google/wiki40b huggingface dataset:
Apaļlapu rasene

Morfoloģija

Apaļlapu rasenes lapas sakārtotas rozetē, izpletušās un piekļāvušās pie zemes, ar 1–7 cm garu kātu. Pielapes pavedienveida, līdz pusei saaugušas ar lapas kātu. Lapas plātne gandrīz apaļa, apmēram 1—1,5 cm diametrā. Lapas plātnes virspusē sarkanīgi dziedzermatiņi, kuru pamats ļoti jutīgs pret kairinājumiem. Lapu apakšpuse zaļa, kaila. No rozetes centra izaug 1 vai 2 ziedneši, ar 3—15 sīkiem, baltiem ziediem, kas sakopoti rituļveida ziedkopā. Ziedam piecas baltas ziedlapas un 5 zaļas kauslapas. Zied no jūlija līdz augustam. Auglis olveida pogaļa.

Barības vielu uzņemšana

Augs barojas ar kukaiņiem, kurus piesaista tā košā krāsa un rasai līdzīgie lipīgā sekrēta pilieni. Šādas auga barošanās īpatnības saistītas ar biotopiem, kurus tas apdzīvo. Visbiežāk tajos ir maz minerālvielu vai arī augsne ir tik skāba, ka barības vielu pieejamība ir samazināta. Ar enzīmu palīdzību rasene izšķīdina kukaiņus, kas pielipuši tās lapām, un izdala no tiem amonjaku, kas tām aizvieto slāpekli, ko citi augi uzņem no augsnes.

Izplatība

Apaļlapu rasenes izplatības areāls ir cirkumboreāls. Tā plaši sastopama Ziemeļamerikā un Eirāzijā. Ziemeļamerikā tā bieži sastopama Lielo ezeru reģionā, nevienmērīgi izplatīta Kanādas dienvidu reģionos, Dienvidaļaskā un Klusā okeāna piekrastē, kā arī Grenlandes dienvidos. Apaļlapu rasene plaši izplatīta Ziemeļeiropā, Britu salās, Centrāleiropā. Retāk sastopama Islandē, Spānijas un Portugāles ziemeļos un Balkānu reģionā. Āzijā bieži sastopama Urālu kalnu apkārtnē. Sastopama arī visā Japānā, Korejā, Kamčatkā. Populācijas sastopamas arī Jaungvinejas salā.

Biotopi

Gan atsevišķi eksemplāri, gan lielākas audzes sastopamas pārejas un sūnu purvos, dūksnainos ezeru krastos, mitros priežu mežos. Raksturīga suga vairākās atklātu sūnu purvu un mineralvielām bagātu pārejas purvu augu sabiedrībās. Biežāk sastopama atklātās saulainās vai daļēji saulainās vietās.

Medicīniskās īpašības

Raseņu laksti satur naftohinona atvasinājumus — drozeronu un plumbagīnu, bez tam vēl C vitamīnu, organiskās skābes, antociānu, miecvielas, proteolītiskus fermentus, kā arī kālija un kalcija sāļus. Saskaņā ar D.H. Paper, et al., Drosera rotundifolia augu ekstrakti uzrāda lielu efektivitāti kā pretiekaisuma un pretsāpju līdzeklis. Tas ir tādu flavonoīdu kā hiperosīds, kvercetīns un isokvercetīns klātbūtnes rezultāts. Uzskata, ka flavonoīdi  ietekmē M₃ muskarīna receptorus gludajā muskulatūrā, nodrošinot pretsāpju efektu. D. rotundifolia ekstrakti uzrādījuši arī antiangioģenētisku efektu.
MOŽ

Sižets

Ostas uzņēmuma īpašnieks, kurš tikko atlaidis streikojošus strādniekus, nolemj kopā ar sievu doties atvaļinājumā uz Itāliju. Iepriekšējā vakarā pirms prombraukšanas īpašnieka villā ielaužas viens no atlaistajiem darbiniekiem. Šīs ielaušanās rezultātā sākas citi mistiski notikumi, kas kopā ar svešinieka slepkavnieciskajiem nodomiem ir tikai daļa no šausminoša atriebības plāna.
Django (tīmekļa ietvars)

Tīmekļa serveri

Django ir savietojams ar Apache 2 tīmekļa serveri izmantojot mod python moduli. Django ir spējīgs darboties izmantojot arī FastCGI serveri, tādējādi ļaujot izmantot jebkuru tīmekļa serveri, kas ir savietojams ar FastCGI.

