google/wiki40b huggingface dataset:
Emīls Melderis

Biogrāfija

Jēkabs Emīls Millers, kas ar mākslinieka vārdu zināms kā Emīls Melderis, dzimis 1889. gada 27. maijā Rencēnu pagastā. Mācījies Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolā, pēc kuras pabeigšnas 1915. gadā ticis iesaukts armijā. 1918. gadā atgriezies mājās un iesaistījies tuvākās pilsētas Valmieras makslinieku organizētajā mākslas dzīvē (1919), kur tapa pirmie patstāvīgie darbi. 1924. gadā devies uz Parīzi, kur iepazinies ar Rietumeiropas mākslu un iepazīstinājis ar Rīgas mākslinieku grupas kolēģu darbiem, kā arī sastapies ar avangarda mākslas pārstāvjiem: arhitektu Lekorbizjē, māksliniekiem Žaku Lipšicu (1891-1973), Amedē Ozanfānu (1886-1966), L. Markuzi (1883-1941), kuros tēlnieku saistīja interese par lakonisku, racionāli pamatotu plastisko izteiksmi. Otrreiz Emīls Melderis Parīzi apmeklējis 1928. gadā, neienesot pārmaiņas viņa daiļradē, bet, nostiprinot pārliecību , ka latviešu tēlniecībai jāattīsās reālisma tradīciju gultnē. 1920.-1930. gados tēlnieks daudz laika veltījis pedagoga darbam, strādādams par skolotāju vispārizglītojošās skolās (1918-1940), vadīdams Rīgas Tautas augstskolas Tēlniecības studiju (1930-1931; 1933-1934). Viņa tēlniecības mācīšanas metodika balstījās uz atziņu par uzbūves principa noteicošo lomu tēlniecības trīsdimensionālā uztverē.

Mākslinieciskā darbība

Emīla Meldera radošās darbības sākums attiecināms uz 1918.-1919. gadu, pirmie patstāvīgie darbi - portreti bija tēlnieka novadnieki "Miņkinu Bērzs" un "Zvārtes Vilis", kas iezīmīgi ar interesi par cilvēka iekšējo būtību, formas plastisko skaudrumu. Šīs īpašības raksturīgas arī turpmākajos darbos. Spēcīgākas un tektoniski skaidrākas tēlnieciskās izteiksmes meklējumos 1920. gadu sākumā tēlnieks sācis pievērsties konstruktīvās sintēzes paņēmieniem, saglabājot saikni ar realitāti. Agrīnā posma tektonisko principu meklējumu eksperimentālais raksturs pakāpeniski pāraug klasiski skaidrā, reālistiskam skatījumam pakārtotā stila noteiktībā, kur apvienojas psiholoģiski precīzs raksturojums un tēlnieciskā ģeometrizācija. Pilnveidodams kompozicionālās atlases un uzbūves meistarību, sajuzdams apjoma nozīmi tēla iedzīvinājumā, tēlnieks no ģeometrizētu pamatformu atkailinājuma pāriet uz apaļotiem apjomiem stingras kompozicionālas uzbūves ietvaros; kompozīcijas nav statiskas, attīstot izteikti tēlnieciskus izteiksmes līdzekļus: masu noteiktību un spēku, to attiecības, samērus, uzbūves pamatojumu. Tēlniecisko meklējumu pamatā ir daba un konkrētā vietā novērotais. 1920.-1930. gados līdztekus vispārinātiem galvu veidojumiem tēlnieks turpina arī psiholoģiskā raksturportreta līniju, kuru zīmīgākā īpatnība ir stingri reālisma principos balstītā kompozīcijas un plastiskā risinājuma vienkāršība, portretu kompozīcijās dominējot atturīgai, iekšējā kustībā tvertai galvas apjoma kopformai.
Mākslinieks devis savu ieguldījumu arī grāmatu ilustrāciju veidošanā, piemēram, Andreja Pumpura "Lāčplēsis" (1936).
Pēdējais tēlnieka darbs granītā "Sencis" (1976).
1964. gadā Melderim piešķirts Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukums.

