google/wiki40b huggingface dataset:
Mercatone Uno

Sanmarīno komanda

Komanda izveidojās 1992. gadā kā Mercatone Uno-Zucchini un bija bāzēta Sanmarīno. Braucot komandā, Adriāno Bafi uzvarēja punktu klasifikācijā 1993. gada Giro d'Italia. Komanda beidza pastāvēt 1995. gada sezonas beigās, kad sponsors atsauca savu līdzdalību. Jaunizveidotajai komandai bija tas pats sponsors, bet tā bija pilnīgi cita komanda.

Komanda ap Marko Pantāni

Kad Carrera Jeans ražotāji 1996. gada beigās pārtrauca sponsorēt pazīstamo Itālijas komandu Carrera Jeans-Tassoni, tika ziņots, ka menedžeris Dāvids Boifava veidos komandu ap Marko Pantāni ar Mercatone Uno kā galveno sponsoru. Tomēr par jaunās komandas prezidentu kļuva Lučiāno Peci, kā sporta direktorus ieceļot Džuzepi Martinelli, Dāvidu Kasāni un Alesandro Džannelli un pārņemot desmit Carrera braucējus, ieskaitot Pantāni. Itālijā bāzētā komanda ar Pantāni kā līderi par velosipēdu piegādātāju izvēlējās Bianchi. Saskaņā ar bijušā braucēja Feličes Džimondi teikto, komanda tika veidota ap Pantāni un sporta direktors Martinelli atteicās pievienot komandai sprinteri, kurš varētu komandai radīt citus mērķus. Saskaņā ar Džimondi, šajā veidā komanda tika veidota līdzīgi kā Bianchi komanda 1940. gadu vidū tika veidota ap Fausto Kopi.
1997. gada sezonā Pantāni finišēja trešajā vietā Tour de France un uzvarēja vairākos posmos, ieskaitot posmā uz Alpe d'Huez. Nākamajā gadā Pantāni uzvarēja 1998. gada Giro d'Italia un pēc tam arī Tour de France, kļūstot par tikai septīto braucēju vēsturē, kurš gada laikā uzvarējis gan Giro, gan Tour. Pantāni savu uzvaru veltīja nesen mirušajam komanda ģenerālmenedžerim Lučiāno Peci. Pēc šī lielā panākuma Mercatone Uno lielveikalu vadītājs Romāno Cenni izteicās, ka sponsors paliks riteņbraukšanā, kamēr vien Pantāni piedalīsies sacensībās.
1999. gada Giro d'Italia Pantāni dominēja sacensībās, līdz viņu izslēdza no tām par pārāk augsta hematokrita līmeņa uzrādīšanu. Tā rezultātā no sacensībām izstājās visa Mercatone Unokomanda.
Nākamajā gadā komanda uzvarēja 2000. gada Giro d'Italia ar Stefano Garcelli, kurš Pantāni pateicās par palīdzību. Lai arī Garcelli bija līgums līdz 2001. gada sezonas beigām, viņš pameta komandu 2000. gada beigās.
Kad Pantāni izstājās no 2002. gada Giro d'Italia, baumoja, ka Mercatone Uno pārtrauks sponsorēt komandu pēc 2002. gada sezonas, jo komanda nebija ielūgta uz 2001. un 2002. gada Tour de France. Tomēr komanda turpināja dalību sacensībās 2003. gada sezonā un Pantāni ierindojās 14. vietā Giro d'Italia kopvērtējumā. Sezonas beigās komanda tika likvidēta saistībā ar Pantāni prognozējamo aiziešanu no sporta, vairākiem braucējiem pārejot uz Dienvidāfrikas komandu Barloworld.
Indijas vārna

Izplatība

Indijas vārnai ir ļoti liels izplatības areāls, vēsturiskais areāls aptver Nepālu, Bangladešu, Indiju, Pakistānu, Šrilanku, Maldivu salas, Taizemes dienvidrietumu reģionus un Irānu.
Indijas vārna ap 1897. gadu tikusi introducēta Āfrikas austrumu daļā Zanzibārā un Sudānā Sarkanās jūras piekrastē. Ar kuģiem tā ir aizvizinājusies līdz Austrālijai un kādu laiku tur dzīvojusi, bet mūsdienās tā ir izskausta no šī kontinenta. Pavisam nesen tā ir ieradusies Eiropā. Nīderlandē kopš 1998. gada tā ir iedzīvojusies Hūkas ostā. Viena Indijas vārna ir redzēta 2010. gadā Īrijas ostā Korkā. Indijas vārnas dzīves vieta vienmēr ir saistīta ar cilvēku tuvumu, tās var apmesties uz dzīvi gan nelielā ciemā, gan lielā pilsētā. Singapūrā dzīvo 190 Indijas vārnu uz 1 km². To populācija pieaug līdz ar cilvēku apdzīvoto vietu pieaugumu.

