google/wiki40b huggingface dataset:
Meba (pavadonis)

Atklāšana un nosaukums

Pavadonis tika atklāts 2003. gada 25. augustā ar Habla kosmisko teleskopu uzņemtajos attēlos. Pavadoni atklāja astronoms Marks Šovalters un NASA Eimsa pētniecības centra zinātnieks Džeks Lisauers (Jack J. Lissauer). Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2003 U1.
Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim vēlāk piešķīra nosaukumu Meba. Meba ir tēls Viljama Šekspīra traģēdijā „Romeo un Džuljeta”.

Orbīta un fizikālie parametri

Meba ir neliels pavadonis, tā diametrs ir apmēram 24 ± 2 km. Nelielais izmērs un tumšā virsma, visticamāk, bija par iemeslu tam, ka to neatklāja jau 1986. gadā, kad Urāna sistēmu pētīja starpplanētu zonde „Voyager 2”. Meba tomēr ir gaišāks nekā Perita, kuru atklāja 1997. gadā, pārskatot Voyager 2 uzņemtos attēlus. Zinātnieki vēlreiz pārbaudīja šos attēlus un izrādījās, ka Meba jau tolaik bija redzams, bet palika neatklāts. Mebas orbīta ir pakļauta stiprām perturbācijām, kuru iemesls pagaidām nav īsti skaidrs. Domājams, ka tās izraisa viens vai vairāki tuvākie pavadoņi.
Mebas orbīta sakrīt ar Urāna μ gredzenu. Pavadonim ir optimālais izmērs, lai veidotu putekļu gredzenu, jo lielāka izmēra pavadoņu gravitācija putekļus pievilks, bet mazāka izmēra pavadoņu virsma ir nepietiekama gredzena uzturēšanai. Peritai un Kupidonam šādi gredzeni nav konstatēti, jo Belinda, visticamāk, pievelk to radītos putekļus.
Pirkšana

Pirkšana ir komerciāla darbība, kas saistīta ar preces vai pakalpojuma saņemšanu no pārdevēja, pēc brīvprātīgas abu pušu vienošanās par cenu un citiem pirkšanas-pārdošanas darījuma nosacījumiem. Vairums pirkšanas darījumu notiek tirgū, kur pārdevēji pircējiem masveidā piedāvā jau gatavus, bieži vien tipveida produktus. Taču daudzos gadījumos pirkšana un pārdošana var būt komplicēts process, kas aizsākas ar pārdodamās preces pasūtīšanu, projektēšanu un izgatavošanu. Parasti tie ir sarežģīti objekti vai tehniskas būves, piemēram, elektrostacijas, kuģi, dažādi infrastruktūras u.c. objekti.
Mazmežotnes muiža

Muižas vēsture

Mazmežotne rakstiskos dokumentos pirmo reizi minēta 18. gadsimta otrajā pusē, Mežotnes muižas inventarizācijā. Šajā laikā Mazmežotnes teritorijā esošās ēkas bijušas sliktā stāvoklī. Muižā kopumā uzskaitītas 14 celtnes, tomēr līdz mūsdienām neviena no šīm ēkām nav saglabājusies. 19.gs. Mazmežotnes muižu sāka iekopt, uzskatot, ka tā nav atbilstoša apkārtnes ainavai, jo atradās netālu no iekoptās Mežotnes pils un parka. 1795. gadā par muižas īpašnieci kļūst Šarlote Līvena, kura saņēma Mežotni un tās apkārtni kā dāvanu no Krievijas imperatores Katrīnas II. Mazmežotnes pusmuižā tika uzsākti celtniecības darbi.
Pirmā un otrā pasaules kara laikā muiža daļēji tika iznīcināta. Pēc pirmā pasaules kara muižā dzīvoja Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, bijušais Mežotnes muižas īpašnieks Anatols Līvens. Viņš aktīvi pievērsās lauksaimniecībai un dārzkopībai. Pēc otrā pasaules kara Mazmežotnes ēkās izmitināja lopkopēju un laukstrādnieku ģimenes. Vēlāk teritorijā esošās ēkas un zemi iznomāja. 2007. gadā Mazmežotnes muižu un 15ha zemes iegādājas Iveta un Āris Burkāni un tika uzsākti atjaunošanas darbi.

