google/wiki40b huggingface dataset:
Andris Rubenis

Dzīvesgājums

Dzimis 1951. gada 8. aprīlī. Studēja filozofiju Latvijas Universitātes Juridiskajā un filozofijas fakultātē (no 1969) un ētiku Maskavas Valsts Universitātē. Papildinājās Heidelbergas Universitātē, Minhenes Universitātē un Berlīnes Tehniskajā universitātē.
Bija Latvijas Mākslas akadēmijas Mākslas zinātnes nodaļas Humanitāro zinātņu katedras vadītājs, vairāk nekā 40 gadu garumā sekmēja humanitārās izglītības attīstību latviešu valodā.
Miris 2017. gada 3. oktobrī.
Zilais kvarcs

Zilais kvarcs (Safīra kvarcs) ir necaurspīdīga līdz caurspīdīga kvarca varietāte zilā krāsā. Akmens zilo krāsu rada magnezioribekīta vai krokidolīta ieslēgumi.
Kvarca kristāli ar zilu krāsojumu sastopami pirmskembrija iežos - granītos, granodiorītos, riolītos, čarnokītos. Skaistu zilo kvarcu (ljanīts) iegūst ASV, Teksasā, Ljano riolītos. Šeit zilais kvarcs ir caurspīdīgs, debeszils centrā un tumšāk zils malās - akmeni iekrāso ilmenīta ieslēgumi.

Zilā kvarca viltojums

Pēdējā laikā populārs kļūst mākslīgi iegūts zilais kvarcs - ar ļoti plānu zelta kārtiņu klāti kalnu kristāli.

Ticējumi

Ezotērikā zilo kvarcu uzskata par akmeni, kas nomierina, veicina organizatoriskās spējas, pašdisciplīnu.
Vilhelms fon Fermors

Dzīvesgājums

Dzimis 1702. gada 28. septembrī Lielā Ziemeļu kara laikā Pleskavā skotu izcelsmes Krievijas armijas ģenerālmajora Viljama Fermora (Виллим Юрьевич Фермор, miris 1731.) un Barbaras Horikas (Horrick) ģimenē. 1720. gadā viņš iestājās Krievijas militārajā dienestā, no 1733. gada bija feldmaršala Johana Burharda Mīniha adjutants, piedalījās Polijas mantojuma karā (1733–1738), krievu-turku kara laikā paaugstināts par pulkvedi (1736), tad par ģenerālmajoru (1737). Piedalījās krievu-zviedru karā (1741), vēlāk vadīja Celtniecības kanceleju (1746-1758). Šajā laikā viņš apprecējās ar vācbaltieti Doroteju Elizabeti Brūsu (Dorothea Elisabeth Bruce, 1714-1762).
Septiņgadu kara laikā kā ģenerālanšefs vadīja Mēmeles ieņemšanu un piedalījās Grosjegērsdorfas kaujā (1757). 1758. gadā viņu iecēla par Krievijas impērijas ārzemju armijas pavēlnieku, viņa vadībā tika ieņemta Kēnigsberga (1758) un gūta uzvara kaujā pie Corndorfas. 1758. gada 12. jūnijā viņam piešķīra Svētās Romas impērijas grāfa titulu. 
1761. gada 15. aprīlī Krievijas ķeizariene Elizabete par nopelniem Septiņgadu karā Vilhelmam jeb Viljamam fon Fermoram piešķīra Nītaures muižu kopā ar Annas, Mārcienas un Mores muižām. Divas nedēļas pēc sievas nāves viņš uz senās ordeņa Nītaures pils pamatiem 1762. gadā lika pamatus jaunai mūra baznīcai, kuras celtniecībai daļēji izmantoti pils gruveši. 
Pēc atvaļināšanās no militārā dienesta 1763. gadā kļuva par Smoļenskas ģenerālgubernatoru. Pēc 1768. gada dzīvoja savā Nītaures muižā, kur mira 1771. gadā.

