google/wiki40b huggingface dataset:
PSRS Augstākā Padome

PSRS Augstākā Padome bija PSRS parlaments, kam formāli piederēja augstākā likumdošanas vara. Tam bija tiesības veikt izmaiņas valsts konstitūcijā, ievēlēt Prezidiju (kura priekšsēdētājs bija formālais PSRS valsts galva), apstiprināt PSRS Ministru Padomi un iecelt ģenerālprokuroru. Vienpartijas komunistiskajā diktatūrā, Augstākā Padome bija pilnībā padota PSKP Politbirojam un bez iebildumiem apstiprināja visus tā lēmumus.

Darbība

Augstākā Padome aizvietoja iepriekš pastāvējušo PSRS Padomju kongresu un PSRS Centrālo izpildkomiteju. Vēlēšanās vēlētājiem piedāvāja kandidātus no vienīgā komunistu un bezpartejisko saraksta. 
Augstākā Padome uz pirmo sēdi sanāca 1938. gada 12. janvārī pēc 1936. gada "Staļina konstitūcijas" pieņemšanas un beidza pastāvēt 1989. gadā, Gorbačova konstitucionālo izmaiņu laikā, pārveidojoties par Tautas deputātu kongresu, kas turpināja darbu līdz PSRS sabrukumam. 1991. gada 26. decembrī tās augstākā palāta — Republiku Padome pieņēma deklarāciju, kas oficiāli pārtrauca PSRS pastāvēšanu.
Parlamentam bija divas palātas — Tautību padome un Savienības padome, kurās deputātus sākotnēji ievēlēja uz četriem gadiem, bet pēc 1977. gada "Brežņeva konstitūcijas" pieņemšanas, jau uz pieciem. Savienības padomē ievēlēja vienu deputātu no katriem 300 000 iedzīvotāju. Tautību padomē ievēlēja 32 deputātus no katras padomju republikas, 11 deputātus no katras autonomās republikas, 5 no katra autonomā apgabala un 1 no katra autonomā apvidus, neatkarīgi no iedzīvotāju skaita. Kopējais deputātu skats bija ap 1500. 
Augstākās Padomes nenozīmīgumu padomju sistēmā demonstrēja tas, ka tās deputāti parasti tikās tikai divreiz gadā, lai divu dienu ilgās sapulcēs apstiprinātu visus iesniegtos priekšlikumus.

Prezidija priekšsēdētāji

Mihails Kaļiņins (1938—1946), Nikolajs Šverņiks (1946—1953), Kliments Vorošilovs (1953—1960), Leonīds Brežņevs (1960—1964), Anastass Mikojans (1964—1965), Nikolajs Podgornijs (1965—1977), Leonīds Brežņevs (1977—1982), Jurijs Andropovs (1982—1984), Konstantīns Čerņenko (1984—1985), Andrejs Gromiko (1985—1988), Mihails Gorbačovs (1988—1989).

Augstākās Padomes sasaukumi

1. sasaukums (1938—1946), 2. sasaukums (1946—1950), 3. sasaukums (1950—1954), 4. sasaukums (1954—1958), 5. sasaukums (1958—1962), 6. sasaukums (1962—1966), 7. sasaukums (1966—1970), 8. sasaukums (1970—1974), 9. sasaukums (1974—1979), 10. sasaukums (1979—1984), 11. sasaukums (1984—1989).
Vills Čempions

Dzīves sākumposms

Vills Čempions ir dzimis Sauthemptonā, Anglijā. Viņa tēvs bija arheoloģijas profesors vietējā universitātē. Jaunībā viņš iespaidojās no īru folkmūzikas. Viņš uzauga spēlējot ģitāru, bet viņš mācēja spēlēt arī basģitāru, klavieres. Pirms pievienošanās Coldpaly, viņš spēlēja grupā Fat Hamster. Čempions pievienojās grupai pats pēdējais no visiem tās dalībniekiem. Viņš bija vispusēji talantīgs, taču nemācēja spēlēt bungas. To gan viņš ļoti ātri iemācījās.

Blakus projekti

2004. gadā Čempions kopā ar Gaju Berimenu no Coldplay un kā viesmāksliniekam palīdzot a-ha taustiņinstrumentālistam Magnem Furuholmenam, ierakstīja albumu Past Perfect Future Tense.

