google/wiki40b huggingface dataset:
Andrejs Seļivanovs

Biogrāfija

Pēc vidusskolas un profesionāli tehniskās skolas beigšanas strādājis komjaunatnes darbā (1987—1990). No 1990. gada līdz 1992. gadam bijis laikraksta Заря Урала ("Urālu rītausma") sociālās nodaļas vadītājs. 1990. gadā ievēlēts par Sverdlovskas apgabala Krasnoturinskas pilsētas padomes deputātu. Šajā amatā strādājis līdz 1993. gadam, kad ievēlēts par Krievijas Valsts domes deputātu. 1995. un 1999. gados ticis atkārtoti pārvēlēts par Krievijas Valsts domes deputātu. 1995. gadā beidzis Urālu valsts juridisko akadēmiju. 1994. gadā ievēlēts par Krievijas šaha federācijas viceprezidentu, bet 1997. gadā par Krievijas šaha federācijas prezidentu un FIDE viceprezidentu. Kopš 2013. gada ir Krievijas olimpiskās komitejas izpilddirektora vietnieks.
2003. gadā Maskavā uzvarējis Pasaules čempionātā šaha kompozīciju risināšanā individuālajā un komandu vērtējumā. Vēlāk vēl divas reizes uzvarējis Pasaules čempionātā šaha kompozīciju risināšanā komandu vērtējumā. 2008. gadā saņēmis starptautiskā lielmeistara nosaukumu šaha kompozīciju risināšanā. Pazīstams arī kā šaha kompozīciju sastādītājs. Autors vairāk nekā 850 šaha etīdēm un uzdevumiem. Deviņas reizes uzvarējis Pasaules čempionātā šaha kompozīciju sastādīšanā — piecas reizes individuāli un četras reizes komandas sastāvā. Saņēmis starptautiskā arbitra nosaukumu šaha kompozīcijā. Šaha žurnālu Шахматная композиция ("Šaha kompozīcija") un Уральский проблемист ("Urālu problēmists") redaktors.
Precējies, ģimenē ir trīs bērni.
Tors (mitoloģija)

Ūtgardloki

Toru ar burvestību palīdzību piekrāpa milžu karalis Ūtgardloki, Ūtgardas valdnieks. Ūtgardloki centās panākt, lai Tors, Loki un Tjalvi viņa pili nesasniegtu, taču viņiem tas izdevās, un Ūtgardloki paziņoja, ka pilī netiek ielaists neviens, kas kaut kādā veidā nav pārāks par citiem. Loki sacentās ar Logi gaļas ēšanā, taču zaudēja, tāpat arī Tjalvi, kurš sacentās skriešanā ar Hugi. Pēcāk Toram dotas trīs iespējas parādīt savu varenību — viņam trijos malkos jāizdzer Ūtgardloki dzeramais rags (Toram tas neizdodas), jāpaceļ kaķis no zemes (Tors spēj pacelt tikai vienu tā ķepu) un jāiet lauzties ar Ūtgardloki veco aukli (arī to viņam pievārēt neizdodas).
Kad Ūtgardloki viesus bija izvadījis, viņš atklāja viņu zaudējuma iemeslus — Loki bijis jāsacenšas ēšanā ar uguni, Tjalvi jāskrejas ar domu, savukārt Toram jāizdzer okeāns (viņa dzeršanas dēļ sācies bēgums), jāpaceļ pasaules čūska Jormunganda un jācīnās ar vecumu.