Sabiedriskā darbība

V. Fermors darbojās 1750. gadā dibinātajā Pēterburgas brīvmūrnieku ložā Zur Verschwiegenheit ("Klusēšana").
Lindisfārna

Lindisfārna ir šaura zemes strēle Nortambrijā, Ziemeļanglijā, kuru divreiz dienā no krasta šķir Ziemeļjūras paisums. Bēguma laikā uz salas iespējams nokļūt kājām. 
Salu slavenu vispirms padarīja ķeltu mūks Eidans, kurš ap 635. gadu pēc karaļa Osvalda pieprasījuma dibināja klosteri. No šejienes tika sekmīgi evaņģelizēta Ziemeļanglija, kā arī tika nosūtīta veiksmīga misija uz Anglijas vidieni. Pēc tam Lindisfārnu slavenu darīja Lindisfārnas evaņģēlijs. Šajā grāmatā ir neticami krāšņas ilustrācijas. Grāmata tiek dēvēta par Nortambrijas renesanses šedevru. Slavenais Lindisfārnas evaņģēlijs tapis neilgi pirms 700. gada. Tajā redzams krusts, kuru veido apbrīnojami skaists, mežģīnēm līdzīgs raksts no fantastiskās formās savītiem pūķu un čūsku gredzeniem, kas atrodas uz vēl sarežģītāk ornamentēta fona. Ir ārkārtīgi aizraujoši mēģināt orientēties šajā galvu reibinošajā labirintā un vēl pārsteidzošāk atklāt, ka šie raksti nerada vis nepārskatāmu jucekli, bet gan līniju un krāsu harmoniju.
Grūti pat iedomāties cilvēku, kuram būtu piemitusi tik bagāta iztēle un bezgalīga pacietība savas ieceres īstenošanā.
793. gadā notikušais vikingu uzbrukums klosterim, kas bija pirmais vikingu iebrukums Lielbritānijā, iezīmē Vikingu laika sākumu Lielbritānijas vēsturē. Pēc atkārtotiem uzbrukumiem mūki pameta klosteri 875. gadā, bet tiem izdevās izvest Lindisfārnas evaņģēliju, kamēr citi dārgumi tika izlaupīti. Benediktīniešu mūki jaunu klosteri iepriekšējā vietā uzcēla 11. gadsimtā. 1540. gadā no klostera akmeņiem tika uzbūvēta Lindisfārnas pils, bet 1903. gadā tā pārveidota par dzīvojamo ēku, kurai piekļaujas mūru ieskauts dārzs.
Vienīgā fotogrāfija

Sižets

Daudziem ir ļoti labi zināma Viļa Rīdzenieka uzņemtā fotogrāfija, kurā iemūžināta Latvijas valsts proklamēšana 1918. gada 18. novembrī. Tomēr tajā pašā laikā par šo brīdi paliek daudz neatbildētu jautājumu - kāpēc valsts proklamēšana iemūžināta tikai vienā fotogrāfijā? Kas notika šī pasākuma laikā? 
Filma mēģina izprast V. Rīdzenieka uzņemtās fotogrāfijas vēsturi, parādot diennakti, kuras laikā sarežģītos apstākļos tika nodibināta Latvijas valsts.
Daniss Zaripovs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Zaripovs uzsāka 1996. gadā, kad spēlēja Krievijas Augstākās līgas klubā Čeļabinskas "Mechel". 1998.—99. gada sezonā Zaripovs izmēģināja savu laimi Ziemeļamerikā, sezonu aizvadot WHL, bet 1999.—2000. gada sezonā Zaripovs atgriezās "Mechel", kura bija iekļuvusi Krievijas Superlīgā. 
"Ak Bars" rindās 2006. gadā Zaripovs kļuva par Krievijas čempionu, 2007. gadā izcīnīja Eiropas Čempionu kausu, bet 2008. gadā — Kontinentālo kausu. 2008.—09. gada sezonā tika atzīts par KHL decembra, kā arī februāra labāko uzbrucēju, bet 2009. gada 10. janvārī spēlēja Pirmajā Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. Pēc sezonas beigām Zaripovam kā sezonas vērtīgākajam spēlētājam tika piešķirta Zelta nūja. 2009. un 2010. gadā kopā ar "Ak Bars" izcīnīja Gagarina kausu.
Pēc 2012.—13. gada KHL sezonas noslēguma pārcēlās uz Magņitogorskas "Metallurg". 2013.—14. gada sezonā kopā ar "Metallurg" kļuva par trīskārtēju Gagarina kausa ieguvēju, finālsērijā ar 4—3 pārspējot Prāgas "Lev". 2016. gadā Zaripovs vēl reizi kopā ar "Metallurg" izcīnīja Gagarina kausu, taču 2017. gada vasarā atgriezās Kazaņas "Ak Bars" sastāvā.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2006., 2007., 2008., 2009., 2010., 2011. kā arī 2014. gada Pasaules čempionātos, 2008., 2009. un 2014. gadā kļūstot par Pasaules čempionu. Zaripovs spēlēja arī 2010. gada olimpiskajās spēlēs.
Igors Rurikovičs