Privātā dzīve

Vills bija pirmais Coldplay dalībnieks, kas apprecējās. Viņš apprecēja Marianu Darku. Kāzas notika 2003. gadā. Viņu pirmais bērns, meitene Eva nāca pasaulē 2006. gada 28. aprīlī. 2008. gada 7. maijā pasaulē nāca dvīņi Džuno un Rekss.
Produktivitāte

Produktivitāte jeb ražīgums, ekonomikā ir jēdziens, kas raksturo attiecību starp saražoto produktu (sniegto pakalpojumu) un resursiem, kuri šim mērķim izmantoti. Šo jēdzienu pielieto gan makroekonomikā, gan arī mikroekonomikā.
Makroekonomikā produktivitāti parasti saista ar nācijas vai valsts ekonomisko izaugsmi konkrētā laika posmā, piemēram gadā. To mēra ar iekšzemes kopprodukta, nacionālā ienākuma vai citu makroekonomisko rādītāju dotā laika posmā. Izvietojot attiecīgo rādītāju datus skaitļu (dinamiskajā) rindā un analizējot šo rādītāju izmaiņas atsevišķos laika posmos, var spriest par ekonomiskās attīstības tendencēm.
Ekonomiskajā teorijā tiek izmantoti dažādi matemātiskie modeļi, ar kuru palīdzību ekonomikas attīstības tendences tiek analizētas. Viena no izplatītākajām ir ražošanas funkcija . Ar tās palīdzību pēta ekonomikas attīstības mehānismu. Vienkāršākajā variantā - viena faktora modelī - ekonomiskās attīstības mehānisms tiek atspoguļots ar resursu un produktu attiecību. Šajā modelī produktivitāti aprēķina pēc formulas:
Produktivitāte = produkta apjoms (daudzums)/resursa apjoms (daudzums)
Produkta apjoms šajā formulā atkarīgs gan no resursa apjoma, gan arī no tā kvalitātes. Jo kvalitatīvāki izmantojamie resursi, jo kvalitatīvāku produkciju iespējams no tiem saražot. Tas pats attiecas arī uz sniegtajiem pakalpojumiem. Lai atspoguļotu abus šos aspektus produktivitātē, formulu var pārveidot šādā izskatā:
Produktivitāte = produkta apjoms (daudzums) un kvalitāte/resursa apjoms (daudzums) un kvalitāte
Ekonomisko procesu modelēšanas praksē parasti izmanto vairāku faktoru modeļus. Viens no vēsturiski pirmajiem bija Koba-Daglasa ražošanas funkcija - divu faktoru modelis - kur kā ražošanas faktori, jeb resursi, pieņemti darbs un kapitāls. Šo abu faktoru spēja veicināt ekonomisko izaugsmi raksturo produktivitāti makroekonomiskā līmenī.
Ražošanas funkcija, vai uz tās bāzes atvasināti citi matemātiskie modeļi, tiek plaši pielietota arī mikroekonomikā. Piemēram, uzņēmuma līmenī dažādi resursi, darbs (cilvēkresursi), kapitāls (zeme, ēkas, būves, iekārtas, apgrozāmie līdzekļi), enerģija u.c., ar tās vai citas tehnoloģijas palīdzību, ražošanas procesā tiek kombinēti, gala rezultātā iegūstot vienu vai vairākus produktus, kuri tiek realizēti tirgū par noteiktu cenu. Produktivitāte šajā gadījumā var tikt mērīta, salīdzinot uzņēma ražošanas izmaksas ar ieņēmumiem. Viens no praksē izplatītākajiem veidiem, kā aptuveni novērtēt kāda konkrēta uzņēmuma produktivitāti ir salīdzināt attiecīgās pozicijas tā peļņas un zaudējumu aprēķinā pēc formulas:
Produktivitāte = neto apgrozījums/pārdotās produkcijas ražošanas izmaksas
Uzņēmumu peļņas un zaudējumu aprēķinā iekļautās pozicijas tiek izmantotas arī citu efektivitātes rādītāju analīzē.
Valgas ģimnāzija

Valgas ģimnāzija (igauņu: Valga Gümnaasium) ir ģimnāzija, kas atrodas J. Kuperjanova ielā 10  Valgā.