Muiža mūsdienās

No vēsturiskās Mazmežotnes muižas saglabājušās tikai pāris relikvijas, kas atradās kungu mājā, no kurām dažas atrodas Rundāles pils muzejā, Līvenu pēcnācēju arhīvā Kanādā un privātkolekcijā. 2007.-2015. gadam muižā veikta rekonstrukcija. Tika atjaunota Kungu māja, siernīca, pirts, labības sķūnis, mazā kūts. Pēc īpašuma iegādes secināts, ka ne sīklopu kūti, ne klēti vairs nevarēs atjaunot, jo ēkas bija kritiskā stāvoklī, bet no lielā laidara ar rampu vairs palikušas tikai drupas. No 2007. līdz 2010. gadam notika apkārtnes sakopšanas darbi 15 ha platībā. Piedaloties un gūstot atbalstu LAD projektā „Viesu nama rekonstrukcija un labiekārtošana”, Mazmežotnes Kungu mājā no 2011. gada līdz 2014. gadam norisa rekonstrukcijas darbi.

Tūrisms

Mazmežotnes muižā un tās teritorijā var atpūsties un svinēt dzīvē nozīmīgus notikumus. Kungu mājā ir svinību zāle un bāra telpa. Ēkas pagrabstāvā ir virtuve un ēdamzāle, bet pārējos stāvos ir vienotā stilā ieturētas guļamistabas. Lielajā šķūnī (šobrīd koncertzāle) notiek mūzikas festivāli, koncerti un kāzas, un citas svinības. Muižas teritorijā izveidots arī rožu dārzs, helikopteru nolaišanās vieta, pirtiņa, kurai blakus ir aka un ‘’Siernīca’’, kura šobrīd pilda viesu mājiņas lomu. Pirmajā stāvā ir maza pirtiņa un atpūtas telpa, otrajā stāvā - iespējams izklāt matračus gulēšanai un maziem bērniem ir iespēja pagulēt 3 senlaicīgās gultās. Blakus Siernīcai ir dabīgā grava un mazs tiltiņš.

Arhitektūra

Mazmežotnes muižas dzīvojamā ēka raksturīga eklektisma stila Šveices jeb vasarnīcu stilam, to raksturo koka konstrukcijās būvētas ēkas ar lielām jumta pārkarēm, rotātiem spāru galiem un saišķiem, verandām, terasēm, lodžijām, retāk galerijām, kas papildinātas ar dekoratīvi veidotām margām. Dekorā izmantotas t.s. koka mežģīnes — ornamentāli siluetveida izzāģējumi koka dēļos.
2004. gada Zelta bumba

2004. gada Zelta bumba, ko pasniedz labākajam futbolistam Eiropā, pēc starptautiskas UEFA dalībvalstu sporta žurnālistu žūrijas lēmuma tika piešķirta Andrijam Ševčenko 2004. gada 14. decembrī.
Ševčenko kļuva par pirmo Ukrainas pārstāvi, kas ieguvis šo balvu. Viņš kļuva par piekto Milan spēlētāju, kas ieguvis šo balvu pēc Džanni Riveras (1969), Rūda Gullita (1997), Marko van Bastena (1988, 1989, 1992) un Džordža Veā (1995).
Gerards Smitss

Šaha kompozīcija

Gerards Smitss sastāda dažādu žanru šaha kompozīcijas: palīgmatus, pašmatus un tiešā mata un pasaku šaha uzdevumus. Viņš ir ieguvis godalgas visos šajos žanros. 
2013. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā.
Dālderis

Latvijā kaltie dālderi

Latvijas teritorijā pirmos dālderus sāka kalt 1525.gadā - Cēsīs, vēlāk arī Rīgā (1557) un Jelgavā (1575)
Osteoklasts

