google/wiki40b huggingface dataset:
Hidroelektrostacija

Hidroelektrostacija ir elektrostacija, kur par enerģijas avotu izmanto ūdens plūsmas enerģiju. Parasti hidroelektrostacijas ceļ uz upēm, uzbūvējot arī dambi un izveidojot ūdenskrātuvi.
Lai elektroenerģijas ražošana būtu efektīvāka, nepieciešami divi faktori: HES jābūt nodrošinātai ar ūdeni visu gadu, kā arī upes ielejai vēlams būt kanjonveidīgai, t. i. krastiem jābūt stāviem un 10 metrus augstiem, lai izveidotā ūdenskrātuve neapplūdinātu apkārtni.
2005. gadā HES pasaulē kopā saražoja 19% no visas elektroenerģijas, ka bijusi saražota. HES kopējā jauda bija 715 gigavati (salīdzināšanai: Rīgas HES jauda ir apmēram 400 megavati).

HES vēsture

Ūdensdzirnavas ir vieni no pirmajiem mehānismiem tehnikas attistības vēsturē, kuru darbināšanai cilvēks izmantoja tikai un vienīgi dabas spēkus. Par hidroenerģijas pirmsākumu var uzskatīt koka dzirnavas. Šādus dažāda veida ūdensratus izmantoja daudzās Eiropas un Āzijas valstīs jau pirms vairāk kā 2000 gadiem. Ar gadiem tehnoloģijām attīstoties un regulāri darbinot, šo dzirnavu efektivitāte sasniedza pat 70%. Uzlabojoties inženiertehniskajām zināšanām un prasmēm, ap 19. gadsimtu tika izstrādātas jaudīgākas un izturīgākas iekārtas, lai ražotu elektroenerģiju.

HES attīstība Latvijā

Ūdensspēka izmantošana Latvijā attīstījās pakāpeniski, bet pēdējos divos-trijos gadsimtos straujāk – sākumā graudu malšanai, kokapstrādei, vilnas apstrādāšanai, papīra un kartona ražošanai u.c., vēlāk arī elektroenerģijas ražošanai. Latvijas pirmās ūdensdzirnavas bija cietokšņa tipa celtnes, lai nodrošinātos pret ienaidnieku uzbrukumiem. Nozīmīgas ir senās ūdensdzirnavas ar dzirnavu dīķiem, kuros uzkrāja malšanai nepieciešamo ūdeni. Dzirnavu dīķos bieži audzēja karpas un citas zivis, kā arī ūdensputnus. Sākotnēji ūdens mehānismus darbināja ar koka ūdensrata palīdzību, bet kopš 19. gadsimta beigām Latvijā sāka izplatīties Frensisa turbīnas. Ar uzlabojumiem Frensisa turbīnas lieto arī mūsdienās. Elektrības ražošana, izmantoja ūdens enerģiju, Latvijas teritorijā sākās 19. un 20. gadsimtu mijā. 1876. gadā sākta elektroenerģijas ražošana Billes voiloka fabrikā pie Amatas, bet 1878. gadā – Šablovska papīrfabrikā (Augstpriedēs) pie Mazās Juglas. Mazajām hidroelektrostacijām bija īpaša loma Latvijas elektrifikācijas aizsākšanā un vietējo elektrotīklu izveidē. To būvniecība vērtās plašumā un 1926. gada beigās jau darbojās 26 HES. Daudzās ūdensdzirnavās ražoja arī elektrību, galvenokārt apgaismošanai. Pēc Valsts Zemes bankas izdevuma Latvijas dzirnavu saraksts 1938. gada 1. jūlija datiem, Latvijā darbojās 666 ūdensdzirnavas. Faktiskais to skaits tomēr bija nedaudz lielāks.
Rumjana Gočeva