Alvis

Tora meita Trūde bija apsolīta Alvim ("visu zinošajam"), rūķu valdniekam. Tors nevēlējās viņu tam dot par sievu, tādēļ viņam prasīja pierādīt savu gudrību. Tors visu nakti Alvim uzdeva dažādus jautājumus, līdz pienāca rīts un Alvis, būdams melnais alfs, pārvērtās akmenī.
Gunārs Bērziņš (karikatūrists)

Biogrāfija

Gunārs Bērziņš dzimis 1927. gada 4. jūnijā Daugavpilī virsnieka ģimenē. 1944. gadā viņu iesauca Latviešu leģionā, 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā 1945. gada 2. maijā Berlīnē nokļuva Sarkanās armijas gūstā. 
No 1945. līdz 1946. gadam atradās karagūstekņu "filtrācijas nometnēs" Vācijā, Polijā un PSRS. 
Pēcāk ar ģimeni dzīvoja Sēmes pagasta "Augšstrautos".
No 1948. gada pievērsās karikatūrai un piedalījās izstādēs. Bija laikraksta "Padomju Jaunatne" humora un satīras pielikuma "Asā slota" (1948-1974) un žurnāla "Dadzis" (1957-1996) līdzstrādnieks. Publicējās arī citos periodiskajos izdevumos. No 1983. gada kļuva Mākslinieku savienības biedru. 
Miris 1999. gada 30. jūnijā Rīgā.

Mākslinieciskā darbība

Līdz šim plaši zināmi mākslinieka pēckara perioda darbi un vēlāk zīmētās karikatūras. Mazāk zināmi ir agrīnie darbi, kas tapuši 2.Pasaules kara laikā un pirmajos pēckara gados. Frontē kauju starplaikos viņš zīmēja pirmās karikatūras par karavīru dzīvi. Atrodoties ieslodzījumā karagūstekņu filtrācijas nometnēs Vācijā, Polijā un vēlāk PSRS viņš turpināja zīmēt etīdes un karikatūras attēlojot karagūstekņu dzīvi. Pieminot šo radošās darbības periodu Okupācijas muzejs 2008. gadā organizēja izstādi "Nezināmais Gunārs Bērziņš. Latviešu karavīrs padomju gūstā."
Mākslinieka populāro darbu diapazons bija plašs, tie bija kā atsevišķi sadzīves karikatūru darbi, tā arī zīmējumu cikli un masu skati par visdažādāko sabiedrības slāņu pārstāvjiem. Viņa karikatūru mīļākie varoņi bija melnais kaķis un mežakuilis, tāpēc draugu vidū mākslinieks nereti saukts par Lielo kaķu marķīzu. Darbiem raksturīgs nepretenciozs, vienkāršs tušas zīmējums, izmantojot arī to iekrāsošanu ar akvareli. Mākslinieks karikatūrās spēja saskatīt un trāpīgi atklāt dzīves negācijas, radot mērķtiecīgus un kompozicionāli izvērstus sadzīves sižetu risinājumus. Karikatūrists ir ilustrējis vairākas grāmatas, kā A. Markona "Pārprasto centību" un P.Ētera "Mičumaču", kā arī izveidojis vairāk kā 100 ekslibrus. Pēc mākslinieka nāves, 2003. gadā tika izdota grāmata "Gunārs Bērziņš. Melnā Kaķa bruņinieks".
UTC-8

UTC-8 ir identifikators laika nobīdei no UTC par -8. Šo laiku izmanto:
Vormsi

Daba

Salu klāj meži, mežainas pļavas, kadiķu pļavas, te daudz lielu laukakmeņu.
Sala kopš ledus laikmeta turpina celties — pašlaik par 3 mm gadā. Salas dienvidu daļā, ietverot garo, no grants sastāvošo Rumpo pussalu, izveidots dabas liegums, kas aizsargā galvenokārt gājputnus.

