google/wiki40b huggingface dataset:
Fricis Birkenšteins

Dzīvesgājums

Dzimis 1888. gadā Daigones pagasta Kažociņos. Mācījās Ivanovovozņesenskas reālskolā, 1913. gadā beidza Kijevas komercinstitūtu un strādāja par skolotāju. Pirmā pasaules kara laikā 1914. gadā viņu iesauca Krievijas impērijas kara dienestā, pēc Kijevas praporščiku kara skolas beigšanas 1915. gada novembrī viņš bija 5. Zemgales, vēlāk 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulka podporučiks (1916), poručiks, štābkapteinis (1917). 1917. gada maijā kļuva par rotas komandieri, oktobrī par bataljona komandieri, Latviešu strēlnieku pulku apvienotās deputātu padomes izpildkomitejas (Iskolastrela) locekli. Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada novembrī atstāja karadienestu un strādāja par Narvas skolotāju. Pēc Sarkanās armijas iebrukuma Igaunijā un viņš atgriezās dzimtenē un 1919. gada martā Liepājā iestājās Latvijas nacionālajā armijā. Latvijas brīvības cīņu laikā bija virsnieku rotas komandiera palīgs, izmeklēšanas virsnieks un kara prokurora palīgs, tad kara tiesas loceklis. 1920. gadā paaugstināts par pulkvežleitnantu.
Pēc kara beigām viņu 1921. gadā iecēla par Latvijas kara tiesas priekšsēdētāju, bet 1924. gadā par Latvijas Kara ministru. Pēc tam 1924. gada jūlijā kļuva par kara virsprokurora palīgu, tad par kara virstiesas locekli pulkveža pakāpē (1925). No 1928. gada jūlijā bija kara virstiesas priekšsēdētājs.
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā apcietināts un deportēts uz PSRS, kur 1941. gada 5. novembrī gājis bojā Usoļlaga Surmogas nometnē Nr. 8.

Ieguldījums kara flotes attīstībā

Latvijas kara ministrija jau 1923. gada 14. jūlijā iesniedza Ministru kabinetam kara flotes attīstības programmu, kas paredzēja vairāku zemūdeņu, torpēdkuteru, sargkuģu, mīnu traleru, kā arī hidroplānu iegādi kara flotes vajadzībām.
1924. gadā, kad Saeimai bija jālemj par līdzekļu piešķiršanu programmas realizācijai, raisījās asas diskusijas. Parlamenta lielākā frakcija — sociāldemokrāti, kā arī Latvijas armijas artilērijas inspektors Eduards Kalniņš uzstāja, ka kara flotes programmai paredzētā nauda ir jāatvēl artilērijas iegādei, lai izveidotu spēcīgu krasta aizsardzību. Birkenšteinam kā Kara ministram ar aprēķiniem izdevās pierādīt, ka finansiāli sociāldemokrātu piedāvātais variants ir dauzkārt dārgāks. Tādēļ balsojumā Saeima izšķīrās par labu kara flotes attīstības programmai. Līdzekļi tika atvēlēti divu zemūdeņu, divu mīnu traleru un sešu hidroplānu iegādei.
Turcijas karogs

Turcijas Republikas karogs ir sarkans ar baltu pusmēnesi un zvaigzni. Turku valodā karogu sauc par „Mēness Zvaigzne” (turku: Ay Yıldız) vai „Tas Karogs” (turku: Al Sancak). Karogam ir sarežģīta un sena izcelsme un tas ir gandrīz identisks pēdējam Osmaņu impērijas karogam, kuru 1844. gadā ieviesa Tanzimata reformu gaitā. Tagadējā karoga proporcijas un izmēru nosaka 1936. gada Turcijas Karoga likums.
Karogā esošā krāsa atbilst „Pantone” krāsu skalā Nr. 186, jeb RGB modelī — R:227, G:10, B:23.