Biogrāfija

No 1970. gadu beigām līdz 1990. gadu sākumam bijusi viena no vadošajām Bulgārijas šahistēm. 1973. gadā Novisadā uzvarējusi starptautiskajā junioru šaha turnīrā. 1974. gadā Plovdivā starptautiskajā sieviešu turnīrā dalījusi 3.-4. vietu ar Elizabeti Polihroniadi. 1976. gadā Atēnās uzvarējusi Balkānu valstu čempionātā juniorēm. Daudzkārtējā Bulgārijas sieviešu šaha čempionātu dalībniece, kuros izcīnījusi 6 zelta (1980, 1982 (dalīta 1.-2. vieta ar Margaritu Voisku), 1984 (dalīta 1.-2. vieta ar Margaritu Voisku), 1987, 1989, 1991) un bronzas (1979) medaļas. Daudzu starptautisko sieviešu šaha turnīru laureāte: 1978. gadā Plovdiva izcīnīta 1. vieta, 1980. gadā Albenā dalīta 1.-3. vieta, 1981. gadā Plovdivā dalīta 2.-4. vieta, 1982. gadā Plovdivā dalīta 1.-2. vieta ar Tatjanu Lemačko, 1988. gadā Atēnās izcīnīta 1. vieta, 1996. gadā Dojranā (Maķedonija) dalīta 2.-3. vieta, 2007. gadā Fillahā izcīnīta uzvara atklātā turnīra sieviešu konkurencē. Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā Gočevai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Pārstāvējusi Bulgārijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1980-1986, 1990), un komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (1984) medaļu.
18. augusts

18. augusts ir gada 230. diena pēc Gregora kalendāra (231. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 135 dienas.
Anglija

Ģeogrāfija

Anglija sastāda divas trešdaļas no Lielbritānijas salas, un ar vairāk kā simts mazām salām citur pasaulē. Francija atrodas 33 kilometru attālumā, un Angliju ar pārējo Eiropu savieno Lamanša tuneļi, kuru garums sasniedz 50 kilometrus. Kopējā Anglijas platība sasniedz 129 720 km². No kuriem 21% aizņem pilsētas, 8% meži, 36% ganību lauki, 30% aramzemes un 5% citas lietas.
Anglijai ir divas sauszemes robežas 96 kilometru robeža ar Skotiju un 257 kilometru robeža ar Velsu. Uz rietumiem Angliju no Īrijas un Menas salas atdala Īrijas jūra, bet uz austrumiem Ziemeļjūra atdala Angliju no Dānijas, Vācijas, Nīderlandes un Beļģijas. Uz dienvidiem Lamanš atdala Angliju no Francijas un Normandijas salām.
Lielākā daļa Anglijas teritorijas sastāv no pauguriem un līdzenumiem un ar kalnainiem apvidiem uz ziemeļiem.  Uz ziemeļiem atrodas Peninu kalni, kuri sadala Anglijas teritoriju divās daļās,  austrumos un rietumos. Lielākā dabiskā osta Anglijā ir Polos dienvidu centrālajā rajonā, kura tiek uzkatīta par otro lielāko dabisko ostu pasaulē pēc Sidnejas, Austrālijā.
Garākā upe Anglijā ir Severēnas upe, kas sākas Velsā un ietek Bristoles līcī. Severēnas upe ir garākā upe arī Lielbritānijā. Garākā upe tikai Anglijas teritorijā ir Temza, kura plūst cauri Anglijas galvaspilsētai Londonai.

