanes Matīss (1917—2014) ģimenē, un uzaugusi Vašingtonas štata Sietlas apkaimē.
1976. gadā ieguva bakalaura grādu Sāras Lorensas koledžā (Sarah Lawrence College) Ņujorkā, 1977. gadā — maģistra grādu starptautiskajās attiecībās Kolumbijas Universitātes Starptautisko attiecību un Krievijas studiju institūtā Ņujorkā (Columbia University School of International Affairs and Russian Institute), un 1987. gadā ieguva doktora grādu politikas zinātnē Ženēvas Universitātē un Ženēvas Starptautisko attiecību institūtā.
Pēc studiju pabeigšanas Vita Matīss Šveicē strādāja kā publikāciju direktore un pasniedzēja Amerikāņu Universitātē Leisinā (American University in Leysin). Tāpat 1990. gadu sākumā Vita Matīss sagatavoja nepieciešamos dokumentus, lai Latvija varētu saņemt kompensāciju no Šveices valdības par Latvijai piederošajiem īpašumiem Ženēvā.
Vita Matīss Latvijā pazīstama kā "Sorosa Fonda - Latvija" pirmā direktore no 1992. gada jūnija līdz 1995. gada jūnijam. Viņas vadības laikā "Sorosa Fonds - Latvija" veicināja izglītības sistēmas attīstību, kā rezultātā tika dibināta Rīgas Ekonomikas augstskola un Rīgas Juridiskā augstskola.
Kā fonda direktore, Vita Matīss ir arī viena no "Cafe Osiris" idejas autorēm. 1993.–1994. "Sorosa Fonds - Latvija" nodibināja akadēmisko grāmatnīcu Aperto Libro un atbalstīja restorāna "Cafe Osiris" atvēršanu, kas joprojām ir populāra mākslinieku, žurnālistu un studentu tikšanās vieta.
Savā akadēmiskajā karjerā Vita Matīss ir pētījusi Raiņa un Aspazijas dzīves gājumu, daiļradi, politisko un kultūras pienesumu. Vita Matīss ir arī viena no publiskās diplomātijas studiju aizsācējām Latvijā, ir vieslektore Rīgas Juridiskajā augstskolā un viņai ir piešķirts Latvijas Kultūras akadēmijas goda doktores nosaukums 2016. gadā.
2013. gadā Vita Matīss piedalījās TEDxRiga ar runu "The Language of Delusion".
Zasumuiža

Zasumuiža (vācu: Sassenhof) bija Rīgas patrimoniālā apgabala muiža, kas atradās tagadējā Zasulauka apkaimē Pārdaugavā.
Līdz mūsdienām saglabājušās dažas klasicisma stila koka muižiņas ēkas Latvijas Universitātes Botāniskā dārza teritorijā Kandavas ielā 2.

Vēsture

Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimtā kādreizējās Zasumuižas vietā atradās birģermeistara Benkendorfa muiža. 18. gadsimtā Zasumuižas teritorija sniedzās no tagadējās Daugavgrīvas ielas līdz Zasulauka stacijai. Uzskata, ka senais Zasumuižas centrs atradies tagadējā LU Botāniskā dārza vietā, bet ēkas uz tagadējās Daugavgrīvas un Buļļu ielas stūra bija tā Zasumuižas daļa, ko 1765. gadā iegādājās latviešu uzņēmējs Jānis Šteinhauers. Šteinhauera papīrfabrikas jeb Zasumuižas dzirnavu muižiņas ēkas vēlāk pārveidoja vadmalas ražošanas vajadzībām un 1810. gadā atklāja Zasulauka vadmalas manufaktūru. Zasumuižas koka apbūve stipri cieta Rīgas priekšpilsētu dedzināšanas akcijā 1812. gada kara laikā. Pēc kara beigām Zasumuižas teritorijā uzcēla jurista K.G. Drēzdena un Volfšmita muižiņas ēkas. 1833. gadā manufaktūras ēkas nopirka Georgs Ādolfs Tīlo un uzņēmumu modernizēja, par dzinējspēku agrāko dzirnavu vietā uzstādot tvaika mašīnu.
20. gadsimta sākumā lielākā daļa Zasumuižas zemes tika sadalīta apbūves gabalos un pārdota. 1919. gadā Rīgas pilsētas administratīvajai teritorijai pievienoja vēl pēdējo Zasulauka teritoriju ārpus toreizējām Rīgas robežām.
Johans Albrehts fon Korfs