Karoga izcelsme

Mēness un zvaigzne kā simboli pazīstami jau kopš Šumeras un senās Ēģiptes laikiem.
Pastāv arī iespēja, ka karogam par paraugu ņemti Bizantijas simboli. Pastāv uzskats, ka pusmēness un zvaigzne astoņus gadsimtus tika lietoti kā Bizantijas galvaspilsētas (tag. Stambula) simboli, bet pēc Konstantinopoles iekarošanas, sultāns Mehmeds II Iekarotājs, pieņemot Romas imperatora titulu, saskaņā ar tradīciju, pieņēmis arī šo simbolu kā Osmaņu impērijas simbolu (Bizantijā pusmēness esot simbolizējis grieķu dievieti Artemīdu, bet zvaigzne — Jaunavu Mariju). Zvaigzne un pusmēness bija arī seno ēģiptiešu dievietes Izīdas simboli, kā arī lietoti Babilonā un Mezopotāmijā. Tomēr pirmā valsts, kas pusmēnesi lietojusi kā valsts simbolu, bija Bizantija un 330. gadā imperators Konstantīns I pusmēnesim pievienoja Jaunavas Marijas zvaigzni un šie simboli redzami vairākās grieķu pareizticīgo ikonās.
Zināms arī fakts, ka pusmēness un zvaigzne bijuši svēti simboli tjurkiem pirms islāma pieņemšanas, bet sarkanā krāsa ir apzīmējums Dienvidiem. 2004. gadā arheoloģiskajos izrakumos Biškekā atrasta 1500 gadus sena gēkturku monēta, uz kuras ap iespējamā vadoņa tēlu trijās vietās redzams pusmēness un zvaigznes simbols.
Ar karoga izcelsmi pastāv arī vairāki nostāsti, no kuriem vairums ir pretrunā ar vēsturiskiem faktiem.

Tiesību normas

Turcijas karogs pamatā ir apstiprināts ar 1936. gada 29. maija Turcijas Karoga likumu Nr. 2994. Karoga lietošanu nosaka 1937. gada 28. jūlija Turcijas Karoga noteikumi Nr. 2/7175 un 1939. gada 29. jūlija noteikumu pielikums Nr. 11604/2. Sešus mēnešus pēc publikācijas oficiālajā valdības laikrakstā stājās spēkā 1983. gada 22. septembra Turcijas Karoga likums Nr. 2893 un, saskaņā ar šā likuma 9. pantu, tika izsludināti arī karoga lietošanas noteikumi.
Transports Lietuvā

Lietuvas autoceļi

(2006):
kopumā:
21328,09 kilometri
ar cieto segumu:
12912,22 kilometri
bez cietā seguma:
8415,87 kilometri

Ūdensceļi

Lietuvā ir aptuveni 600 kilometri ar kuģošanai derīgiem ūdensceļiem.

Cauruļvadi

1992. gadā Lietuvā bija 105 kilometri ar naftas cauruļvadiem, un 760 kilometri ar dabasgāzes cauruļvadiem.
Rīgas Latviešu amatnieku palīdzības biedrības krāšanas un aizdošanas kase

Rīgas Latviešu amatnieku palīdzības biedrības krāšanas un aizdošanas kase, arī Amatnieku kase, bija  krājaizdevumu sabiedrība. Atradās Krišjāņa Barona ielā 3 (tolaik Suvorova ielā).
Piešķīra arī aizdevumus vai subsīdijas Sarkanajam Krustam, latviešu preses izdevumiem ("Dienas Lapa", "Domas" u.c.), Rīgas jaunatnes teātrim, svētku un izrāžu organizēšanai.

Vēsture

Dibināta 1883. gada 21. septembrī ar mērķi panākt Rīgas latviešu amatnieku finansiālo neatkarību. 
1908. gadā Amatnieku kase izveidoja fondu trūcīgo apdāvināto skolēnu atbalstam amatnieku skolā. 
1918. gada 17. novembra vakarā Rīgas Latviešu amatnieku biedrības krājaizdevu kases (tolaik tās vadītājs bija Gustavs Zemgals) telpās tika nodibināta Tautas padome, kura ievēlēja pirmo Latvijas Pagaidu valdību. Likvidēta pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā.
Kelvina cikls

Kelvina cikls ir reakciju sērija, kurā notiek CO₂ redukcija hloroplastu stromā.

