google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandrs Suvorovs (ģenerālgubernators)

Dzīvesgājums

Dzimis 1804. gada 13. (pēc vecā stila 1.) jūnijā Pēterburgā ģenerālleitnanta Arkādija Suvorova un viņa sievas Jeļenas Nariškinas ģimenē. Pēc tēva nāves 1811. gadā māte viņu nodeva audzināšanā Pēterburgas jezuītu pansionātā. Pēc trīs gadiem viņu pie sevis paņēma pie sevis mātes brālis Kirils Nariškins, divpadsmit gadu vecumā māte viņu nosūtīja mācīties uz Šveici. 18 gadu vecumā viņš uzsāka studijas Sorbonas universitātē Parīzē, tās turpināja Getingenes universitātē, kur 1825. gadā iestājās kurzemnieku korporācijā Curonia.     
Pēc atgriešanās Krievijā uzsāka dienestu leibgvardes kavalērijas pulkā, piedalījās krievu-persiešu karā (1826—1828), Krievu-turku karā (1828—1829) un Novembra sacelšanās apspiešanā. 1839. gadā viņu paaugstināja ģenerālmajora pakāpē. 
1847. gadā viņu iecēla par Kostromas gubernatoru, 1848. gadā par Baltijas ģenerālgubernatoru, 1861. gadā par Pēterburgas kara ģenerālgubernatoru.
Miris 1882. gada 12. februārī (31. janvārī pēc vecā stila) Pēterburgā.

Piemiņa

Baltijas ģenerālgubernatora Suvorova vārdā līdz 1917. gadam bija nosaukta tagadējā Krišjāņa Barona iela Rīgā. Baltijas ģenerālgubernatora Aleksandra Suvorova vārdā ir nosaukts Suvorova tilts Rīgā pāri Rīgas pilsētas kanālam uz Barona ielas.
Priekšžauņi

Morfoloģija

Primitīvākajiem apakšklases pārstāvjiem ktenīdijas kā arī sirds priekškambari ir pāra, bet citiem priekšžauņiem labā ktenīdija un labais sirds priekškambaris reducējas. Dažām formām reducējas pat kreisā ktenīdija, bet par elpošanas orgānu kalpo sekundārās žaunas. Dažiem primitīvākiem grupas pārstāvjiem ir labi attīstīta labā niere, bet citām formām tā reducējas vai arī pārtop par dzimumorgānu izvadkanāla daļu. Priekšžauņi parasti ir šķirtdzimuma dzīvnieki, taču šeit ir sastopamas arī hermafodītas formas. Kā raksturīgu apakšklases pazīmi var minēt krusteniskos nervu stobrus, kas plevras gangliju pāri krusteniski savieno ar viscerālo gangliju pāri. No maņu orgāniem var minēt samērā primitīvas uzbūves acis, līdzsvara orgānus — stratocistus, galvas taustekļu pāri (reizēm arī citus taustekļu piedēkļus), kā arī īpašu moluskiem raksturīgu maņu orgānu — osfrādiju (osphradium), kas atrodas mantijas dobumā un, domājams, kalpo par ožas orgānu. Kāja parasti labi attīstīta un primitīvākām formām ir masīva nedalīta orgāna veidā ar platu pamatni. Pamatā kāja kalpo rāpošanai vai atbalstam uz substrāta; dažām formām arī lai ieraktos gruntī. Dažām sugām kāja pielāgota piestiprināties pie pamatnes, un vēl dažām planktonveida formām tā tiek lietota peldēšanai. Priekšžauņiem ir samērā labi attīstīta radula (hitinizēta rīvīte barības sasmalcināšanai).