Dzīvesgājums

Ingvars bija rusu ķēniņa Rurika dēls. Nestora hronikas tekstā minēts, ka 879. gadā Ruriks nomira, atstādams savu dēlu Igoru sava radinieka Oļega (Ѡлгъ, Helgi) audzināšanā. 882. gadā ķēniņš Helgi ar Ingvaru pakļāva Smalesku (Smaleskja, Smoļenska) un Ļubeču un devās lejup pa Dņepru līdz sasniedza Kenugardas (Kijevas) pilsētu, kurā valdīja varjagu karadraudze Askolda un Dira vadībā. Atbraucēji izlikās par varjagu tirgotājiem, kas dodas uz grieķu zemēm, uzaicināja abus uz pārrunām, kuru laikā paziņoja, ka "jūs neesiet ķēniņi un neesiet no ķēniņu dzimtas, bet Rurika dēls ir" un lika nogalināt Ingvara vārdā.
907. gadā Helgi devās karagājienā uz Grieķu zemi un atstāja Ingvaru Kijevā par vietvaldi, bet pēc Helgi nāves 912. gadā Ingvars kļuva par Kijevas kaganu. 914. gadā karoja ar drevļaniem un paaugstināja viņu meslus. 915. gada sirojuma laikā viņš Dņepras lejtecē pirmo reizi sastapās ar pečeņegu karavīriem, ar kuriem tika noslēgts miers, kas ilga līdz 920. gadam.
941.-944. gadā Ingvars vadīja rusu un pečeņegu karagājienus uz Konstantinopoli (Cargradu). 944. gadā grieķi aizdedzināja rusu sirotāju kuģus ar "grieķu uguni" (naftas degmaisījumu).
945. gadā Ingvars, pārkāpjot tradīcijas, devās ievākt otro reizi gadā meslus no drevļaniem un tika nogalināts pie Korosteņas (Искоростень) pilsētas. Savukārt pēc Bizantijas hronista Leona Diakona ziņām Ingvaru nogalinājuši "ģermāņi", piesienot pie koku stumbriem un pārraujot uz pusēm.
Talks

Izmantošana un ar to saistītās problēmas

Izturīgāks zaļganbrūns talks ar dažādiem piejaukumiem tiek saukts par steatītu un šo materiālu izmanto, lai izgatavotu pavardus, izlietnes, dažādus paneļus utml.
Talku daudz izmanto kosmētikā kā lubrikantu (talka pulveris), tai skaitā zīdaiņu ādas aizsardzībai pret izsitumiem un iekaisumiem, kurus rada autiņbiksīšu lietošana. Līdzīgiem nolūkiem talka pulveri lietoja jau senie feniķieši. Talku ļoti bieži izmanto krīta vietā, piemēram, drēbnieki, un arī kā pildvielu papīra, gumijas, keramikas ražošanā. Talka augstā temperatūras izturība ļauj to izmantot speciālai tehniskai keramikai, kam jāiztur augstāka temperatūra.
Talks tiek izmantots arī kā pārtikas piedeva un piedeva zālēm. Eiropas Savienība šai vielai piešķīrusi piedevas numuru E553b.
Vairāki pētījumi norāda uz to, ka ir saistība starp talka lietošanu un elpvadu slimību biežumu, ieskaitot plaušu vēzi (  ). Šī problēma ir ļoti nozīmīga, jo talku mūsdienās lieto ļoti plaši. Tomēr talka kaitīgums veselībai vēl nav pilnībā pierādīts un ilgstošā talka lietošanas vēsture norāda, ka būtiskas veselības problēmas tas visdrīzāk neizraisa.
Marjola Vozņaka