Dzīvesgājums

Johans Albrehts fon Korfs ir dzimis Reņģes (Rengenhofas) muižā (tagad - Zebrenes pagasts, Dobeles novads) 1697. gada 30. novembrī. Viņš ir cēlies no muižnieku Korfu dzimtas. Viņa tēvs Magnuss Ernests fon Korfs bija Kurzemes un Zemgales hercogistes muižnieks. 
Studēja Jēnas universitātē, pēc tam atgriezās dzimtenē un kļuva par hercogienes Annas Joanovnas galma kambarjunkuru. 1728. gadā Korfs tika nosūtīts uz Maskavu diplomātiskā misijā, lai vestu pārrunas par hercogienes pensijas palielināšanu. Kad Anna Romanova kļuva par Krievijas ķeizarieni, Korfs kļuva par Krievijas galma kambarjunkuru Pēterburgā un tika nosūtīts un Kurzemi vest diplomātiskas pārrunas par Bīrona dzimtas ierakstīšanu Kurzemes bruņniecības matrikulā. 1731. gadā Korfs kļuva par Krievijas galma īsteno kambarkungu, 1732. gadā viņš tika no jauna sūtīts uz Jelgavu, lai landtāgā vestu pārrunas par Ernesta Johana Bīrona ievēlēšanu par Kurzemes un Zemgales hercogu.
Pēc sekmīgajām sarunām Ernests Johans Bīrons 1734. gada septembrī Korfu iecēla par Pēterburgas Zinātņu Akadēmijas prezidentu ("galveno komandieri"). Pēc viņa iniciatīvas uz Vācijas universitātēm tika nosūtīti 12 apdāvināti krievu jaunekļi, viņu vidū arī Mihails Lomonosovs. Pēc Korfa divkaujas ar baronu Mengdenu Ernests Johans Bīrons 1740. gada 27. martā atcēla viņu no Zinātņu akadēmijas vadīšanas un iecēla par Krievijas sūtni Dānijā, Hamburgā, Brēmenē un Lībekā. 1743.gada decembrī Korfs Kopenhāgenā nodibināja pirmo Dānijas brīvmūrnieku ložu „Svētais Martins”, vēlākais tās nosaukums - "Sv.Martins pie Ziemeļzvaigznes"(St. Martin zum Nordstern). 1746. gadā iecelts arī par ārkārtas vēstnieku Stokholmā, bet pēc diplomātiska skandāla izraidīts un 1748. gadā atgriezies Kopenhāgenā. 1749. gadā viņš bija viens no Dānijas un Norvēģijas Provinciālās ložas dibinātājiem. Kopenhāgenā atbalstījis Gotharda Frīdriha Stendera, vēlākā latviešu laicīgās rakstniecības dibinātāja, uzņemšanu brīvmūrniecībā. Pēc viņa ieteikuma ložas "Sv.Martins" brālis Johans Lotariuss fon Malcāns 1750. gadā nodibināja pirmās ložas Krievijas impērijā - "Klusēšanu" (Zur Verschwiegenheit) Pēterburgā un "Ziemeļzvaigzni" (Zum Nordstern) Rīgā.
Miris 68 gadu vecumā Kopenhāgenā 1766. gada 7. aprīlī.

Korfa bibliotēkas liktenis

Būdams neprecējies, J. A. fon Korfs lielāko daļu sava laika un finanšu ieguldīja grāmatu pirkšanā un krāšanā. Viņa kolekcija saturējusi daudzas vērtīgas grāmatas (kopskaitā ap 36 000), īpaši par Baltijas vēsturi. Tā kā viņam nebija tiešo mantinieku, pirms viņa nāves Krievijas ķeizariene Katrīna II esot atpirkusi viņa bibliotēku par 50 tūkstošiem rubļu. Kolekcija esot nokļuvusi Katrīnas II dēla Pāvila I (1754—1801), vēlāk viņa dēla Konstantīna Romanova (1779—1831) īpašumā. Daļu no Korfa bibliotēkas viņš pēc 1828. gada uzdāvinājis Somijas Ķeizariskajai Aleksandra universitātei Helsinkos, bet daļa nonākusi arī Tērbatas universitātē.
Stepanka Maiere