Ekoloģija

Priekšžauņi lielā pārsvarā dzīvo jūrās, taču neliela daļa ir pielāgojusies dzīvot saldūdeņos. Īpaši mitra klimata apstākļos dažas formas ir pārgājušas dzīvot uz sauszemi. Ir atsevišķas priekšžauņu sugas, kas dzīvo gan ūdenī, gan uz sauszemes. Lielākā priekšžauņu daļa pārtiek no detrīta. Citi ir pielāgojušies filtrēšanai vai plēsīgam dzīvesveidam. Daudzī priekšžauņu pārstāvji pārtiek tikai no noteikta veida medījuma — sūkļiem, zarndobumaiņiem, gliemenēm vai adatādaiņiem. Visbeidzot, starp priekšžauņiem ir arī tādi, kas dzīvo parazītisku dzīvesveidu. Turklāt starp sugām var novērot pakāpenisku pāreju no plēsējiem uz ārējiem un tad uz iekšējiem parazītiem. Daži iekšējie parazīti ir tik lielā mērā izmainījušies savā uzbūvē, ka zaudējuši anālo atveri, sirdi un virkni citu gliemežiem tipisku orgānu.
Stokholmas iela (Rīga)

Vēsture

Pirmo reizi iela ir minēta Rīgas adrešu grāmatās 1912. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā netika mainīts, izņemot laika posmu no 1915. līdz 1917. gadam, kad ielas nosaukums bija Amūras iela. 1923. gadā Stokholmas ielai pievienoja Strālzundas ielu.
Golgāta

Golgāta (vācu: Golgatha, cēlies no grieķu: Γολγοθάς, aramiešu: Gûlgaltâ — ‘galvaskauss; pakalns, kas apaļš kā galvaskauss’) saskaņā ar evaņģēlijiem ir pakalns Jeruzālemes tuvumā, vieta, kur Jēzus Kristus tika sists krustā. Bībelē Golgāta tiek tulkota kā ‘pieres vieta’. Tikusi uzskatīta par pasaules sakrālo centru.
Atrodas Jeruzalemes piepilsētas dārzu un kapeņu rajonā aiz pilsētas mūriem, kas viduslaiku ikonogrāfijā attēloti krustā sišanas ainas formā. Dažās kristiešu un ebreju tradīcijās Golgāta tiek saistīta ar Ādama galvaskausa atrašanās vietu.
Acīmredzot atradusies netālu no ceļa un kapa, kur Jēzus Kristus ticis apglabāts. Precīza Golgātas atrašanās vieta nav zināma, liela daļa pētnieku uzskata, ka tā atrodas zem mūsdienu Svētā kapa baznīcas.
Pārnestā nozīmē Golgāta nozīmē moku vietu, lielas ciešanas.
Rīgas 31. vidusskola

Vēsture

Vecmīlgrāvja skolu vēsture ir izsekojama līdz 1678. gadam, kad Zviedru Vidzemes laikā tika dibināta Daugavgrīvas draudzes skola.
1874. gadā atklāja Mangaļu pagasta skolu, 1876. gadā Mīlgrāvja muižas skolu un Mangaļu jūrskolu. 
1900. gadā Augusts Dombrovskis uzcēla privāto Zaļo skolu savas fabrikas darbinieku bērniem, bet 1908. gadā proģimnāziju. 1919. gadā Daugavgrīvas draudzes skolu pārveidoja par Mangaļu pamatskolu, 1932. gadā par Rīgas pilsētas 29. pamatskolu un 1939. gadā to nodēvēja Augusta Dombrovska vārdā. Pēc Otrā pasaules kara skolu pārdēvēja par 29. septiņgadīgo skolu.
Rīgas 31. vidusskola Skuju ielā 29 uzsāka darbu 1954. gadā, 1966. gadā to nodēvēja Viļa Lāča vārdā. Kopš 1977. gada skola atrodas Skuju ielā 11.
1992. gadā vidusskolas 1.- 4. klases pārcēlās uz ēku Vecmīlgrāvja 1. līnijā 53, 1994. gadā uz ēku Skuju ielā 14, kas kopš 1995. gada ir patstāvīga Vecmīlgrāvja sākumskola "Blāzmiņa".

