google/wiki40b huggingface dataset:
Mārtiņi

Saistība ar Sv. Mārtiņa kultu

Svētki savu vārdu ieguvuši jau pirms 16. gs. baznīcas Reformācijas no Livonijas ordeņa svinētās piemiņas dienas par godu romiešu karavīram Mārtiņam (Martinus), kas zirgā sēdēdams, piedāvājis savu apmetni salstošam nabagam. Pēc tam viņš sapnī uzzinājis, ka tas esot bijis pats Jēzus. Kristiešu leģenda vēstī, ka Mārtiņš neesot vēlējies kļūt par bīskapu un noslēpies putnu kūtī, tomēr vietējās draudzes piederīgie tikmēr staigājuši apkārt, kamēr viņu atklājuši pēc putnu trokšņošanas. Tādēļ arī latviešu Mārtiņu ticējumi un pareģojumi ir saistīti ne tikai ar zirgiem un drēbēm, bet arī ar mājputnu kaušanu un Mārtiņbērnu gājieniem.

Pareģošana ar drēbēm

"Mārtiņu vakarā meitām, gulēt ejot, jāuzmet istabas vidū brunči; kas sapnī pacels, tas apprecēs."
 
"Mārtiņu vakarā vajag atstāt visus apģērba gabalus, kas bija to dienu mugurā, uz grīdas; kas naktī tos
pacels, būs īstais brūtgāns."

Gaiļa kaušana

Vakarā pirms Mārtiņiem par godu stallī kāva gaili, lai zirgam ziemā nepiemestos slimības. Pētera Šmita apkopotajos "Latviešu tautas ticējumos" atrodams šādi senā rituāla apraksti:
"[..] Saimnieks ņēma gaili, nonesa uz zirgu stalli, piestājās pie viena zirga un apcēla gaili zirgam visapkārt riņķī, pret sauli, nevis pa saulei. Kad tas bija izdarīts pie visiem zirgiem, kas tai stallī atradās, tad saimnieks nokāva gaili, turēdams to pāri par sieku ar auzām un iztecinādams turpat tās asinis. Tās auzas ar asinīm izbēra silē, ka visi zirgi no tām dabūja ēst. Bet ar gaiļa asiņaino galvu un kaklu apsmērēja staļļa stenderes un palodi, un uz durvīm uzvilka krustu. [..]" (1832)
"Mārtiņvakarā jāņem kukulis maizes un jāiet uz zirgu stalli. Tur jānokauj gailis un ar viņa asinīm jāaptraipa katra zirga kreisā pakaļkāja. Pēc tam maizes kukulis ar gaili jāapnes zirgiem apkārt, tad zirgiem nesitīsies nekāds ļaunums un viņus nejās lietuvēns."

Mārtiņbērnu apkārtstaigāšana

Mārtiņos masku gājienus dēvēja par Mārtiņa dzīšanu un gājējus par Mārtiņa bērniem vai mārtiņiem: 
"Mārtiņa vakarā jaunekļi pārģērbjas un staigā apkārt dāvanas lūgdami, kuras tad visi kopā nolietā." (1781)
"Mārtiņa vakarā Mārtiņa bērni dzinuši Mārtiņu ar žagariem."
"Ja Mārtiņbērni kādu no mājniekiem per, tad nevajag bēgt zem gultas, jo tad visu mūžu cilvēks būs bailīgs."
"Mārtiņa vakarā, tad iet vīrieši pa ciemu, kažokus ļaunā pusē apgrieztus apģērbušies un apjozušies ar jostām no salmiem pītām, un arī tāda pate aste pakaļā; viņi tā iet bērnus baidīt, lai pātarus mācās un vecākiem klausa." (1852)