Osteoklasts ir daudzkodolaina šūna, kas atrodas kaulaudos. Osteoklasti izdala aktīvus enzīmus un rada skābu vidi, kas noārda kaulaudus, tādējādi paaugstinot brīvā kalcija līmeni asinīs. Osteoklastu darbību netieši ietekmē epitēlijķermenīšu izdalītais parathormons — jo augstāks līmenis, jo aktīvāk darbojas osteoklasti un noārda kaulaudus. Osteoklasti veidojas analogi kā makrofāgi — no kaula smadzeņu cilmes šūnām. Asinīs cirkulējošie monocīti iekļūst kaulā un saplūst kopā, parasti viens osteoklasts veidojas no 6-12 monocītiem un dzīvo aptuveni 2 nedēļas.
Eidas apgabals

Vēsture

Apgabals izveidots 1864. gada 22. decembrī, atdalot to no Boises apgabala. Apgabals nosaukts Eidas Rigsas — pirmā kolonistu bērna — vārdā.

Ģeogrāfija

Apgabala platība sastāda 2746 kvadrātkilometrus. Grāfiste atrodas Boises kalnu masīvu pakājē un tajā tek divas upses - Boise un Sneikrivera. Eidas apgabalā atrodas arī daļa no diviem dabas parkiem - Boises nacionālais mežs un Sneikriveras putnu aizsardzības zona.
Vēnas

Vēnas ir asinsvadi, pa kuriem asinis plūst uz sirdi. Vēnas veidojas, saplūstot vēnulām, kas savukārt veidojas, saplūstot kapilāriem. Asiņu spiediens vēnās nav liels, tāpēc vēnu sieniņas ir daudz plānākas un mīkstākas par artēriju sieniņām. Rezultātā vēnu sieniņas var paplašināties, tajās uzkrājas asinis. Asins plūsmu vēnās veicina muskuļu darbs: muskuļi saraujoties spiež uz vēnu elastīgo sienu un dzen asinis sirds virzienā. Muskuļiem atslābstot, asinis nevar noplūst lejup - to kavē vēnu sienās esošie kabatveida vārstuļi, kuru brīvās malas vērstas virzienā uz sirdi. Tie gādā, lai asinis plūstu tikai augšupejošā virzienā. Ja vēnu vārstulis nefunkcionē, augšupejošās asinis sāk plūst uz leju, krājas un stiepj vēnu sieniņas.

Plaušu vēnas

Pa plaušu vēnām, atšķirībā no citām vēnām, plūst arteriālās asinis, kuras atgriežas no plaušām uz kreiso sirds priekškambari.

Sistēmiskās vēnas

Pa sistēmiskajām vēnām plūst venozās asinis, kuras atgriežas galvenokārt no ķermeņa un ieplūst labajā sirds priekškambarī.
Lielas sistēmiskās vēnas ir augšējā dobā vēna, kurā plūst ar oglekļa dioksīdu bagātas asinis, šī vēna ievada asinis labajā sirds priekškambarī un apakšējā dobā vēna, kura savāc skābekli mazsaturošas asinis no ķermeņa lejasdaļas.
Džekija Darela

Biogrāfija

Džekija iepazinās ar Darelu deviņpadsmit gadu vecumā. Viņas tēvs, kurš bija viesnīcas īpašnieks, strikti iebilda pret abu laulību, tāpēc Džekija pameta vecāku mājas. Tēvam nezinot, viņa 1951. gadā apprecējās ar Džeraldu.
Dzīvnieku vākšanas ekspedīcijas nenesa peļņu, un ģimene nonāca nopietnās materiālās grūtībās. Džekija kopā ar Lorensu Darelu pamudināja Džeraldu sākt rakstīt grāmatas par saviem ceļojumiem. Džekija atceras savu sarunu ar vīru: "Beidz jel gausties un kaut vai pamēģini, Džerij. Galu galā tu ar saviem stāstiem par afrikāņiem un savāktajiem dzīvniekiem spēj mani uzjautrināt stundām ilgi, kāpēc gan nepamēģināt to visu sniegt klausītājiem? Apsoli, ka tu to izdarīsi'".
Ienākumi no grāmatām deva iespēju finansēt jaunas ekspedīcijas un Džērsijas salā izveidot zoodārzu. Kopā ar vīru viņa apceļoja Paragvaju, Argentīnu, Meksiku, Kamerūnu, Maurīciju, Jaunzēlandi, Austrāliju un Malaiziju. Šo ekspedīciju gaitu Darels aprakstījis vairākās savās grāmatās, un vienu no tām — "Apskurbušais mežs" — viņš veltījis Džekijai.
Viņa izšķīrās no vīra 1979. gadā. Tam par iemeslu kalpoja Džeralda pārlieku lielā pieķeršanās darbam un atkarība no alkohola.