Izskats

Indijas vārnai ir slaids ķermenis un relatīvi liels knābis. Asti ieskaitot, tas ir apmēram 40—43 cm garš, spārnu plētums 76—85 cm, svars 245—371 g. 
Apspalvojums melns ar metālisku spīdumu, izņemot kaklu, pakausi un krūtis, kas ir pelēki. Pelēkais tonis ir atšķirīgs atkarībā no tā, kurai pasugai Indijas vārna pieder. Knābis, kājas un acis ir melnas. Abi dzimumi izskatās vienādi, bet tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm.

Uzvedība

Indijas vārna vienmēr uzturas cilvēku mājokļu tuvumā. Arī naktsguļai tā piemeklē vietu apdzīvoto vietu tuvumā. Singapūrā ir novērots, ka Indijas vārnas gulēt dodas tieši tādu vietu tuvumā, kur apgrozās ļoti daudz cilvēku. Tā apmetas lielos kokos, kuriem ir biezi un lieli vaiņagi. Indijas vārnai patīk apmesties arī lielo un augsto ēku tuvumā.
Indijas vārna ir ļoti pļāpīgs un sabiedrisks putns. Tas šķietami nebaidās no cilvēkiem un lieliem, plēsīgiem putniem, kurus tas agresīvi vajā, vienalga, cik lieli tie būtu. Tas spēj bezkaunīgi bērnam atņemt sviestmaizi un nozagt vistai cāli no pagalma.

Barība

Indijas vārna ir visēdāja. Tā barojas ar visu, ko var atrast piemērotu cilvēku mājokļu tuvumā. Tie ir dažādi rāpuļi, vardes, zivis, mazi dzīvnieki, maitas gaļa, kukaiņi un citi bezmugurkaulnieki, Indijas vārna izēd citiem putniem olas un putnēnus. Tā barojas ar graudiem, sēklām, ogām un augļiem, un pārmeklē cilvēku atkritumus. Lielāko daļu barības vārna meklē uz zemes, bet tā barojas arī kokos.

Ligzdošana

Ligzdošanai Indijas vārnai ir nepieciešams liels koks, lai gan reizēm var atrast Indijas vārnu ligzdas telefonu sakaru torņos vai augstās ēkās. Ligzda tiek sakrauta no palieliem zariem, bet no iekšpuses izoderēta ar kokosa šķiedru un citām augu šķiedrām. Lai arī ligzdojot Indijas vārnu pāris cenšas būt vientuļš, tomēr biezi apdzīvotos reģionos vienā kokā var būt vairākas Indijas vārnu ligzdas. Dējumā parasti ir 3—6 olas. Tās ir zilganzaļas ar brūniem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 16—17 dienas, putnēniem apspalvojums izaug pēc 21—28 dienām. Indijas vārnas ligzdas biežs parazītputns ir Āzijas dzeguze (Eudynamys scolopaceus).
Elza Hailova