Mārtiņdiena citu tautu tradīcijās

Mārtiņa dienas tradīcijas pazīstamas daudzu Eiropas valstu iedzīvotājiem. Vācieši šos svētkus dēvē par Martinstag, angļi par Martinmas, zviedri par Mårtensafton, dāņi par Mortensdag, somi par Martinpäivä, igauņi par Mardipäev. Kopš viduslaikiem šie svētki saistījās ar zirgu kultu un bruņinieku tradīcijām. Austrijā, Vācijā un Nīderlandē Mārtiņu vakarā notiek svinīgi bērnu gājieni ar svecēm un laternām. Tradicionālā svētku maltīte šajā dienā ir cepta zoss.
Frīdrihs Paličs

Šaha kompozīcija

Frīdrihs Paličs bija pazīstams loģiskās skolas teorētiķis. Viņa darbs Die Ablenkung, das Element der indirekten Kombination (Novirzīšana, netiešās kombinācijas elements) ieguva fundamentālu nozīmi. Tajā viņš sadala melno figūru virzīšanu (netiešs manevrs) divos pamatveidos: ievirzīšana un novirzīšana. 1918. gadā viņš sistemātiski izpētīja Drēzdenes ideju un vēlāk viens no tās variantiem tika nosaukts par Paliča-Drēzdeni. No tā laika Drēzdenes tēma ir loģiskās skolas neatņemama sastāvdaļa. Tās tālākā izstrādē piedalījās vēl vairāki citi Drēzdenes šaha problēmistu biedrības locekļi, piemēram, Rūdolfs Leopolds, Gerhards Kaizers, Hanss Feters.

Šaha turnīri

Paličs guva panākumus arī vairākos reģionālos šaha turnīros. 1910. gadā Greicā 4. Saksijas šaha savienības kongresa 1B pamatturnīrā viņš bija otrais, gadu vēlāk Falkenšteinā 5. kongresā 1A pamatturnīrā — aiz Maksa Blīmiha 2.-3. vietā. 1912. gadā Meisenē 6. kongresā bija trešais. 1922. gadā Mitveidā, kā 10. kongresā uzvarētām (1.-2. vieta) viņam tieka piešķirts Saksijas meistara tituls. Turpmākajos Saksijas meistarības turnīros viņš ieguva šādas vietas: 1925. gadā 13. kongresā Kemnicā 5.-6. vietu, 1926. gadā 14. kongresā 1926 Drēzdenē 3.-4. vietu, 1927. gadā 15. kongresā Bādšandavā 12.-13. vietu.

Redaktors

Paličs bija laikraksta Dresdner Anzeiger šaha slejas redaktors. Ar sava uzdevuma pirmpublicējumu 1922. gada 8. janvārī viņš atvēra arī šaha stūrīti laikrakstā Pirnaer Anzeiger, taču 1924. gadā tā rediģēšanu pārņēma Rudolfs Leopolds. No 1922. līdz 1931. gadam Paličs bija žurnāla Deutsche Schachzeitung redaktors.
Jaunbornes muiža

Jaunbornes muižas (vācu: Neu-Born) kungu māja atrodas Daugavpils novada Salienas pagasta Jaunbornē. No 1838. gada līdz 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja Dermontu-Sivicku dzimtai.

Vēsture

Dibināta 1753. gadā uz Bornes (Vecbornes) muižas zemes. 1838. gadā to iegādājās fon Dermonti-Sivicki (Dermont-Siwicki). 
Jaunbornes kungu māju cēlis K.J.J. Dermonts-Sivickis 19. gadsimta sākumā kā vienkārša apjoma ēku ar augstu un stāvu divslīpņu jumta daļu. 
19. gadsimta otrajā pusē ēkai uzcēla neogotisku piebūvi ar pusloka stilam raksturīgām dekoratīvās apdares detaļām.
Pirmā pasaules kara laikā ēkas iekštelpas tika izpostītas. 1930. gados tās īpašnieks bija kāds Latvijas armijas virsnieks, kas telpas izdeva rentniekiem. 1990. gados ēka pārbūvēta.