Iedzīvotāji

Ar vairāk nekā 53 miljoniem iedzīvotāju Anglija ir visapdzīvotākā vieta Apvienotajā Karalistē. Anglijā dzīvo 84% no visiem Apvienotās Karalistes iedzīvotājiem. Eiropas mērogā Anglija ir 4. vietā pēc iedzīvotāju skaita, pasaulē- 25. vietā,  bet 2. vietā iedzīvotāju blīvuma ziņā (1. vietā ir Malta).
Ģenētiskie pētījumi liecina, ka 75-95% britu ir pēcteči aizvēsturiskajiem kolonistiem, kuri nāca no Ibērijas pussalas.Angļu gēni ir saglabājušies ar bijušajās kolonijās- Amerikas Savienotajās Valstīs, Kanādā, Austrālijā, Dienvidāfrikā un Jaunzēlandē.
1086. gadā, kad zemes īpašumi tika apkopoti Pastardienas grāmatā Anglijas iedzīvotāju skaits sasniedza 2 miljonus. Līdz 1801. gadam Anglijas iedzīvotāju skaits izauga līdz 8,3 miljoniem, bet jau 1901. gadā sasniedza 30,5 miljonus.

Krasta līnija

Anglijai ir 4422 kilometrus gara krasta līnija, un ir mazāk robaina ne kā Skotijas krasta līnija.  Ziemeļos krasts galvenokārt ir līdzena un smilšaina ar daudzām kāpām. Anglijas Ziemeļjūras piekraste ir svarīga sauzemes un ūdens putnu ligzdošanas vieta. Gar Lamanša jūras šaurumu krasta līnija, dienvidu piekrastē ir ar baltām stāvām klintīm, kas bieži tiek uzskatītas par vienu no Anglijas un Lielbritānijas simboliem. Pie Devonas un Kornvolas, piekraste kļūst akmeņaina ar klinšainiem krastiem un daudziem maziem zvejnieku ciemiem.
2012. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona

Komandu izmaiņas

Virslīgas 2012. gada sezonā pārstāvētās pilsētas
1. līgas 2011. gada sezonā uzvarēja FS METTA/Latvijas Universitāte, izcīnot tiesības 2012. gada sezonā startēt Virslīgā.
Pārspēlēs par palikšanu Virslīgā JFK Olimps zaudēja 1. līgas 2. vietas ieguvējai FK Spartaks.
FK Jūrmala-VV neilgi pirms sezonas sākuma mainīja nosaukumu un bāzes vietu, kļūstot par FK Daugava. Tobrīd Virslīgā bija pārstāvēts arī Daugavpils klubs FC Daugava.
Ivans Baranka

Spēlētāja karjera

2003. gadā Baranka izlēma savu karjeru turpināt Ziemeļamerikā, nākamās divas sezonas aizvadot Rietumu hokeja līgas klubā Everetas "Silvertips", taču savu profesionāļa karjeru uzsākot 2005.—06. gada sezonā AHL komandā Hartfordas "Wolf Pack".
2007.—08. gada sezonā Baranka debitēja NHL, aizvadot vienu spēli Ņujorkas "Rangers" sastāvā, taču, pārējo sezonu aizvadot "Wolf Pack", sezonas noslēgumā nolēma atgriezties Eiropā, noslēdzot līgumu ar KHL vienību Maskavas "Spartak".
2009.—10. gada sezonā Baranka bija starp rezultatīvākajiem līgas aizsargiem. "Spartak" hokejists spēlēja līdz 2012. gada vasarai, kad pievienojās Ufas "Salavat Julajev".
Slovākijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2010. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī trīs Pasaules čempionātos, 2012. gadā kopā ar izlasi izcīnot sudraba medaļas.
Jautrīte Jukna