Vēsture

Līdz Pirmajam pasaules karam Valkā darbojās proģimnāzija.
Tagadējā Valgas ģimnāzija atrodas Rīgas mācību apgabala arhitekta Alekseja Kīzelbaša 1915. gadā projektētajā Valkas reālskolas ēkā. Latvijas SPR valdība 1919. gada 11. janvārī izveidoja Valgas igauņu ģimnāziju (igauņu: Valga Eesti Gümnaasium), ko pēc Paju kaujas un igauņu karaspēka ienākšanas pilsētā 1919. gada 25. februārī sadalīja Valgas meiteņu ģimnāzijā un Valgas zēnu ģimnāzijā. Sākotnēji abas vidusskolas strādāja vienā ēkā Vabaduse ielā, bet dažādos stāvos.
1932. gadā abas ģimnāzijas tika apvienotas kopīgā Valgas ģimnāzijā, kuras ēku sāka dēvēt par Valgas Balto namu. Tai bija humanitārā, reālā un komerciālā nodaļas. 
Otrā pasaules kara laikā pēc Igaunijas okupācijas ģimnāziju pārdēvēja par Valgas vidusskolu, vācu okupācijas laikā tajā atradās kara hospitālis.
1946. gadā skolu pārdēvēja par Valgas 1. vidusskolu. 
1977. gadā uzcēla jaunu skolas ēku, pēc Igaunijas neatkarības atgūšanas 1994. gadā Valgas 1. vidusskola atkal atguva Valgas ģimnāzijas nosaukumu.
Zaza Pačulija

Karjera

13 gadu vecumā jaunā spēlētāja augums sasniedza 204 cm. Galvenokārt garā auguma dēļ jau agrā jaunībā Z. Pačulija tika uzskatīts par ļoti perspektīvu, viņš agri nonāca Turcijas komandas "Ülkerspor" skautu redzeslokā (pārstāvēja šo komandu, pirms nonāca NBA), tāpat ļoti agri sāka spēlēt Gruzijas nacionālajā izlasē. Lai gan Z. Pačulijam ir Turcijas pilsonība, viņš pārstāv savas dzimtenes izlasi.
2003. gada NBA draftā viņu Orlando "Magic" izraudzījās ar kopējo 42. kārtas numuru otrajā kārtā. "Magic" sastāvā Z. Pačulija aizvadīja savu pirmo NBA sezonu, pēc kuras līgas paplašināšanās drafta ietvaros viņš nokļuva Šarlotas "Bobcats" īpašumā, kas spēlētāju aizmainīja tālāk uz Milvoki "Bucks". Sezonā, ko Z. Pačulija aizvadīja "Bucks" sastāvā, viņa statistika bija vidēji 6,2 punkti un 5,1 atlēkusī bumba spēlē.
Pirms 2005.—2006. gada NBA sezonas viņš noslēdza līgumu ar Atlantas "Hawks", kur spēlēja astoņas sezonas. Pirmajā sezonā viņš bija sākumsastāva centra spēlētājs, taču otrās sezonas laikā šo lomu zaudēja, taču pastāvīgi bija tuvākais rezervists komandas garo spēlētāju rotācijā. Pirmās divas sezonas "Hawks" sastāvā arī bija rezultatīvākās viņa NBA karjerā, 2006.—2007. gada sezonā viņš guva vidēji 12,2 punktus spēlē. 2009. gada vasarā pēc iepriekšējā līguma beigām spēlētājs vienojās ar klubu par jaunu līgumu uz četriem gadiem.
NBA lokauta laikā 2011. gadā Z. Pačulija spēlēja Stambulas "Galatasaray".
2013. gada jūlijā atgriezās Milvoki "Bucks", bet 2015. gada vasarā, pēc aizvadītām divām sezonām, tika aizmainīts uz Dalasas "Mavericks" pret nākotnes otrās kārtas drafta izvēles tiesībām.
2016. gada vasarā kā brīvais aģents pievienojās Goldensteitas "Warriors", kuras sastāvā ieņēma pirmā piecinieka centra spēlētāja vietu, dodoties laukumā sākumsastāvā visās 70 regulārās sezonas spēlēs, kurās piedalījās. Sezonas noslēgumā kopā ar "Warriors" Z. Pačulija kļuva par 2016.—2017. gada NBA sezonas čempionu. Pēc gada komanda atkārtoja šādu pašu sasniegumu, kļūstot arī par 2017.—2018. gada NBA sezonas čempionvienību.
Tarasova divīzija