Izglītības programmas

Pamatizglītības programma (31011011), Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (21015611), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (21011111).
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Fidži

Sarakstā apkopotas tās vietas Fidži, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Fidži ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts), savukārt 3 vietas Fidži ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Fidži Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1990. gada 21. novembrī.
Dīzeļlokomotīve

Dīzeļlokomotīve ir lokomotīve, kam primārais enerģijas avots ir dīzeļdzinējs. Parasti dīzeļlokomotīvēm ir elektriskais pārvads (šādas lokomotīves spēka iekārta ir dīzeļdzinējs, kurš piedzen ģeneratoru, kura saražotā strāva darbina vilces elektrodzinējus), tādējādi dīzeļlokomotīvi var uzskatīt par elektrolokomotīvi ar autonomu elektrisko spēka iekārtu. Pēc elektriskā jaudas pārvada veida dīzeļlokomotīves iedala maiņstrāvas, līdzstrāvas, kā arī maiņstrāvas-līdzstrāvas dīzeļlokomotīvēs. Mazākas jaudas manevru dīzeļlokomotīvēm mēdz būt hidrauliskais pārvads.
Dīzeļlokomotīves primārais dzinējs ir dīzeļdzinējs, kurš degvielas ķīmisko enerģiju pārveido mehāniskajā (griež kloķvārpstu). Lielākā problēma, ar kādu saskārās pirmo dīzeļlokomotīvju konstruktori bija: kā iekustināt lokomotīves dzenošos riteņpārus, jo tieši ar dīzeļdzinēju sajūgtu riteņpāru gadījumā rastos problēma ar dīzeļa palaišanu (iedarbināšanu). Lai novērstu šo problēmu, uz dīzeļlokomotīvēm tiek izmantots speciāls pārvads, kurš ļauj izmantot visu dīzeļa jaudu jebkurā kloķvārpstas rotācijas ātruma diapazonā. Lokomotīvēm izmanto elektrisko vai hidraulisko pārvadu, retāk mehānisko pārvadu.

Elektriskais pārvads

Viens no pārvadu veidiem, ar kura palīdzību tiek iekustināti lokomotīves riteņpāri, ir elektriskais pārvads. Šī pārvada primārais dzinējs ir dīzelis, kurš griež galveno ģeneratoru. Galvenais ģenerators ražo elektroenerģiju, kuru tālāk izmanto lokomotīves palīgmašīnu darbināšanai un vilces elektrodzinēju darbināšanai. Vilces elektrodzinēji caur zobratu pārvadu nodod kustību lokomotīves riteņpāriem. Elektrisko pārvadu pārsvarā izmanto uz maģistrālajām un lielas jaudas manevru dīzeļlokomotīvēm.
Pēgava

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1096. gadā. Pilsēta attīstījusies ap benediktiešu klosteri. Klosteris likvidēts 1539. gadā.

Cilvēki

Pēgavas klosterī apglabāts Polijas lielkņazs Vladislavs II Trimdinieks (Władysław II Wygnaniec, 1105-1159). Pēgavas apkaimē dzimusi Mārtiņa Lutera sieva Katarīna fon Bora (Katharina von Bora, 1499-1552).
Jānis (mitoloģija)

Jānis latviešu mitoloģijā ir dabas gadskārtējās atdzimšanas un auglības dievība, kas cieši saistīta ar ūdeni un uguni.

Cilme

Par Jāņi cilmi ir vairākas teorijas, bet nozīmīgākās no tām ir trīs. Latviešu folklorists Kārlis Straubergs Jāni uzskata par pirmskristietības dievību, kuras kults nav saistīts ar kristīgo baznīcu. Viņaprāt, Jānis ir dabas auglības personificējums un vienlaikus arī tās sargs un veicinātājs, kam varētu būt līdzīga cilme kā seno romiešu dievam Jānam. Viņam piekrita ASV latviešu filoloģe E. Lauberte, kas atsaucās uz itāļu zinātnieci R. Petaconi, kas Jāņa vārda cilmi saistīja ar sanskrita darbības vārda sakni yāna-h, kas nozīmē nepārtrauktu kustību ceļu, un pamatojumam minēja dainu „Jānis jāja visu gadu, nu atjāja šovakar.”
Zviedrijas latviešu mitologs Haralds Biezais Jāni vienādoja ar Sauli, bet Jāņu nosaukumu uzskatīja par vēlāku uzslāņojumu pirmskristietības vasaras saulgriežu svētkiem, kuru nosaukums nav saglabājies. Viņaprāt, Jāņa vārds ar Rietumeiropas kristietības tradīcijām no Jāņa Kristītāja latviešu mitoloģijā varētu būt ienācis pēc 13. gadsimta. Savukārt latviešu astronoms Jānis Klētnieks uzskata, ka Jānis ir personificēts Sīriuss, kas mēdz būt visspožākais tieši ap vasaras saulgriežiem, kad dabā novērojams straujš auglības pieaugums.
Kaldera