Grāmatas

Džekija Darela ir divu grāmatu autore, viena no kurām — "Zvēri manā gultā" — tulkota latviski.
Nevis slinkojot un pūstot

Nevis slinkojot un pūstot ir Jurjānu Andreja patriotiska vīru kora dziesma ar Jura Alunāna vārdiem, kas atskaņota 1910. gada Piektajos vispārējos latviešu dziesmu svētkos.

Vēsture

1860. gadā Juris Alunāns Tērbatā izdeva rakstu krājumu „Sēta, Daba, Pasaule” 3 grāmatās. Pirmajā grāmatā bija publicēts čehu rakstnieka Františeka Ladislava Čelakovska (František Ladislav Čelakovský, 1799—1852) dzejoļa latviskojums „Nevis slinkojot un pūstot”. Vēlāk pievienots oriģināls ceturtais pants, kas beidzas ar rindu „Augstu laimi Latvijai”. 
Jurjānu Andreja himna „Nevis slinkojot un pūstot” sacerēta 19. gadsimta beigās . Pēc dziesmu svētku vēsturnieka Valentīna Bērzkalna domām šī Jurjāna dziesma jaunus vaibstus gan vairs neparāda, un viņa daiļrades raženākais cēliens jau bija tikpat kā noslēdzies.
Varenais Zirnekļcilvēks

Sižets

Televīzijas seriāls seko gan sešpadsmit gadus vecā Pītera Pārkera (attēlo — Džošs Kītons) vidusskolas gaitām, gan viņa supervaroņa darbam. Katras sezonas darbība norisinās savā skolas semestrī.

Tēli

Oriģinālo komiksu stāsts seriālā ir ticis saīsināts un izmainīts lai tas sevī iekļautu tēlus, kuri komiksos parādījās daudz vēlāk. Tādi tēli, kā Mērija Džeina Votsone (attēlo — Vanesa Maršela), Gvena Steisija (attēlo — Leisija Caberta) un Harijs Osborns nav identiski savām komiksu versijām. Seriālā arī ir daudz otrā plāna tēlu. Katrs no tēliem ir daļēji balstīts uz kādu tēlu oriģinālajos komiksos.
Anna Leopoldovna

Dzīvesgājums

Dzimusi 1718. gada 7. decembrī Rostokā. 1733. gadā kristījusies pareizticībā, pieņemot vārdu Anna.
1739. gadā precējusies ar Braunšveigas-Volfenbiteles hercogu Antonu Ulrihu (Anton Ulrich Herzog von Braunschweig-Wolfenbüttel). 
1740. gada 17. oktobrī Annas dažus mēnešus veco dēlu kronēja par Krievijas imperatoru Ivanu VI.
Par reģentu tika iecelts Kurzemes hercogs Ernsts Johans Bīrons, kurš uzreiz mazuļa vecākus izolēja no galma. Pēc 2 nedēļām - naktī 8. uz 9. novembri - ar gvardes palīdzību tika īstenots pučs, Bīrons tika arestēts, bet par reģenti līdz imperatora pilngadībai izsludināta viņa māte hercogiene Anna.
Par politiku neinteresējās, audzināja dēlu. Valsti pārvaldīja Annas padomnieki Minihs, grāfs Ostermans (Ostermann), kņazs Golovkins (Головкин).
Šajā laikā sākās konflikts ar Zviedrijas karalisti (1741.-1743. gadu karš). Apstiprināti ar Osmaņu impēriju noslēgtā Belgorodas miera līguma punkti, Osmaņu impērija atzina Krievijas valdniekus par imperatoriem.
1741. gada 25. novembrī (6. decembrī p.j.st.) Pētera I un Katrīnas I meita Elizabete ar gvardes palīdzību īstenoja valsts apvērsumu, gāžot Ivanu VI no troņa.
Vispirms bija plāns "Braunšveigas ģimeni" vienkārši izraidīt no Krievijas taču, tā kā Elizabetes vara nebija leģitīma un viņa ļoti baidījās no iespējama apvērsuma, tikai šoreiz par labu Ivanam VI, viņa pavēlēja izsūtīt eksimperatora ģimeni uz valsts nomali. 1742. gadā lielā slepenībā tos ieslodzīja Daugavgrīvas cietoksnī pie Rīgas, 1744. gadā pārveda uz Oranienburgu (Pēterburgas pievārtē), bet pēc tam uz Holmogoriem Arhangeļskas tuvumā, kur mazo Ivanu pilnībā izolēja no vecākiem.
Nespējot izturēt izsūtījuma apstākļus, 1746. gada 9. martā Anna mira.
Kriss Bošs