Tarasova Divīzija — viena no Kontinentālās Hokeja Līgas Rietumu konferences divīzijām, izveidota 2008. gadā kā viena no četrām divīzījām ar mērķi sadalīt komandas pēc sportiskā (ģeogrāfiskā un citu) principa.
Nodēvēta par godu Anatolijam Tarasovam (krievu: Анатолий Владимирович Тарасов) - slavenajam Padomju Savienības un Maskavas "CSKA" hokejistam un trenerim, kurš 1974. gadā arī uzņemts IIHF Slavas zālē spēles attīstītāju kategorījā.
Īsausu zorro

Izskats

Īsausu zorro ķermeņa garums ir 100 cm, augums skaustā 25 - 30 cm, svars 9 - 10 kg. 
Īsausu zorro ir īsas kājas, un nelielas, noapaļotas austiņas. Tam ir lapsveidīgs purns un kupla aste. Īsausu zorro kažoks variē no tumši pelēkas līdz rūsgani pelēkai krāsai, reizēm tas ir tēraudzils vai kafijas brūns. Mugura bieži ir tumšāka par pārējo ķermeni. Tā kažoka spalva ir īsa un ļoti bieza. Īsausu zorro kāju pirksti ir daļēji savienoti ar peldplēvi.
Īsausu zorro kustības atgādina kaķa kustības, tam ir šaurs krūšu kurvis, pagarināts galvaskauss un gari ilkņi, kas ir redzami pat tad, kad mute ir aizvērta. Kā visiem suņu dzimtas dzīvniekiem īsausu zorro ir 42 zobi.

Ieradumi

Īsausu zorro pamatā ir plēsējs un pārtiek no zivīm, kukaiņiem un maziem zīdītājiem. Zinātniskie pētījumi liecina, ka Peru novērotā īsausu zorro diēta sastāvēja no zivīm 28%, kukaiņiem 17%, mazi zīdītāji 13%, augļi 10%, krabji 10%, vardes 4%, rāpuļi 3%, putni 10%.
Īsausu zorro mātītes ir par vienu trešdaļu lielākas nekā tēviņi. Zorro ir vienpatņi un dzīvo vientuļnieka dzīvi, lai gan ir novēroti arī dzīvnieki, kas uzturas kopā pa pāriem. Nobiedēti īsausu zorro spalvas uz muguras saceļas vertikāli stāvus. Par reprodukciju zinātniekiem trūkst faktu, lai gan ir pieņemts uzskatīt, ka īsausu zorro ir pieaudzis apmēram viena gada vecumā. Kucēni dzimst alās, zinātnieku atrastajās 3 alās ir uzskaitīti 2 - 3 kucēni katrā. Vienā no tām bija abi vecāki.
Ernests Laumanis

Pirmskara dzīve

Ernests Laumanis dzimis 1908.gada 8.maijā Liepājā. Liepājā arī pavadījis bērnību un guvis pirmo izglītību. Mācījies Liepājas tehnikumā. 1928. gadā iestājies un 1930.gadā absolvējis karaskolu Rīgā. Dienējis Latvijas armijā 2. Ventspils kājnieku pulkā virsleitnanta dienesta pakāpē, vēlāk pēc paša vēlēšanās ticis pārcelts 3. Jelgavas kājnieku pulkā. Dienestu brīvprātīgi pametis 1939. gada aprīlī un kļūst par Nīgrandes kaļķu cepļa vadītāju.