Kaldera (no spāņu: caldera — ‘katls’) ir liela vulkāniskas izcelsmes cirkveidīga ieplaka ar stāvām sienām un salīdzinoši līdzenu dibenu. No vulkānu krāteriem un māriem kalderas atšķiras ar izmēriem (parasti 1—100 km diametrā) un morfoloģiju. Pirmoreiz šādu terminu lietojis vācu ģeologs Leopolds fon Buhs 1815. gadā, aprakstot ceļojumu uz Kanāriju salām, kur aprakstījis Laskanjadas kalderu Tenerifes salā un Tavurjentes kalderu Palmas salā.
Aleksandrs Raguļins

Spēlētāja karjera

Hokejista karjeru Raguļins sāka 1957.—58. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Voskresenskas "Khimik". Tās sastāvā spēlēja līdz 1961.—62. gada sezonai, pēc kuras pārcēlās uz Maskavas CSKA.
Piecas reizes Raguļins iekļauts Pasaules čempionāta simboliskajā izlasē. 1997. gadā iekļauts IIHF Slavas zālē.
Beļģijas revolūcija

Beļģijas revolūcija 1830.-1831. gadā bija galvenokārt katoļu apdzīvoto dienvidu reģionu sacelšanās, kas noveda pie Nīderlandes Apvienotās Karalistes sadalīšanas un Beļģijas Karalistes izveidošanas. 1839. gadā notika Limburgas un Luksemburgas sadalīšana starp Beļģijas un Nīderlandes karalistēm.

Priekšvēsture

Pēc veiksmīgās sacelšanās 1813. gadā pret Napoleona okupāciju Nīderlandes Republika 1815. gada Vīnes kongresā saņēma Dienvidnīderlandes teritorijas un jaunizveidotās Apvienotās Nīderlandes Karalistes atzīšanu.
Nīderlandes Apvienotās Karalistes dienvidu reģionos dzīvoja galvenokārt katoļi, puse no kuriem runāja franciski. Šīs teritorijas pēc Nīderlandes Neatkarības kara bija palikušas Spānijas un vēlāk Francijas pārvaldībā. 1815. gadā konservatīvie katoļu bīskapi bija aizlieguši dienvidniekiem ieņemt valdības posteņus, tādējādi skaitliski vairākumā esošos katoļus pārvaldīja holandiešu protestanti. Šajos apgabalos veidojās neapmierinātība ar protestantisko nīderlandiešu kontroli pār valsti, karaļa Villema I despotisko varu un pieaugošajām ekonomikas problēmām, kuras tradicionālajā dienvidu saimniecībā radīja ziemeļu nīderlandiešu liberālā ekonomika.