Django grāmata

Django Grāmata ir brīvi pieejama (ar GNU Free Document Licence nosacījumiem) grāmata par Django ietvaru. Tā joprojām ir sagatavošanas stadijā un plānotais publikācijas datums ir 2008 gadā. Esošo versiju iespējams izlasīt http://www.djangobook.com.
Omānieši

Izcelsme

Pirmajā tūkstošgadē pirms mūsu ēras, mūsdienu Omānas teritoriju bija iekarojuši Arābu Azdas ciltis no Jemenas un Ziemeļarābu Nizāra ciltis. Viņi arī izveidoja omāniešu etnogrāfisko slāni: starp vairāk nekā simts omāniešu ciltīm ir saglabājusies dalīšanās jemeniešos ("tīrasiņu") un nizāros ("jaukteņos"). Gadsimta vidū omānieši kontrolēja Indijas okeāna tirdzniecības ceļus, daļēji pārcēlās uz Austrumāfriku, pārsvarā uz Zanzibāru un Pembu, kur ietekmēja svahili valodas formēšanos.

Reliģija

Lielākā daļa omāniešu ir musulmaņi ibādisti (vairāk kā 70%), mazāka daļa ir sunnīti, tostarp arī vahabīti. Tādēļ ka liela daļa iedzīvotāju ir cittautieši, valstī ir arī daudzu citu reliģiju sekotāji, ticības brīvība ir atļauta ar likumu.
Dagda

Vēsture

Dagdas muiža un sīktirgotāju un amatnieku miests vēstures avotos minēta Inflantijas vaivadijas pastāvēšanas laikā 17. gadsimtā. 1705. gadā Viļakas stārasts Juris Hilzens uzcēla Dagdas katoļu baznīcu, 1741. gadā rakstnieka Jozefa Hilzena tēvs Jans Augusts Hilzens (1702-1767) uzcēla tagadējo Dagdas Svētās Trīsvienības baznīcu. No 1742. līdz 1820. gadam Dagdā darbojās jezuītu misija.
1820. gadā Dagdas muižnieks Kazimirs Bujņickis kopā ar Plāteriem aktīvi cīnījās par dzimtbūšanas atcelšanu Latgalē, tomēr Latgales apriņķi nepievienojās dzimtbūšanas atcelšanai Baltijas guberņās.
Viņa dēls Zigmunts Bujņickis bija Janvāra sacelšanās organizētājs Latgalē 1863. gada aprīlī, krievu valdības sakūdītie zemnieki izlaupīja un nodedzināja Dagdas muižu.
1915. gadā tika iesvētīta Svētā Nikolaja pareizticīgo baznīca. 1925. gadā Dagdai tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1935. gadā Dagdā bija 1104 iedzīvotāji, t.sk. 53,4% ebreju, 42,1% latviešu, 4,4% krievu. 1950. gadā Dagdai tika piešķirts strādnieku ciemata (pilsētciemata) statuss. No 1950. līdz 1962. gadam Dagda bija Dagdas rajona centrs. Kad likvidēja pilsētciematu kā apdzīvotas vietas tipu, Dagda 1992. gadā kļuva par pilsētu. Dagdas centrs vairākkārt izdedzis, bet vienmēr atkal atjaunots.
Severnaja Zemļa

Severnaja Zemļa (krievu: Северная Земля) ir arhipelāgs Ziemeļu Ledus okeānā, Krievijas Federācijas galējos ziemeļos. Atdala divas jūras vienu no otras: Karas un Laptevu jūru. Salu grupa ir 37 000 km² liela, to veido  4 lielas salas un 65 mazas salas. Arhipelāgā nav pastāvīgo iedzīvotāju. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras (Dolganu-Ņencu) rajonā. Atklāta ekspedīcijā 1913. gadā, 1930.—1932. gadā tā tika izpētīta plašāk.