Muižas ansamblis

Līdz mūsdienām saglabājusies no laukakmeņiem un sarkaniem ķieģeļiem celta kalpu māja ar daļēji aizmūrētiem logiem. Muižas klētij saglabājušās tikai sienas ar maziem pusapļu formas lodziņiem garensienu augšējā daļā. Netālu atrodas uz liela laukakmens no ķieģeļiem mūrēts krucifikss.
Lustes pils

Lustes pilsdrupas , agrākā Frīdrihslustes izpriecu pils (vācu: herzogliches Lustschloss Friedrichslust) atrodas Dobeles novada Jaunbērzes pagastā, netālu no autoceļa P102 Dobele-Jaunbērze. Tā savulaik bija viena no greznākajām Kurzemes un Zemgales hercoga Pētera pilīm ar franču dārzu un plašu medību parku, ko pēc hercoga pasūtījuma 1770. gadā pie Pienavas upītes cēla galma arhitekts Severīns Jensens. 
1780. gadā pili nosauca par Frīdrihslusti par godu Prūsijas kroņprincim Frīdriham Vilhelmam, kas tajā laikā bija ieradies viesos pie Kurzemes hercoga. Tautā pils vēlāk iesaukta par Lusti.
Mūsdienās nolaistajā parkā no pils palikušas tikai iespaidīgas ārsienas.

Vēsture

Zināms, ka 1570. gadā hercogs Gothards Dobeles luterāņu mācītājam Johanam Rīvijam piešķīra dzimtīpašumā Vecpienavas muižu, kurā bija divas zemnieku saimes - Tīkliņi un Aņģi. Pēc J. Rīvija nāves Vecpienava palika Rīviju dzimtas īpašumā līdz 17. gadsimtam, kad Frīdrihs Rīvijs atdeva muižiņu savam svainim K. Bīronam un tā kļuva par Bīronu dzimtmuižu.
Hercogs Pēteris Bīrons uzdeva galma arhitektam Severīnam Jensenam pēc franču dižciltīgo izpriecu piļu parauga Rīvija jeb Vecpienavas muižas teritorijā uzcelt medību pili. Pils būvēta­ baroka stilā ar klasicisma ietekmi, ar tornīšiem stūros, katra no četrām fasādēm bija citādāka. 
Pils lielā zāle bija greznota ar Venēcijas spoguļiem un dārgām gleznām, bet mazākā hercogienes zāle bija oderēta ar zīdu un samtu. Ap pili bija iekārtots ar mūri norobežots zvēru dārzs medībām. 
Grāfs Lēndorfs 1780. gadā savā dienasgrāmatā rakstīja, ka "pils sajūsmina ar saviem ēnainajiem laukumiem, tempļiem, tiltiem, ķīniešu mājiņu, angļu kabinetu un simtiem citu pievilcīgu stūrīšu."
Pilij bija īpatna skursteņu sistēma - visu pils krāšņu dūmvadi bēniņos ar arkām bija savienoti vienā dūmenī. Pils fasādē redzami telpiski greznojumi, uz pārējām trim ārsienām tie uzgleznoti. Ap pili bija siltumnīcas, kuru būvi pabeidza 1777. gadā. 
Stipri nolaisto Lustes kroņa muižas apkārtni 1910. - 1912. gadā sakopa Paulis Lejiņš, vadot šeit Jelgavas zemkopības skolas audzēkņu praksi. Pāris gados apkārtnes lauki kļuva par paraugsaimniecību. Posmā starp abiem pasaules kariem pils piederēja Džūkstes-Sīpeles piensaimnieku biedrībai, kas te iekārtoja pienotavu, tomēr saudzīgi saglabājot visu vērtīgo pilī. 1936. gadā pie pils piestiprināja goda plāksni Dobeles mācītājam Johanam Rīvijam, atzīmējot viņa tulkoto latviešu reliģisko grāmatu izdošanas 350 gadus. 
Otrā pasaules kara cīņās pils cieta maz, tomēr pēc kara pils ēkā apmetās ienācēji, kas 1950. gados pils lieliskos kamīnus, kāpnes, iekšējo apdari un visu vērtīgo izlaupīja. Pils ēka tika pamesta sabrukšanai.
Ametists