Dzīvesgājums

Dzimusi 1932. gada 5. februārī Rīgā Jāņa un Elzas Juknas (dzimušas Bariss) ģimenē. Mācījusies Čiekurkalna 10. pamatskolā, 1950. gadā beigusi Rīgas 11. vidusskolu. 1956. gadā absolvējusi Latvijas Valsts Universitātes Bioloģijas fakultāti. Vienu gadu strādājusi par skolotāju Liepkalnes 7-gadīgajā skolā, 1957. gadā uzsākusi darbu LPSR ZA Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijā.
Botānikas laboratorijā J. Jukna strādāja bioloģijas zinātņu doktores un LPSR ZA korespondētājlocekles Gali Sabardinas vadībā Latvijas dabīgo pļavu un ganību veģetācijas (fitocenoloģijas) un ekoloģijas izpētē. 1967. gadā J. Jukna ieguva Bioloģijas zinātņu kandidāta grādu, aizstāvot disertāciju par molibdēna nozīmi Latvijas dabīgo pļavu fitocenozēs.
1973. gadā, kad laboratorijas vadību pārņēma Laima Tabaka, J. Jukna iesaistījās Botānikas laboratorijas pētījumos par Latvijas floru un augu sistemātiku, kā arī pētīja īpaši aizsargājamo augu sugu izplatību un dabas lieguma "Lielie Kangari" floru. Par brošūru "Ko vēstī Lielie Kangari", kas izdota 1979.gadā sērijā "Daba un mēs", J. Jukna apbalvota ar Vissavienības Zinību biedrības diplomu par labāko populārzinātnisko publikāciju. Bijusi Latvijas botānikas biedrības biedre.
Viņas savāktais ziedaugu un paparžaugu herbārijs glabājas LU Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijas herbārijā (herbārija starptautiskais kods — LATV).
Jautrīte Jukna mirusi 1980. gada 22. augustā Rīgā.
Laiviņcepure

Laiviņcepure jeb vienkārši laiviņa ir cepures veids, kuru lielākoties izmanto armijā, militarizētos, paramilitārajos vai līdzīgos dienestos, organizācijās. 
Pēc savas formas tā atgādina laivas kontūras. Tā aizņem maz vietas, kas ir svarīgi šaurās vietās, piemēram, tankā, zemūdenē un citviet, un ir salīdzinoši viegli izgatavojama salīdzinājumā ar citām cepurēm. Laiviņcepures galvenā priekšrocība ir tajā, ka to var viegli ielikt uzplecī. Pastāv vairāk laiviņcepures varianti, piemēram, laiviņcepures, kurām ir "ausis", kuras var nolocīt aukstā laikā, lai pasargātu ausis un daļu no galvas no aukstuma. Līdzīgi ir arī varianti, kur laiviņcepures ārmalas var nolocīt, lai tās veiktu to pašu uzdevumu, kuru veic "ausis". 
Tās ir plaši izplatītas dažādu valstu armijās, kā arī policijā, robežsardzē un līdzīgās struktūrās. Tas ir izplatītas arī starp dažādām civilajām organizācijām, piemēram, skautiem. Bieži vien uz laiviņcepures ir piestiprināta kokarde, kura ļauj atpazīt, kādai struktūrai vai organizācijai pieder tās valkātājs. Tāpat tās parasti ir arī pieskaņotas formas tērpa krāsām.
Laiviņcepures pirmsākumi meklējami jau viduslaikos, kad sākotnēji ķelti, bet vēlāk skoti valkāja līdzīga izskata cepures militārajā dienestā. Kā formas sastāvdaļa tā ieviesās Pirmā pasaules kara laikā. Arī Latvijas armijā un arī policijā laiviņa ir formas sastāvdaļa.
Filips Metļuks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Metļuks uzsāka 2002.—03. gada sezonā, to aizvadot Krievijas Superlīgas kluba Toljati "Lada" sastāvā. Toljati Metļuks spēlēja līdz pat 2005.—06. gada sezona vidum, kad pārcēlās uz Mitišču "Khimik" vienību, tās sastāvā aizvadot nākamās divarpus sezonas.
2008. gada vasarā Metļuks pievienojās Omskas "Avangard" rindām, 2009.—10. gada sezonas otrajā pusē tiekot aizmainītam uz Maskavas CSKA. 2010.—11. gada sezonu Filips aizvadīja Hantimansijskas "Yugra" sastāvā, taču 2011. gada vasarā aizsargs pievienojās Novokuzņeckas "Metallurg" sastāvam.
2012.—13. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Magņitogorskas "Metallurg". 2013.—14. gada sezonā kopā ar "Metallurg" izcīnīja Gagarina kausu, finālsērijā ar 4—3 pārspējot Prāgas "Lev". Vasarā hokejists pievienojās Jekaterinburgas "Avtomobilist" rindām.
Runas kodēšana