Vēsture

Nākamajā gadā pēc atklāšanas ar 1914. gada 23. janvāra Jūras ministra pavēli 1913. gadā atklātās salas nosauca par "Nikolaja II zemi" (Земля Императора Николая II) un "Carēviča Alekseja salu" (Остров Цесаревича Алексея).
Pēc Oktobra revolūcijas nodibinātās Krievijas PFSR Centrālās Izpildkomitejas prezidijs ar 1926. gada 11. janvāra rīkojumu "Nikolaja II zemi" pārdēvēja par "Ziemeļu Zemi" (Северная Земля), "Carēviča Alekseja salu" par Mazo Taimiru, bet visu arhipelāgu par "Taimiras arhipelāgu". No 1931. līdz 1933. gadam padomju polārpētnieki Nikolajs Urvancevs un Georgijs Ušakovs atklāja visas arhipelāgu veidojošās salas, kuras nosauca par Pioniera (Пионер), Komjaunieša (Комсомолец), Boļševika (Большевик), Oktobra revolūcijas (Октябрьской Революции) un Šmita (Шмидта) salām. 
2006. gadā Taimiras (Dolganu-Ņencu) autonomā apvidus Dome pieņēma lēmumu atgriezt arhipelāgam 1919. gadā nogalinātās Krievijas cara ģimenes vārdus, proti, Ziemeļu Zemei atgriezt Nikolaja II zemes nosaukumu, Mazajai Taimiras salai Carēviča Alekseja salas nosaukumu, bet Oktobra revolūcijas salu pārdēvēt par Svētās Aleksandras salu, Boļševika salu par Svētās Olgas salu, Komjaunieša salu par Svētās Marijas salu, Pioniera salu par Svētās Tatjanas salu, bet Domašnija salu par Svētās Anastasijas salu. Tomēr pēc Taimiras autonomā apvidus pievienošanas Krasnojarskas novadam 2007. gadā tā vadība šo ierosmi neatbalstīja.
VIA OpenBook

VIA OpenBook ultraportatīvā datora modulārās platformas specifikācijas

Ultraportatīvo klēpjdatoru ražošanai paredzētā VIA OpenBook modulārās platformas specifikācija ir balstīta uz VIA C7, VIA C7-M vai VIA Nano procesora un integrētā VIA VX800 IGP mikroshēmojuma. Visa projekta informācija, ieskaitot izmantošanai gatavus dizaina failus CAD formātā, ir brīvpieejama un izmantojama licences ietvaros. No tirgzinības viedokļa projekts ir VIA Technologies sniegta iespēja ražotājam ātri un bez apgrūtinājumiem izstrādāt produktu, efektīvi samazinot adoptācijas laiku, izstrādes un ražošanas izmaksas, būtībā piedāvājot jau gatavu, piemērojamu produktu.
Raiņa un Aspazijas māja

Raiņa un Aspazijas māja ir Raiņa un Aspazijas memoriālais muzejs Rīgā, Baznīcas ielā 30. Muzejs atvērts kopš 1993. gada.
Muzejs atrodas Rīgas centrā divstāvu koka ēkā, kas uzcelta 1878. gadā. Šo māju rakstnieki iegādājās 1924. gadā, bet iekārtojās vienā no tās dzīvokļiem tikai 1926. gada 15. septembrī. Rainis šajā dzīvoklī nodzīvoja līdz pat savai nāvei, bet Aspazija 1933. gada pavasarī pārcēlās uz jaunu dzīvesvietu.
Baznīcas ielas nams ir autentiskākā no Raiņa un Aspazijas piemiņas vietām, to vismazāk skārušas pārbūves un citas laikmeta pārmaiņas. Par šīs mājas nozīmību liecina ieraksts abu dzejnieku testamentā: "Nams Rīgā, Baznīcas ielā 30 paliek Rīgas pilsētai, kurai tajā jāierīko muzejs uz mūsu abu vārda. Namā paliek arī mūsu bibliotēka un rokraksti, un tie darāmi pieejami visiem..."
1993. gadā tika veikta daļēja memoriālā dzīvokļa restaurācija. No 2015. līdz 2016. gadam muzejā plānots veikt restaurācijas darbus: atjaunot divstāvu ielas māju, vienstāvu sētas māju un nelielo iekšpagalmu.
Lielais Klusā okeāna atkritumu plankums