Pētīšanas vēsture

Kelvina cikls nosaukts Melvina Kelvina vārdā, kurš to pirmais instrumentāli pierādīja un noskaidroja reakcijas, kas veido ciklu. Kelvins par šo reakciju noteikšanu 1961. gadā saņēma Nobela prēmiju.
Jurijs Zeļinskis

Biogrāfija

Šahu sācis spēlēt 13 gadu vecumā. Par meistarkandidātu kļuvis 1957. gadā, par PSRS sporta meistaru šahā — 1975. gadā. 1957. gadā armijas dienesta laikā kļuvis par Kauņas pilsētas šaha čempionāta uzvarētāju. 1969. gadā uzvarējis Rīgas pilsētas šaha čempionātā. Šajā turnīrā vēl izcīnījis 2. vietu 1970. gadā un divas reizes bijis 3. vietā (1972, 1973). No 1961. gada līdz 1988. gadam pārstāvējis Radiotehnikas komandu Latvijas komandu šaha čempionātos, kur komandas sastāvā uzvarējis divas reizes (1963, 1979), trīs reizes (1976, 1980, 1984) bijis 2. vietā, un sešas reizes (1961, 1974, 1977, 1978, 1982, 1986) ieguvis 3. vietu. Tāpat Latvijas komandu šaha čempionātos vairākas reizes izcīnījis godalgotās vietās pie sava galdiņa. 1971. gadā pārstāvējis Latvijas sporta biedrību "Daugava" PSRS komandu kausā. 1960. — 1970. gados septiņas reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos.
Bijis pazīstams arī kā korespondencšahists. Sasniedzis labus rezultātus PSRS korespondencšaha čempionātu finālos: dalīta 5.—6. vieta 10. čempionātā (1971—1972), 6. vieta 12. čempionātā (1975—1976). 1993. gadā kļuvis par Latvijas meistaru korespondencšahā.
Beidzis Rīgas Politehnisko institūtu. Pēc profesijas bijis inženieris konstruktors.
1990. gadu otrajā pusē pārcēlies uz dzīvi Izraēlā. Pārstāv Beerševas pilsētas šaha klubu.
Psihopātija

Psihopātija tradicionāli tiek definēta kā personības traucējumi. Tai raksturīga ilgstoša antisociāla uzvedība, samazināta empātija un sirdsapziņa u.c. Psihopātijas definīcija laika gaitā ir mainījusies, arī mūsdienās tiek izmantotas atšķirīgas definīcijas, kas dažkārt ir pretrunīgas un tikai daļēji pārklājas. Dažkārt tiek izdalīta arī sociopātija.
Jānis Rācenis

Dzīves gājums

Dzimis 1915. gada 10. aprīlī Rīgā, rakstnieka Jāņa Rāceņa (1881-1971) dēls. Pirms kara aktīvi darbojies ornitoloģijā, vērojis un gredzenojis putnus. Pabeidzis Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultāti. Kara gados strādājis Latvijas Dabas muzejā.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā emigrēja uz Vāciju. 1948. gadā Erlangenes Universitātē ieguva doktora grādu ar darbu ornitoloģijā. Tajā pašā gadā pārcēlies dzīvot uz Venecuēlu, kur līdz 1976. gadam strādāja par pasniedzēju Karakasas Universitātē. Pētījis Dienvidamerikas kukaiņus, kļūdams par vienu no ievērojamākajiem šī kontinenta entomologiem.
FreeBSD

Vēsture

FreeBSD izstrāde sākās 1993. gadā, tas tika izveidots uz 386BSD bāzes, 1. versija iznāca 1993. gada 1. novembrī. 2. versijā, kura iznāca 1995. gadā, parādījās FreeBSD portu sistēma, kura ļoti atvieglo citu izstrādātāju programmatūras instalēšanu. 7.X versiju sērijā iekļauts atbalsts ZFS failu sistēmai. Šobrīd jaunākā ir versija 8.0.