Runas kodēšana ir runas saturoša ciparu audio signāla datu saspiešanas tehnoloģija. Lai modelētu runas signālu, runas kodēšana izmanto runas specifisko parametru novērtēšanu ar audio signāla apstrādes metodēm, kombinējot kopā ar parastiem datu saspiešanas algoritmiem, lai iegūtu modelētus parametrus kompaktā bitu plūsmā.
Runas kodēšanu visbiežāk izmanto mobilajā telefonijā un IP balss pārraidē.
Runas kodēšanā izmantotie paņēmieni ir līdzīgi tiem, ko lieto audio datu saspiešanai un audio kodēšanai, kur psihoakustiskās zināšanas tiek izmantotas, lai pārraidītu tikai to informāciju, kas attiecas uz cilvēka dzirdes sistēmu. Piemēram, kodējot balss frekvenci, tiek pārraidīta tikai informācija frekvenču joslā 400 līdz 3500 Hz, bet rekonstruētajā signālā joprojām pietiekami labi var saprast runu.
Atšķirība starp runas kodēšanu un audio kodēšanu ir tāda, ka runa ir daudz vienkāršāks signāls nekā citi audio signāli, un var iegūt daudz vairāk statistiskas informācijas par runas īpašībām. Tādējādi daļa dzirdes informācijas, kas ir svarīga audio kodēšanā, var būt nesvarīga runas kodēšanas kontekstā. Runas kodēšanā svarīgākais kritērijs ir saglabāt runas saprotamību un patīkamību.
Runas saprotamība bez paša gramatiskā satura ietver arī runātāja identitāti, emocijas, intonāciju, tembru u.c., kas ir svarīgas īpašības pilnīgai saprotamībai. Vēl abstraktāks patīkamības jēdziens ir bojāta runa, kas ir atšķirīga īpašība nekā saprotamība, jo ir iespējams, ka bojāta runa ir pilnīgi saprotama, bet klausītājam subjektīvi kaitinoša.
Vairumam runas kodēšanas risinājumos nepieciešama zema kodēšanas kavēšanās, jo kodēšanas kavēšanās traucē sarunas dialogu.
Stēfans Līvs

Spēlētāja karjera

Zviedrijas Elitsērijā S. Līvs debitēja HV71 kluba rindās 2000. gada 18. janvārī. Tā paša gada jūnijā NHL draftā viņu ar kopējo 102. numuru izvēlējās Detroitas "Red Wings". 2004. gadā, turpinot spēlēt HV71 rindās, Stefans kļuva par Zviedrijas čempionu hokejā. Pēc 2005.—06. sezonas beigām S. Līvs parakstīja viena gada līgumu ar Detroitas "Red Wings", taču visu nākamo sezonu aizvadīja tās Amerikas hokeja līgas fārmklubā Grandrepidsas "Griffins". Pēc sezonas beigām S. Līvs atgriezās HV71, noslēdzot ar to līgumu uz nākamajām trim sezonām. Spēlējot klubā, 2008. un 2010. gadā viņš izcīnija jau savu otro un trešo Zviedrijas čempiona titulu. Pēc 2009.—10. sezonas beigām noslēdza viena gada līgumu ar Kontinentālās hokeja līgas klubu Novosibirskas "Sibir". Sezonas gaitā piedalījās arī 2011. gada KHL Zvaigžņu spēlē.
2011. gada 7. septembrī spēlētājs gāja bojā Jaroslavļas aviokatastrofā.
Zviedrijas izlases vārtos debitējis 2000. gada 9. novembrī, piedalījies 2006. un 2010. gada Olimpisko spēļu turnīros, 2006. gadā kopā ar izlasi izcīnot Olimpisko zelta medaļu. Spēlējis arī sešos Pasaules čempionātos, 2006. gadā izcīnot Pasaules čempiona titulu.
Karošknābji