Ametists (grieķu: αμεθυστoς - "a" ("ne") un "methuskein" ("piedzerties") — no ticējuma, ka akmens pasargās no reibuma) (SiO₂) ir violeta vai purpursarkana kvarca paveids, varietāte, kuru bieži izmanto kā dārgakmeni. Ametistu kā dārgakmeni lietoja jau Senajā Ēģiptē, kur to lietoja kā materiālu zīmogiem. Senajā Grieķijā un Senajā Romā cilvēki nēsāja ametista talismanus un izmantoja no ametista darinātus traukus ticot, ka tas pasargās no reibuma.
Agrāk ametistu ierindoja starp vērtīgākajiem dārgakmeņiem līdzās dimantam, safīram, rubīnam un smaragdam. Kopš bagātīgu atradņu atklāšanas vairākās pasaules valstīs (piem. Brazīlijā) tas zaudējis lielu daļu agrākās vērtības. Tomēr šis fakts nemazina ametistam piemītošās dārgakmens īpašības.

Krāsas izcelsme un citas īpatnības

20. gadsimtā speciālisti uzskatīja, ka ametista krāsu nosaka mangāna piejaukums kvarcam. Tomēr, tā kā siltuma ietekmē (jau pie 250°) akmens var mainīt vai pat zaudēt krāsu, citi speciālisti uzskatīja, ka krāsu nosaka pat organiskie piejaukumi. Tomēr pēdējā laikā izpratne par ametista krāsas izcelsmi mainās - šo krāsu visbiežāk rada dzelzs joni, nereti apvienojumā ar radioaktīvo starojumu.
Karsējot ametists parasti kļūst dzeltens — tāpēc lielākā daļa veikalos nopērkamā citrīna ir vienkārši "dedzināts ametists". Raksturīgi arī, ka klints malā saulei atsegts ametista kvarcs laika gaitā zaudē savu krāsu.
Ametists sastāv no smalki saslāņota kvarca, kur katram slānītim ir atšķirīgs kristāliskās struktūras virziens. Šādu īpatnēju struktūru varētu izraisīt mehānisks stress kristāla veidošanās laikā. Šādas uzbūves dēļ ametista lūzums ir ar rievainu struktūru. Daži mineralogi pieskaita ametistiem jebkuru kvarcu ar šādu lūzumu, neatkarīgi no kvarca krāsas.

Atradnes

Ametists dabā ir bieži atrodams, tomēr lieli, skaisti un dzidri kristāli, kas būtu piemēroti juvelierizstrādājumu izgatavošanai ir atrodami samērā reti. Šādi kristāli atrodami granīta dzīslās esošajos tukšumos. Ahātu žeodu iekšējo tukšumu bieži arī izklāj skaisti, mirdzoši ametista kristāli. Ametista kristāli bieži pieņem raksturīgo kvarca kristālisko formu - sešstūra prizma ar sešstūra piramīdu galā.
Šādas skaistas žeodas atrodamas Brazīlijā un Urugvajā. Lielākās drūzas no Brazīlijas var būt pat 2 metrus augstas. Skaistus ametistus atrod Krievijā, jo sevišķi Murzinkas atradnē Urālos, netālu no Jekaterinburgas. Šeit ametistu atrod granīta iežu tukšumos. Ametistu atrod arī daudzviet Indijā. Skaisti ametista oļi atrodami arī Šrilankā.
Latvijā ļoti mazus (ne vairāk kā dažus mm garus) ametista kristālus ļoti reti var atrast granīta iežu laukakmeņu tukšumos.
Eiropas U-16 čempionāts basketbolā