Datu glabāšana

GEOM ietvars piedāvā uzglabāt datus RAID masīvā (RAID-0, RAID-1 vai RAID-3), pilnu diska šifrēšanu. Kā noklusējuma failu sistēma tiek izmantota UFS2, taču lietotājs var izmantot arī ZFS failu sistēmu

Arhitektūru atbalsts

FreeBSD strādā uz šādām arhitektūrām x86, Xbox, kā arī uz DEC Alpha, UltraSPARC, IA-64, AMD64, PowerPC, NEC PC-98, ARM.
VIP Avia

Skandāli

1998. gadā plašu rezonansi izsauca aviokompānijas pakalpojumu izvēle Latvijas Valsts prezidenta Gunta Ulmaņa vajadzībām bez likumā noteiktās konkursa procedūras ievērošanas. Trauksmes cēlājs Džons Kristmass 2010. gadā apgalvoja, ka kompānija saistīta ar Parex nelikumīgām darbībām.
Buča (pilsēta)

Vēsture

Toponīms «Buča» vēstures avotos pirmoreiz minēts 1630. gadā attiecinot uz Jabluņkas ciemu Bučas upītes krastā. Mūsdienu apdzīvotā vieta aizsākās pēc 1898. gada kā ciemats pie Bučas pieturas uz Kijevas—Koveļas dzelzceļa. 20. gadsimta sākumā Buča bija vasarnīcu ciemats. 1943. gada decembrī, gatavojoties Kijevas ieņemšanai, Bučā atradās Sarkanās armijas Pirmās Ukrainas frontes ģenerāļa Nikolaja Vatutina štābs. Pilsētas tiesības piešķirtas 2007. gadā, līdz tam Buča bija Irpiņas pilsētai pakļauts pilsētciemats.
Kārsava

Vēsture

Tagadējo Kārsavas teritoriju apmēram kopš 8. gadsimta apdzīvoja latgaļi. Apkārtnē atrodas vairāki latgaļu pilskalni. 12. gadsimtā un 13. gadsimta sākumā Kārsavas teritorija ietilpa latgaļu valsts Atzeles novada Abelenes sastāvā.
Līdz 1763. gadam apdzīvotā vieta bija sādža.
Izšķirošu impulsu Kārsavas attīstībai par saimnieciski rosīgu miestu deva 1763. gadā uzceltā katoļu baznīca. Atrazdamās pie noslogota pasta ceļa starp Rēzekni un Ostrovu, vēlāk pie Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa līnijas, Kārsava izveidojās par tirdzniecības centru. Stacijā pieturēja starptautiskais ekspresvilciens Nord-Express.
1928. gada 11. februārī Kārsavai tika piešķirtas pilsētas tiesības.

Ģeogrāfija

Kārsava atrodas uz robežas starp Adzeles pacēlumu, Abrenes nolaidenumu un Zilupes līdzenumu, un Burzovas pauguraini, teritorijas reljefs ir lēzeni viļņots 96 - 112 m v.j.l., Kārsavu ietver Kārsavas gala morēnas paugurgrēdas nelielie pauguri, kuru relatīvais augstumus ir no 10  līdz 25 m. Augstākie punkti - ZR daļā Žurilovas kalns (123 m v.j.l.), DA daļā – Malnavas pacēlums (120 m v.j.l.).
Pamatieži atrodas 80 –100 m v.j.l. Tos  veido dolomīti un dolomītmerģeļi, bet  pamatiežu virsmu sedz kvartāra nogulumi - galvenokārt smilšmāli, smiltis; nogulumu vidējais biezums variē robežās no 4,8 – 10,5 m, ZA daļā tas ir 3,9 m; Kūdras nogulumi sastopami Šņitkas ielejā.
Gruntsūdens līmenis teritorijas lielākajā daļā ir 5 – 2 m no zemes virsas līmeņa. Paaugstināts gruntsūdens līmenis (2 - 1 m) ir dažviet gar upēm un virzienā uz Rītupi. Grunts nestspēja pilsētas teritorijā ir vidēji 1 – 2,5 kg /cm2.