Biogrāfija

No 1960. gadu beigām līdz 1970. gadu beigām bijusi viena no Čehoslovākijas spēcīgākajām šahistēm. Sešas reizes izcīnījusi medaļas Čehoslovākijas sieviešu šaha čempionātos: 5 zelta (1968, 1970, 1972, 1977, 1978) un sudraba (1975). Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru laureāte, tajā skaitā trīs reizes bijusi otrā tradicionālajā turnīrā Nīderlandes pilsētā Veikanzē (1969, 1970, 1971). Par panākumiem turnīros FIDE 1970. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
1978. gadā emigrējusi uz Zviedriju, bet vēlāk pārcēlusies uz Rietumvāciju, kuru no 1982. gada pārstāvējusi šaha turnīros. 1985. gadā piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīrā Havanā, kurā nospēlējusi neveiksmīgi un palikusi pēdējā vietā. Drīz pēc šīs neveiksmes pārtraukusi aktīvās šahistes gaitas.
Pārstāvējusi Čehoslovākijas un Vācijas Federatīvās Republikas komandas Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 4 reizes (1969-1974, 1984). Čehoslovākijas izlases sastāvā komandu vērtējumā izcīnījusi bronzas (1969) medaļu, bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba (1969) medaļu.
Modernā aizsardzība

Vēsture

Atklātnei apzīmēšanai paralēli tiek lietoti divi nosaukumi: modernā aizsardzība un Robača aizsardzība. Pats K. Robačs noraidīja nosaukumu modernā aizsardzība un priekšroku deva terminam Robača aizsardzība: "Daži, profesionāļi, kas nav nopietni teorētiķi, mēģina atklātni ar 1. ... g6 slavēt kā modernu, kolektīvi izdomātu atklātni". Šajā gadījumā, šie teorētiķi balstījušies uz 1965.-1976.gadu partijām. Robačs uzskata, ka tam nav pamata, jo viņš izmantoja atklātni jau 1945.-1976. gados - laikā, kad visi, redzot atklātni, "sarauca pieri un izsmēja".

Stratēģiskā ideja

Modernā aizsardzība ir šaha atklātne, kurā melnie ļauj baltiem izveidot bandinieku centru d4 un e4, lai turpinājumā šo "ideālo" centru censtos sagraut. Modernā aizsardzība ir cieši saistīta ar Pirca aizsardzību, primārā atšķirība ir tā, ka melnie atliek zirdziņa attīstību uz f6, lai pēc Lg7 izdarītu spiedienu pret d4. Tomēr šai uzbūvei ir arī trūkumi. Neuzbrūkot e4 melnie atstāj baltiem plašas iespējas turpmākā plāna izvēlē. Transformācijas iespējas starp abām atklātnēm ir izplatīta.
Latvijas Gada balva sportā 2010

Latvijas Gada balvas sportā 2010 ceremonija notika 2010. gada 23. decembrī Sapņu fabrikā. Laika posmā no 23. novembra līdz 21. decembrim līdzjutēji var nobalsot par gada populārāko sportistu internetā. Ceremonija tiešraidē tika translēta LTV1 kanālā un Latvijas Radio 1 ēterā. Ceremonijas organizētāji bija Latvijas Olimpiskā komiteja un Igo Japiņa sporta aģentūra, kā arī Izglītības un zinātnes ministrija. 13 nomināciju uzvarētaji saņēma metālmākslinieka Arvīda Endziņa veidoto balvo — piramīda. Balvas "Paraugs sportā" ieguvēju noteica Latvijas Atlētu komisija. Pirmoreiz balva tika pasniegta nominācijā "Labākā Latvijas ekipāža vai komanda".
Tiešraides laikā līdzjutējiem bija iespēja balsot ar telefonu starpniecību par gada populārāko sportistu. Balsojumam tika izvirzīti trīs iepriekš interneta balsojumā noteikti sportisti: Martins Dukurs, Māris Štrombergs un Mārtiņš Pļaviņš. Savukārt balsojumam internetā tika izvirzīti 35 dažādi sportisti, par kuriem varēja balsot portālos delfi.lv un olimpiade.lv laika posmā no 23. novembra līdz 20. decembrim. Sākotnēji tika paredzēts, ka balsojums turpināsies līdz 21. decembrim, taču, ievērojot godīga balsojuma principus, delfi.lv tehniskais personāls atklāja, ka 21. decembrī tika veikts mehānisks balsojums no ārzemju IP adresēm, tāpēc 21. decembra rezultāts tika anulēts. Interneta balsojumā visvairāk balsis savāca M. Štrombergs (3238 balsis), M. Dukurs bija ieguvis 2068 balsis, taču M. Pļaviņš ieguva 1846 balsis.
2010. gada 2. decembrī tika paziņoti kandidāti 8 nominācijās, kā arī tika paziņots, ka par mūža ieguldījumu balvu saņems sporta žurnālists Gunārs Jākobsons. Par gada sportisti tika atzīta 2010. gada Eiropas čempione tāllēkšanā Ineta Radēviča un par gada sportistu tika atzīts 2010. gada Vankūveras Olimpisko spēļu sudraba medaļas laureāts skeletonā Martins Dukurs. Tāpat ceremonijā tika pasniegta īpaša Starptautiskās Olimpiskās komitejas balva LMT prezidentam Jurim Bindem par ieguldījumu jaunatnes sporta attīstībā un Olimpisko vērtību stiprināšanā.
Hialuronidāze