Piemiņai

Skulptūra Valmierā "Valmieras puikas", kuras viens no triju varoņu prototipiem ir Emīls Melderis.
Iedzīvotāju skaits

Iedzīvotāju skaits ir termins socioloģijā un bioloģijā, kas galvenokārt norāda cilvēku skaitu kādā valstī, reģionā, pilsētā vai kādā citā apdzīvotā vietā. Dažreiz iedzīvotāju skaitu sauc arī par populāciju.
Dzintaru koncertzāle

Dzintaru koncertzāle ir koncertzāļu komplekss, kas atrodas Jūrmalā. Koncertzāle ir plaši pazīstama Latvijā un Krievijā, kā arī citās valstīs pēc tajā rīkotajiem starptautiskajiem festivāliem un koncertiem. Koncertzāle iekļauta Latvijas kultūras kanonā.

Vēsture

1936. gadā pēc arhitektu Viktora Mellenberga un Aleksandra Birzenieka projekta tika uzcelta trīsdaļīga koka būve, tās fasādē un iekštelpās izmantoti nacionālā romantisma motīvi. Ietilpība virs 500 skatītāju. 2015. gadā tika pabeigta Dzintaru koncertzāles mazās (slēgtās) zāles rekonstrukcija.
1962. gadā pēc arhitekta Modra Ģelža projekta uzcēla atvērtā tipa koncertzāli (ar jumtu, bet bez sienām skatītāju zālei). Ietilpība virs 2000 skatītāju. Pēc 2006. gada pārbūves izmainīts skatuves interjers, uzstādītas mūsdienīgas akustiskās sistēmas, mīkstie krēsli skatītājiem un infrasarkanie apsildītāji. Skatuvei ir pieci līmeņi, ko var izmantot simfoniskajiem, koru un džeza koncertiem.
Klusums (filma)

Sižets

Šķiet loģiski, ka muzejā ir jāvalda klusumam, bet kādam ir jāgādā par šo klusumu. Tomēr dažiem, tai skaitā Marijai, šāda lietu kārtība var šķist dīvaina.
Krepjēra

Vēsture

Neolīta un vēlāk Gallijas civilizācijas lietiskie avoti pierāda, ka vieta bija apdzīvota ļoti sen. 918. gadā tika izveidota kristīgā draudze un vieta saucās Crisparias. Nosaukums iespējams ir cēlies no latīņu vārda crisparia - 'zemes nelīdzenums'. 1143. gadā teritorija tika pievienota ar Pāvesta Inocenta II rīkojumu Saint-Martin-des-Champs abatijai. 1351. gadā tās nosaukums tika mainīts uz Cresperie. Galvenā iedzīvotāju nodarbošanās vienmēr bijusi zemkopība. Pirmās liecības par Krepjēras ciemu kā administratīvo vienību ir saglabājušās no 18. gadsimta.
Fācija

Fācija ģeoloģijā ir nogulumu uzkrāšanās vide, kuras klimatisko, ģeomorfoloģisko, hidrodinamisko, ģeoķīmisko un citu apstākļu, kā arī faunas un floras sastāva specifika atspoguļojas attiecīgo nogulumu īpatnībās. Par fāciju sauc arī konkrētu iežu slāni vai svītu (slāņu kopumu), kuru raksturo līdzīgas litoloģiskās īpatnības un kas iekļauj sevī vienotu fosilo organisko atlieku sastāvu. Metamorfo iežu fācijas raksturo dažāda sastāva metamorfo iežu kopums ar vienādiem rašanās apstākļiem. Terminu "fācja" ieviesa šveiciešu ģeologs A. Greslijs (angl. Amanz Gressly) 1838. gadā. Viņš rakstīja, ka fācija ir slānis vai slāņu grupa, kas atspoguļo sedimentācijas (slāņu veidošanās) vidi. Fāciju izpēte ļauj iezīmēt denudācijas un sedimentācijas apgabalus, klimatu, gultnes reljefu un jūras baseina dziļumu, sāļu un gāzu sastāvu, ūdens temperatūru, vecumu u.c.