NBA

K. Bošs sekmīgi startēja vidusskolu basketbolā, pēc tam kļuva par Džordžijas Tehnoloģiskā institūta studentu, tomēr augstskolu basketbolā ilgi neuzkavējās, jau pēc pirmās sezonas pieteikdamies NBA draftam. 2003. gada NBA draftā Toronto "Raptors" viņu izraudzījās ar kopējo trešo numuru. Jau kopš savas pirmās NBA sezonas K. Bošs kļuva par komandas līderi, līdzšinējā basketbolista karjerā viņš sešas reizes piedalījies All-Star spēlēs, bija "Raptors" kapteinis un rekordists virknē statistikas rādītāju, kā arī uzaicināts spēlēt ASV nacionālajā basketbola izlasē. Tajā pašā laikā komandas sasniegumi nav bijuši tik izcili kā K. Boša individuālie, un tikai divās no viņa aizvadītajām sezonām "Raptors" ir spējuši iekļūt NBA play-off spēlēs.
2009.-2010. gada NBA sezonā K. Bošs rādīja vēl rezultatīvāku spēli kā iepriekšējās sezonās, gūstot vidēji spēlē vairāk kā 24 punktus un 2010. gada 20. janvārī pret Milvoki "Bucks" aizvadot savu karjeras rezultatīvāko spēli, kurā guva 44 punktus.
2010. gada vasarā K. Bošs pārcēlās no "Raptors" uz Maiami "Heat", vienlaikus šai komandai pievienojās arī Lebrons Džeimss no Klīvlendas "Cavaliers". Līdz ar to kopā ar "Heat" jau spēlējošo Dveinu Veidu viņi izveidoja vienu no spēcīgākajiem trio NBA vēsturē. 2011. gadā "Heat" kvalificējās finālsērijai, tomēr zaudēja tajā Dalasas "Mavericks". Toties jau nākamajā sezonā K. Bošs kopā ar "Heat" izcīnīja NBA čempiontitulu, finālsērijā pārspējot Oklahomasitijas "Thunder", arī 2013. gadā tika izcīnīts NBA čempiontituls, šoreiz finālā tika uzvarēta Sanantonio "Spurs" vienība.

ASV izlase

2006. gadā K. Bošs tika iesaistīts ASV basketbola izlasē startam pasaules čempionātā Japānā, kas komandai nebija sekmīgs un pēc zaudējuma pusfinālā Grieķijai nācās samierināties ar bronzas medaļu. 2007. gadā viņš savainojuma dēļ nepiedalījās Amerikas čempionātā, kurā ASV izlase uzvarēja. Toties K. Bošs bija komandas sastāvā 2008. gada Pekinas olimpiskajās spēlēs, kur spēlēja pārsvarā kā rezervists, mainot Dvaitu Hauardu, un kopā ar izlasi izcīnīja zelta medaļas.
Dānijas kultūras kanons