Klimats

Nokrišņu daudzums līdz 700 mm, aptuveni 500 mm no tiem nokrīt vasarā. Vidējā gada gaisa temperatūra ~ 4,5ᵒC, vidējā gaisa temperatūra vasarā ir +17,6ᵒC, bet ziemā - -7ᵒC; siltākais mēnesis ir jūlijs, bet aukstākais – februāris. Bezsala periods ilgst 185 – 235 dienas. Ziemas periodā zeme caursalst līdz 105 cm dziļumam, bet vidēji – 59 cm.
Alfrēds fon Šlīfens

Biogrāfija

Dzimis Berlīnes prūšu virsnieka ģimenē. Divdesmit gadu vecumā, 1854. gadā, viņš iestājās Vācijas impērijas armijā. Ātri kāpjot pa militārās karjeras kāpnēm viņš nokļuva ģenerālštābā. Tur viņš piedalījās Austrijas-Prūsijas karā 1866. gadā un Francijas-Prūsijas karā no 1870. līdz 1871. gadam. 1884. gadā viņš kļuva par ģenerālštāba militārās vēstures nodaļas vadītāju.
1891. gadā viņu iecēla par visa ģenerālštāba priekšnieku. 1904. gadā viņam tika uzdots izstrādāt militāro plānu karam pret Franciju ar tās sabiedrotajiem Vācijas impērijas austrumos un Krievijas impēriju Vācijas impērijas rietumos. 1905. gadā viņš to prezentēja plašākai publikai. Turpmāk viņš nodarbojās ar tā uzlabošanu. 1906. gada 1. janvārī Šlīfens aizgāja no šī amata pēc 53 gadu ilga karadienesta.
1913. gada 4. janvārī Alfrēds fon Šlīfens nomira Berlīnē, tikai 19 mēnešus pirms Pirmā pasaules kara sākuma.
Brige

Vēsture

Ap mūsu ēras sākumu Briges vietā bija neliela apmetne. Kad ap 650. gadu Svētais Elīgijs apkārtnē sludināja kristietību, Brige jau bija viena no apkārtnes ievērojamākajām apmetnēm. 7. gadsimtā Brige kļuva par Flandrijas galveno pilsētu.
Pilsēta īpaši uzplauka sākot no 11. gadsimta, kad Brige kļuva par nozīmīgu tirdzniecības centru. Galvenā pilsētas eksporta prece bija vilna. Galvenokārt tirdzniecība notika ar Angliju un Ziemeļeiropas valstīm. Pilsētā atradās Hanzas savienības kantoris, šeit darbojās arī Dženovas un Venēcijas tirgoņi. 1309. gadā pilsētā tika atvērta birža. Ap 1475. gadu Brigē Viljams Kakstons iespieda pirmo grāmatu angļu valodā.
Ap 1500. gadu Briges osta pamazām aizsērēja un pilsēta konkurences cīņā zaudēja Antverpenei. Kad nodibinājās Nīderlande, Brige vēl vairāk zaudēja savu ostas pilsētas nozīmi. Dzejnieks Žoržs Rodenbahs (Georges Rodenbach) 19. gadsimtā pilsētu nosauca par Bruges-la-Morte (Mirušo Brigi), tomēr 20. gadsimtā līdz ar tūrisma attīstību pilsēta ieguvusi jaunu elpu un ir uzplaukusi.
Stailsa šaurums

Stailsa šaurums (angļu: Styles Strait) ir ap 30 km garš un 12 līdz 20 km plats jūras šaurums Enderbiju Zemes piekrastē Antarktīdā. Atdala Vaitailendu no Sakellari pussalas. Dešifrēts no Austrālijas antarktiskās ekspedīcijas aerofotomateriāliem 1956. gadā. Nosaukts par godu D. Stailsam (D.F. Styles), kurš vadīja ekspedīciju, kas pirmā apmeklēja šaurumu 1960. gada februārī ar kuģi Thala Dan.
Tirēnu jūra

Nosaukums

Jūras nosaukums cēlies no vārda, kādā grieķi sauca etruskus, kurus grieķi uzskatīja par līdiešu izceļotājiem un kurus vadīja teiksmainie brāļi Tarhons un Tirēns. Saskaņā ar Hērodotu, pēc vairākiem neražas un bada gadiem, daļa līdiešu atstājuši Mazāziju un pārcēlušies uz dzīvi tagadējā Toskānā. Viņi sevi nodēvējuši sava vadoņa vārdā par «tirēniem», savukārt romieši viņus dēvēja par etruskiem — vārdā, kādā šo kultūru sauc vēl tagad. Tirēnu vārdā sāka dēvēt arī jūru, pie kuras viņi dzīvoja.
Romieši Tirēnu jūru dēvēja arī Mare Inferum (Apakšējā jūra) pretstatā Adrijas jūrai — Mare Superum (Augšējā jūra).