Faciālā analīze

Nogulumu faciālās analīzes restaurē seno nogulumu veidošanās apstākļus un izdala fosilās fācijas. Reizēm analizē tikai kādu konkrētu nogulumu pazīmi un to attiecīgi norāda fācijas apzīmējumā (litofācija, biofācija, topofācija, ģeoķīmiskā fācija u.c.).

Denudācijas apgabali

Pašlaik ģeologu rīcībā ir daudz plašāka informācija par seno jūras baseinu fizikāli-ģeogrāfiskajiem apstākļiem, nekā par apstākļiem senajos sauszemes apgabalos. Sauszeme bija denudācijas (erozijas) apgabals. Erodējot tā parasti neatstāja aiz sevis nekādas pēdas. Jūras bija nogulumu uzkrāšanās apgabali. Pēc šiem uzkrāšanās (sedimentācijas) apgabaliem ģeologi var spriest par drupu materiāla denudācijas avotiem. Kritēriji denudācijas apgabalu noteikšanai ir nogulumu granulometriskais sastāvs un virkne citu pazīmju. Oļi, kas atrodas tiešā erozijas apgabalu tuvumā ir paši lielākie un mazāk nogludināti. Jo vairāk attālinās no erozijas apgabaliem, jo gludāki un sīkāki paliek oļi. Lai noteiktu drupu materiāla denudācijas apgabalus pētnieki izmanto arī tādu īpašību, kā smilšu graudu orientāciju smilšakmeņos. Būtiska nozīme denudācijas apgabalu noteikšanai ir minerāliem, kas ir akumulācijas apgabalu iežu sastāvā. Šos minerālus ģeologi sauc par allotigēniem (atnestiem no ārienes).

Klimatiskie apstākļi

Nogulumu klimatisko apstākļu svarīgs rādītājs ir akmeņsāls slāņi. Sāļu izgulsnēšanās no jūras ūdens notika un notiek karsta un sausa klimata apstākļos. Savukārt, uz aizgājušo epohu tropisko klimatu norāda fosilās faunas un floras lielā daudzveidība (polārajā klimatā tā ir 30-40 reizes mazāka). Koraļļu klātbūtne nogulumos liecina par siltu un seklu jūru klātbūtni tajā periodā.
Baltais degunradzis

Izskats

Baltais degunradzis ir nākamais lielākais sauszemes dzīvnieks aiz ziloņa. Tam ir liels, masīvs ķermenis, īss kakls un platas krūtis. Ķermeņa garums kopā ar galvu ir 3,4—4,2 m, astes garums 50—70 cm, svars 1440—3600 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm. Lielākais fiksētais rekordsvars ir bijis 4500 kg.
Baltajam degunradzim ir divi ragi, kas veidoti no keratīna tāpat kā nagi un mati. Priekšējais rags parasti ir lielāks nekā iekšējais rags, tā vidējais garums ir apmēram 90 cm, bet var sasniegt arī 150 cm. 
Baltajam degunradzim uz kakla ir raksturīga kumpa, kas palīdz balstīt tā lielo galvu. Visām kājām ir trīs pirksti. Krāsa baltajam degunradzim variē starp dzeltenīgi brūnu un gaiši pelēku. Vienīgais apspalvojums degunradzim ir uz ausīm un astes pušķi. Baltajam degunradzim ir raksturīga plata, kvadrātveidīga mute, kas piemērota zāles plūkšanai no zemes.
Tā ausis var kustēties katra savā virzienā, lai labāk uztvertu skaņas, bet vislabākā maņa degunradzim ir oža.