Eiropas čempionāts basketbolā vīriešu U-16 izlasēm ir basketbola turnīrs Eiropas vīriešu basketbola izlasēm, kuru sastāvā basketbolisti ir jaunāki par 16 gadiem. Čempionāts notiek kopš 1971. gada. Turnīrs līdz 2003. gadam tika organizēts ik pēc 2 gadiem, taču kopš 2003. gada tas tiek organizēts katru gadu. Turnīru organizē FIBA Europe.
214. mikroautobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Centrs — IKEA kursē pa šādām ielām: Gogoļa iela, Satekles iela, Valmieras iela, A. Deglava iela, Nīcgales iela, Sesku iela, Ilūkstes iela, M. Keldiša iela, Ulbrokas iela, A. Deglava iela, Kaivas iela, Biķernieku iela un Biķeru iela.
IKEA — Centrs kursē pa šādām ielām: Biķeru iela, Biķernieku iela, Kaivas iela, A. Deglava iela, Ē.Valtera, A. Deglava iela, Ulbrokas iela, M. Keldiša iela, Ilūkstes iela, Sesku iela, Nīcgales iela, A. Deglava iela, Valmieras iela, Satekles iela, Turgeņeva iela, un Gogoļa iela.
Krustpils

Vēsture

Krustpils novads bijis apdzīvots jau 1. gadu tūkstotī p.m.ē. To norāda arheoloģiskie izrakumi latgaļu Asotes pilskalnā (veikti 1949.—1954. gadā) un citur novadā.
Pirmo reizi rakstītos avotos Krustpils pieminēta 1237. gadā, kad Rīgas bīskaps netālu no Asotes uzcēla Krusta pili (Cruczeborch, vācu Kreutzburg). Nosaukumu tā ieguva no krustveidā izvietotām telpām. 1511. gadā Rīgas arhibīskapa lēņu grāmatā pieminēts Krustpils miests, bet jau pirms tam blakus pilij bijusi apdzīvota vieta. 1585. gadā Polijas karalis Stefans Batorijs Krustpili atdāvināja Nikolajam Korfam un šīs dzimtas īpašumā Krustpils bija līdz 1920. gadam.
Pēc Polijas dalīšanas 1772. gadā Krustpili ieguva Krievijas impērija. Krievu-turku kara (1877–1878) laikā Krustpilī tika nometināti turku karagūstekņi, no kuriem daudzi palika uz patstāvīgu dzīvi. Netālu no Asotes pilskalna ir turku kapi. 1784. gadā Krustpils ieguva miesta statusu. Krustpils attīstību veicināja Rīgas–Orlas dzelzceļa līnijas (1861) un Ventspils-Ribinskas dzelzceļa līnijas (1904) izbūve. 1914. gadā Krustpilī dzīvoja vairāk nekā 5000 iedzīvotāju, kas galvenokārt nodarbojās ar sīktirdzniecību un amatniecību. Miestā atradās luterāņu un katoļu baznīcas, sinagogas, skolas, tvaika un ūdens dzirnavas. Pirmā Pasaules kara laikā Krustpils smagi cieta, jo ilgu laiku atradās lielgabalu uguns joslā, un, krievu karaspēks atkāpdamies, lielāko miesta daļu nodedzināja, iznīcinādams aptuveni 600 būves, tai skatā 265 dzīvojamās ēkas.
1920. gadā Krustpilij piešķīra pilsētas tiesības, tās iedzīvotāju skaits bija 1862 cilvēki. 1924. gadā pilsētai pievienoja Zīlānu staciju un Zīlānu ciemu. 1925. gadā iedzīvotāju skaits bija 3526, no kuriem 1873 bija latvieši, bet 1331 ebreji. 1929. gadā pilsētai pievienoja Krustpils dzelzceļa staciju ar tai pieguļošo teritoriju, ieskaitot Krustpils pamatskolu, 1932. gadā uzbūvēja cukurfabriku. 1935. gadā Krustpilī dzīvoja 3658 iedzīvotāji, tai skaitā 53% bija latvieši. 1950.–1962. gadā tā bija rajona centrs.
1962. gadā Krustpili pievienoja Jēkabpilij, tomēr arī mūsdienās pilsētas iedzīvotāju ikdienas runā ir saglabājies stingrs abu Daugavas krastu dalījums – Krustpils labajā krastā (Latgalē) un Jēkabpils kreisajā (Sēlijā).
Hattrick