Norise

1830. gada 25. augustā Briselē izcēlās nekārtības, kuru laikā tika izdemolēti veikali. Tajā dienā rādītās patriotiskās operas skatītāji pievienojās nemiernieku pūlim. Drīz sekoja sacelšanās arī citās pilsētās un ciemos. Dienvidnieki vēlējās lielāku administratīvo autonomiju. Villems I kārtības ieviešanai uz dienvidiem nosūtīja 8000 kareivju, kam kauju laikā no 23. līdz 26. septembrim neizdevās ieņemt Briseli. Dienvidnieki un franciski runājošie sāka dezertēt no holandiešu kontrolētās armijas. 26. septembrī Briselē tika sasaukti ģenerālštati, kas 4. oktobrī nobalsoja par atdalīšanos un neatkarību.
Situācijas atrisināšanai Villems I vērsās pie Eiropas lielvaru palīdzības. 1830. gada 20. decembrī sasauktajā Londonas konferencē Austrija, Lielbritānija, Francija, Prūsija un Krievija vienojās par neatkarīgas Beļģijas izveidošanu un atzīšanu, lai arī Francija sākotnēji vēlējās anektēt visus franciski runājošos apgabalus un Antverpenes apgabalā piedāvāja izveidot britu protektorātu.
1830. gada novembrī tika sasaukts Beļģijas Nacionālais Kongress, kas 1831. gada 7. februārī pasludināja konstitūciju, saskaņā ar kuru Beļģija kļuva par konstitucionālu monarhiju. Kongress noraidīja troņa kandidātus no holandiešu Orānas-Nasavas dinastijas, arī piedāvātie franču dinastiju pārstāvji netika pieņemti un 1831. gada 22. aprīlī tronis tika piedāvāts Lielbritānijā dzīvojošajam vācu Sakšu-Koburgu dinastijas pārstāvim, kurš 1831. gada 21. jūlijā tika kronēts par karali Leopoldu I.
1831. gada 2.-12. augustā Villems I veica vēl vienu mēģinājumu militāri iebrukt Beļģijā, taču pēc Francijas armijas ievešanas bija spiests atkāpties.

Sekas

1839. gada 19. aprīlī, parakstot Londonas līgumu, Nīderlande atzina Beļģijas neatkarību. Limburgas privince tika sadalīta Nīderlandes Limburgas un Beļģijas Limburgas daļās, bet Luksemburga tika sadalīta Beļģijas Luksemburgā un tagadējā Luksemburgas lielhercogistē, kas atradās personālūnijā ar Nīderlandes karalisti līdz 1890. gadam.
Ūdens (filma)

Sižets

Marija no baseina apmeklēšanas neatsakās, lai gan Mariju brīdina par aukstu ūdeni un viņa baseinā ir vienīgā. Tomēr, nokļūstot ūdenī, Marija ir spiesta rēķināties ar savām sajūtām.
Vladimirs Tarasenko

Spēlētāja karjera

Tarasenko savu karjeru uzsāka 2007. gadā, spēlējot Novosibirskas "Sibirj" otrajā komandā, kas tobrīd bija Krievijas Pirmās līgas dalībniece. Jau nākamajā sezonā Tarasenko nostiprinājās "Sibirj" pirmajā komandā, aizvadot 38 KHL spēles. 2010. gada NHL draftā Tarasenko ar augsto 16. numuru izvēlējās Sentluisas "Blues" vienība, taču 2010.—11. sezonā Vladimirs palika Novosibirskā.
2012. gada 13. janvārī Tarasenko tika aizmainīts uz Sanktpēterburgas SKA, tās rindās spēlējot līdz pat 2012.—13. gada NHL sezonas lokauta beigām, kad uzbrucējs pievienojās Sentluisas "Blues" rindām. Savā debijas spēlē NHL Tarasenko guva uzreiz divus vārtus. 2014.—15. un 2015.—16. gada sezonas Tarasenko noslēdza kā "Blues" rezultatīvākais spēlētājs, abas sezonas tiekot iekļauts arī NHL otrajā simboliskajā izlasē. 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu.
Krievijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010. un 2011. gada Pasaules čempionātos junioriem, 2011. gadā turnīru noslēdzot kā viens no rezultatīvākajiem spēlētājiem un izcīnot zelta medaļas. Vladimirs spēlējis arī 2009. gada Pasaules U18 čempionātā, tajā izcīnot bronzas medaļas.
Almati

Nosaukums

Nosaukums "Almati" nozīmē "bagāts ar āboliem"; iepriekšējā padomju ēras krievu valodas nosaukuma versija "Alma-Ata" ir radusies no kļūdas (burtiskā nozīmē "ābola vectēvs"). Pilsētas apkārtnē ir liela savvaļas ābeļu ģenētiskā daudzveidība. Šis reģions ir ābeļu izcelsmes vieta un savvaļas Malus sieversii, kas tie uzskatīts par tuvāko dārza ābeles radinieku, nāk no reģiona pie Almati.