Kopīgās īpašības

Visām karošknābju ģints sugām ir liels, plakans knābis ar paplatinātu knābja galu, kas atgādina karoti. Tiem ir garas kājas un kakls, kā arī slaids ķermenis. Gandrīz visām karošknābju sugām ir balts apspalvojums, izņemot sārto karošknābi, kura spalvas ir gaiši sārtas.
Mazākais ģintī ir melnsejas karošknābis (Platalea minor), kura ķermeņa garums ir apmēram 60—78 cm. Toties lielākais ģintī ir dzeltenknābja karošknābis (Platalea flavipes), kura ķermeņa garums ir 76—100 cm.

Bioloģija

Karošknābji parasti barojas seklās ūdenstilpēs, turpu šurpu šūpojot viegli pavērtu knābi. Līdzko kāds neliels ūdens radījums pieskaras knābja iekšpusei, tas aizcērtas ciet. Karošknābji ēd dažādus ūdens kukaiņus, moluskus un vardes. Lai arī šīs grupas sugas sastopamas gan saldūdens, gan viegli sāļās ūdenstilpēs, tās labprātāk izvēlas saldūdeni. Karošknābji veido monogāmus pārus uz vienu sezonu. Tie ligzdo kolonijās, kas jauktas ar citiem ūdensputniem, piemēram, ibisiem un gārņiem. Ligzdai ir sekla bļodas forma vai tā veidota kā platforma, kas būvēta no žagariem, zāles un niedrēm. To būvē mātīte, bet tēviņš pienes materiālus. Tā parasti atrodas kokā tuvu krasta līnijai. Dējumā visbiežāk ir 3 baltas olas. Perē abi vecāki un par mazuļiem arī rūpējas abi vecāki. Putnēnu knābis ir taisns un īss, un īpatnējo formu tas iegūst, tikai putniem pieaugot.
Arnolds Burovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1915. gadā Grīziņkalnā, bērnībā dzīvoja Āgenskalnā un Hospitāļu ielā. Mācījās Rīgas 2. ģimnāzijā, Rīgas daiļamatniecības skolā, Rīgas Tautas konservatorijas čella klasē un Latvijas konservatorijas kontrabasa klasē. 
Dienēja Latvijas armijas 5. kājnieku pulkā (1937-1938). Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā beidza Bulduru dārzkopības skolu, strādāja par dekorāciju apgleznotāju Rīgas Tautas teātrī (1941-1944) un Rīgas veikalu skatlogu dekoratoru un muzikantu džeza ansamblī.
1944. gadā sāka strādāt par jaundibinātā Latvijas PSR Valsts Leļļu teātra scenogrāfu un galveno mākslinieku. Studēja Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātes režijas nodaļā (1948—1953), līdztekus 1950. gadā iestudēja savas pirmās izrādes Leļļu teātrī un 1951. gadā tika iecelts par Leļļu teātra galveno režisoru, 1954. gadā par Valsts Muzikālās komēdijas teātra režisoru, 1958. gadā atsāka strādāt par Leļļu teātra režisoru.   
1966. gadā Arnolds Burovs Rīgas kinostudijā izveidoja pirmo leļļu filmu studiju un uzņēma pirmo Latvijas animācijas filmu "Ki-ke-ri-gū". Turpmākajos gadu desmitos viņš uzņēmis ap 40 leļļu filmu — "Kozete", "Bimini", Čārlijam Čaplinam veltīto filmu triloģiju "Sapnis", "Princese un puma", "Pēdējā lapa", kā arī "Si-si-dra", "Tīģeris Ņau-ņau", "Papiņš" u.c.
Miris 2006. gadā 91. dzīves gadā.
Romas Katoļu baznīca