Dānijas kultūras kanons (dāņu: Kulturkanonen) sastāv no 108 kultūras izcilības darbiem astoņās kategorijās: arhitektūra, vizuālā māksla, dizains un amatniecība, kino, literatūra, mūzika, skatuves māksla un bērnu kultūra. Tas tika izveidots pēc Briana Mikelsena 2004. gada iniciatīvas, darbojoties vairākām komitejām Dānijas Kultūras ministrijas uzraudzībā 2006.—2007. gadā ar mērķi apkopot un attēlot labākos un svarīgākos Dānijas kulturālā mantojuma darbus. Katrā kategorijā ir 12 darbi, bet mūzikas kategorijā ir pa 12 darbiem no klasiskās un populārās mūzikas, un literatūras sadaļā divpadsmitais ieraksts ir 24 darbu antoloģija.
Sergejs Urusovs

Biogrāfija

Cēlies no senas Krievijas kņazu Urusovu dzimtas. Bijis Krievijas armijas virsnieks un piedalījies Krimas karā (1853—1856). Sevastopoles aizsardzības laikā (1854—1855) iepazinies ar nākamo krievu rakstnieku Ļevu Tolstoju, kurš arī bijis šī kara dalībnieks. Viņu starpā izveidojusies draudzība, kas pastāvējusi līdz Urusova mūža beigām. Ar šahu sācis aizrauties jaunībā. Tā kā tajos laikos Krievijā praktiski netika rīkoti šaha turnīri, tad savu meistarību Urusovam nācies pārbaudīt individuālos mačos ar pazīstamiem šahistiem. 1853. gada aprīlī Sanktpēterburgā spēlējis maču ar tolaik spēcīgāko Krievijas šahistu Aleksandru Petrovu, kuru zaudējis ar 1:3. 1854. gadā nospēlējis neizšķirti maču ar Kārli Janišu - 2:2. Tolaik spēcīgāko Sanktpēterburgas šahistu Iļju Šumovu Urusovam izdevies uzvarēt trijos mačos: 1853. gadā - 8½:4½ (+7−3=3), 1854. gadā - 12:9 (+12−9=0), 1859. gadā - 6½:2½ (+6−2=1). 1862. gadā Sanktpēterburgu apmeklēja Ungārijas meistars Ignacs Kolišs, ar kuru Urusovs nospēleja neizšķirti - 2:2 (+2-2). 1866. gadā Urusovs uzvarēja vācu meistaru Filipu Hiršfeldu ar 3:2 (+2−1=2). Kā šahists Urusovs bija labs atklātņu teorētiķis. Tāpat viņam bija laba galotņu tehnika. 1878. gadā Urusovs beidza savu šahista karjeru. Savas dzīves laikā viņš bija savācis bagātu šaha grāmatu bibliotēku, kuru pirms nāves uzdāvināja Ļeva Tolstoja dēlam Iļjam.
Urusova vārdā ir nosaukts gambīta variants laidņa atklātnē - 1.e4 e5 2.Lc4 Zf6 3.d4 ed 4.Zf3.
Eduards Filips Kerbers

Dzīvesgājums

Dzimis 1770. gada 28. jūnijā Torģeles mācītājmuižā (igauņu: Tori Pērnavas apriņķī) luterāņu mācītāja Paula Johana Kerbera ģimenē. Studēja teoloģiju, filozofiju un dabas zinātnes Kēnigsbergas (1789-1792) un Jēnas (1792-1793) universitātēs.
No 1796. gada bija luterāņu mācītājs Vendavas (igauņu: Võnnu Tartu apriņķī) draudzē. Miris 1850. gada 24. februārī Tērbatā.
Vertulovas baznīca

Vertulovas Vissvētās Dievmātes piedzimšanas baznīca ir pareizticīgās baznīcas dievnams Rundēnu pagasta Vertulovā. Baznīca ir 18 metrus gara, 9 metrus plata un 15 metrus augsta. Aptuveni 100 metru attālumā no baznīcas atrodas Vertulovas pareizticīgo kapsēta, bet 350 metru attālumā atrodas valsts aizsargājams arheoloģijas piemineklis — Vertulovas viduslaiku senkapi. Baznīcas vecākais garīzdzinieks ir priesteris Sergijs Kiričenko.