Transports

Pilsētas attīstību veicināja 1930. gadā atklātais Turkestānas - Sibīrijas dzelzceļš. 2011. gada 1. decembrī Almati atklāta metro pirmā līnija 8,6 km garumā ar septiņām stacijām. Tā celtniecība bija sākta 1988. gadā.
Martins Ternbergs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Ternbergs uzsāka 2002.—03. gada sezonā, kad debitēja Zviedrijas Elitsērijas kluba HV 71 sastāvā. Jau nākamajā sezonā Martinam komandas sastāvā izdevās nostiprināties, kopā ar komandu izcīnot arī līgas čempiona titulu. 2007.—08. gada sezonā uzbrucējs bija kļuvis jau par vienu no komandas vadošajiem spēlētājiem. 2008. un 2010. gadā Ternbergs vēl divas reizes kļuva par Zviedrijas čempionu. 2010.—11. gada sezonu uzbrucējs noslēdza kā komandas rezultatīvākais spēlētājs.
2011. gada vasarā Ternbergs pievienojās KHL klubam Ņižņijnovgorodas "Torpedo", taču divus gadus vēlāk pārcēlās uz Prāgas "Lev" vienību. 2013.—14. gada sezonā kopā ar "Lev" sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan septiņās spēlēs piekāpjoties Magņitogorskas "Metallurg". Pēc "Lev" dalības atsaukšanas no KHL, pārcēlās uz Jaroslavļas "Lokomotiv" rindām.
Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis zelta medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā. Ternbergs spēlējis arī 2007., 2009. un 2011. gada Pasaules čempionātos.
Tropidophora fimbriata

Izmērs

Diametrs 8,5—22 mm, augstums arī 8,5—22 mm.

Izplatība

Plaši sastopams Maurīcijas salā; reti — Rodrigesas salā; izmiris Reinjonā.
Teksta redaktors

Teksta redaktors ir datorprogramma, kas ļauj sastādīt un aplūkot parastus teksta failus.
Tipiskas teksta redaktoru tehniskās iespējas ir teksta kopēšana, izgriešana un ielīmēšana, kā arī simbolu virkņu meklēšana un aizvietošana.
Teksta redaktors ir viena no programmām, kas parasti tiek iekļauta jebkurā operētājsistēmu distributīvā, lai būtu iespēja rediģēt konfigurācijas un citus failus.
Tekstprocesorus, piemēram, OpenOffice.org Writer, AbiWord, Microsoft Word, nepieskaita pie teksta redaktoriem, jo šajās programmās veidotie dokumenti nav parasti teksta faili un nav izmantojami ar parastiem teksta redaktoriem.
Karamana

Vēsture

No 7. gadsimtā pirms mūsu ēras Karamana ietilpst Frīģijā. No 6. gadsimtā pirms mūsu ēras Karamana ietilpst Līdijā un Persijā. 322. gadā pirms mūsu ēras Maķedonijas Aleksandra karavadonis Perdiks (Perdiccus) ieņem un noposta Larandu (Karamanas senais nosaukums). Karamana ir bijusi Izaurijas pirātu bāze. Strabons pilsētu ir pieminējis savos darbos.
Karamana ir bijusi daļa no Senās Romas un Bizantijas. 8. līdz 9. gadsimta pilsēta atrodas arābu kontrolē. 12. gadsimtā pilsētu iekaro seldžuki. 1190. gadā Frīdrihs Barbarosa ieņem pilsētu. 1256. gadā Karamanogli Mehmedbejs ieņem pilsētu un pārsauc to par Karamanu. 1275. gadā Karamana kļūst par Karamanas emirāta centru. 1468. gadā pilsētu ieņem Osmaņu impērija.
Dignājas pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Daugava, Meņķa upīte, Slīterānu upīte.