Ieradumi

Baltais degunradzis apdzīvo savannu, jo tas ir izteikts zāles ēdājs, dodot priekšroku īsai zālei. Tas labprāt dzer ūdeni divas reizes dienā, bet, ja ir nepieciešams, tad var iztikt bez ūdens 4—5 dienas. Apmēram puse dienas degunradzim paiet ēdot, trešdaļa dienas paiet atpūšoties, bet pārējās lietas tiek darītas atlikušajā laikā. Baltais degunradzis kā visi degunradži mīl vārtīties dubļos.
Baltais degunradzis saziņai lieto balsi. Ja degunradzis ir nobiedēts, tas izdod zemu brīdinošu skaņu, kas tiek papildināta ar zemes rakšanu ar ragu, ausis tam ir atglaustas kā zirgiem. Baltais degunradzis ir veikls un ātrs, tas var skriet ar 50 km/st.
Baltais degunradzis var dzīvot viens vai barā, kas var sastāvēt pat no 15 dzīvniekiem, parasti tās ir mātītes, kas veido grupas. Lielākā daļa pieaugušu tēviņu ir vientuļnieki, kuri iezīmē savas teritorijas ar urīnu un fekālijām. No fekālijām tiek veidotas lielas kaudzes, lai nevienam tas nepaliktu nepamanīts. Teritorija tiek iezīmēta arī ar uzrakņātu zemi. Zemāka ranga tēviņiem nav savas teritorijas.

Reprodukcija

Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 6—7 gadu vecumā, tēviņi 10—12 gadu vecumā. Pārošanās laikā pāris uzturas kopā 5—20 dienas. Grūsnības periods ilgst 16—18 mēnešus. Piedzimst viens mazulis, kas sver 40—65 kg. Ja mazulis tiek nobiedēts, tas skrien savai mātei priekšā pie galvas, mātes ļoti sargā savus bērnus un cīnīsies par tiem nežēlīgi.
Mazuļi dzimst katru otro vai trešo gadu. Pirms piedzimst jaunais mazulis, māte padzen iepriekšējo jaunuli. Baltais degunradzis dzīvo 40-50 gadus. Pieaugušam degunradzim nav ienaidnieku savvaļā, pat mazuļus ļoti reti nomedī kāds plēsējs, jo plēsēji respektē mazuļa māti.
Lisjēns Petī-Bretons

Profesionālā karjera

Viņa pirmā ievērojamā uzvara bija treka riteņbraukšanas čempionāts Argentīnā, bet 1902. gadā viņu iesauca Francijas armijā un viņš atgriezās Francijā. Divus gadus vēlāk, 1904. gadā, viņš ar otro piegājienu uzvarēja Bol d'Or treka sacensībās, iepriekšējā gadā finišējot otrais. 1905. gadā viņš pārspēja Pasaules stundas rekordu Parīzes Vélodrome Buffalo trekā ar 41,110 km. Tajā pašā gadā viņš pievērsās šosejas riteņbraukšanai un finišēja augstajā piektajā vietā Tour de France. 1906. gadā viņš uzvarēja trešajās Parīze—Tūra sacensībās un uzlaboja savu sniegumu tūrē, finišējot ceturtais.
1907. gadā viņš uzvarēja pirmajās Milāna—Sanremo sacensībās, pēc tam piedaloties Tour de France. Tomēr līdz ar piektā posma no Lionas uz Grenobli beigām viņa uzvaras iespējas šķita samērā mazas. Col de la Porte kāpumā viņš zaudēja kontaktu ar līderiem un spēja finišēt tikai desmitajā vietā, 28 minūtes aiz Emila Žoržē kurš uzvarēja jau trešajā posmā. Tomēr saskaņā ar punktu sistēmu, kopējam laikam nebija nozīmes un viņš joprojām bija otrajā vietā. Desmitajā posmā Žoržē neatļauti samainīja velosipēdus un tiesneši posmā viņu ierindoja pēdējā vietā, kas maksāja viņam 44 punktus. Tas nozīmēja, ka Petī-Bretons pārņēma vadību un ar ar divām uzvarām posmos, kā arī otro vai trešo vietu astoņos citos posmos viņš uzvarēja tūrē ar 47 punktiem, 10 punktus priekšā otrās vietas ieguvējam Gustavam Garigū un 27 punktus priekšā Žoržē.
Viņš uzvarēja arī 1908. gada tūrē, kļūstot par pirmo braucēju, kurš uzvarējis divreiz. Šajā gadā viņš uzvarēja arī Parīze—Brisele sacensībās. Kā daļa no dominējošās Peugeot komandas, kura ieguva pirmās četras vietas, Petī-Bretons tūrē uzvarēja vēl pārliecinošāk, iegūstot tikai 36 punktus un finišējot ārpus pirmā četrinieka tikai vienā posmā. Aiz viņa finišēja komandas biedri Fransuā Fabers un Žoržs Paserjē ar attiecīgi 68 un 75 punktiem.
Tā bija pēdējā viņa lielā uzvara. Viņa karjeru izbeidz Pirmais Pasaules karš. Viņš pievienojās Francijas armijai un mira frontē 1917. gadā, autoavārijā, netālu no Truā.
Zanda Kalniņa-Lukaševica