Ģeogrāfija

Tirēnu jūra atrodas netālu no Āfrikas—Eiropas lūzuma zonas, tāpēc tās dienvidu daļā ir aktīvi vulkāni.
Jūras ūdens virsējā slāņa temperatūra vasarā 22-24,5 °C, ziemā 13-14 °C, sāļums 37,2 - 38,2 promiles.
Leonīds Dreibergs

Biogrāfija

Šahu sācis spēlēt no 12 gadu vecuma. 1928. gadā uzvarējis Rīgas šaha kluba čempionātā. Pēc tam daudz laika prasa studijas Latvijas universitātes ķīmijas fakultātē, kuru Dreibergs beidz kā ķīmijas inženieris. 1938. gadā Dreibergs sekmīgi nospēlē Latvijas šaha čempionātā un iegūst tiesības piedalīties 2. Ķemeru - Rīgas starptautiskajā turnīrā, kurā iegūst 9. vietu. 1940. gada martā Dreibergs izcīna 1. vietu Rīgas meistarības turnīrā, kļūstot par 1940. gada Rīgas meistaru, bet decembrī iegūst 5.-6. vietu Latvijas nacionālās izlases kandidātu turnīrā.
Otrā Pasaules kara laikā Dreibergs, tāpat kā daudzi citi Baltijas šahisti, piemēram, Romans Arlausks, Lūcijs Endzelīns, Miervaldis Jurševskis, Leho Laurine, Edmārs Mednis, Kārlis Ozols, Ortvins Sarapū, Povils Tautvaišs, Povils Vaitonis, Elmārs Zemgalis un citi, devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Tur no 1946. līdz 1949. gadam  Dreibergs piedalījās vairākos šaha turnīros — 1946. gadā Augsburgas turnīrā, 1947. gadā Amerikāņu zonas latviešu čempionātā un H. Matisona memoriālā Hānavā, 1949. gadā trimdas latviešu čempionātā Eslingenē, kur dalīja 1.—2. vietu ar Elmāru Zemgali. 1950.gadā pārcēlās uz dzīvi ASV, kur turpināja strādāt par ķīmijas inženieri. Šeit Dreibergs divas reizes - 1954. gadā un 1955. gadā - kļuva par Mičiganas štata čempionu. Tāpat viņš piedalījās ASV korespondencšaha līgas sacensībās un 1961. gadā dalīja pirmo vietu līgas čempionātā.
Emumegi

Emumegi ir augstākais punkts Igaunijas ziemeļu daļas Pandiveres augstienē. Emumegi augstums ir 79 m, absolūtais augstums virs jūras līmeņa ir 166,5 metri.  Atrodas Pandiveres augstienes dienvidu malā, 2 km uz ziemeļrietumiem no Emumē (Emumäe) ciema Rietumviru apriņķa Veike-Mārjas apgabalā.
Tajā atrodas koka skatu tornis. Tas uzcelts 1997. gadā pēc arhitekta Tīta Hansena projekta. Labos laikapstākļos no tā var pārredzēt apkārtni divu līdz trīsdesmit kilometru attālumā līdz pat Endlas purvājam un Alutaguses mežiem. 21,5 metrus augstajā skatu laukumiņā, kurā vienlaikus var atrasties pat līdz 20 cilvēkiem, iespējams nokļūt, pieveicot 115 pakāpienus pa vītņu kāpnēm.  No tā var ērti aplūkot Emumē ainavu rezervātu. 
Parkā atrodas arī celmu namiņš, saullēkta namiņš, sena kapsēta, kā arī laukumi telšu uzsliešanai un piknikam. Parka apmeklējums ir par maksu, to apsaimnieko un pārvalda Veike-Mārjas pašvaldība. Leģenda vēsta, ka Emumegi kalns radies, Kalevipoega zirgam izkārpot zemi no Pētlas purva.
Savu bērnību Emumē ciemā netālu no Emumegi pavadījis igauņu rakstnieks Hugo Raudseps (Viktor Paul Hugo Raudsepp, 1883-1952).
Pēteris Siecenieks