Biogrāfija

Polijas junioru šaha čempionātu daudzkārtējā laureāte, kuros izcīnījusi 2 zelta (2010. gadā U12 vecuma grupā, 2012. gadā U14 vecuma grupā) un 2 sudraba (2013. gadā - U16 vecuma grupā, 2015. gadā - U18 vecuma grupā) medaļas. 2013. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā izcīnījusi sudraba medaļu. 2015. gadā debitējusi Polijas sieviešu šaha čempionāta finālā un ierindojusies 4. vietā. 2015. gadā Polijas komandas sastāvā izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas junioru komandu čempionātā šahā.
Pasaules šaha olimpiādē 2016. gadā Polijas izlases sastāvā izcīnījusi sudraba medaļu komandu vērtējumā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2015. gadā Vozņakai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Kāmasūtra

Kāmasūtra (sanskritā: कामसूत्र) ir sens indiešu teksts, kas tiek uzskatīts par standartizētu cilvēka seksuālās uzvedības aprakstu, ko sarakstījis Vātsjājana Mallānaga. Daļā darba atrodami praktiski padomi dzimumaktiem. Šajā traktātā tiek stāstīts, ka aprakstītās metodes paredzētas pilnīgai mīlas izpausmei ar miesas tuvību starp vīrieti un sievieti. Darbā ir 1250 panti, kas sadalīti 36 nodaļās un 7 daļās. Kāmasūtra ir izdota arī latviski. Vēsturnieki uzskata, ka Kāmasūtra ir sacerēta starp 400. gadu p.m.ē. un 200. gadu m.ē.
Sāmi Hedīra

Klubu karjera

Sāmi Hedīra ir dzimis Štutgartē, kur arī uzsāka savas futbolista gaitas, kopš 1995. gada pārstāvot VfB Stuttgart jauniešu komandas, pirms tam neilgu brīdi pārstāvot TV Oeffingen. 2006. gadā debitēja pieaugušo komandā. Tā paša gada 29. oktobrī guva savus pirmos vārtus Bundeslīgā pret Schalke 04. 2007. gada 29. janvārī parakstīja savu pirmo profesionālo futbola līgumu, kurš vēlāk tika pagarināts.
2010. gada 30. jūlijā Hedīra pievienojās Spānijas grandam Real Madrid. Kluba sastāvā debitēja 2010. gada 13. augustā, pārbaudes spēlē pret vācu klubu Bayern München. La Liga debitēja 29. augustā spēlē pret RCD Mallorca. 2011. gada 20. aprīlī palīdzēja Madrides klubam triumfēt Spānijas Karaļa kausā. 3. Augustā guva savus pirmos vārtus Real sastāvā pārbaudes spēlē pret Guangzhou Evergrande. Savus pirmos vārtus oficiālā spēlē guva UEFA Čempionu līgas ietvaros spēlē pret Lionas "Olympique". Klubā spēlē ar 6. numuru.