Vēsture

Lielāko vēsturiskā laika daļu Vormsi salu apdzīvoja galvenokārt zviedri (igauniski - rannarootslased - ‘krasta zviedri’), pirms otrā pasaules kara šeit dzīvoja ap 3000 zviedru. 1934. gadā salā bija 2393 zviedri un 122 igauņi. Taču kara laikā lielākā daļa Vormsi iedzīvotāju, tāpat kā pārējie Igaunijas zviedri, evakuējās uz Zviedriju, ar zvejas laivām tumsā atstājot salu.
Pašlaik salā dzīvo ap 400 cilvēku. Mūsdienās joprojām saglabājušies zviedru dotie ciemu nosaukumi: Saksbija (Saxby), Svibija (Sviby — salas galvenā osta), Sēderbija (Söderby) un citi. Zilbe "by" vietvārdu beigās zviedriski nozīmē "pilsētiņa".
Seneka Jaunākais

Dzīve

Seneka dzimis Kordovā (mūsdienu Spānijas teritorijā), viņa tēvs Marks (vai Lūcijs) Annejs Seneka jeb Seneka Vecākais bija turīgs orators. Tradicionāli tiek uzskatīts, ka Seneka bijis slimīgs bērns, kurš ticis izglītots retorikā Romā. Tur viņš iepazinies ar stoiķu filozofiju. Slimības dēļ Seneka ārstēšanās nolūkos kādu laiku esot dzīvojis Ēģiptē.
Pēc atgriešanās Seneka uzsācis veiksmīgu advokāta karjeru, taču, nonācis konfliktā ar imperatoru Kaligulu, ap 37. gadu gandrīz ticis nogalināts. Kaligula Seneku pasaudzējis tikai tāpēc, ka domājis, ka viņš tāpat ilgi nedzīvos savas sliktās veselības dēļ. 41. gadā Mesalīna, imperatora Klaudija sieva, panāca laulības pārkāpšanā ar Kaligulas māsu Jūliju Livillu apsūdzētā Senekas izraidīšanu uz Korsiku.
49. gadā Klaudija jaunā sieva Agripīna uzaicināja Seneku atgriezties Romā, lai audzinātu tās dēlu Lūciju Domītiju, kurš 54. gadā kļuva par imperatoru Nēronu.
Pirmos valdīšanas gadus Nērons esot pakļāvies Senekas un Seksta Afranija Burra padomiem, taču tad Seneka un Burrs zaudējusi savu ietekmi, un Nērons kļuva par tirānisku valdnieku.
65. gadā Seneka tika apsūdzēts dalībā Pizona sazvērestībā ar mērķi nogalināt Nēronu. Nērons bez tiesas sprieduma pavēlēja Senekam izdarīt pašnāvību. Seneka šai pavēlei pakļāvās.

Darbi

Seneka rakstījis filozofiskus darbus (esejas, vēstules, īpaši jāmin "Vēstules Lucīlijam par ētiku"), traģēdijas, viņam pieder arī viens satīrisks darbs un viens meteoroloģiska rakstura darbs. Seneka uzskatāms par vienu no nozīmīgākajiem stoicisma filozofijas pārstāvjiem.
Senekas traģēdijas lielā mērā balstītas sengrieķu dramaturģijas tradīcijās, īpaši liela ir Eiripīda ietekme. Nozīmīga ir arī romiešu autoru - Vergīlija un Ovīdija - ietekme. Plaši pazīstams Senekas darbs traģēdija "Mēdeja".
Senekas traģēdijas lielā mērā ietekmēja renesanses laikmeta Eiropas dramaturģiju (Elizabetes laikmeta teātri Lielbritānijā, franču klasicisma dramaturģiju u.c.).
Riks Vito

Sadarbība ar Fleetwood Mac

1987. gadā Lindsijs Bekingems pameta Fleetwood Mac, pirms grupa bija sākusi Tango In The Night koncertturneju. Fleetwood Mac bundzinieks Miks Flītvuds aicināja grupā iestāties ģitāristu Biliju Burneti, bet tas atteicās piedalīties, izņemot, ja viņa kolēģis Riks Vito tiks pieaicināts kā galvenais ģitārists. Flītvuds pieņēma Bilija ieteikumu, un abi mākslinieki 1987. gada septembrī sāka darbību grupā. Vito aizgāja no Fleetwood Mac 1991. gadā, lai pievērstos savai solo karjerai. Neskatoties uz aiziešanu no grupas, Riks Vito pievienojās bijušajiem grupas biedriem 1993. gada janvārī, lai spēlētu Super Bowl XXVII sporta sacensību pirmsspēles koncertā. Ģitārists turpina sadarbību ar Miku Flītvudu, darbojoties grupā Mick Fleetwood Blues Band.
Marks Andrē Flerī