Vēsture

Līdz Latgales pievienošanai Krievijas impērijai šajā vietā stāvēja uniātu (austrumu katoļu) baznīca, par kuru pēdējās ziņas bija 1783. gadā. 1836. gadā no māla un paegļu zariem tika uzcelta tagadējās baznīcas priekštece, kuras vietā 1862. gadā tika uzsākta jaunās baznīcas ēkas celtniecība, kura tika pabeigta 1866. gadā. 19. gadsimtā Vertulovas pareizticīgo draudzei bija piešķirti 50 hektāru zemes. Laika posmā no 1899. gada līdz 1901. gadam aptuveni 300 draudzes locekļi aizbrauca uz Sibīriju labākās zemes meklējumos.
Latviešu Indriķis

Dzīves gājums

Indriķa dzimšanas vieta un laiks nav zināmi, bet labās līvu un letu valodu zināšanas liecina, ka viņš varēja būt dzimis robežapgabalā. Arveds Švābe izteica pieņēmumu, ka viņš varēja būt viens no 30 līvu labiešu dēliem, kurus bīskaps Alberts 1200. gadā lika aizvest uz Vāczemi par ķīlniekiem (Indriķa hronika IV. 4.). Domājams, ka daļa no šiem ārzemēs izskolotiem labiešu dēliem vēlāk ieņēma garīdznieku amatus jaunkristīto līvu, letu un igauņu zemēs.  
1208. gadā Indriķis tika iesvētīts par priesteri un ieradās Imeras novadā, kur sāka sludināt katoļu ticību vietējo latviešu vidū. Uzcēla baznīcu tagadējā Rubenē. 1212. gadā bijis šķīrējs strīdā starp Autines latviešiem un ordeni (skat. Autines sacelšanās un kauja pie Satezeles). 1215. gadā pavadīja Raceburgas bīskapu Filipu ceļā uz Romu. Vēlāk piedalījās Livonijas krusta karos pret igauņiem. 
Kad 1225. gada pavasarī Rīgā ieradās Romas pāvesta legāts Vilhelms no Modenas, Latviešu Indriķis kā tulks kopā ar legātu,  Livonijas bīskapu Albertu, Sēlijas bīskapu Lambertu un citiem zemes kungiem apceļoja misijas apgabalu, apmeklējot Turaidu, Lēdurgu, Metsepoli, Idumeju, Letiju un Igauniju.
Ap 1225./1226. gadu viņš bīskapa Alberta uzdevumā sacerēja Livonijas, Letijas un Igaunijas pakļaušanas un kristīšanas hroniku, bet 1227. gadā tai pievienoja vēl vienu nodaļu par Sāmsalas iekarošanu.
Dzīvoja Rubenē vismaz līdz 1259. gadam, kad viņu nopratināja kā liecinieku strīdā par arhibīskapijas un ordeņa robežām pie Burtnieku ezera un Salacas. Šajā laikā viņš dēvēts par Papendorfas draudzes kungu Indriķi (dominus Hinricus plebanus de Papendorpe). Lejasvācu vietvārda Papendorp nozīme ir “Mācītāja ciems”, kas liecina par augsto cieņu, ko pret Indriķi juta Imeras un plašākas apkārtnes tā laika iedzīvotāji.

Kaps Rubenes baznīcā?

Tagadējā Rubenes baznīca uzcelta 1739. gadā uz vecās koka ēkas pamatiem. Baznīcas grīdas atjaunošanas laikā 2000. gadā atrada senas kapenes, kas varētu būt Latviešu Indriķa apglabāšanas vieta.
Fraternitas Lataviensis

Devīze

Studentu korporācijas Fraternitas Lataviensis devīze ir „PRO PATRIA, IUSTITIA, HONORE” (no latīņu valodas „Par tēvzemi, taisnību, godu”).

Krāsas

Fraternitas Lataviensis krāsas ir melns — balts — zelts. Sākotnējās dibinātāju izraudzītās krāsas bija melns — zils — zelts, taču pēc vecāko korporāciju iebildumiem (Fraternitas Academica) krāsas tika nomainītas uz pašreizējām. Krāsu nozīme sasaucas ar korporācijas devīzi:
melns — tēvzeme;
balts — taisnība;
zelts — gods.