Hialuronidāzes ir fermentu grupa, kas sašķeļ hialuronskābi. 1971. gadā Karls Meijers sadalījis tās trijās grupās, pamatojoties uz fermentu reakcijas produktiem. Divas no tam grupām ir sastopamas eikariotu šūnās un viena prokariotos. Cilvēka šūnās ir seši gēni, kas kodē hialuronidāzes, tai skaitā HYAL1, HYAL2, HYAL3 un PH-20/SPAM1.
Glodeņu dzimta

Kopīgās īpašības

Visiem glodeņu dzimtas rāpuļiem ir samazināts augšējo deniņu kaulu loks, zem vēdera un muguras zvīņām ir cietas osteodermas, zvīņām ir taisnstūrveida forma, radot līdzību ar bruņām. Uz sāniem lielākajai daļai sugu ir garenvirziena ādas kroka.
Daudzām sugām ir samazināts kāju lielums vai to nav vispār, tādējādi rāpuļi ārēji atgādina čūskas. Daudzām sugām ir arī normāla lieluma ķirzaku kājas. Ķermeņa lielums, atkarībā no sugas, ir 7—150 cm.

Ekoloģija

Glodeņu dzimtas ķirzakas ir plēsīgas, un, atkarībā no sugas, vai nu barojas ar kukaiņiem (lielākā daļa sugu) vai ar mazākiem rāpuļiem, abiniekiem un putnu mazuļiem. Uzturas ļoti dažādos biotopos, sākot ar sausiem, tuksnešainiem reģioniem un beidzot ar mitru tropu vidi. Lielākā daļa sugu mājo uz zemes vai daļēji zem zemes. Tikai vienas ģints (meža aligatorķirzakas) sugas mājo kokos.

Vairošanās

Glodeņu dzimtā vairošanās notiek, gan dējot olas, gan dzemdējot dzīvus mazuļus. Turklāt abi veidi var būt vienas ģints sugām.

Evolūcija

Vecākā zināmā glodeņu dzimtas fosilija, kas ir arī vecākā jebkura veida ķirzakas fosilija, ir Kanādā atrastā Odaxosaurus fosilija, kas ir apmēram 75 milj. gadus veca. Gan Odaxosaurus, gan citām vēlā krīta perioda ķirzakām jau piemīt mūsdienu glodeņu dzimtas iezīmes, kaltam līdzīgos zobus un bruņveida zvīņas ieskaitot. Tas liecina, ka šīs grupas dzīvniekiem ir ļoti sena un gara evolūcijas vēsture. Tā kā vislielākais fosilo atradumu skaits ir Ziemeļamerikā, tad, visticamākais, ka glodeņu dzimtas evolūcija krīta periodā sākusies tieši šajā kontinentā, un tikai paleogēnā tā izplatījās Eirāzijā.
Iežmauglapsenes

Sistemātikas izmaiņas

Iežmauglapsenes var sadalīt 2 lielās grupās - dzēlējlapsenēs (Aculeata) un parazītlapsenēs (Parasitica). Vēl nesenā pagātnē tās bija taksonomiskas vienības - divas iežmauglapseņu infrakārtas, bet mūsdienās parazītlapsenes kā infrakārta ir likvidēta. Lai arī dzēlējlapsenes ir monofilētiska grupa, parazītlapsenes ir parafilētiska grupa, un tās vieno tikai kopīgā īpašība, parazitēt uz citiem kukaiņiem. Šobrīd parazītlapseņu sistemātika nav atrisināta. Līdz ar parazītlapseņu infrakārtas likvidēšanu arī dzēlējlapseņu infrakārtu dažās sistemātikās lieto kā infrakārtu, citās kā nenoteiktu grupu.
Kaspars Astašenko