Spēlētāja karjera

Savu spēlētāja karjeru Flerī uzsāka 2000. gadā, kad pievienojas QMJHL līgas klubam Keipbretonas "Screaming Eagles". Tajā viņš spēlēja līdz pat 2002.—03. gada sezonas beigām. 2003. gada NHL draftā viņu ar kopējo 1. numuru izvēlējas Pitsburgas "Penguins", kuras rindās viņš aizvadīja 21 spēli jau nākamajā, 2003.—04. gada sezonā. Tajā pašā sezonā viņš aizvadīja arī vairākas spēles "Screaming Eagles" un Skrentonas "Penguins" rindās. Skrentonas vienībā Flerī aizvadīja arī visu 2004.—05. gada sezonu, jo NHL bija lokauts.
Jau 2005.—06. gada sezonā Flerī bija nostiprinājies kā komandas pamatvārtsargs. 2008.—09. gada sezonā Pitsburgas "Penguins", ar Marku Andrē sastāvā, izcīnīja Stenlija kausu. Spēlējis 2010.—11. gada sezonas NHL Visu Zvaigžņu spēlē. 2016. un 2017. gadā kopā ar "Penguins" izcīnīja vēl divus Stenlija kausa titulus. 2017. gada jūnijā līgas paplašināšanās draftā viņu izvēlējās Vegasas "Golden Knights". Kopā ar "Golden Knights" sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā gan ar 1—4 piekāpjoties Vašingtonas "Capitals".
Kanādas izlases rindās spēlējis 2010. gada olimpiskajās spēlēs, tajās izcīnot zelta medaļas, kā arī 2003. un 2004. gada Pasaules čempionātos junioriem, abos turnīros izcīnot sudraba medaļas.
Rotera rags

Rotera rags (angļu: Rothera Point) ir klinšains zemesrags Adelaidas salas dienvidaustrumu piekrastē pie ieejas Raidera līcī. Ragu pirmā nokartēja franču antarktiskā ekspedīcija Žana Batista Šarko vadībā 1908.—1910. gados, uzmērīja britu ekspedīcija no Horsšūailendas stacijas 1957.—1958. gadā. Nosaukta par godu Horsšūailendas un Detaijailendas staciju ģeodēzistam Džonam Roteram (John Michael Rothera). 1975. gadā zemesragā ierīkota Roteras polārstacija.
Hauards Stauntons