Biogrāfija

Pēteris Siecenieks piedzima 1865. gada 25. janvārī Jaunvāles pagasta "Sieceniekos". Darbojies vairāku banku padomēs, Rīgas biržas komitejā un dažādās citās organizācijās. Bija Latvijas Sarkanā Krusta valdes loceklis un centrālās savienības "Konzums" direktors rīkotājs.
Latviešu zemnieku savienības biedrs. Darbojies Tautas padomē, vēlāk ievēlēts Satversmes sapulcē. Kā Satversmes sapulces deputāts izvirzīts darbam Centrālajā vēlēšanu komisijā 1. Saeimas vēlēšanu sagatavošanai. 1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā, kurā darbojās līdz pilnvaru termiņa beigām 1925. gada novembrī.
Miris 1930. gada 18. decembrī. Apbedīts Rīgas Meža kapos.
Kapeles kapi

Kapeles kapi ir viena no Jēkabpils vecākām kapsētām. Līdz Krustpils pilsētas apvienošanai ar Jēkabpili tā saucās Krustpils kapsēta. Tā ir daļēji slēgta kapsēta, kas atrodas pilsētas labās puses Krustpils ziemeļu daļas nomalē aiz Krustpils dzelzceļa stacijas pie Zvaigžņu ielas.
Kā kapu kalniņš jau bija izveidojies pirms 1787. gada, kad toreizējais Krustpils dzimtkungs barons Korfs šeit uzcēla savas dzimtas aizgājušajiem tuviniekiem kapliču ar barokālu jumtu, kuru vainagoja metāla stienis ar lodi un krustu virs tās. Aptuveni pēc simts gadiem šajā kapsētā tika uzcelta otra kapliča kungiem, to veica Krustpils muižas pārvaldnieks Ļūļāks, jo pirmā kapliča bija pārpildīta ar Korfu dzimtas sarkofāgiem. Šajās kapličās augstdzimušo balzamētajām mūmijām nebija lemts miers, jo Pirmā Pasaules kara un nākamajos juku gados kapličas tika izdemolētas un aplaupītas. Otrreiz senākā no Korfu dzimtas kapličām tika uzlauzta pēc Otrā Pasaules kara un pa vaļējo logu varēja redzēt kaudzē samestās mūmijas. Tagad tās ir apbedītas, bet kapličas ir iekļautas vietējas nozīmes arhitektūras pieminekļos. Vairāki kapsētā redzami krusti, kas saglabājušies no 19. gadsimta, ir iekļauti mākslas pieminekļu sarakstā, taču daudzi no tiem tika nolaupīti 2010. gadā.

Ievērojamu cilvēku kapi

Mūsdienās par Krustpils pils dzimtkungu atdusas vietu liecina Nikolaja Korfa sievas baroneses Adelheides fon Korfas (*1800-†1837) kaps ar masīvu akmens krustu un kaltu metāla sētiņu, jo viņas mirstīgās atliekas tika uzreiz pēc nāves apbedītas parastā kapā.
Kapsētā dus gleznotāja Emma Baltmane ar savu vīru, kas bijis Krustpils pilsētas galva, kā arī mācītājs Alberts Tīlings (*1802-†1877), kurš 50 gadus kalpojis Krustpils luterāņu baznīcā un viņa dzīvesbiedre Šarlote Tīlinga, dzimusi Amenda (*1809- †1873), viņu abu kapi tika nopostīti 2010. gadā. 1919. gada augustā šajā kapsētā apbedīti kaujās pret lieliniekiem kritušie 4.Valmieras kājinieku pulka karavīri. Kapsētā atdusas arī Latgales artilērijas pulka pulkvedis leitnants Voldemārs Pincers (*1894- †1941), kuru Litenes nometnē noslepkavoja boļševiki.