Otrajā pasaules karā

1941.gadā, pēc Vācijas un PSRS kara sākuma ir viens no latviešu pašaizsardzības vienību viedotājiem Liepājā, Laumaņa vienības pazīšanās zīme - balts rokas apsējs ar zaļu ugunskrustu. Vēlāk brīvprātīgi piesakās vācu armijā, aizmugures dienestam pieteikusies arī Laumaņa sieva Ida. Cīnās 21. Liepājas policijas bataljona sastāvā Ļeņingradas pievārtē kā 1. rotas komandieris. Publicējis vairākus rakstus Ostlandes presē, aicinot latviešus brīvprātīgi pieteikties dienestam frontē. 1943. 1943. gada aprīlī līdz ar 21. Liepājas bataljonu tiek iekļauts 1. Latviešu brigādes sastāvā I bataljonā un nonāk Volhovas frontē, vēlāk tas tiek iekļauts 19.divīzijā. 1943. gada augustā apbalvots ar II šķiras Dzelzs krustu, bet 1944. gada augustā jau ar I šķiras Dzelzs krustu. Vēlāk komandējis 19. divīzijas 19. fizilieru bataljonu. Zināms ar vairākām pārdrošām akcijām padomju armijas aizmugurē un lielu personīgo drosmi vadot bataljonu visās Kurzemes cietokšņa sīvākajās kaujās. 19. divīzijas 19. fizilieru bataljons, jeb Laumanieši Kurzemes cietokšņa kauju posmā ieguva ugunsdzēsēju reputāciju, jo tas tika izmantots kā pēdējā rezerve un iesaistīts kaujās vissmagākajos frontes iecirkņos kur draudēja vai jau bija noticis frontes pārrāvums. Lielākajā daļā gadījumu, pateicoties Laumaņa bataljona kaujasspējām, fronti arī izdevās stabilizēt. 1945. gada 5. martā apbalvots ar Armijas goda sarakstu sprādzi.
Karu beidzis majora (Sturmbannführer) dienesta pakāpē.

Pēckara dzīve

Pēc Vācijas kapitulācijas kādu laiku slēpjas Kurzemes mežos. Tomēr tiek arestēts un 1946. gada pavasarī Liepājā tiesāts. Ilgus gadus pavadījis izsūtījumā Vorkutā. Atgriezies Liepājā 1955. gadā, bet par pretpadomju izteikumiem 1957. gadā apcietināts otrreiz un izsūtīts uz Mordoviju. Atbrīvots 1967. gadā un, ar kara biedru palīdzību, apmetas uz dzīvi "Rubeņu" mežsarga mājās Ozolnieku pagastā, sākotnēji uzrauga meža ugunsgrēkus, vēlāk strādā Jelgavas cukurfabrikā. Miris 1968.gada 13. decembrī ar sirdstrieku. Apbedīts Rīgas I Meža kapos VIII sektorā 31. kapu kopiņa.
Ernesta Laumaņa brālis Fricis bija slavens Latvijas futbolists 20. gadsimta 30. gados.
Tjūringa tests

Tjūringa tests (1950) ir angļu matemātiķa Alana Tjūringa piedāvāts tests, ar ko pārbaudīt, vai mašīna ir saprātīga, tāpat kā cilvēks. Tas tiek veikts šādi: cilvēks-tiesnesis veic sarunu ar divām pusēm, no kurām viena ir cilvēks, bet otra - mašīna; ja tiesnesis nespēj atšķirt, kura no pusēm ir cilvēks, un kura - mašīna, mašīna ir izgājusi testu, un to var uzskatīt par mākslīgo intelektu. Lai padarītu testu vienkāršu un universālu, saziņai tiek izmantoti tikai teksta kanāli, piemēram, teletaips (kā to ieteica pats Tjūrings), vai, kas ir guvis plašāku pielietojumu mūsdienās, IRC vai tūlītējā ziņapmaiņa.