Biogrāfija

Elza Hailova no 1949. gada līdz 1979. gadam regulāri piedalījusies Latvijas un Rīgas galvenajos šaha turnīros. Bijusi aktīvas spēles cienītāja, kuras agresīvais uzbrukuma stils bieži sagādājis nepatikšanas turnīru favorītēm. Latvijas sieviešu šaha čempionāta finālos piedalījusies 23 reizes, tajā skaitā 20 reizes pēc kārtas (1949-1968) un sešas reizes ierindojusies godalgotajās vietas. Viens no veiksmīgākajiem Hailovai bijis 1950. gads, kad Latvijas sieviešu šaha čempionātā izdevies ne tikai sagādāt pirmo zaudējumu daudzkārtējai Latvijas čempionei Mildai Laubertei šo turnīru vēsturē, bet arī izcīnīt 3. vietu un pēc tam pārliecinoši uzvarēt Mihaila Čigorina simtgadei veltītajā 3. Rīgas sieviešu šaha čempionātā ar iespaidīgu rezultātu - 9 punkti no 10 iespējamajiem. 1951. gadā Ivanovā pārstāvējusi "Daugavas" šahistu komandu PSRS arodbiedrību komandu čempionāta pusfinālā. 1954. gada jūlijā PSRS sieviešu šaha čempionāta pusfinālā Rīgā palikusi 12. vietā, taču spējusi uzvarēt vienu no daudzsološākajām tā laika Latvijas šahistēm Zāru Nahimovsku. Vairākkārt bijusi Rīgas sieviešu šaha čempionāta laureātu skaitā - 1954. gadā dalījusi 2.-3. vietu, 1956. gadā izcīnījusi 2. vietu, 1966. gadā dalījusi 2.-3. vietu. 1977. gadā šajā turnīrā ieņēmusi augsto 4. vietu. 1961. gadā 1. Latvijas PSR komandu čempionātā pārstāvējusi Maskavas rajona pārtikas tirdzniecības uzņēmuma komandu.
Daudz spēka veltījusi šahistu jaunās maiņas audzināšanā. Bieži gājusi uz Rīgas skolu jaunākajām klasēm, kur ar laipnu un emocionālu stāstījumu pievērsusi šaham daudzas meitenes. Bijusi pirmā trenere nākamajām Latvijas šaha čempionēm Ingrīdai Priedītei, Astrai Goldmanei un Ilzei Rubenei.
Alsungas draudzes novads

Alsungas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Alschwangen) bija draudzes novads Kurzemes hercogistes Kuldīgas virspilskunga iecirknī, vēlāk Kurzemes guberņas Aizputes pilskunga iecirknī. 
1632. gadā katoļticībā pārgājušais Alsungas muižnieks Johans Ulrihs fon Šverins uzsāka sev padoto luterāņu iedzīvotāju pievēršanu katoļticībai. Alsungas draudzes novads kļuva par Kurzemes katoļu centru un kopš tā laika dēvēts arī par suitu novadu.
Mūsdienās Aizputes draudzes novada teritorija iekļauta Alsungas novadā, kā arī Gudenieku un Jūrkalnes pagastos.

Izveide

Līdz 1617. gada Kurzemes un Zemgales hercogistes teritoriālajai reformai (latīņu: Formula regiminis) novada teritorija atradās Kuldīgas komturejas sastāvā, pēc tam tā bija Kuldīgas virspilskunga iecirkņa daļa, no 1753. gada atsevišķs Alsungas draudzes novads. Pēc 1819. gada Kurzemes guberņas administratīvās reformas to kopā ar Aizputes draudzes novadu savienoja ar Piltenes apgabala dienvidu daļu, izveidojot jaunu Aizputes pilskunga iecirkni.
Novada katoļticīgie iedzīvotāji piederēja Alsungas katoļu baznīcas draudzei.
Decimetrs

Decimetrs (dm) ir mērvienība, kas atbilst 0,0001 kilometram, 0,001 hektometram, 0,01 dekametram, 0,1 metram, 10 centimetriem, 100 milimetriem. Decimetrs ir SI negatīvais daudzkārtnis, kas atrodas starp metru un centimetru.

Decimetrs uz lineāla

Decimetrs uz lineāla, tāpat kā metrs, nav īpaši atzīmēts.
Loču iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Loču iela ir 110 metrus gara ieliņa Ķīpsalas apkaimes ziemeļu daļā. Tā sākas krustojumā ar Matrožu ielu un virzās austrumu virzienā kā šaurs zemes ceļš, pie iebrauktuves teritorijā pēc adreses Balasta dambis 80a pārtop mazliet platākā asfaltētā ceļā. Loču iela beidzas krustojumā ar Ogļu ielu nepāra numuru pusē un Balasta dambi pāra numuru pusē.