Karjera izlasē

Hedīra pāstāv pieaugušo Vācijas futbola izlasi kopš 2009 gada. Pirms tam pārstāvējis Vāciju U-17 un U-21 izlasēs. U-21 izlases sastāvā piedalījies Eiropas U-21 čempionātā futbolā, kurā palīdzēja Vācijas izlasei izcīnīt pirmo vietu. Savu debiju pieaugušo izlasē Hedīra veica 5. septembrī, uznākot laukumā uz maiņu draudzības spēlē pret Dienvidāfriku. Vācijas izlases sastāvā piedalījies 2010. gada Pasaules čempionātā futbolā. Tajā guva uzvaru nesošos vārtus spēlē pret Urugvaju, kuri arī pagaidām ir viņa vienīgie vārti pieaugušās izlases sastāvā. Izlasē spēlē ar 6. numuru.

Personiskie sasniegumi

Savās profesionālā futbolista gaitās Hedīra triumfējis vienu reizi Vācijas Bundeslīgā VfB Stuttgart sastāvā. Madrid Real sastāvā triumfējis vienreiz Spānijas karaļā kausā (2010.–11.). Vācijas U-21 sastāvā uzvarējis Eiropas U-21 čempionātā futbolā (2009.). Vācijas pieaugušo izlases sastāvā izcīnījis 3. vietu 2010. gada Pasaules čempionātā futbolā.

Personīgā dzīve

Hedīras tēvs ir tunisietis, savukārt, mātē ir vāciete. Hedīram ir jaunāks brālis, kurš arī uzsācis savas futbolista gaitas VfB Stuttgart jauniešu komandā, kā arī pārstāv Vācijas U-17 futbola izlasi kopš 2009. gada. Sāmi Hedīra ir musulmanis.
Avia BH-26

Avia BH-26 ir divvietīga lidmašīna, izlūklidmašīna-iznīcinātājs, kuru ražoja Avia Čehoslovākijā 1927. gadā. 
Lidmašīnai bija raksturīgas Pāvela Beneša un Miroslava Hajna konstruktīvās iezīmes: taisnskaldnes korpuss un biplāna spārnu "kaste" ar nevienādu augšējā un apakšējā spārna laukumiem. Pirmie lidojumu izmēģinājumi rādīja konstrukcijas nepietiekamu drošumu, tādēļ tā tika pārstrādāta.
Lidmašīna tika laista sērijveida ražošanā, bet Čehoslovākijas Gaisa spēki bruņojumā saņēma tikai 8 lidmašīnas. Tālākā lidmašīnas konstruktīvā attīstība pārauga jaunā modelī BH-28.
Andi

Ģeoloģija

Andu sarežģītā kroku kalnu sistēma izveidojusies alpīnajā krokojumā, kad Naskas plātne sadūrās ar Dienvidamerikas plātni. Tektoniskie procesi, kas sākušies krīta periodā pirms aptuveni 138 miljoniem gadu, turpinās arī kvartārā, galvenokārt rietumu daļā; par to liecina vulkānisms un stiprās zemestrīces.

Ģeogrāfija

Karību Andos ir vasarzaļie tropiskie meži un krūmāji, Čīles un Argentīnas Andos — sausie mūžzaļie meži un krūmāji, bet uz dienvidiem no 38. dienvidu paralēles — mitrie mūžzaļie un jauktie meži. Hinīnkoku, kokaīnkrūmu, kartupeļu un citu saimnieciski derīgu augu dzimtene. Lielākie nacionālie parki ir Navelvapi, Losglasjeresas un Lanina parks.
Čīles ziemeļos Andu kalnu pakājē atrodas pasaulē sausākais tuksnesis — Atakamas tuksnesis, savukārt vēl mazliet uz ziemeļiem, Peru, atrodas pasaulē augstākais virs jūras līmeņa komerciāli kuģojamais ezers — Titikakas ezers.