Biogrāfija

Par Stauntona agrīno dzīves posmu ir visai pretrunīgas ziņas. Iespējams, ka viņš ir bijis kāda aristokrāta dēls, tomēr nav guvis labu izglītību. Pēc tēva nāves mantojis prāvu summu, kuru drīzumā notērējis. Šahu iemācījies spēlēt 1830. gadā. 1836. gadā ieradies Londonā, bet 1838. gadā kļuvis par Vestminsteras šaha kluba biedru, vēlāk arī par kluba sekretāru. Klubā darbojies līdz sava mūža beigām, daudz laika veltot šaha popularizācijai un dažādu pasākumu organizācijai. 1849. gadā apprecējies ar atraitni, kurai no iepriekšējām laulībām ir bijuši astoņi bērni.
No 1836. līdz 1840. gadam kļuvis par Anglijas spēcīgāko šahistu, dažādos mačos uzvarot savus pretiniekus. 1841. gadā nodibinājis žurnālu "The Chess Player's Chronicle", kuram bijis redaktors līdz pat 1854. gadam. 1843. gadā nospēlējis Parīzē divus mačus ar tā laika Francijas spēcīgāko šahistu Sentamānu. Pirmajā Stauntons zaudējis ar 2½:3½ (+2, -3, =1), tomēr revanša mačā spējis gūt pārliecinošu uzvaru ar 13:8 (+11, -6, =4). Pēc šīs uzvaras Stauntons ticis uzskatīts par sava laika spēcīgāko šahistu. No 1845. gada līdz savai nāvei rediģējis šaha nodaļu Londonas laikrakstā "Illustrated London News". 1849. gadā kopā ar Natānielu Kuku izveidojis šaha figūru dizainu, kurš joprojām tiek lietots mūsdienu šaha turnīros.
1851. gadā Londonā organizējis pirmo starptautisko šaha turnīru, kas norisinājies pēc izslēgšanas sistēmas. Turnīrs Stauntonam bijis neveiksmīgs, jo tā pusfinālā viņš zaudēja Vācijas šahistam Ādolfam Andersenam ar 1:4, līdz ar to arī pazaudējot savu neoficiālu Pasaules čempiona nosaukumu.
1858. gadā izvairījies no mača ar spēcīgāko amerikāņu šahistu Polu Morfiju, jo tajā laikā bija aizrāvies ar Viljama Šekspīra daiļrades izpēti. Izdevis arī šaham veltītas grāmatas, no kurām pazīstamākā ir 1847. gadā publicētā "Chess-Player's Handbook" ("Šahista rokasgrāmata").
Atstājis lielu iespaidu uz atklātņu teoriju, īpaši uz slēgto atklātņu teoriju. Stauntona vārdā ir nosaukts gambīts holandiešu aizsardzībā: 1. d4 f5 2. e4. Tāpat viņa iemīļotais sākuma gājiens 1. c4 ir ieguvis nosaukumu - Angļu atklātne.
1951. gadā Londonā tika organizēts pirmais Stauntona piemiņas turnīrs par godu 1851. gada turnīra simtgadei, kurā uzvarēja Svetozars Gligoričs. Kopš 2003. gada šis turnīrs ir kļuvis regulārs.
Čennai

Vēsture

Čennai apkārtni no I gadsimta pārvaldīja dažādas Dienvidindijas valstis — Pallava, Kola, Pandja. Mailapora (Mylapore, tagad Čennai daļa) bija galvenā Pallavas valsts osta.
1522. gadā ieradās portugāļi, ierīkojot ostu un nosauca to par Santomē (São Tomé) — Svētā Toma vārdā, kurš, kā leģenda vēsta, šeit sludināja starp 52. un 70. gadu. Vēlāk reģions nokļuva nīderlandiešu rokās, kuri 1612. gadā apmetās uz ziemeļiem no mūsdienu Čennai.
1639. gada 22. augustā vietējais valdnieks atļāva Britu Austrumindijas kompānijai ierīkot apmetni, gadu vēlāk briti šeit uzcēla fortu. 1746. gadā pilsētu ieņēma franči, tomēr pēc miera līguma 1749. gadā tā tika atdota britiem. 18. gadsimta beigās briti bija pakļāvuši Madrasas apkārtējās teritorijas.
Britu valdīšanas gados Madrasa izauga par lielu metropoli. Pirmā pasaules kara laikā Madrasa bija vienīgā britu Indijas pilsēta, kurai uzbruka ienaidnieks — vācu vieglais kreiseris SMS Emden bombardēja pilsētas naftas bāzi.
Pēc neatkarības nodibināšanās 1947. gadā Madrasa kļuva par Madrasas štata (kopš 1969. gada — Tamilnādas) galvaspilsētu. 1996. gadā pilsēta tika pārsaukta no Madrasas par Čennai. Pilsēta un tās piekraste cieta 2004. gada cunami izraisītajos postījumos.
Stīvs Mārtins