Biogrāfija

Vidējo izglītību ieguvusi Jelgavas Spīdolas ģimnāzijā, ko pabeigusi 1996. gadā. Pēc tam studējusi Latvijas Kristīgajā akadēmijā (iegūta sociālās aprūpes karitatīvā darbinieka kvalifikācija) un Latvijas Universitātē, kur ieguva maģistra grādu sabiedrības vadībā. 2013. gadā ieguva vadības zinātņu doktora grādu, absolvējot Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultāti.
Z. Kalniņa-Lukaševica ir biedrību "Caritas" un "Eiropas kustība Latvijā" valdes locekle. Iepriekš ir bijusi Latvijas Valsts prezidenta Valda Zatlera Stratēģiskās plānošanas un analīzes padomniece, Stratēģiskās analīzes komisijas priekšsēdētāja vietniece administratīvajos jautājumos, kā arī Reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministrijas valsts sekretāra vietniece attīstības plānošanas jautājumos.

Politiskā darbība

2011. gadā pievienojusies Zatlera Reformu partijai. No šīs partijas saraksta kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās, kur arī tika ievēlēta no Vidzemes apgabala. Vēlāk tika iekļauta Tautsaimniecības, agrārās, vides un reģionālās politikas komisijas un Eiropas lietu komisijas sastāvā, kopš 2011. gada 20. oktobra bija Eiropas lietu komisijas priekšsēdētāja.
2014. gada maijā Z. Kalniņa-Lukaševica pievienojās partijai "Vienotība". No tās sastāva kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēta. Pēc Laimdotas Straujumas otrās valdības darba sākuma kļuva par Ārlietu ministrijas parlamentāro sekretāri. 2018. gadā kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta, taču netika ievēlēta Saeimā. Z. Kalniņa-Lukaševica kandidēja 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēta.
Aizsargu medaļa "Par uzcītību"

Aizsargu medaļa "Par uzcītību" bija Latvijas aizsargu goda zīme no 1927. līdz 1940. gadam. To piešķīra par ilggadīgu kārtīgu dienesta pienākumu pildīšanu organizācijā.
Goda zīme tika nodibināta 1927. gadā. Goda zīmju piešķiršanu izlēma aizsargu valde, kura sastāvēja no aizsargu priekšnieka un pa vienam vēlētam aizsargu priekšstāvim no Latvijas novadiem. Piešķiršanu bija jāakceptē Iekšlietu ministram. Ar aizsargu medaļu “Par uzcītību” varēja apbalvot arī personas, kuras sekmējušas aizsargu mērķus, darbību.
Medaļa bija jānēsā zaļi baltā lentē. Izskata autors bija mākslinieks Kasparsons.
Šī bija viena no divām aizsargu goda zīmēm. Reizē ar šo tika nodibināta arī aizsargu “Nopelnu krusts”
Likud