Vēsture

Iela iekļauta Rīgas ielu sarakstā kopš 19. gadsimta 80. gadiem ar nosaukumu Lasmaņu iela (Lotsen Strasse, arī Lootsen Strasse), kopš 20. gadsimta 20. gadiem Rīgas kartēs un adrešu grāmatās uzrādīta ar nosaukumu Loču iela. Sākotnēji iela gar Ķīpsalas apbūvētās teritorijas robežu no Balasta dambja līdz Zundam. 19. gadsimta 70. un 80. gados ielai ziemeļu pusē piekļāvās Lodera kokzāģētavas kokmateriālu krautuves teritorija. Līdz 1940. gadam apbūve un oficiāla numerācija tikai vienā zemes gabalā (nr. 7). Vācu okupācijas laikā nosaukums Lotsenstrasse (Loču iela). Pēckara gados likvidēts ielas posms starp kādreizējo Balasta dambja posmu un Ogļu ielu.
Loču ielas galā pie Zunda 20. gados darbojās Jāņa Krumolda /Krumulda/ kuģu būvētava (paša zemes gabalā; J. Krumolda īpašumā tolaik bija arī zemes gabals ar dzīvojamo ēku Roņsalas ielā 1).
Baroks

Baroks bija mākslas stils, kas aizsākās Eiropā ap 1600. gadu un dominēja visu 17.gs. Baroka mākslai raksturīgas krāšņas krāsas, liektas līnijas un formas, gleznainums, dažādi gaismas efekti, spēcīgs spožas gaismas un ēnas kontrasts, dramatisms. Baroks izpaudās ne tikai tēlotājmākslā, bet arī arhitektūrā, literatūrā un mūzikā.
Baroks radās Itālijā (Romā) pēc renesanses stila 16. gs. otrajā pusē, un apgaismības laikmetā (17.–18.gs.) tas izplatījās arī daudzās citās Eiropas zemēs.
Baroka nosaukums, iespējams, radies no sena portugāļu valodas vārda barocco, kas apzīmē neregulāras formas pērles vai arī no vārda "parūka" (itāliešu parrucca, franču perruque).
Pazīstamākie baroka mākslinieki bija Karavadžo, Velaskess, Surbarans, Anibale Karači, Žoržs de Latūrs, Nikolā Pusēns, Rembrants, Risdāls, Pīters Pauls Rubenss u.c.; skulptori - Džovanni Lorenco Bernīni, Frančesko Boromini, Klods Pero. Ievērojamākie komponisti bija Johans Sebastians Bahs, Georgs Frīdrihs Hendelis, Antonio Vivaldi.
Linda Pope

Biogrāfija

Šahu sākusi spēlēt 13 gadu vecumā. Astoņpadsmit gadu vecumā uzvarējusi Viktorijas štata sieviešu šaha čempionātā. Divus gadus pēc kārtas bijusi Austrālijas junioru šaha čempionāta uzvarētāja meiteņu grupā (1971, 1972). 1970. gados kļuvusi par vienu no vadošajām Austrālijas šahistēm. Piedalījusies 1973. gada starpzonu turnīrā Menorkā, kurā dalījusi 18.-19. vietu kopā ar Evu Aronsoni (uzvarējusi Valentīna Kozlovska). 1978. gadā uzvarējusi Austrālijas sieviešu šaha čempionātā. 
Trīs reizes pārstāvējusi Austrāliju sieviešu šaha olimpiādēs (1972, 1976, 1978).
Par panākumiem turnīros FIDE 1979. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Precējusies ar Austrālijas šahistu Arturu Popi.
Efektivitāte (ekonomika)

Organizāciju efektivitātes modelis

Organizāciju efektivitātes modelis nodrošina sistēmisku pieeju organizācijas darbības analīzē un risinājumu meklēšanā tālākai organizācijas attīstībai.
Saijeds Kutbs

Biogrāfija

Dzimis Mūšā — mazā ciematiņā Ēģiptes vidienē. No 1929. gada līdz 1933. gadam ieguvis eiropeisku izglītību Kairā. Pēc tam darbojies kā publicists un stāstu rakstnieks. 1939. gadā sāka strādāt par ierēdni Ēģiptes Izglītības ministrijā. No 1948. līdz 1950. gadam studējis ASV, kur ieguvis maģistra grādu Kolorādo Valsts Izglītības koledžā (tagad Ziemeļkolorado Universitāte). Atgriezies no ASV, izvērsa aktīvu propagandu pret (Kutba vārdiem — primitīvo) rietumniecisko sabiedrību.
Kad 1954. gadā izjuka atentāts pret Ēģiptes prezidentu Gamālu Abdelu Nāseru, Saijeds Kutbs līdz ar daudziem "Brāļu musulmaņu" organizācijas biedriem tika ieslodzīts. Cietumā Kutbs sarakstīja abus savus visslavenākos darbus: Fi zilal al-Qur'an (Korāna paēnī) — Korāna komentārus, un Ma'alim fi-l-Tariq (Ceļastabi) — politiskā islāma programmu.
1964. gada beigās Kutbs no cietuma tika atbrīvots. 1965. gada augustā Kutbu arestēja par valsts varas gāšanas mēģinājumu. Tiesā apsūdzība bieži balstījās uz paša Kutba grāmatu Ceļastabi, kurā paustās idejas viņš tiesā apstiprināja. Tiesa Kutbam un vēl sešiem prāvas dalībniekiem piesprieda nāvessodu, kurš tika izpildīts 1965. gada 29. augustā.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada radio hits