Dzīves sākums

S. Mārtins dzimis Vako, Teksasā, Marijas Lī Martinas un Glena Vernona Martina dēls.
S. Mārtina pirmais darbs bija Disnejlendā (1955-1958) pārdot bukletus brīvdienās, un pilnu slodzi strādājis Vasaras brīvlaikā. Brīvo laiku Mārtins pavadījis Disnejlendas "Merlina burvju veikalā", kur viņš skatījās uz burvju māksliniekiem, kuri izpilīja dažādus trikus, un vēlāk iemācījās tos veikt pats. 1960. gadā Mārtins sāka strādāt par burvju mākslinieku, kur viņš rādīja dažādus trikus, žonglēja, spēlēja bandžo un veidoja balonu dzīvniekus.
Divpadsmit ciltis

Divpadsmit ciltis, Bībelē aprakstītās seno izraēļu ciltis, kas bija patriarha Jēkaba (ko sauca arī par Izraēlu) dēlu pēcnācēji. Pēc aiziešanas no Ēģiptes verdzības, Mozus un pēc tam Jozua katrai ciltij piešķira zemi iekarotajā Apsolītajā zemē. Seno izraēļu dalīšana ciltīs faktiski izzūd līdz ar desmit ziemeļu cilšu veidotās Izraēlas karalistes un divu dienvidu cilšu veidotās Jūdejas karalistes iznīcināšanu un lielas iedzīvotāju daļas izsūtīšanu trimdā.

Izcelsme

Patriarham Jēkabam bija divpadsmit dēli un daudzas meitas. Viņa dēlus sauca Rūbens, Simeons, Levijs, Jūda, Isašars, Zebulons, Jāzeps, Benjamins, Dans, Naftalijs, Gads un Ašers. Kad Jozefam bija 17 gadi, viņa brāļi viņu pārdeva verdzībā, un laika gaitā Jozefs kļuva par Ēģiptes pārvaldītāju. Pēc aptuveni divdesmit gadiem Jozefs aicināja savu tēvu un brāļus ar visām ģimenēm pārcelties no bada plosītās Kanaānas uz Ēģipti.
Laika gaitā Izraēla bērnu skaits ievērojami pieauga, taču viņi saglabāja spēcīgas savstarpējās saites ar citiem sava senča pēcnācējiem, un tādējādi izveidojās divpadsmit ģimeņu grupas, kas tiek sauktas par ciltīm. Jozefa dēlus Efraimu un Menassi Jēkabs adoptēja, un tādējādi faktiski bija trīspadsmit ciltis, no kurām divpadsmit saņēma zemi, bet trīspadsmitā - Levija cilts, zemi nesaņēma, un kalpoja kā Dieva priesteri, levīti.

Cilšu konfederācija

Līdz pat vienotas Izraēlas karalistes izveidošanai ciltīm nebija vienota valdnieka, bet tās veidoja vaļīgu konfederāciju. Kā rakstīts Soģu grāmatā, konfliktu un kara laikā tās izvēlējās kopēju, īslaicīgu vadoni jeb soģi, kas izšķīra cilšu strīdus bet galvenokārt cīnijās pret kanāaniešiem un filistiešiem. Pēdējais no soģiem, Samuēls, pēc cilšu vecāko lūguma izvēlējās pirmo Izraēlas karali, Saulu no Benjamina cilts.
Marks Štreits

Spēlētāja karjera

Savu profesionāļa karjeru sāka 18 gadu vecumā nacionālajā čempionātā Fribourg-Gottéron klubā 1995.—1996. gada sezonā. 2004. gada NHL draftā viņu izraudzījās Monreālas "Canadiens" ar kopējo 262. kārtas numuru, kad Štreitam bija jau 26 gadi.
2011. gada septembrī Štreits kļuva par Ņujorkas "Islanders" kapteini.
2013. gada vasarā noslēdza četru gadu līgumu ar Filadelfijas "Flyers". 2017. gada 1. martā vispirms tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning", taču pāris stundas vēlāk tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins". Kopā ar "Penguins" sezonas izskaņā Štreits izcīnīja Stenlija kausu.
Kopā ar Šveices izlasi ir cīnījies visos Pasaules čempionātos kopš 1998. gada, vēl spēlēja 2006 un 2010. gada Olimpiskajās spēlēs.
Arturs Ozols (inženieris)