Attiecības ar Palestīnu

Attiecībā uz Palestīnu tā ir visai skaidri noformējusi savu nostāju un tā neredz Palestīnu kā neatkarīgu valsti, tomēr ārēju iespaidu rezultātā partijas nostāja nav tik viennozīmīga. 2013. gadā septiņi šīs partijas līderi nosūtīja lūgumu aizsardzības ministram, kur bija lūgts sasaukt konferenci ar jautājumu, lai tiktu pārtrauktas miera sarunas ar Palestīnu. Tāpēc partijas iekšienē nav pilnības vienprātības par nākotnes scenārijiem jautājumā ar Palestīnu. Likud partijas biedra Moshe Feiglina piedāvājusi samaksāt Palestīniešu ģimenēm, lai tās emigrētu no tā sauktās "West Bank" zonas. Summa varētu būt pat 500 000 katrai ģimenei, lai tā pamestu šo teritoriju. Moshe Feiglina to pamatoja, ka 10% no budžeta Izraēla tērē, lai risinātu šo konfliktu, par atdalīšanas žogiem, par dzelžiem pie domēm, pie policitiem visās kafejnīcās — vieglāks risinājums būtu samaksāt šo summu un likt, lai viņi pamet teritorijas.
Likud pozīcija bieži tiek uztverta caur šī brīža premjerministra Benjamina Netanjahu nostāju, kurš ir slavens ar saviem "Trīs Nē". Netanjahu vienmēr ir uzsvēris, ka nekad neizvedīs Izraēlas spēkus un apmetņu iedzīvotājus no Sīrijai kādreiz piederošajām Golānas augstienēm, nekad nenoslēgs mieru ar palestīniešiem ar papildu nosacījumiem, kā arī nekad nepieļaus Jeruzalemes sadalīšanu. Tomēr Izraēla saņem lielu starptautisko spiedienu, sevišķi no ASV, tāpēc spiediens ir licis atzīt, ka Izraēla varētu piekrist divu valstu principam, ja tiek saņemtas garantijas par demilitarizāciju un to, ka, Palestīna atzīst Izraēlu kā ebreju valsti.
Likud partijas oficiālā nostāja ir, ka ilgstoši ir bijuši centieni panākt mieru starp Izraēlu un Palestīnu, kas tomēr nav izdevies, tāpēc viņi redz, ka šis process būtu jāpārvalda, nevis jāatrisina, kas prasītu arī lielāku citu arābu valstu iesaisti. Ja Palestīnieši patiesi vēlas dzīvot mierā un harmonijā ar Izraēlu, tad tam jābūt trīs valstu risinājumam, kas būtu pamatojams ar starpvalstu līgumiem starp Izraēlu, Jordāniju un Ēģipti. Ir svarīga visa Izraēlas valsts teritorijas drošība, kas attiecas uz Palestīnu, tad Izraēla ir gatava tuvākajā laikā nodrošināt pilnietiesīgu ceļošanu no pilsētas uz pilsētu bez vairākiem drošības pārbaudes posteņiem. Tā arī ir vērsta uz to, lai Palestīnu sasniegtu pilntiesīgu autonomijas statusu, kur tai būtu jāspēj kontrolēt terorisma izpausmes, izbeigt tautas naidošanu pret ebrejiem u.c, tikai pie šādiem nosacījumiem varētu sākt runāt par Palestīnas valsti.
Mikroskops