Fauna

Andu kalnos dzīvo daudz un dažādi dzīvnieki. Ir arī tādi dzīvnieki, kas dzīvo tikai šajā reģionā, piemēram, alpakas, lamas, vikunjas, šinšillas un Andu kondors.
Jānis Ozols (virsnieks)

Pirmskara dzīve

Jānis Ozols dzimis Īslīces pagastā, par viņa bērnību un jaunību zināms maz. 1921. gada 1. oktobrī iestājas Latvijas kara skolas artilērijas nodaļā, 1922. gada oktobrī kļūst par kaprāli, bet 1923. gada 1. septembrī beidz kara skolu leitnanta pakāpē un tiek nozīmēts par Latgales artilērijas pulka I baterijas vada komandieri. 1927. gada 17. novembrī paaugstināts par virsleitnantu un 1928. gada 1. septembrī ar II šķiru beidz artilērijas virsnieku kursus. 1930. gada 1. aprīlī Ozols tiek iecelts par Latgales artilērijas pulka II baterijas vecāko virsnieku, bet 1934. gada 31. augustā tiek nozīmēts par Saimniecības komandas priekšnieku. 1935. gada 15. novembrī tiek apbalvots ar V šķiras Triju zvaigžņu ordeni un 1936. gada 14. maijā tiek iecelts par II baterijas komandieri.
No 1939. gada 24. septembra Ozols ir I baterijas komandieris, pēc Latvijas okupācijas Latgales artilērijas pulks tiek iekļauts 24. teritoriālā korpusa 183. strēlnieku divīzijā kā 623. artilērijas pulks, tur viņu ieceļ par štāba priekšnieka palīgu.

Pēckara dzīve

Pēc Vācijas kapitulācijas majors Ozols gūstā nepadodas, bet ar vairākiem citiem artilērijas virsniekiem pievienojas nacionālo partizānu rindām. Sadursmē ar čekas spēkiem tiek ievainots 1945. gada 3. oktobrī, arestēts un 1946. gada 10. maijā notiesāts uz 20 gadiem katorgā. Majors Jānis Ozols mirst 1947. gada 13. oktobrī Vorkutā.
Durbes ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Ģerboņa vairoga fons ir tumši zilā krāsā. Uz sudrabapamatnes attēlota sudraba ābele ar septiņiem sudraba āboliem, pa vienam ābolam katrai nedēļas dienai. Ābele simbolizē Durbes ābeļdārzus, kurus izveidoja 20. gadsimta sākumā pēc pilsētas galvas un dārznieka Sīmaņa Klēvera ierosinājuma.
Leonīds Isajevs

Šaha kompozīcija

Kopš 1922. gada publicējis 120 šaha uzdevumus, galvenokārt divvilčus, aptuveni 50 no tiem ieguvuši atzinības konkursos, tai skaitā 15 pirmās godalgas. L. Isajevs ir viņa vārdā nosauktās šaha kompozīcijas tēmas autors. Sarakstījis vairākus rakstus par divvilču tematiku.
Jaunpiebalgas Svētā Toma evaņģēliski luteriskā baznīca

Vēsture

Pirmā koka baznīca Jaunpiebalgā tika uzcelta 1646. gadā. 1673. gadā uzcelta nākamā koka baznīca, taču 1702. gadā Ziemeļu kara laikā tā nodedzināta. 1722. gadā tika uzcelta jauna koka baznīca. Tagadējā mūra baznīca Cēsu būvmeistara Frīdriha Feita vadībā tika celta no 1801. līdz 1804. gadam un iesvētīta 1804. gada 3. jūlijā. No 1871. līdz 1873. gadam pēc arhitekta Johana Matiasa fon Holsta projekta baznīcu pilnībā pārbūvēja un paplašināja.

Arhitektūra

Baznīca ir neogotiska akmens mūra garenbūve ar poligonālu altāra apsīdu, kam pieslēdzas simetriskas sakristejas, un iebūvētu masīvu divstāvu torni, kas noslēdzas ar slaidu piramidālu četrstūra smaili. Torņa aukšdaļa greznota ar arkatūru un trīsstūra frontoniem. Baznīcā ir vienjoma, tajā ir 800 sēdvietas. Baznīcas altāris un kancele ir veidoti ozolkokā 1834. gadā. Pie baznīcas atrodas Kārļa Zāles veidots piemineklis Brīvības cīņās kritušajiem.
Jānis Kuga