Vēsture

Mūsdienu Dignājas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Dignājas muiža (Gut Dubena, Dignāja), Menkes muiža (Gut Menkenhof).
1935. gadā Jēkabpils apriņķa Dignājas pagasta platība bija 215,6 km² un tajā dzīvoja 2956 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Bērzones, Dignājas, Drēģu un Eglones ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Dignājas ciems ietilpis Aknīstes (1949-1954) un Jēkabpils (pēc 1954. gada) rajonos. Dignājas ciemam 1954. gadā pievienoja Drēģu ciema K. Barona kolhoza teritoriju, 1956. gadā — Dunavas ciema Sudrabkalna kolhoza teritoriju, bet 1968. gadā — padomju saimniecības «Dunava» teritoriju pievienoja Dunavas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Dignājas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jēkabpils novadā.
Pilskalns: Dignājas pilskalns.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Dignāja, Dignājas skola, Kaļvāres, Meņķis, Slīterāni, Vandāni.
Parastais mārsils

Lietojums

Parastā mārsila lakstu sastāvā ir ēteriskā eļļa, kuras galvenās sastāvvielas ir timols, timola metilesteris, p-cimols, karvakrols, terpinēni, linalools, borneols. Parastā mārsila darbīgajām vielām ir antiseptiska un bronhu dziedzeru sekrēciju sekmējoša iedarbību.
Izmanto arī kā krāšņumaugu akmensdārzos un garšaugu. Svaigas vai žāvētas mārsila lapiņas liek pie gaļas, zivju un dārzeņu ēdieniem, mērcēm, salātiem, marinādēm. Pievieno gurķu, zivju un gaļas konserviem. Uzlabo pupiņu un zirņu zupu garšu, pievieno pastētēm, aukstajai gaļai.
Ziedonis Rozenbergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1943. gadā strādnieka Roberta Rozenberga ģimenē. Strādāja par metinātāju. 1962. gada 14. janvārī Z. Rozenbergu apcietināja un apsūdzēja par to, ka viņš piedalījies nacionālās pretestības grupas "Baltijas federācija" veidošanā. Citi apcietinātie grupas dalībnieki bija Gunārs Rode, Dailis Rijnieks, Jānis Rijnieks, Viktors Kalniņš, Knuts Skujenieks, Aina Zābaka, Uldis Ofkants.
Lietu Latvijas PSR Augstākā tiesa izskatīja no 1962. gada 28. novembra līdz 28. decembrim. Tiesnesis Raimonds Brīze G. Rodem un D. Rijniekam piesprieda 15 gadus, A. Zābakai — 12, U. Ofkantam un V. Kalniņam — 10 gadus, K. Skujeniekam — septiņus, Z. Rozenbergam — sešus, Jānim Rijniekam — piecus gadus ieslodzījumā. Ieslodzījumu pavadīja stingra režīma nometnē Mordovijā.
Atgriezās no lēģera 1965. gadā.
Stēfans Levēns

Biogrāfija

Dzimis Stokholmā, desmit mēnešu vecumā atstāts patversmē. Audzis audžuģimenē Vesterbotenas lēnē. Pēc 48 nedēļu metinātāju kursiem neilgu laiku studējis augstskolā Ūmeo.
Darba gaitas uzsācis 1979. gadā par metinātāju vienā no Zviedrijas aizsardzības uzņēmumiem. Pēc diviem gadiem ievēlēts par vietējās arodbiedrības pārstāvi, kam sekoja karjera arodbiedrību organizācijā. 1995. gadā iecelts par metālstrādnieku arodbiedrības ombudu, 2001. gadā ievēlēts par viceprezidentu. 2005. gadā Lēfvens tika izvēlēts par jaunizveidotās arodbiedrības IF Metall priekšsēdētāju.
2006. gadā Levēnu iebalsoja Zviedrijas Sociāldemokrātiskā Strādnieku partijas valdē, savukārt 2012. gada janvārī pēc iepriekšējā līdera aiziešanas Lēfvens kļuva par partijas jauno līderi.
Zviedrijas parlamenta vēlēšanās 2014. gada 14. septembrī sociāldemokrāti ieguva lielāko mandātu skaitu. Jaunievēlētais parlaments 2014. gada 2. oktobrī apstiprināja Levēna izveidoto (mazākuma) valdību.
Jemena