Ievads

Hattrick spēlētājs ir virtuālas futbola komandas menedžeris. Spēles uzdevumos ietilpst: spēlētāju pirkšana un pārdošana, trenēšana un pats galvenais - cīņa par uzvaru nacionālajā čempionātā un kausa izcīņā. No sākuma spēlētājs saņem savu komandu ar vājiem spēlētājiem, mazu stadionu un nedaudz faniem. Spēlēšana ir jāsāk kādā no zemākajām līgām. Tad pamazām var sākt attīstīt klubu - iepirkt jaunus spēlētājus, trenēt jaunos futbolistus, būvēt lielāku stadionu un pulcēt klāt arvien jaunus un jaunus komandas fanus.
Hattrick spēles notiek 2 reizes nedēļā, sezona ilgst 16 nedēļas, līdz ar to gadā sanāk 3 sezonas un viens īstais gads ir 3 Hattrick gadi.

Pasaules čempionāts un valstsvienības

Hattrick notiek arī pasaules čempionāts starp valstu pieaugušo un U-20 izlasēm. Izlases menedžeris tiek noskaidrots vēlēšanās.
Sasniegumi: 2005. gada decembrī un 2008. gada jūnijā pasaules čempionātā Latvijas izlasei izdevās iegūt bronzas medaļas.

Hattrick Latvijā

Hattrick Latvijas līga tika izveidota 2002. gada vasarā un tā lietotāja saskarne ir pieejama arī latviešu valodā. Šobrīd lietotāju skaits Latvijā samazinās un ar ap 3800 spēlētājiem. Ir notikuši 5 ikgadēji lietotāju ārpusspēles pasākumi.
Tonijs Pārkers

Karjera

Profesionāļa karjeru uzsāka Francijā, Parīzes "Basket Racing" kluba sastāvā.
2001. gada NBA draftā viņu Sanantonio "Spurs" izraudzījās ar kopējo 28. kārtas numuru. T. Pārkers ātri kļuva par vienības pamatsastāva saspēles vadītāju, izkonkurējot Antonio Danielsu (jau debijas sezonā viņš gāja sākumsastāvā 72 no 77 spēlēm). Ar T. Pārkeru kā komandas saspēles vadītāju "Spurs" izcīnīja četrus NBA čempionu titulus (2003, 2005, 2007, 2014). 2007. gadā viņš tika atzīts par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju (MVP). T. Pārkers ir piedalījies sešās NBA Visu zvaigžņu spēlēs, 2009. gadā tika iekļauts līgas simboliskajā trešajā izlasē, vēl trīs reizes iekļauts simboliskajā otrajā izlasē.
2011. gada NBA lokauta laikā spēlēja sev daļēji piederošā Francijas kluba Vilērbānas ASVEL sastāvā.
2018. gada vasarā T. Pārkers kā brīvas aģents noslēdza divu gadu līgumu ar Šarlotas "Hornets", kas kļuva par viņa otro NBA klubu pēc 17 sezonām "Spurs". Tās sastāvā viņš ieņēma otrā saspēles vadītāja lomu, mainot Kemba Volkeru.
2019. gada 10. jūnijā T. Pārkers paziņoja par profesionalā basketbola karjeras beigām.

Francijas izlase

Francijas izlasē T. Pārkers debitēja 2000. gada 22. novembrī spēlē pret Turciju. Tās sastāvā ir izcīnījis bronzas medaļu 2005. gada Eiropas čempionātā, sudraba medaļu 2011. gada Eiropas čempionātā un zeltu 2013. gada Eiropas čempionātā. 2011. un 2013. gada Eiropas čempionātā viņš bija turnīra rezultatīvākais spēlētājs, 2013. gadā tika atzīts arī par turnīra vērtīgāko spēlētāju.
2015. gada Eiropas čempionāta laikā T. Pārkers kļuva par visu laiku rezultatīvāko spēlētāju Eiropas čempionātu finālturnīros, apsteidzot grieķi Niku Gali.