Dzīvesgājums

Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā, strādāja par kuģu mehāniķi. Pirmajā pasaules karā bija virsnieks Krievijas impērijas Melnās jūras kara flotē Sevastopolē. Latvijas brīvības cīņu laikā A. Ozols kopā ar saviem brāļiem Marku un Oskaru Ozoliem dienēja Atsevišķajā studentu rotā. Pēc viņa ierosmes Latvijas Pagaidu valdība 1919. gada 10. janvārī mobilizēja Liepājas ostā noenkuroto kuģi "Saratov" kara vajadzībām un tā mastā pacēla Latvijas Republikas sarkanbaltsarkano karogu. Kuģi apsargāja Studentu rotas karavīri. Pēc 16. aprīļa puča uz "Saratov" paglābās Ulmaņa vadītā Latvijas pagaidu valdība un kuģi pārvietoja uz iekšējo reidu.
1924.—1925. gadā piedalījies ledlauža "Krišjānis Valdemārs" būvē Skotijā. No 1927. gada līdz 1939. gadam bijis Jūrniecības departamenta direktors. 1939.—1940. gadā akciju sabiedrības "Latvijas Bērzs" direktors.
Vācu okupācijas laikā bijis sērkociņu fabrikas "Vulkāns" direktors. Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Zviedriju.
Frīdrihs Vilhelms I Hoencollerns

Dzīvesgājums

Dzimis Berlīnē, pirmā Prūsijas karaļa Frīdriha I ģimenē. Savas vadīšanas laikā veica reformas valsts pārvaldē, aizstādams obligāto muižniecības karadienestu ar nodokli un optimizēdams, dažkārt visai drastiski, valsts pārvaldes izdevumus. Veicināja Austrumprūsijas kolonizēšanu, lai likvidētu mēra epidēmijas sekas. Kaut arī Prūsijas armijai viņš līdzekļus netaupīja, ārpolitiski ieturēja visumā miermīlīgu politiku. Tikai 1713. gadā, kad krievi nodeva prūšiem zviedriem atņemto Štetīnas cietoksni, Frīdrihs Vilhelms I iesaistījās Lielajā Ziemeļu karā.
Lai arī ārpolitiski miermīlīgs, ģimenē Frīdrihs Vilhelms I bija visai despotisks. Sevišķi stingri viņš audzināja savu vecāko dēlu Frīdrihu (nākamo Prūsijas karali Frīdrihu Lielo) jau no mazotnes audzinādams to militāristiskā garā. Kad 18 gadu vecumā Frīdrihs neveiksmīgi mēģināja kopā ar savu draugu Hansu fon Kati aizbēgt uz Angliju, Frīdrihs Vilhelms I lika fon Kati sodīt ar nāvi, bet Frīdriham noskatīties nāvessoda izpildē.
Bija precējies ar Liebritānijas un Īrijas karaļa Džordža I meitu Sofiju Doroteju fon Hanoveri, no kuras piedzima 4 dēli un 6 meitas.
Latvju mazā enciklopēdija