Vēsture

19. gadsimta vidū mūsdienu Jemenas teritorijas ziemeļu daļa kļuva par Osmaņu impērijas provinci. Pēc I Pasaules kara tā kļuva par neatkarīgu Jemenas karalisti un pēc teokrātijas gāšanas 1962. gadā tika pasludināta par republiku.
Jemenas dienvidu daļa no 1869. līdz 1967. gadam bija Britu impērijas pārvaldīts Adenas protektorāts. 1967. gadā Dienvidjemena ieguva neatkarību un 1970. gadā tika pasludināta par komunistisku republiku.
1990. gada 22. maijā Jemenas Tautas Demokrātiskā Republika un Jemenas Arābu Republika apvienojās, izveidojot Jemenas Republiku. Alī Abdulla Sālihs kļuva par apvienotās valsts pirmo prezidentu. 
2011. gadā Arābu pavasara iespaidā Jemenā sākās protesti pret valdošo nabadzību, bezdarbu, korupciju un prezidenta Sāliha ieceri izmainīt Jemenas konstitūciju un likvidēt prezidenta termiņa ierobežojumu, padarot viņu par prezidentu uz mūžu.  Prezidents Sālihs atkāpās un prezidenta pilnvaras tika nodotas viceprezidentam Abdrabuham Mansuram Hadi, kurš oficiāli tika ievēlēts par prezidentu 2012. gada 21. februāra vēlēšanās, kurās viņš bija vienīgais kanditāts. Pārejas procesu traucēja militārs konflikts starp šiītu nemierniekiem hutiešiem un citām nemiernieku grupām kā al-Qaeda.
2014. gada septembrī hutieši ieņēma galvaspilsētu Sanu, pārņēma savā kontrolē galvenās valdības iestādes
un pieprasīja prezidentam Hadi izveidot "vienotības valdību",  taču vēlāk atteicās piedalīties valdībā un turpināja izdarīt spiedienu uz Hadi un viņa ministriem, pat aplencot prezidenta privāto dzīvesvietu un turot viņu mājas arestā. 2015. gada janvārī hutiešiem lojāli kaujinieki uzbruka prezidenta pilij un piespieda prezidentu atkāpties. Februārī hutieši atlaida parlamentu un pasludināja Muhameda Ali al-Hūthi vadīto revolucionāro komiteju par pagaidu valdību Jemenā. Šo deklarāciju noraidīja opozīcija un ārvalstu valdības, ieskaitot ANO.
21. februārī Hadi izdevās aizbēgt no Sanas uz Adenu. Viņš nekavējoties sniedza runu televīzijā, atceļot savu atkāpšanos, nosodot apvērsumu un, aicinot atzīt sevi kā ievēlēto prezidentu. Martā Hadi paziņoja, ka Adena būs Jemenas "pagaidu galvaspilsēta". Hutieši turpināja virzīties uz dienvidiem līdz Adenai. Viss tur esošais ASV personāls tika evakuēts, un prezidents Hadi bija spiests bēgt uz Saūda Arābiju. 6. martā Saūda Arābija paziņoja par iesaistīšanos konfliktā un nodomu vadīt militāru koalīciju pret hutiešiem. Tā apgalvoja, ka hutiešus atbalsta Irāna, un sāka novietot savu karaspēku pie Jemenas robežas. Koalīcijā piedalījās Apvienotie Arābu Emirāti, Kuveita, Katara, Bahreina, Jordānija, Maroka, Sudāna, Ēģipte un Pakistāna. ASV paziņoja, ka tā palīdzēs koalīcijai ar informāciju, mērķēšanu un loģistiku.

Iedzīvotāji

2014. gadā Jemenā bija apmēram 24 miljoni iedzīvotāju. Summārais dzimstības koeficients Jemenā ir 4,45. Gandrīz visi iedzīvotāju ir musulmaņi, no viņiem 53% ir sunnīti, bet 45% šiīti.