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Astašenko uzsāka 1991. gadā, spēlējot Latvijas hokeja līgas kluba Vendenieki sastāvā. Nākamo pusotru sezonu viņš aizvadīja HK Rīgas "Pārdaugava" sastāvā. 1993.—94. gada sezonas otrajā pusē viņš spēlēja Hokeja Centrs "Rīga" sastāvā, bet tad atgriezās "Pārdaugavas" rindās.
1995. gada vasarā Astašenko devās uz Krievijas Superlīgas kluba Maskavas CSKA vasaras nometni. Hokejistam izdevās sevi apliecināt, nākamo sezonu sākot CSKA kluba pirmajā aizsargu paŗī. CSKA Astašenko nospēlēja trīs sezonas, līdz 1998. gadā devās uz Ziemeļameriku. Tur viņš aizvadīja divas sezonas, spēlējot četros dažādos IHL un ECHL līgas klubos, līdz 1999.—00. gada sezonā, pēc tam, kad tika izvēlēts 1999. gada NHL draftā, aizvadīja astoņas spēles NHL kluba Tampabejas "Lightning" sastāvā. NHL viņš debitēja 2000. gada 26. martā.
Lielāko daļu 2000.—01. gada sezonas Astašenko aizvadīja IHL klubā Detroitas "Vipers", bet "Lightning" sastāvā viņš aizvadīja vēl 15 spēles. Nākamās divas sezonas viņš aizvadīja AHL līgas klubos Springfīldas "Falcons" un Lovellokas "Monsters". Spēlējot "Monsters" rindās, 2003. gada 1. aprīlī tika arestēts par heroīna glabāšanu. Pats hokejists gan vēlāk izvirzīja versiju, ka viņš esot ticis iegāzts, kādai nezināmai personai narkotikas ieliekot Kaspara kabatā. Tā kā tobrīd Astašenko bija traumēts, viņš atgriezās Latvijā.
2003. gada vasarā uzbrucējs pievienojās Krievijas klubam Novosibirskas "Sibir" uz pārbaudes laiku, taču nostiprināties komandas sastāvā viņam tā arī neizdevās, pievienojoties HK Rīga 2000 rindām, tā sastāvā aizvadot 11 spēles. Pēc tam Astašenko devās uz Somijas hokeja līgas klubu Tamperes "Ilves", kurā aizvadīja atlikušo sezonu. 2004.—05. gada sezonu viņš uzsāka Dānijas hokeja līgas klubā Esbjergas IF, bet sezonu pabeidza ASK/Ogres rindās.
2005.—06. gada sezonas sākumu viņš aizvadīja Krievijas Superlīgas kluba Voskresenskas "Khimik" rindās, bet tad devās uz Somiju, kur pievienojās Hēmenlinas HPK vienībai un kļuva par Somijas čempionu. 2006.—07. gada sezonu Astašenko uzsāka Slovākijas Ekstralīgas klubā Bratislavas "Slovan", bet pēc tajā aizvadītajām 11 spēlēm tika atlaists, un pievienojās ASK/Ogre, kuras sastāvā arī pabeidza sezonu.
No 2007. līdz 2009. gadam Astašenko spēlēja Itālijā. 2009.—10. gada sezonu hokejists izlaida, taču 2010.—11. gada sezonu aizvadīja Kazahstānas līgas klubā Atirau "Beibarys" un EIHL klubā Belfāstas "Giants". 2011.—12. gada sezonā Astašenko aizvadīja astoņas spēles Somijas 4. līgā.