Vēsture

Sākotnēji Tjūrings savu testu balstīja uz "imitācijas" spēles, kurā piedalās vīrietis un sieviete, kā arī starpnieks, kura dzimumam nav nozīmes. Katrs atrodas savā istabā. Viņi var sazināties tikai ar rakstiskām zīmītēm. Starpnieks var uzdot jebkādus jautājumus un saņemt atbildes. Spēles mērķis ir tāds, lai vīrietis un sieviete pārliecinātu starpnieku, ka viņi abi ir sievietes. Sieviete deva patiesas atbildes uz jautājumiem, bet vīrietis rakstīja aptuveni šādi: "Neklausieties viņā, es esmu sieviete."
Alans Tjūrings aizdomājās: "Kas notiktu, ja vīrieti šajā spēlē aizvietotu ar skaitļošanas mašīnu?" Tests būtu veiksmīgs, ja pēc piecu minūšu sarunas starpnieks nevarētu atšķirt, ka viņš sarunājas ar skaitļošanas mašīnu, vismaz 30% gadījumu. Ja varētu izveidot skaitļošanas mašīnu, kas tiktu galā ar šādu imitācijas spēli, tad varētu uzskatīt, ka ir radīta domājoša skaitļošanas mašīna. Šīs pārdomas viņš izklāstīja 1950. gadā britu filozofijas žurnālā "Mind" rakstā "Computing machinery and intelligence" (skaitļošanas mašīnas un saprāts).
Visbija

Vēsture

11.—14. gadsimtā Visbija bija liels tirdzniecības centrs, viena no svarīgākajām Hanzas pilsētām (1282-1470). 1361. gadā Visbija nonāca Dānijas pakļautībā, 1398. gadā to iekaroja Vācu ordenis, bet 1408. gadā to atguva Dānija. 
Trīsdesmitgadu kara laikā 1645. gadā to ieguva Zviedrija.
Riekstrozis

Izplatība

Riekstrozis ir sastopams Skandināvijas dienvidos un Austrumeiropā no Norvēģijas un Zviedrijas dienvidiem līdz Āzijas austrumiem Kamčatkā un Japānā, daļēji Ķīnā un Taivānā. Centrāleiropā tas ir sastopams tikai kalnu rajonos. Tas dzīvo arī Himalajos. Riekstrozis ziemo ligzdošanas areālā vai barības meklējumos veic klejojumus. Šādos invāziju gados tas sasniedz arī Rietumeiropu.

Latvijā

Latvijā dzīvo riekstroža nominālpasuga Nucifraga caryocatactes caryocatactes. Mūsu valstī riekstrozis ir ne visai parasts ligzdotājs un ziemotājs. Ligzdo apmēram 5000—20 000 pāru. Ne visi ligzdojošie riekstroži pārziemo uz vietas, jo ziemā Latvijā tas ir novērojams retāk nekā citos gadalaikos.Dažkārt rudeņos izteiktas migrējošu putnu invāzijas, kuru laikā tiek novēroti Sibīrijas riekstroži (Nucifraga caryocatactes macrorhynchos). Ligzdai riekstrozis izvēlas skujkoku un jauktos mežus, kuros ir bagātīgs pamežs un daudz egļu un priežu.

Izskats

Riekstrozis ir nedaudz lielāks kā sīlis (Garrulus glandarius). Salīdzinoši tam ir lielāks knābis un slaidāka galvas forma. Pamattonis apspalvojumam ir šokolādes brūns, uz kura izceļas baltie lāsumiņi, kas veido nosacītu svītru rakstu. Galvas virsa vienkrāsaina bez lāsumiem. Spārni un aste ir melna, ar zaļganu metālisku spīdumu. Astes apakša un astes spalvu ārējā mala ir balta. Knābis, acis un kājas riekstrozim ir melnas. Spārni plati un aste īsāka kā citiem vārnu dzimtas putniem.
Riekstroža ķermeņa garums, asti ieskaitot, ir apmēram 32—34 cm, spārnu platums 55 cm, svars 124—200 g. Balss līdzīga sīlim, skaļa un asa. Knābis garš un smails, labi piemērots sēkliņu lobīšanai no čiekuriem.

Barība

Riekstrozis ir visēdājs, bet pamatā barojas ar priežu un egļu sēkliņām, lazdu riekstiem, zīlēm un dažādām ogām. Barojas arī ar kukaiņiem, to kāpuriem, kūniņām un citiem bezmugurkaulniekiem, kā arī riekstrozis pie izdevības izēd citiem putniem putnēnus un olas, tas medī mazus grauzējus un neatsakās no maitas gaļas. Riekstrozis izrok arī kameņu ligzdas, lai piekļūtu kāpuriem un kūniņām. Rudenī veido barības krājumus, uzkrājot sēkliņas un riekstus, tādējādi veicinot koku izplatīšanos. Pasugām, kuras barojas arī ar lazdu riekstiem, ir biezāki un spēcīgāki knābji, ar īpašu padziļinājumu pie knābja pamatnes, kurā saturēt riekstu un pārspiest to. Ja rieksta čaumala ir pārāk stipra, tad riekstrozis riekstu satur ar nagiem un ar knābi to kaļ, līdz tas ir pušu.