Privātā dzīve

T. Pārkers ir dzimis Beļģijas pilsētā Brigē, bet izaudzis Francijā. Viņa tēvs Tonijs Pārkers vecākais ir amerikānis, arī bijis profesionāls basketbolists, savukārt māte Pamela Fairstouna ir dzimusi Nīderlandē un bijusi modele.
2007. gadā T. Pārkers apprecējās ar amerikāņu aktrisi Evu Longoriju (pazīstama no ABC seriāla "Bīstamās mājsaimnieces"), taču 2011. gada janvārī pāris izšķīrās.
One of These Days

Koncertizpildījumi

Dziesma tika izpildīta grupas 1971.-1973. gada koncerttūrēs un 1987.-1994. gada koncerttūrēs. Video ierakstā Live at Pompeii dziesma iekļauta ar nosaukumu "One of These Days I'm Going To Cut You Into Little Pieces" - pilns dziesmas teksts.
Koncertizpildījuma versijas iekļautas koncertierakstos Delicate Sound of Thunder un P*U*L*S*E, un videoierakstā P*U*L*S*E.
Pauls Maitla

Dzīves gājums

Dzimis Tartu apriņķī. Pēc vidusskolas pabeigšanas 1934. gadā iestājies Igaunijas Kara skolā. 1937. gadā turpinājis mācības virsnieku kursos. Pēc virsnieku kursu pabeigšanas 1938. gadā nosūtīts dienestā uz 3. kājnieku pulku Valgā virsnieka komandēšanas cenza izpildei. 1939. gadā Maitlam piešķirta leitnanta dienesta pakāpe. Aizsardzības instruktors vidusskolā Tartu no 1939. līdz 1940. gadam.
Pēc Igaunijas okupācijas 1940. gadā Maitla tika ieskaitīts Sarkanajā armijā, kurā dienēja līdz 1941. gada jūlijam, kad nonāca vāciešu gūstā. Internēts līdz 1941. gada novembrim. Iestājies 37. policijas bataljonā, kas apsargāja vācu lidlaukus. 1942. gada rudenī ieguvis leitnanta dienesta pakāpi vācu karaspēkā.
No 1942. gada oktobra Maitla dienēja Igauņu leģionā. Apmācībai nosūtīts uz Poliju, no kurienes vēlāk nosūtīts uz virsnieku kursiem Bādtelcā. Pēc atgriešanās no kursiem iecelts par rotas komandieri Igauņu leģiona 45. pulkā. Par izrādīto varonību kaujās pie Neveļas 1943. gada decembrī apbalvots ar Dzelzs krusta II šķiru.
No 1943. gada decembra līdz 1944. gada februārim Maitla ārstējās hospitālī Tartu. Pēc atveseļošanās 1944. gada aprīlī iecelts par bataljona komandieri Igauņu leģiona 45. pulkā, paaugstinot Maitlu par kapteini (hauptscharführer). Apbalvots ar Dzelzs krusta I šķiru par darbību kaujās pret Sarkano armiju Igaunijas teritorijā.
Tannenbergas kaujas laikā 1944. gada 29. jūlijā Maitla vadīja savu bataljonu cīņās par Zilo kalnu (Sinimäed), kuru rezultātā tika apturēta padomju karaspēka ofensīva konkrētajā frontes iecirknī. Par izrādīto varonību un iniciatīvu 1943. gada 23. augustā apbalvots ar Dzelzs krusta Bruņinieka krustu.
1944. gada augustā ieskaitīts Venta kaujas grupā, bet saslimis un ievietots Tartu hospitālī, no kura vēlāk pārvietots uz hospitāli Brēgencā, Vācijā līdz 1945. gada janvārim. Pēc atveseļošanās atgriezies 45. pulkā, kas tobrīd bija pārvietots uz Centrāleiropu. 1945. gada 20. aprīlī paaugstināts par majoru (sturmbannführer).
1945. gadā t.s. Čehu elles notikumu gaitā Maitlu kopā ar vēl citiem igauņu karavīriem arestēja čehu partizāni un 10. maijā bez tiesas nošāva.
Metalurģija