Latvijas izlase

Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 2002. gada Olimpiskajās spēlēs, 2001. un 2006. gada Pasaules čempionātos, kā arī 1994. un 1995. gada Pasaules čempionātos junioriem C divīzijā. Kopā 21 spēlē guvis 7 vārtus un atdevis 7 rezultatīvas piespēles.
Bauskas iela (Rīga)

Vēsture

Iela atrodas sena tirdzniecības ceļa uz Lietuvu vietā. Iela minēta jau 1846. gada adrešu grāmatā (Bauskesche Straße, Bauskaja ulica), vēlāk tā arī saukta par Lielo Bauskas ielu. Pēc Pārdaugavas pievienošanas Rīgai iela gāja līdz pilsētas robežai: sākumā līdz Robežu ielai, no 1887. gada līdz Bišumuižai, no 1924. gada līdz mūsdienu Rīgas robežai. Ielas posms no Bišumuižas līdz pilsētas robežai no 1924. līdz 1968. gadam saucās par Bauskas ceļu.
1910. gadā pa Bauskas ielu no Telts ielas līdz tagadējam ielas namam nr.143 atklāja tramvaja satiksmi. Līniju slēdza Pirmā pasaules kara laikā, kad demontēja sliedes. 1926. gadā tramvaja līniju atjaunoja un pagarināja to līdz Bišumuižai, tagadējam tramvaja galapunktam. No Armitsteda bērnu slimnīcas līdz Bišumuižai kursēja 7. maršruta tramvajs, mūsdienās daļa no 10. tramvaja maršruta.
Ielas Daugavas pusē galvenokārt bija rūpnieciskā apbūve, bet ielas otrā pusē bija mazstāvu ēku apbūve.
Jeļizaveta Kisteņeva

Biogrāfija

Maskavas šaha skolas audzēkne. Vairākkārt pārstāvējusi Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 2008. gadā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U10 vecuma grupā. 2012. gadā Prāgā izcīnījusi trešo vietu Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U14 vecuma grupā. 2012. gadā Jūrmalā uzvarējusi Alekseja Širova ziemas kausa izcīņā šahā meiteņu konkurencē.
Čarakas samhita

Čarakas samhita (sanskritā: चरकसंहिता) jeb Čarakas sakopojums ir Sanskritā uzrakstīts medicīnas traktāts, kas apkopo Senās Indijas medicīnas zināšanas no aptuveni 7. gadsimta p.m.ē. līdz 1. gadsimtam m.ē. Tas tiek uzskatīts par vienu no Ājurvēdas pamattekstiem.

Rašanās

Par sakopojuma pirmautoru uzskata ārstu Čaraku. Vienīgā tālaika rakstiskā norāde ir 5. gadsimta Tripitakas ķīniešu tulkojumā pieminētais ķēniņa Kaniškas ārsts Čaraka, kas dzīvojis m. ē. 1. un 2. gadsimtā, kas sakrīt ar Kušānu valsts pastāvēšanas laiku. Apkopotās zināšanas attiecināmas uz iepriekš pastāvējušās Maurju impērijas  vēsturisko periodu. Pats Čaraka savā darbā piemin tajā laikā pastāvējušās sešas medicīnas skolas, ko dibinājuši seši ārsta Punarvasu Atrejas skolnieki (Agniveša, Bhela, Džatukarna, Parašara, Harita un Kšarapani), kas katrs esot uzrakstījuši savu apkopojumu. Agniveša samhita ar 46 tūkstošiem pantu kļuvusi par pamatu Čarakas samhitai. Jau pirms 8. gadsimta Čaraka samhita tika pārtulkota arābu valodā un ietekmēja arī Vidusjūras valstu medicīnas attīstību.
Tropidophora carinata

Apraksts

Maurīcijas pārstāvju diametrs 21—37 mm, augstums 18—35 mm. Reinjonas salā mitušo īpatņi bija nedaudz mazāki, to diametrs 21—23,5 mm, augstums 18—23,5 mm.
Maurīcijā sausajā reģionā dzīvojošie īpatņi bija mazāki ar sarežģītāk veidotu spirālveida čaulu, savukārt gliemeži no mitrākiem apgabaliem — lielāki ar vienkāršāku čaulas uzbūvi.

Izplatība

Sugas pārstāvju fosilijas aptver lielāko Maurīcijas daļu, no kalnu mežiem līdz piekrastei. Salas dienvidu un austrumu smilšainajā piekrastē gliemežu čaulas joprojām bieži atrod ļoti labā stāvoklī.
Sugu atklāja 1598. gadā, savukārt tā izmira 19. gadsimta otrajā pusē. Pēdējo reizi atzīmēts ap 1880. gadu, kad tika atrasta čaula ar nesen mirušu gliemezi tās iekšpusē.