Ligzdošana

Ligzdot riekstroži sāk ļoti agri pavasarī, kamēr sēklu slēptuvēs vēl ir pieejami bagātīgi rudens krājumi. Ligzdu taisa samērā augstu eglēs vai priedēs tuvu pie stumbra dienvidu pusē. Reizēm ligzda tiek vīta arī platlapju kokos. Tā veidota no zariem, saknēm, sūnām, mizām prauliem, zemes un biezi izklāta ar smalkām saknītēm, salmiem, zāles stiebriņiem. Dējumā 3—4 olas, tās ir bāli zilganas ar brūnganiem raibumiņiem. Inkubācijas periods 16—18 dienas. Olas perē tikai mātīte. Mazuļi paliek ligzdā 21—28 dienas. Tos baro abi vecāki arī pēc ligzdas atstāšanas.
Šanu dinastija

Šanu dinastija (ķīniešu: 商朝; piņjiņs: Shāng cháo), arī Jiņu dinastija (ķīniešu: 殷代; piņjiņs: Yīn dài), bija Ķīnas dinastija, kuru vadītā valsts Ķīnas centrālajā daļā pastāvēja no apmēram 1600. gada p.m.ē. līdz apmēram 1046. gadam p.m.ē. Tā nomainīja Sja dinastiju, savukārt Šanu dinastiju nomainīja sekojošā Džou dinastija. Pēdējais Šanu valdnieks veicis pašnāvību pēc sakāves kaujā pret Džou dinastijas izveidotāju.
Lai arī senās ķīniešu hronikas atainoja vēsturi, kurā viena dinastija seko nākamajai, Sja un Šanu dinastiju valstis vismaz kādu laiku pastāvēja līdzās viena otrai, tāpat kā vēlāk Šanu un Džou dinastiju valstis. Citos reģionos pastāvēja ar Šanu valsti nesaistītas kultūras, piemēram, Saņsjindui kultūra.
Šanu valdošā dzimta iesākās 150-200 gadus pirms dinastijas nodibināšanās. Kā liecina atrastie zīlēšanas kauliņi, karagājienos armijas vadīja karalis, taču karaspēka vadīšanu bieži uzticēja arī ģenerāļiem. Spriežot pēc vienuviet atrastajiem akmens nažiem, lauku apstrādāšanu kopīgi veica lielas brīvo zemnieku grupas. 
Valsts atradās Huanhes upes ielejā. Ap 1122. gadu p.m.ē. valsts teritorija bija 1,25 miljoni kv.km. Vēlīnās Šanu dinastijas galvaspilsēta atradās Jiņsju. Šanu karaļiem bija vairāki desmiti sievu, ietekmīgākās no kurām arī bija iesaistītas valsts pārvaldē. Troni mantoja gan karaļa ģimenes ietvaros, gan arī plašākai valdnieka dzimtai piederīgie.

Arheoloģija

1899. gadā kādā tradicionālās ķīniešu medicīnas aptiekā tika ievēroti zīlēšanas kauliņi (pūķu kauliņi), ar seniem hieroglifiem, daudzi no kuriem ir saprotami, un dod priekšstatu par Šanu valsti. Zīlēšanas kauliņu izcelsmes vietu, Jiņsju atklāja 1928. gadā, kur arheoloģiskie izrakumi turpinājās līdz Japānas iebrukumam 1937. gadā. Izrakumus atsāka pēc 1949. gada, kad izveidojās Ķīnas Tautas Republika. 
Arheoloģiskajos izrakumos Šanu valsts lielākajos centros atrasti desmitiem tūkstoši bronzas, nefrīta, akmens un keramikas izstrādājumu, kā arī orākulu rituālie kauli, uz kuriem atrasti agrīnākie ķīniešu rakstības paraugi. Atrastas arī rituālas cilvēku, visticamāk, karagūstekņu upurēšanas paliekas.
Antropais princips