Biogrāfija

Dzimis 1878. gadā Ikšķiles pagasta Puriņu mājās. Mācījās Ķēķa pamatskolā un vietējā draudzes skolā. 1890. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Rīgā.
Strādāja J. Jesena porcelāna fabrikas porcelāna apgleznošanas nodaļā un apmeklēja Rīgas Vācu amatnieku biedrības skolu. Turpināja mācības Pēterburgas Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā (1899-1905). Papildinājās Parīzē (1906), apceļoja Eiropas lielpilsētas, vēlāk dzīvoja Itālijā un Spānijā (1907-1908). 
Pēc atgriešanās dzimtenē 1908. gada rudenī Kuga sāka strādāt par zīmēšanas skolotāju L. Bērziņa vadītajā Jēkabpils tirdzniecības skolā, pēc tam   Dubultu ģimnāzijā, A. Ķeniņa sieviešu ģimnāzijā. 
1908. gadā gleznoja dekorācijas Aspazijas lugai „Vaidelote” Jaunajā Rīgas teātrī, pēc tam pastāvīgi strādāja Jaunajā Rīgas teātrī par dekorāciju gleznotāju. No 1912. līdz 1914. gadam papildinājās Francijā. Pirmā pasaules kara sākumā atgriezās Latvijā, bet jau rudenī uzsāka darboties Jaunajā Pēterpils latviešu teātrī, līdztekus strādāja par skolotāju. 
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada augustā Jānis Kuga ieradās Rīgā un 1918. gada 18. novembrī noformēja skatuvi  Latvijas valsts proklamēšanas aktam. Pēc Latvijas Mākslas akadēmijas dibināšanas no 1921. līdz 1944. gadam vadīja Dekoratīvās glezniecības meistardarbnīcu. 1934. gada maijā viņu ievēlēja par akadēmijas rektoru. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Kugu atlaida no rektora amata, bet Vācu okupācijas laikā atkal atjaunoja amatā.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1951. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV, 1969. gadā — Kanādā, tajā pašā gadā miris Toronto.

Apbalvojumi

1926. gadā Kuga tika apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1936. gadā — trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1938. gadā ticis apbalvots ar otrās šķiras Atzinības krustu. Tāpat 1931. gadā saņēmis Leopolda II ordeni (Beļģija), 1939. gadā — Francijas Goda leģiona ordeni.
1954. gadā saņēma Pasaules brīvo latviešu apvienības KF goda balvu, bet 1960. gadā Tautas balvu.
Allidiostomatinae

Pieaugušu vaboļu apraksts

Ķermenis ir iegareni ovāls. Labrums un mandibulas parādās aiz klipeusa galotnes. Antenas sastāv no 10 segmentiem, to vālītes sastāv no 3 pūkainiem segmentiem. Priekšējās koksas (kukaiņu gūžas) gareniskas. Skutellums kails. Metasternums garāks par vēdera sternītiem.

Ekoloģijas un izplatība

Allidiostoma ģints sugas sastopamas tādās Dienvidamerikas valstīs, kā Argentīna, Čīle un Peru. Parallidiostoma tricornum suga ir aprakstīta 2009. gadā Peru.
Elkšķene (stacija)

Vēsture

Stacija tika atvērta 1927. gadā ar nosaukumu Pope. 1932. gadā stacija pārdēvēta par Elkšķeni, bet drīz vien nosaukums tika nomainīts uz Elšķene. Vēlāk stacija tika pārdēvēta atpakaļ par Elkšķeni.
Metrowerks