Latvijas Mūzikas ierakstu gada radio hits ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz populārākajai un spēlētākajai dziesmai aizvadītajā gadā Latvijas radiostacijās. Uzvarētājs tiek noteikts pēc "Latvijas Izpildītāju un producentu apvienības" datiem. Visvairāk reizes (septiņas) balvu ir ieguvusi grupa Prāta Vētra, tostarp 5 gadus pēc kārtas.
Balva tiek pasniegta katru gadu kopš 1994. gada, izņemot 1996. gadā.
Katods

Katods (grieķu: χάθοδος (kathodos) — 'lejupceļš, atgriešanās') ir dažādu elektrisku ierīču negatīvais pols vai arī elektriskās strāvas vai sprieguma avota pols ar negatīvu potenciālu attiecībā pret anodu — otru polu.
Elektrolīzes procesos (šķīdumu vai kausējumu elektroķīmiskā sadalīšanā) katods ir negatīvais elektrods, uz tā notiek metālu reducēšanās.
Galvaniskajā elementā, kas strāvu nevis patērē, bet rada, katods ir pozitīvais elektrods.
Toms Kantāns

Personīgā dzīve

2015. gadā apprecējies ar Polijas šaha meistari Annu Kantāni (dzimusi Ivanova).
Datorizētā arhitektūras projektēšana

Datorizētā arhitektūras projektēšana (angļu: Computer-aided architectural design, CAAD) ir datorizētās projektēšanas programmatūra arhitektūras vajadzībām. Tajā ietilpst glabātuve precīziem un visaptverošiem ēkas datu ierakstiem, un tās izmanto arhitekti un arhitektūras kompānijas.

Vēsture

Sketchpad, pirmo datorizētās projektēšanas (CAD) programmas priekšteci, 1963. gadā radīja Ivan Edward Sutherland, lai ekonomētu laiku rasējumu veikšanai. Sākotnēji arhitekti izmantoja datorizēto projektēšanu, bet, tā kā tā nevarēja piedāvāt visus arhitektiem vajadzīgos instrumentus, lai pabeigtu projektus, CAAD tika izstrādāta kā atsevišķa programmatūra.

Uzbūve

Tipiska CAAD programmatūras struktūra parasti sastāv no vismaz diviem līmeņiem. Pirmais līmenis kalpo aprēķinu un rasējuma ģeometrisko attēlojumu veikšanai. Šajā līmenī tiek saistīti plāni ar citiem datiem, piemēram, ar aprakstiem, izmēriem un materiālu īpašībām. Algoritmi ļauj veidot modeļus un to analīzi, izmantojot programmētus kritērijus un datu bāzes, kas glabā informāciju par problēmu, standartiem un noteikumiem, kas uz to attiecas. Par šī procesa rezultātu uzskata plānus, griezumus, fasādes un 3D telpiskos modeļus. Otrajā līmenī tiek analizēti šie apkopotie ģeometrisko ķermeņu raksturlielumi, tai skaitā arī papildu atbalsta informācija. Tas ļauj informāciju pārveidot dažādas eksplikācijās. Datortehnika un atbalstprogrammatūra, atvieglo ātri un precīzi veikt aritmētiskas darbības, noteikt projekta tehniskās iespējas. Apstrādes slāņu skaits var tikt strukturēts.