Optiskie mikroskopi

Šie mikroskopi visu attēlu iegūst vienlaicīgi, atšķirībā no skenējošajiem mikroskopiem. Nozīmīgākie no šiem ir gaismas optiskie mikroskopi. Vēl pie šīs grupas pieder caurstarojošie elektronmikroskopi (TEM), kas gaismas vietā lieto elektronus un stikla lēcu vietā lieto magnētiskās lēcas. TEM ir dārgākie elektronmikroskopi, to paraugu sagatavošana ir ķēpīga (tiem jābūt dažus desmitus nanometru plāniem vai plānākiem) taču ar tiem var sasniegt visaugstākās izšķirtspējas. Rentgenmikroskopi ir bijuši visai problemātiski, jo rentgenstari iet cauri gandrīz visiem materiāliem. Rentgenstaru optikai lieto spoguļus ar ļoti lieliem atstarošanās leņķiem. Teorētiski ar rentgenmikroskopu varētu sasniegt ļoti augstu izšķirtspēju, jo rentgenstariem ir ļoti mazs viļņa garums, taču to nav izdevies sasniegt. Mūsdienās pieejamie rentgenmikroskopi pārsvarā ir skenējošie caurstarojošie mikroskopi (tur lieto tievu rentgenstaru kūli, kuram cauri rastra veidā pārvieto paraugu). Te izšķirtspēja ir atkarīga no staru kūļa diametra un skenēšanas sistēmas precizitātes.

Skenējošie mikroskopi

Atšķirībā no optiskajiem mikroskopiem, šie mikroskopi attēlu iegūst pa punktiem, vienā laika momentā iegūstot tikai vienu attēla punktu. Tas var būt lēni. Pazīstamākie šāda veida mikroskopi ir skenējošie elektronmikroskopi (SEM). Iekārta konstruktīvi ir līdzīga kineskopam, kur ekrāna vietā novieto paraugu un mēra tā atstaroto elektronu daudzumu. Šie ir lētākie un plašāk pielietojamie elektronmikroskopi.
Vēl pie skenējošajiem mikroskopiem pieder visi SPM (scanning probe microscope)(skenējošās zondes mikroskops?) paveidi. Šajos mikroskopos ir cieta zonde, kuru skenē (kustina) virs parauga virsmas, secīgi novietojot visos apskatāmā attēla punktos. No zondes signāla iegūst attēlu. Šīs metodes ir relatīvi lēnas. Pirmais šāda veida mikroskops bija STM (skenējošais tuneļmikroskops). Tam ir augsta izšķirtspēja (var saskatīt atomus), taču paraugam ir jāvada elektrību. Pēc tam parādījās AFM, tam ir mazāka izšķirtspēja, taču var lietot paraugus, kas nevada elektrību. Pēc tam parādījās NSOM (near field scanning optical microscope) tam ir vēl mazāka izšķirtspēja, taču tas var noteikt parauga optiskās īpašības un tā maksimālā izšķirtspēja ir augstāka nekā optiskajam mikroskopam.
Taro Aso

Biogrāfija

Biznesa magnāta dēls. 20. gadsimta vidus Japānas premjera Jošidas Šigeru mazdēls, sievastēvs bija 20. gadsimta 80. gadu sākuma premjerministrs Suzuki Zenko, māsa bija precējusies ar imperatora Akihito brālēnu. 1963. gadā absolvējis Gakušuinas Universitāti, pēc tam studējis Stenfordā un Londonā. 1966. gadā sācis strādāt Asō Industry, pēc sešiem gadiem jau ieņēmis Asō Cement uzņēmuma prezidenta un izpilddirektora amatu. Piedalījies 1976. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Monreālā šaušanas sacensībās.
1979. gadā pameta ģimenes biznesu, kad tika ievēlēts Japānas parlamenta apakšpalātā. Ar laiku ieņēmis ievērojamus amatus valdībā un partijā. 2005. gadā kļuvis par ārlietu ministru Džuničiro Koidzumi valdībā, amatu saglabājis arī Šindzo Abes valdībā līdz 2007. gadam.
2008. gadā kļuva par Liberāli demokrātiskās partijas prezidentu. Dažas dienas pēc kļūšanas par partijas prezidentu kļuva arī par Japānas premjeru. Aso ir pirmais katolis, kas ieņēmis šo amatu. Audzējis populistisku tēlu, it īpasi jauniešu vidū. Bija liels manga fans, centās popularizēt šo literāro formu ārpus Japānas. Tomēr valstī iestājās krīze, valsts ekonomika piedzīvoja recesiju. Tika atklāts, ka Otrā pasaules kara laikā Asō Industry izmantoja ieslodzīto darbaspēku, pats premjers to ilgi noliedza. Šis fakts samazināja viņa popularitāti. Aso cieta vēl vienu neveiksmi, kad atkāpās finanšu ministrs Šoiči Nakagava, kuru vainoja par dzeršanu G-7 valstu sammitā. 2009. gada vairāku pašvaldību vēlēšanās viņa partija cieta sakāvi, partija zaudēja arī tā paša gada vispārējās vēlēšanās. 2009. gada septembrī viņš arī atkāpās no premjera un partijas prezidenta amata. Pēc 2012. gada vēlēšanām, kurās uzvarēja Liberāli demokrātiskā partija, Aso kļuva par valsts premjera vietnieku un finanšu ministru.
Ivars Punnenovs