Lielais Klusā okeāna atkritumu plankums (angļu: Great Pacific Garbage Patch) ir antropogēnas izcelsmes atkritumu virpulis Klusā okeāna ziemeļu daļā starp 135°—155° rietumu garuma un 35°—42° ziemeļu platuma grādiem.
Šis piesārņojuma izplatības areāls ir izveidojies Klusā okeāna straumju cirkulācijas rezultātā, tām vienuviet sakoncentrējot plastikāta un citus antropogēnas izcelsmes atkritumus no visas okeāna ziemeļu daļas, tostarp ASV un Japānas piekrastes. Klusajā okeānā ir vairāki šādi "plankumi", taču Lielais Klusā okeāna atkritumu plankums ir pats lielākais un stabilākais. Lai arī precīzs izmērs nav zināms, dažādos avotos tas tiek vērtēts no 700 000 km² līdz pat 15 miljoniem km² (attiecīgi 0,4—8% visas okeāna teritorijas). Iespējams, ka plankums sastāv no divām atsevišķām daļām. Dažādo vērtējumu iemesls ir izpētes grūtības un vērtēšanas kritēriju atšķirības, jo virpuļa perifērijā piesārņojuma koncentrācija ir daudz mazāka kā centrā. Tiek uzskatīts, ka atkritumu plankums satur vairāk kā miljonu tonnu atkritumu.
Lielākā daļa plastikāta atkritumu saules (fotodegradācijas) un viļņošanās ietekmē ir sadalījušies maza izmēra fragmentos, kas ar cilvēka aci nav redzami. To koncentrācija atkritumu plankuma augšējos ūdens slāņos ievērojami pārsniedz zooplanktona koncentrāciju, pie tam vizuāli atgādina to, līdz ar to kļūst par daudzu jūras organismu barību. Lielāki jūras dzīvnieki, arī putni, īpaši albatrosi, aprij arī nesadalījušos lielāka izmēra atkritumus. Abos gadījumos plastikāta uzņemšana visbiežāk izraisa organisma saindēšanos un nāvi.
EQT

Vēsture

1994. gadā Zviedrijas investīciju uzņēmums Investor AB, ASV investīciju uzņēmums AEA Investors, Zviedrijas banka SEB un citi partneri dibināja uzņēmumu EQT Partners AB, kas būtu konsultatīvais uzņēmums privātā kapitāla fondiem.
1995. gadā izveidots pirmais fonds EQT I un iegādāts pirmais uzņēmums Zviedrijas Brukens Thermotreat.
1998. gadā atvērts birojs Kopenhāgenā. SEB savas daļas pārdeva Investor un AEA.
1999. gadā atvērti biroji Helsinkos un Minhenē.
2001. gadā AEA savas daļas uzņēmumā pārdeva partneriem. Atvērts birojs Cīrihē.
2003. gadā izveidots fonds EQT Expansion Capital I.
2005. gadā atvērti biroji Frankfurtē un Honkongā.
2006. gadā dibināti fondi EQT Opportunity un EQT Greater China.
2007. gadā atvērti biroji Oslo un Šanhajā. Partneru daļas EQT Partners AB sasniedza 69 %, pārējais piederēja Investor AB.
2008. gadā atvērti biroji Ņujorkā un Varšavā. Izveidots fonds EQT Infrastructure I.
2010. gadā atvērti biroji Londonā un Singapūrā. Dibināts fonds EQT Credit Fund.
2012. gadā veikta grupas restrukturizācija. Dibināta pārvaldītājsabiedrība EQT Holdings AB, kas pārvalda visus fondus un partnerus. Jaunu fondu pārvaldīšana paredzēta no Eiropas (Nīderlandes, Apvienotās Karalistes un Luksemburgas).
2016. gadā EQT Holdings AB pārdēvēts par EQT AB.
Rokas aparāts

Rokas aparāts ir īpaši izaugumi slēdzenes pleckāju čaulas muguras vāka iekšpusē, kas balsta pleckāju lofoforu. Šis aparāts var sastāvēt vienkārši no diviem kāšveida izaugumiem, taču lielākajai daļai tas veido komplicētu cilpveida karkasu. Īpaši komplicēts šis rokas aparāts ir dažām fosilo pleckāju grupām (piemēram, Spirifer), kas izveidots divu simetrisku spirāļu veidā, kuru asis atkarībā no pleckāju taksonomiskās grupas var būt vērstas dažādos virzienos. Rokas aparāts kalpo par svarīgu faktoru pleckāju sugu noteikšanai. Bet bezslēdzenes pleckājiem un produktīdu kārtas pārstāvjiem rokas aparāta nav.
Kannu kinofestivāls