Vēsture

Latvju mazo enciklopēdiju apgāds "Grāmatu draugs" nolēma izdot līdztekus daudz plašākajai Anša Gulbja apgādā kopš 1927. gada izdotajai vispārīgajai Latviešu konversācijas vārdnīcai, kas līdz 1932. gadam bija sasniegusi septiņu sējumu apjomu. Enciklopēdiju pakāpeniski izdeva atsevišķās burtnīcās, ko beigās iesēja divās grāmatās 3230 lappušu apjomā.
Ar līdzīgu nosaukumu pēc Otrā pasaules kara 1950. — 1956. gadā apgāds "Trīs zvaigznes" Stokholmā izdeva trīs sējumu "Latvju enciklopēdiju" Arveda Švābes redakcijā, bet apgādā "Zinātne" Latvijas PSR 1967. — 1970. gadā tika izdota "Latvijas PSR mazā enciklopēdija" (galvenais redaktors Vilis Samsons).
Līksnas baznīca

Vēsture

Līksnas muižas kapelu, kas atradās muižas pagalmā, 1748. gadā cēla muižas īpašnieki Līdinghauzeni-Volfi (Lüdinghausen-Wolff).
Līksnas pirmā katoļu baznīca par grāfa Plātera-Zīberga līdzekļiem tika uzcelta 1798. gadā. Tā bija ķieģeļu mūra baznīca, ko 1819. gadā bīskaps Valerijans Kamionka konsekrēja Svētās Ģimenes godam.
Pašreizējā mūra baznīca tika celta laika periodā no 1909. līdz 1913. gadam prāvesta, vēlāk Rīgas arhibīskapa Antonija Springoviča vadībā par draudzes locekļu un muižkunga līdzekļiem. Pēc baznīcas uzcelšanas veco dievnamu nojauca un no iegūtajiem būvmateriāliem uzcēla lielu divstāvu pastorāta namu. beidzoties Pirmajam Pasaules karam, 1920. gados baznīcā tika veikts remonts. Dievnams ir konsekrēts 1913. gadā Vissvētās Jēzus Sirds godam.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Jānis Smirnovs. Līksnas draudze sāka veidoties jau 17. gadsimtā, kad Līksnā darbojās jezuīti, kuru darbību Līksnā Polijas karalis Vladislavs IV apstiprināja uz mūžīgiem laikiem. 1783. gadā, nodibinoties Mogiļevas arhidiecēzei, Līksnā nodibināja Lejas Daugavpils dekanāta administratīvo centru, tāpēc 1789. gadā jezuīti savu darbību izbeidza, bet draudzi savā aprūpē pārņēma laicīgie priesteri. Draudzei ir septiņas kapsētas — Vaikulānu kapsēta, Mīsteļu kapsēta, Motivānu kapsēta, Mukānu kapi, Kokinišku kapi, Patmaļu kapi, Ratnīku kapi.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Jaungads, Svētā Jāzepa diena, Māras zemes ķēniņienes diena, Vissvētākās Jēzus Sirds svētki (40 stundas), Skapulāra svētdiena, Porciunkula, Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki, Svētā Bērtuļa diena, Rožukroņa svētki, Vissvētākās Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas svētki.

Tehniska informācija

Līksnas baznīca ir neogotikas stila mūra trīsnavu celtne ar trijiem torņiem — diviem simetriskiem abpus ieejai un vienu nelielu virs presbitērija, skārda jumtu un flīžu grīdu. Torņos ir iekārti trīs zvani, no kuriem lielākais ir 609 kilogramus smags. Tā ir 30 metrus gara un 17 metrus plata. Apkārt baznīcai ir dārzs, ko iekļauj sarkanu ķieģeļu mūra žogs.

Interjers

Baznīcā ir trīs ozolkoka gotikas stila altāri. Galvenajā altārī ir Jēzus Sirds statuja ar Svēto gleznām sānos. Labais ir Svētā Jāzepa altāris, kurā ir arī Svētā Antona glezna, kreisais ir Svētā Franciska altāris. Presbitērija sānos ir Svētā Antona un Svētās Terēzijas ģipša skulptūras. Dievnama labajos sānos ir Lurdas Dievmātes kapela. Dievnamā ir aplūkojams arī ozolkoka ambons un krustaceļa gleznas ģipša rāmjos.