Vēsture

1985. gadā Greg Galanos Hadsonā, Kvebekā dibināja uzņēmumu Metropolis Computer Networks. Sākotnēji uzņēmums izstrādāja programmatūru Apple Macintosh un UNIX darbstacijām. Tā pirmais produkts bija Modula-2 kompilators.
1989. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz Metrowerks, Inc.
1992. gadā uzņēmums sāka veidot izstrādes rīkus Macintosh datoriem, kas darbināmi ar PowerPC procesoru, kā arī atbalstīja Motorola 68k procesorus. Šis produkts ar nosaukumu CodeWarrior izlaists 1994. gada maijā. Šim rīkam bija lieli panākumi.
Metrowerks akcijas tika kotētas Toronto un Monreālas biržā. 1994. gadā tā akcijas sāka kotēt NASDAQ biržā.
1995. gadā uzņēmums pārcēlas uz Ostinu ASV, tuvāk mikroprocesoru ražotājiem (IBM un Motorola).
Metrowerks iegādājās nelielus uzņēmumus: HiWare AG, Embedix (Lineo) un AMC.
1999. gadā ASV Motorola par 100 miljoniem USD nopirka Kanādas programmatūras uzņēmumu Metrowerks, kurš tika pievienots Motorola pusvadītāju produktu sektoram (Semiconductor Products Sector).
2004. gadā Motorola pusvadītāju produktu sektors atdalīts atsevišķā uzņēmumā Freescale Semiconductor, un arī Metrowerks pārgāja uz to kā meitas uzņēmums.
2005. gadā Freescale Semiconductor likvidēja Metrowerks meitas uzņēmumu, pārveidojot to kā nodaļu Developer Technology Organization (DevTech). CodeWarrior produktu turpmāk pārdeva ar Freescale zīmolu.
Arvīds Ozoliņš (baletdejotājs)

Dzīves gājums

Ozoliņš mācījis Mārtiņa Kauliņa (1927) un Aleksandras Fjodorovas (1928-32) baleta studijās, pilnveidojies Parīzē pie Ļubovas Jegorovas un Olgas Preobreženskas.
30. gados dejojis Sergeja Djagiļeva “Krievu sezonu” idejas turpinātāja pulkveža de Bazila baleta trupā baletmeistara Leonīda Mjasina vadībā un uzstājies Londonā, Montekarlo, citās Rietumeiropas pilsētās, ASV un Dienvidāfrikā.
Angļu žurnālisti pēc de Bazila trupas izrādes Koventgardenā, vērtējot Ozoliņu Mihaila Fokina viencēliena baletā “Rozes gars”, salīdzināja viņu pat ar slaveno Vāclavu Ņižinski .
Latvijas baleta leģenda Arvīds Ozoliņš Aleksandras Beļcovas gleznojumos un zīmējumos; Sutas un Beļcovas muzejs
Dejojis LNO baleta trupā no 1939. gada.
Bijis pedagogs LNO baleta studijā, Tallinas un Rīgas horeogrāfijas vidusskolās.
Ozoliņu saistīja draudzība ar mākslinieci Beļcovu un baleta prīmu Annu Priedi.
Efedra

Efedra parasti ir kailsēkļu grupas auga Ephedra sinica cits nosaukums. Ephedra sinica ticis izmantots tradicionālajā ķīniešu medicīnā jau vairāk nekā 5000 gadus kā līdzeklis pret astmu, drudzi, kā arī pret saaukstēšanos. Dažādas citas augu sugas, kas pieder Ephedra ģintij, tiek tradicionāli izmantotas dažādos medicīniskos nolūkos. Indiāņi un mormoņu pionieri dzēra uz efedrām uzlietas tējas, ko sauca par mormoņu vai indiāņu tēju.
25. autobusu maršruts (Rēzekne)

Maršruts

Vipinga — Latvijas Finieris kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, ceļš A13, ceļš A12 un SIA „Verems” pievedceļš.
Latvijas Finieris — Vipinga kursē pa šādām ielām: SIA „Verems” pievedceļš, ceļš A12, ceļš A13, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela un Meža iela.

Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas laikā

Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu ielu, ka rezultātā 25. autobusu maršruts arī tika mainīts.

Maršruts

Vipinga — Latvijas Finieris kursē pa šādām ielām: Meža iela, Rēznas iela, Ludzas iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, ceļš A13, ceļš A12 un SIA „Verems” pievedceļš.
Latvijas Finieris — Vipinga kursē pa šādām ielām: SIA „Verems” pievedceļš, ceļš A12, ceļš A13, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Ludzas iela, Rēznas iela un Meža iela.