Romas Katoļu baznīca, zināma arī kā Katoļu baznīca, ir lielākā Kristīgā baznīca pasaulē. 2011. gadā pasaulē bija 1,2 miljardi katoļu. Tā ir viena no vecākajām institūcijām pasaulē un tai bija nozīmīga loma Rietumu kultūras vēsturē. Katoļu Baznīcu vada Romas pāvests, kurš vienlaikus ir arī Romas bīskaps. Pašlaik pāvests ir Francisks. Katoliskajā tradīcijā par pirmo pāvestu uzskata apustuli Pēteri, un pāvestu uzskata par Svētā Pētera amata kalpotāju.
Baznīcas hierarhijā tālāk seko kardināli, patriarhi un bīskapi. Katoļu Baznīca uzskata, ka tā ir vienīgā Baznīca, kuru dibinājis Jēzus Kristus, ka bīskapi ir apustuļu pēcteči, un baznīcā nekad nav bijusi pārrauta sukcesijas jeb apustuliskās svētības saite, sākot no pirmā pāvesta līdz pat tagadējam.

Šķelšanās ar Pareizticīgo baznīcu

1054. gadā notika šķelšanās starp Romas (katoļu) un Konstantinopoles (pareizticīgo) baznīcām, jo Konstantinopoles baznīca atteicās pieņemt vairākus jaunieviestos likumus, kurus uzskatīja par ķeceriskiem. Kopš tā laika starp katoļu un pareizticīgo baznīcām nav liturģiskās sadraudzības.
Vladimirs Petrovs (šahists)

Dzīvesgājums

Dzimis 1908. gadā Rīgā, kurpnieka Mihaila Petrova un viņa sievas Anastāsijas ģimenē kā jaunākais no viņu trīs bērniem. No 1919. līdz 1925. gadam mācījās Rīgas pilsētas Krievu vidusskolā. 1925. gadā uzsāka studēt Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un Tieslietu fakultātē, 1926. gadā ieguva pirmās vietas 1. Rīgas meistarsacīkstēs un Latvijas Šaha kluba meistarsacīkstēs un pārsvarā nodevās šaha spēlei.
Vladimirs Petrovs bija 1929. gadā dibinātās LU krievu studentu korporācijas «Ruthenia» biedrs. 1931. gadā pārstāvēja Latviju 4. Nāciju šaha turnīrā Prāgā, 1935. gadā Šaha olimpiādē Varšavā.
1937. gadā guva panākumus jaunajā Ķemeru viesnīcas ēkā notikušajā Starptautiskajā Šaha turnīrā un kļuva par šaha lielmeistaru. Tanī pat gadā apprecējās ar Gaļinu Zeņecu (Petrovu-Matīsu). 1938. gadā šaha turnīrā Margitā uzvarēja Francijas šaha lielmeistaru un pasaules čempionu Aleksandru Aļehinu. 1939. gadā 8. Šaha olimpiādē Buenosairesā V. Petrovs nezaudēja nevienā no šaha partijām, bet ar Aļehinu un Kapablanku nospēlēja neizšķirti.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņš PSRS 12. čempionātā ieņēma 10. vietu. 1941. gada vasaras sākumā Vladimirs aizbrauca uz turnīru Rostovā pie Donas, kur viņu pārsteidza Otrā pasaules kara sākums. 1941. un 1942. gadā viņš piedalījās šaha meistaru turnīros Maskavā un Sverdlovskā (tagad Jekaterinburga), bet 1942. gada 31. augustā viņu arestēja un piesprieda 10 gadus ieslodzījuma GULAG nometnēs.
Miris soda nometnē Kotlasas tuvumā 1943. gada 26. augustā.
Kur mājo

Kur mājo mana meitiņa ir Dāvida Cimzes sacerēta latviešu ziņģe, kas izdota dziesmu krājuma "Dziesmu rota" 1872. gadā. To vienīgo reizi dziesmu svētkos dziedāja Pirmo Vispārīgo latviešu Dziedāšanas svētku laicīgo dziesmu koncertā.
Valentīns Bērzkalns uzskatīja, ka šīs D. Cimzes dziesmas izvēle dziemu svētku programmai nav bijusi laimīgākā.
Kārlis Vilciņš