Spēlētāja karjera

Jau kopš 2009. gada Punnenovs spēlē Šveices jaunatnes hokeja līgās. 2011.—12. gada sezonu vārtsargs aizvadīja Klotenes "Flyers" U-20 komandā, taču 2012.—13. gada sezonu aizvadīja jau HK Rapersvīla U-20 sastāvā.
2013.—14. gada sezonu Punnenovs uzsāka kā Šveices hokeja līgas kluba HK Rapersvīla otrais vārtsargs aiz pieredzējušā Dāvida Ebišera muguras. 2013. gada 27. septembrī Punnenovs debitēja mačā pret HC Fribourg-Gotteron. Kopumā sezonas gaitā kluba rindās aizvadīja 14 spēles, un sezonas noslēgumā palīdzēja komandai saglabāt vietu Šveices hokeja līgā.
2014. gada aprīlī pagarināja līgumu ar Rapersvīlas klubu uz vēl vienu sezonu, taču pēc kluba izkrišanas no Šveices hokeja līgas 2015. gadā pievienojās Langnavas "Tigers".
Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātā junioriem.
Izkārnījumi

Izkārnījumi ir resnās zarnas apakšējās daļas saturs. Runājot par cilvēku izkārnījumiem, lieto vārdu fēces vai fekālijas (no latīņu: faeces — 'atliekas'), bet dzīvnieku izkārnījumus mēdz apzīmēt ar vārdu ekskrementi (no latīņu: excrēmenta — 'izdalījumi'), lai gan nereti tā sauc arī cilvēku izkārnījumus. Izkārnīšanās procesā no resnās zarnas izkārnījumi tiek izvadīti caur anālo atveri vai kloāku.
Cilvēki fekālijas izvada no organisma vienu vai divas reizes dienā; atsevišķos gadījumos, piemēram, caurejas laikā, izkārnīšanās var notikt biežāk, bet tikpat labi var arī retāk, piemēram, aizcietējuma gadījumā. Pieaudzis cilvēks vienas dienas laikā vidēji izdala no 100 līdz 250 gramiem izkārnījumu, atsevišķos gadījumos pat līdz 500 gramiem.
Pāvels Trahanovs

Spēlētāja karjera

Maskavas CSKA audzēknis, karjeru sāka 1997. gadā Maskavas CSKA sastāvā. 2005. gadā parakstīja līgumu ar Čerepovecas "Severstal". Spēlēja KHL komandās Balašihas HK MVD (2007—2010) un Mitišču "Atlant" (2010—2011). 2011. gada maijā noslēdza divu gadu līgumu ar Jaroslavļas "Lokomotiv".
2011. gada 7. septembrī spēlētājs gāja bojā Jaroslavļas aviokatastrofā.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Zālamana Salās

Sarakstā apkopotas tās vietas Zālamana Salās, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Zālamana Salām ir iekļauta 1 vieta (dabas objekts), savukārt 2 vietas ir iekļautas kandidātu sarakstā. Šī vieta ir iekļauta arī kā apdraudētais objekts, kurš tuvākajā nākotnē varētu tikt iznīcināts. Zālamana Salas Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1992. gada 10. jūnijā.