Priekšrocības

Arhitektūras projektēšanas procesa tendence ir integrēt informācijas modeļus, kas līdz šim tika izolēti. Daudzas dažāda veida ekspertu zināšanas, instrumenti, vizualizēšanas metodes un plašsaziņas līdzekļi tiek apvienoti. Projektēšanas process aptver pilnu ēkas dzīves ciklu. Kopīgi izmantojot digitālās projektēšanas līdzekļus un informācijas un zināšanu apmaiņu starp speciālistiem un dažādiem projektiem, tiek nodrošināta projektēšanas nepārtrauktība.
Boulsa rags

Boulsa rags (angļu: Cape Bowles) ir zemesrags Klerensas salas dienvidos Antarktīdā, salas galējais dienvidu punkts. Zemesragu 1820. gada 4. februārī atklāja Edvards Brensfīlds ar brigu Williams un nosauca par godu kapteinim (vēlāk — admirālis) Viljamam Boulsam (William Bowles), Britu eskadras komandierim Dienvidamerikā.
Boulsa rags atzīts par putniem nozīmīgu vietu, jo zemesragā un tā tiešā tuvumā ligzdo vairāk kā 112 tūkstoši pāru zodasiksnas pingvīnu (Pygoscelis antarcticus).
Masada

Masada (ivritā: מצדה) bija cietoksnis Romas impērijas laikā, kas atradās augstas klints virsotnē, netālu no Nāves jūras. Ebreju valdnieks Herods Lielais 36.-30. g. p.m.ē. pārvērta šo cietoksni par vienu no spēcīgākajiem visā Tuvo Austrumu reģionā.
Romiešiem iebrūkot Tuvajos Austrumos, viņu rokās nonāca arī šis cietoksnis. Romiešu-jūdu kara laikā 66.g., neliela ebreju pretošanās grupa sagrāva Masadā izvietoto romiešu garnizonu un pārvērta šo cietoksni par vienu no galvenajiem sacelšanās atbalsta punktiem pie Nāves jūras. Masadas aizstāvjiem pievienojās neliels cīnītāju skaits, kam bija izdevies paglābties no romiešiem pēc Jeruzālemes izpostīšanas.
Divus gadus Masadas aizstāvji viesa sajukumu romiešos ar saviem negaidītajiem reidiem pret to garnizoniem dažādās Jūdejas vietās. Beidzot, 72. gadā, Romas ieceltais provinces pārvaldnieks Lūcijs Flavijs Silva nolēma, ka šo pretošanās punktu ir jāiznīcina. Viņš devās uz Masadu ar Jūdejā izvietoto 10. leģionu pilnā sastāvā, papildinot to ar dažādām palīgspēku vienībām, kā arī vairākiem tūkstošiem karagūstekņu, kas piegādāja armijai ūdeni, kokmateriālus un pārtiku.
Cietokšņa aizstāvji stingri ierobežoja ūdens un pārtikas patēriņu; cik vien iespējams, nostiprināja cietokšņa sienas. Bet arī romieši bija sagatavojušies ilgstošam aplenkumam. Viņi cietokšņa pakājē izveidoja ērtu nometni, apjoza klinti, uz kuras atradās cietoksnis, ar īpašu sienu, lai cietokšņa aizstāvji nevarētu no tā aizbēgt .
Cietokšņa aizstāvjiem bija divas iespējas — padoties vai cīnīties līdz pēdējam vīram, jo romiešiem bija izdevies sadragāt vienu no aizsardzības mūriem. Taču aplenktajā cietoksnī bija ne tikai karavīri, bet arī sievietes, sirmgalvji un bērni — pavisam 960 cilvēku. Aplenktie izvēlējās otro iespēju — neviens nevēlējās sagādāt iebrucējiem triumfu par uzvaru, nedz arī kļūt par iekarotāju vergiem, kas bija neizbēgami, ja viņi padotos. Tāpēc grupas vadoņi pieņēma lēmumu mirt. Tā kā pašnāvība ir grēks, tika izlemts, ka 10 vīrieši nogalinās pārējos cietokšņa aizstāvjus, un pēc tam viens no viņiem nodurs pēdējos deviņus. Tādā veidā, tikai viens cilvēks izdarītu grēku - pašnāvību.
Metālmeklētājs