Izmiršana

Galvenais izmiršanas cēlonis bija mežu izciršana. Procesu ietekmēja arī invazīvās sugas kā žurkas, mazais Āzijas cirslis, parastais Āfrikas krupis, mežacūka, mazais Āzijas mangusts, pele un vairākas svešzemju gliemežu sugas, kas Maurīcijas gliemežus lietoja uzturā.
USENET

USENET (no angļu: User Network) ir datortīkls, ko izmanto galvenokārt sarunām un un failu publicēšanai. Usenet sastāv no ziņu grupām, kurās lietotāji var sūtīt izziņas. Izziņas glabājas serveros, kuri mainās ar tām kā draugs draugam. Usenet deva lielu ieguldījumu tīmekļa kultūras attīstībā, radot tādus terminus kā niki, smaili, paraksti, moderatori, trolings, flūds, fleims, bans, FAQ un spams.
Kolēģijas reģistrators

Kolēģijas reģistrators (krievu: колле́жский регистра́тор) bija Krievijas impērijas XIV kategorijas civildienesta pakāpe no 1720. līdz 1917. gadam, kas atbilda praporščika pakāpei armijā.
Šīs civildienesta pakāpes ierēdņi sākotnēji ieņēma provinces ierēdņu amatus.
Anna Rancāne

Biogrāfija

Anna Rancāne dzimusi 1959. gada 12. jūnijā Miglinieku ciema Liuzeniekos kolhoznieku ģimenē. Literāras publikācijas kopš 1975. gada. Studējusi Latvijas Valsts Universitātes Ekonomikas fakultātē (1977—1982) un M. Gorkija Literatūras institūtā Maskavā (1983—1988). No 1986. līdz 1989. gadam izdevniecības "Liesma" redaktore, no 1989. līdz 2000. gadam Daugavpils teātra literārās daļas vadītāja. No 2001. līdz 2011. gadam laikraksta "Diena" reģionālā korespondente.
2016. gadā Nacionālajā teātrī iestudēta A. Rancānes luga "Bišumāte un vilkacis".
Saņēmusi E. Veidenbauma prēmiju (1996), Aspazijas prēmiju (1999), "Preses nama" balvu (2001), Latgales kultūras gada balvu "Boņuks" (2012, 2018), Latvijas Literatūras gada balvas speciālbalvu (2013).
Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas vidusskola

Izglītības programmas

Pēc pamatizglītības ieguves zināšanas var apgūt 26 profesionālās  vidējās mūzikas izglītības programmās: taustiņinstrumentu spēle (klavierspēle, akordeona spēle), stīgu instrumentu spēle (vijoles, alta, čella, kokles spēle), pūšaminstrumentu spēle (visas specialitātes), sitaminstrumentu spēle, vokālā mūzika, kora diriģēšana, mūzikas vēsture un teorija, džeza un populārā mūzika.
Līdztekus profesionālajai mūzikas izglītībai skola nodrošina arī vispārējo pamatizglītību un vispārējo vidējo izglītību, kas ietverta īstenotajās profesionālās izglītības programmās.

Vēsture

Dibināta 1927. gadā kā Latvijas Tautas Konservatorija pie Latviešu mūzikas veicināšanas biedrības, ko vēlāk pārdēvēja par Rīgas Tautas konservatoriju. 1941. gadā Rīgas Tautas konservatoriju pārdēvēja par Rīgas Valsts mūzikas vidusskolu, bet 1947. gadā tai piešķīra Jāzepa Mediņa vārdu. 1990. gadā no vidusskolas atdalīja bērnu mūzikas skolu, tagadējo Jāzepa Mediņa Rīgas 1. mūzikas skolu ("Mazos Mediņus").
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas vidusskolu Antonijas ielā 13 pārdēvēja par Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas koledžu, vēlāk atkal par vidusskolu.
2014.—2015. gada Latvijas hokeja Virslīgas čempionāts

Formāts

Regulārajā sezonā tiek aizvadīti pieci spēļu riņķi, kas nozīmē, ka katram no komandām aizvadīs 30 spēles. Regulārā sezona noslēgsies 7. martā. Regulārās sezonas uzvarētāja automātiski nodrošina vietu izslēgšanas kārtas pusfinālā, kamēr pārējās sešas komandas spēlēs ceturtdaļfinālā. Izslēgšanas kārtas cīņas tiks aizvadītas sērijā līdz trim uzvarām, kamēr finālsērijā komandas mērosies spēkiem sērijā līdz četrām uzvarām.