Brāļu kapi

Kapsētā un tai blakus atrodas divi Brāļu kapi.
Kapsētas ziemeļu pusē aiz žoga atrodas Otrajā Pasaules karā kritušo vācu karavīru Brāļu kapi. Tajos atrodas arī triju aviācijas katastrofā bojā gājušo Padomju armijas lidotāju virsnieku kapi ar pieminekļiem.
Kapsētas teritorijā atrodas Pirmā Pasaules kara 4.Valmieras kājinieku pulka kritušo karavīru Brāļu kapi.
1938. gadā Kapeles kapos tiek atklāts granīta piemineklis 4.Valmieras kājinieku pulka kritušajiem brīvības cīņās, pieminekļa autors- V.Vitlands.
Sergejs Tretjakovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1892. gadā Kuldīgas matemātikas skolotāja Mihaila Tretjakova un viņa sievas Elfrīdas Melleres ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā, ko beidza 1913. gadā. No 1913. līdz 1916. gadam studēja Maskavas universitātes juridiskajā fakultātē, pievienojās eseru partijai.
Krievijas pilsoņu kara laikā no 1919. līdz 1922. gadam darbojās Vladivostokā, Čitā, Harbinā, Pekinā. 1922. gadā pārcēlās uz Maskavu, kur iesaistījās apvienības LEF (ЛЕФ, Левый фронт искусств) darbībā. Sadarbojās ar tādiem māksliniekiem kā Vsevolods Meierholds, Sergejs Eizenšteins, Els Ļisickis, Vladimirs Majakovskis, Aleksandrs Rodčenko.
Lielā terora laikā 1937. gadā arestēts un nošauts kā spiegs (pēc citām ziņām, izdarījis pašnāvību), reabilitēts 1960. gados.
Jese Puljujervi

Spēlētāja karjera

Karjeru Puljujervi sāka Somijas komandas Oulu "Kärpät" sistēmā. Profesionāļa karjeru uzbrucējs sāka 2014.—15. gada sezonā, kuras gaitā "Kärpät" rindās debitēja SM līgā. 21 spēlē Puljujervi atzīmējas ar 11 rezultativitātes punktiem un 2015.—16 gada sezonu jau pilnībā aizvadīja "Kärpät" rindās.
2016. gada NHL draftā somu uzbrucēju ar kopējo 4. numuru izvēlējās Edmontonas "Oilers", kuras sastāvā spēlēja jau nākamajā sezonā. NHL debitēja 12. oktobrī, savā pirmajā spēlē gūstot arī vārtus. Nākamajā sezonā, pēc 28 "Oilers" aizvadītām spēlēm, Puljujervi tika nosūtīts uz AHL. 2017.—18. gada sezonā uzbrucējs "Oilers" rindās aizvadīja jau 65 spēles, taču sezonas gaitā atkārtoti tika nosūtīts uz AHL.
2019. gada vasarā uzbrucējs pieprasīja "Oilers", lai tā viņu aizmaina uz citu NHL vienību. Maiņas darījumam nenotiekot, 2019. gada augustā hokejists pievienojās SM līgas vienībai Oulu "Karpat".
Priedaine (Jūrmala)

Vēsture

Apdzīvota vieta Priedaine (vācu: Kiefernhalt) šeit ir izveidojusies 19. gadsimta beigās. Jau 1911. gadā šeit bija uzceltas vairāk kā 100 mājas; apbūve lielākoties sastāvēja no privātmājām un vasarnīcām. 1935. gadā Salas pagasta Priedainei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. 1949. gada 7. aprīlī Priedaine tika iekļauta tobrīd pastāvošajā Rīgas pilsētas Jūrmalas rajonā. Padomju laikos šeit tika izveidota kūdras apstrādes rūpnīca, dzelzsbetona konstrukciju ražotne. Šai laikā arī tika uzcelta skola un vietējais kultūras nams.

Satiksme

Pirmais dzelzceļa tilts šeit tika izveidots 19. gadsimta otrā pusē, bet tika iznīcināts Pirmā pasaules kara laikā. 1922. gadā tas tika atjaunots, bet 1944. gadā tas atkal tika izpostīts. 1949. gadā tika atkal atjaunots un laikā no 1986. līdz 1988. gadam rekonstruēts. Priedaines dzelzceļa stacija tika uzcelta 1938. gadā. Tā ir būvēta funkcionālisma stilā. 
Autosatiksmes tilts starp abiem Lielupes krastiem Priedainē tika uzcelts 1962. gadā.