Metalurģija (grieķu: μέταλλον, métallon — 'raktuve, šahta, metāls' un ἔργον, érgon — 'darbs') ir materiālzinātnes un tehnoloģijas nozare, kas pēta metālu iegūšanu (no rūdām vai otrreizējās pārstrādes izejvielām) un pirmējo apstrādi, kā arī lietot šīs zināšanas praksē — no rūdas iegūšanai līdz gataviem metāla izstrādājumiem. Metalurģija pēta arī metālu un to sakausējumu un intermetālisko savienojumu ķīmisko sastāvu, struktūru un citas īpašības, kā arī īpašību izmainīšanas veidus un procesus. Metalurģija ir mašīnbūves pamats un viena no rūpniecības nozarēm. Metalurģijai ir ļoti liela nozīmē saimniecībā, šajā sfērā saražotie produkti tālāk tiek izmantoti ļoti daudzās jomās.

Vēsture

Metalurģija cilvēcei pazīstama no seniem laikiem un pēc tās sasniegumiem pat nosaukti laikmeti. Metalurģijas sākotnējā nozīmē, šaurākā nozīme, bija metālu izņēmšanas māka no metālu rūdām. Metalurģijai ir milzu nozīme civilizācijas attīstībā, jo koka, kaula un akmens darbarīku nomaiņa pret metāla darbarīkiem ļāva nebijušā līmenī attīstīt ražošanu un tehnoloģijas. Tādi metāli, kā zelts un sudrabs neprasīja īpašas metalurģiskas tehnoloģijas, jo bija atrodami tīrā veidā, taču tie ir dārgi, reti sastopami un pārāk mīksti darbarīku izgatavošanai. Ar metalurģiskām metodēm pirmie tika iegūti metāli, kuru oksīdus vieglāk reducēt — alva un svins. Pēc tam tika atklāta vara un alvas sakausējuma — bronzas — iegūšana un šo periodu vēsturē mēdz dēvēt par bronzas laikmetu. Attīstoties metālkausēšanas tehnoloģijām, kļuva iespējams iegūt dzelzi, kura aizstāja bronzu čuguna un citu sakausējumu veidā. Tādējādi bronzas laikmetu nomainīja dzelzs laikmets.
Tomēr vēl 18. gadsimta sākumā plašāk pazīstami bija tikai 10 metāli — zelts, sudrabs, alva, dzīvsudrabs, svins, varš, cinks, dzelzs, antimons un bismuts. Tādus mūsdienās izplatītus metālus kā alumīniju, niķeli vai mangānu sāka iegūt un lietot tikai 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā.

Metalurģija Latvijā

Latvijā no purva rūdas dzelzs kausēšanas sākums tiek datēts ar 2.–3. gadsimtu. 17. gadsimtā Kurzemes un Zemgales hercogistē tika izveidotas 15 metālapstrādes manufaktūras. 1882. gadā Liepājā tika dibināts uzņēmums Böcker & Co, kas tajā laikā bija lielākais uzņēmums Latvijā, kas no metāllūžņiem ražoja tēraudu. Vēl čugunlietuves atradās Jelgavā un Rīgā.
Mūsdienās vēl nesenā pagātnē darbojās akciju sabiedrība KVV “Liepājas Metalurgs”, kas bija vienīgais melnās metalurģijas uzņēmums ne tikai Latvijā, bet visās Baltijas valstīs. 2016. gadā uzņēmums pārtrauca savu darbību. Latvijā ir vairāki uzņēmumi, kas darbojas krāsainās metalurģijas sfērā.
Bērnu nams

Bērnu nams ir iestāde, kuras uzdevums ir nodrošināt bērnu bāreņu un bez vecāku gādības palikušo bērnu vecumā no 2 līdz 18 gadiem ieskaitot (izņēmuma gadījumā, ja bērnu nama audzēknis sekmīgi turpina mācības vai tam ir jāpabeidz izglītības iestāde vai ārstēšanās kurss, un jaunietis ievēro bērnu nama iekšējos kārtības noteikumus, līdz 24 gadu vecumam ieskaitot) sociālo aprūpi un sociālo rehabilitāciju, atbilstošas izglītības iegūšanu, veselības aprūpi, kā arī veicināt bērna un ģimenes atkalapvienošanos vai jaunas ģimenes iegūšanu.