Metālmeklētājs jeb metāldetektors ir elektroniska ierīce, kas paredzēta metālisku priekšmetu atklāšanai nevadošā vai vāji strāvu vadošā vidē (parasti zemē). Ir metāldetektori, kas paredzēti darbam ūdenī, koksnē, pārtikas produktos vai medikamentos, cilvēka organismā un citur. Mūsdienu metāldetektori mēdz būt aprīkoti ar mikroprocesoriem, kas stipri paplašina aparāta iespējas.
Metāldetektorus izmanto lidostās bagāžas kontrolei, kokrūpniecībā metāla šķembu meklēšanai kokmateriālos, celtniecībā un citās vietās, kur nepieciešams identificēt metāla klātbūtni. Ļoti populārs metāldetekcijas virziens ir metālmeklēšanas hobijs. Metālmeklēšanas hobijs apvieno daudzus cilvēkus visā pasaulē un, pateicoties straujai elektronikas attīstībai, hobijs ir pieejams jebkuram cilvēkam. Lai sāktu ar to nodarboties, nepieciešams metāldetektors un zināšanas vēsturē, kartogrāfijā un, parādoties pirmajiem atradumiem, arī numismātikā, heraldikā un citās nozarēs.

Uzbūve

Metāldetektora galvenā detaļa ir meklēšanas spole, kura parasti sastāv no divām neatkarīgām spolēm, no kurām viena raida noteiktas frekvences elektromagnētiskos viļņus, savukārt otra spole tos uztver un nosūta datus uz vadības bloku, kur tie tiek analizēti un atainoti uz displeja, tādējādi informējot par atrastā metāla īpašībām.
Pasaulē samērā daudzi uzņēmumi rūpnieciski ražo metāldetektorus, viens no pazīstamākajiem ir uzņēmums Minelab, kas ražo metāldetektorus dažādu metālmeklēšanas uzdevumu veikšanai. Mūsdienu metāldetektori spēj atšķirt melnos metālus no krāsainajiem (diskriminācijas metode), izskaitļot metāla vadītspēju un citus parametrus.
Absolūtais spožums

Absolūtais spožums ir lielums astronomijā, kuru izmanto debess ķermeņu spožuma raksturošanai. Tas ir debess ķermeņa redzamais spožums, kāds būtu, ja to novērotu no 10 parseku attāluma. Absolūto spožumu mēra zvaigžņlielumos. Zvaigžņu un galaktiku absolūto spožumu apzīmē ar M.
Saules sistēmas planētu, komētu un asteroīdu absolūtā spožuma definīcija ir nedaudz atšķirīga. Šajā gadījumā absolūtais spožums tiek definēts kā redzamais spožums, kāds būtu objektam, ja to novērotu vienas astronomiskās vienības attālumā no Saules un Zemes, turklāt objektam jābūt pilnā fāzē. Apzīmē ar H.
Elena Makartūra

Rekordi

Elenai Makartūrai pieder rekords pasaules apkuģošanas ātrumā. Viņa apkārt zemeslodei apkuģoja 71 dienā, 14 stundās, 18 minūtēs un 33 sekundēs. Iepriekšējais rekords piederēja francūzim Fransisam Žojonam, kurš šo ceļojumu veica gandrīz 73 dienās.
Viņas rekordbrauciens sākās no Biskajas līča Francijas ziemeļu piekrastē 2004. gada 28.novembrī, un tās maršruts šķērsoja visus meridiānus. Lielākā māksla bija kuģot, cik vien iespējams tuvu Dienvidpolam, nesaduroties ar aisbergiem.
Šo ceļojumu Elena Makartūra veica 24 metrus garā trimarānā B&Q/Castorama, kurš bija būvēts speciāli kuģošanai sevišķi bargos laikapstākļos.
Šī jahta bija pielāgota braucienam vienatnē, kas nozīmē, ka Elena Makartūra ne reizi nedrīkstēja iemigt ilgāk par 20-30 minūtēm. Kā viņa pati atzīst, tad šis brauciens ir bijis viņai grūtākais, kāds viens ir bijis. Brauciena beigās ceļotāja nonāca pilnīgā spēku izsīkumā, kā arī viņa brauciena laikā bija guvusi nopietnas traumas, rāpjoties mastā, un applaucējusies ar verdoša ūdens tvaikiem. Turklāt pāris reižu viņas vadītais kuģis gandrīz uzskrēja virsū vaļiem.
2005.gada 7.februārī viņa atgriezās Biskajas līcī, kur viņa sāka savu braucienu, uzstādot jaunu rekordu pasaules apkuģošanas ātrumā. Nākamajā dienā, 8.februārī viņa atgriezās Anglijā, kur viņu sagaidīja kā nacionālo varoni.