Vēsture

1925. gadā 10 Viļa Olava komercskolas absolventi, lai nezaudētu savstarpējos sakarus un draudzību, kas notiktu tālākajās dzīves un mācību gaitās, nolemj dibināt jaunu studentu korporāciju. Olaviešiem drīz pievienojās 6 atturībnieki Anša Bergmaņa vadībā un juristu grupa ar Ādolfu Krauli priekšgalā.

Tā kā dibinātāju vidū bija stingri atturības principa piekritēji, tad atturības principi tiek noteikti kā stingri ievērojami un katram korporācijas biedram ir iespēja izvēlēties lietot vai nelietot alkoholiskos dzērienus, ko ciena pārējie biedri.
Kā korporācijas pastāvēšanas garanti tika izraudzīts Lettonias konvents, tādējādi sadzīvē pieņemot Tērbatas korporāciju tradīcijas.
Sākotnēji kā korporācijas nosaukums izvēlēts „Latavia”, kas izraudzīts par godu senāk Krustpils apkārtnē bijušajam latāvu apdzīvotajam apgabalam, taču pēc korporāciju Latvia un Talavija iebildumiem nosaukums nomainīts uz Fraternitas Lataviensis. 
Korporācija oficiāli dibināta 1926. gada 16. septembrī, dienu pēc mācību gada sākuma.
Lielais meža raibenis

Izskats

Lielais meža raibenis ir liels tauriņš, viens no lielākajiem Eiropas raibeņiem. Tēviņi ir nedaudz mazāki nekā mātītes. Tēviņa spārnu plētums ir 69—76 mm, bet mātītes 73—80 mm. Tēviņa spārni ir dziļi oranžā krāsā ar melniem raibumiem un četrām tumšām dzīslām spārnu virspusē, bet apakšpusē spārni, īpaši izteikti aizmugurējie spārni, ir zaļgani. Turklāt atšķirībā no citiem atraitnīšu raibeņiem to aizmugurējo spārnu apakšpuses ir nevis ar pērļbaltiem raibumiem, bet ar bālām, samērā platām svītrām. Tēviņam uz priekšējo spārnu virspuses ir zvīņas, starp pirmo un ceturto dzīslu, kas izdala smaržu. Šī smarža pievilina mātītes un palīdz tām atšķirt partneri no citām raibeņu sugām.
Mātītes ir gaišākas, to spārni ir nedaudz noapaļoti, melnie raibumi lielāki, turklāt tām nav tumšo dzīslu. Kāpurs ir tumši brūns ar divām dzeltenām līnijām uz tā muguras, bet katrā pusē dzeltenajām līnijām savirknējušies sarkanbrūni, gari dzelkšņi.

Ekoloģija

Pieaugušie tauriņi barojas ar dažādu ziedu nektāru, piemēram, kazeņu, dadžu ziedu un rudzupuķu nektāru. Lielais meža raibenis ir spēcīgs lidotājs, daudz ātrāks kā citi atraitnīšu raibeņi. To var redzēt paceļamies augstāk par koku galotnēm, lidojam lielā ātrumā. Tas vislabprātāk mājo retos, saulainos, sasusos lapukoku mežos, priekšroku dodot ozolu mežiem. Tomēr to var novērot arī skujkoku mežos.
Netipiski kopumā tauriņiem lielā meža raibeņa mātītes olas nedēj uz kāpuru barošanās augiem — vijolītēm, bet vienu vai divus metrus virs zemes koku mizas spraugās, kas savukārt atrodas virs vijolīšu augiem. Kad augustā no oliņām izšķiļas kāpuri, tie nekavējoties dodas ziemas miegā līdz pavasarim. Pamostoties tas krīt lejup un barojas ar vijolītēm, kas aug koka tuvumā. Galvenā to barība ir rivina vijolīte (Viola riviniana). Kāpuri parasti barojas nakts laikā, bet dienas laikā nolien nelielā attālumā no vijolītēm. Vēsā, bet saulainā laikā to var novērot sauļojamies uz kritušām, sausām lapām. Kāpuri iekūņojas zemsedzē un jūnijā izlido jaunie tauriņi.