Antropais princips ir priekšstats, ka mēs redzam Visumu tādu, kāds tas ir, tāpēc, ka, ja tas būtu citāds, mūsu nebūtu un mēs to nevarētu novērot.
Armiju grupa

Armiju grupa (angļu: army group; franču: groupe d'armées) ir viena no lielākajām militārajām formācijām sauszemes karaspēka struktūrā, ko parasti veido vismaz divas vai vairākas armijas. 
Otrā pasaules kara laikā Vērmahta armiju grupas dēvēja par karaspēka grupām (vācu: Heeresgruppe), bet līdzīgus Sarkanās armijas veidojumus par frontēm (krievu: фронт). Vēsturiski armiju grupas kā militāras formācijas ir izmantotas relatīvi maz, jo tās parasti sevī ietver salīdzinoši milzīgus karavīru skaitliskos apjomus — no 400 000 līdz 1 miljonam karavīru. Līdz ar to armiju grupas ir izmantotas vienīgi abos pasaules karos, kad mobilizēto karavīru skaita pieaugums prasīja izveidot apjomīgākas militārās formācijas.
Armiju grupas parasti komandē piecu zvaigžņu ģenerāļi jeb feldmaršali (maršali, ģenerālfeldmaršali u.tml.).
Sakas draudzes novads

Sakas draudzes novads bija draudzes novads Kurzemes guberņas Aizputes pilskunga iecirknī.
Mūsdienās Sakas draudzes novada teritorija iekļauta Pāvilostas novada Sakas un Vērgales pagastos, daļēji Ventspils novada Jūrkalnes pagastā.

Vēsture

Sakas draudzes novads bija administratīva vienība Piltenes apgabalā, pēc 1819. gada Kurzemes guberņas  administratīvās reformas to iekļāva Aizputes pilskunga iecirknī, vēlāk Aizputes apriņķī.
Draudzes luterticīgie iedzīvotāji piederēja Sakas evaņģeliski luteriskās baznīcas iecirknim.
Martina Kinca

Biogrāfija

Pēc Cirlas vidusskolas beigšanas Martina Kinca apmeklēja sacīkšu sportistu biznesa skolu Insbrukā, kuru absolvēja 2013. gadā. Viņa ir Incingas cīņas sporta kluba biedre un kopš 2009. gada piedalās sacensībās. 2017. gada jūnijā viņa tika stādīta priekšā kā Iekšlietu ministrijas TOP sportiste, un 2017. gada septembrī uzsāka policijas pamatapmācības.
2018. gada maija sākumā 2018.gadā Eiropas čempionātā svara kategorijā līdz 68 kg cīņā par trešo vietu Martina uzvarēja lietuvieti Danuti Domikaitīti un ieguva bronzas medaļu. 2018.gada Pasaules čempionātā Budapeštā 2018. gada 24. oktobrī viņš pārspēja Ēģiptes cīkstoni Samaru Hamzu un ieguva bronzas svara kategorijā līdz 72 kg. Tādējādi viņa ieguva Austrijai pirmo Pasaules cīņas sporta čempionāta medaļu kopš Nikolas Hartmanes zelta medaļas 2000. gadā.
2019. gada aprīlī Martina izcīnīja sudraba medaļu svara klasē līdz 76 kilogramiem 2019. gada Eiropas cīņas sporta čempionātā Bukarestē. Finālā viņu zaudēja Turcijas cīkstonei Jaseminai Adarai. Ar iekļūšanu finālā viņa ieguva ceļa zīmi uz Eiropas spēlēm 2019. gada jūnijā Minskā.
Minesota

Ģeogrāfija

Minesota robežojas ar Aiovas, Dienviddakotas un Ziemeļdakotas štatiem, ar Kanādu, kā arī ar vienu no Lielajiem ezeriem — Augšezeru. Pa Augšezeru iet štata robeža ar Mičiganu un Viskonsinu. Minesota ir ziemeļos vistālāk esošais ASV štats, ja neskaita Aļasku.