Biogrāfija

Vilciņš bija 1924. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks. Piedalījās grieķu-romiešu cīņas sacensībās vidējā svarā (līdz 74 kg). Izstājās trešajā kārtā, pirmajā kārtā viņš uzvarēja, bet otrajā un trešajā zaudēja. 
Vilciņš bijis pieckārtējs Latvijas meistars — 1922., 1925.un 1931. gadā pussmagajā; 1929. un 1933. gadā vidējā svarā. Startējis no sporta klubiem - 1. Rīgas Atlētu klubs, ASK, RJSK un "Krauze". Vilciņš sacensībās piedalījies līdz pat 1945. gadam. Bijis arī cīņas sporta tiesnesis.
Strādājis ķīmiskajā tīrītavā, Rīgas ostā un Rīgas Vidzemes kolhoza tirgū. 
Kārlis Vilciņš miris 1972. gadā 7. maijā Rīgā.
Kodolziema

Kodolziema ir hipotētisks Zemes globālā klimata stāvoklis, kas varētu rasties pēc plaša mēroga kodolkara. Tiek uzskatīts, ka pēc liela daudzuma dūmu un sodrēju izmešanas stratosfērā, kas notiktu pēc aptuveni 30—40% pasaules valstu rīcībā esošo kodolieroču detonēšanas, samazinātos līdz Zemei nonākošo Saules staru apjoms, kas novestu pie arktiska klimata iestāšanās uz visas planētas.
Pirmais par kodolziemas rašanās iespējamību izteicās ASV fiziķis Karls Sagans, bet vēlāk ar aprēķiniem to pamatoja PSRS fiziķis Valentīns Aleksandrovs. Šie darbi tika plaši atspoguļoti plašsaziņas līdzekļos un izsauca lielu rezonansi. Pēdējā laikā gan vairāki fiziķi šos pētījumus ir apstrīdējuši, lai arī nav pilnībā pierādīta to aplamība.
Spritz Veneziano

Spritz Veneziano ir uz vīna bāzes veidots alkoholiskais kokteilis, kura klasiskā recepte sastāv no Prosseco, Aperol un sodas ūdens. Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteilis sastāv no 60 ml Prosseco, 40 ml Aperol un sodas ūdens. Kokteili pagatavo samaisot visas sastāvdaļas kopā un pasniedzot vīna glāzē ar ledu un apelsīna šķēlīti. 
Kokteilis Itālijas ziemeļaustrumos, pirms vakariņām tiek pasniegts kā aperitīvs. Spritz Veneziano ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā.
Peipiņi (Šķeltovas pagasts)

Vēsture

Vēsturiski Peipiņi bija sen apdzīvoti, par ko liecina apdzīvotās vietas teritorijā atrodošā Peipiņu apmetne, kas ir valsts  nozīmes arheoloģijas piemineklis. 1945. gadā Izvaltas pagastā tika izveidots Peipiņu ciems, kuru 1950. gadā pievienoja Šķeltovas ciemam. 2015. gadā ciemā bija 33 iedzīvotāji, kuri dzīvo vienģimeņu dzīvojamās mājās.
Peipiņus ar pārējo pagastu savieno divi valsts vietējie autoceļi: Peipiņi — Prusaki — Grāveri (V641) un Krāslava  — Izvalta  — Šķeltova  — Aglona (V676), pa kuriem tiek nodrošināti pasažieru pārvadājumi ar sabiedrisko transportu.
Ciemā atrodas Romas katoļu baznīca, kas ir iekļauta valsts kultūras pieminekļu saraksta projektā un tās draudzei piederošā Peipiņu kapsēta. Dabas objektu vidū minams Peipiņu ezers, pie kura ir labiekārtotas telts vietas.