Kannu kinofestivāls (franču: le Festival de Cannes) ir atklāts 1946. gadā un šobrīd ir viens no ietekmīgākajiem un prestižākajiem filmu festivāliem pasaulē, turklāt arī viens no vecākajiem. Šis privātais festivāls notiek ik gadu (parasti maijā) Palais des Festivals et des Congrès ēkā, Kannās, Francijas dienvidos.
64. Kannu kinofestivāls sākās 2010. gada 11. maijā un beidzās 2010. gada 22. maijā. Žūrijas priekšsēdētājs bija amerikāņu aktieris Roberts de Niro.
10. oktobris

10. oktobris ir gada 283. diena pēc Gregora kalendāra (284. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 82 dienas.
Čižiks. 7 lidojumi

Sižets

Čižiks ir naivs puisis no laukiem, kurš pirmo reizi dzīvē aizbrauc uz Rīgu. Šajā braucienā Čižiks nejaušu apstākļu sakritības rezultātā nokļūst situācijā, kad jāizvēlas starp mammas uzdevuma izpildi un skaista sapņa realizēšanu.
Jurijs Markovs

Dzīves gājums

Dzimis 1948. gada 23. oktobrī. Studēja Rīgas Medicīnas institūtā (RMI) (1967-1973). Aspirantūrā Maskavas 2.medicīnas institūtā (1974-1978), kur 1978. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju "Morfoloģiskās pārmaiņas aknu šūnās aknu perfūzijas un prezervācijas laikā". 
Strādāja par asistentu, vēlāk docentu Rīgas Medicīnas institūtā, pēc tam Latvijas Medicīnas akadēmijā (1973-1998). Papildinājās Ļeņingradas Pediatriskajā medicīnas institūtā (1983, 1987). 1993. gadā ieguva habilitētā medicīnas zinātņu doktora grādu par disertāciju "Cinka homeostāzes histoķīmiskie aspekti". 
1998. gadā pārgāja strādāt Latvijas Universitātē, bija LU Medicīnas fakultātes Anatomijas katedras asociētais profesors (1999–2008), profesors (2008).
Kāja

Kājas ir dzīvnieku un cilvēka ķermeņa daļas, kas nodrošina pārvietošanos. Daudziem dzīvniekiem, kā arī cilvēkiem kājas galā ir pēda (dzīvniekiem saukta par ķepu), kas nodrošina ķermeņa stabilitāti, kā arī līdzsvaro ķermeņa spiedienu uz zemes. Divkājainiem mugurkaulniekiem par kājām sauc apakšējos locekļus, savukārt augšējos locekļus atkarībā no to izveidojuma sauc par rokām vai spārniem.
2018. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

2018. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika no 2018. gada 30. aprīļa līdz 6. maijam Krievijas pilsētā Kaspijskā. Cīkstoņi sacentās Ali Alijeva sporta pilī.
Vīru spēles brīvā dabā

Sižets

Desmitcīņnieku sacensībās ieradusies kinematogrāfistu grupa, lai nofilmētu jauno un talantīgo Viktoru, kas savus rezultātus uzlabo ar katru startu. Paredzams ka tuvakajā laikā viņš pārspēs daudzkārtējo čempionu Andreju, kura sporta karjeras noriets jau tuvu.
6. sieviešu šaha olimpiāde

6. sieviešu šaha olimpiāde notika no 1974. gada 15. septembra līdz 7. oktobrim Kolumbijas pilsētā Medeljinā.

"C" fināls

Vietu sadalījums "C" finālā: 21. Meksika, 22. Puertoriko, 23. Irāka, 24. Kolumbija II, 25. Monako, 26. Īrija.

Godalgoto komandu dalībnieču individuālie rezultāti

Godalgoto komandu dalībnieču individuālie rezultāti redzami tabulās:
Kultūrtrēģerisms

Kultūrtrēģerisms (vācu: kulturtäger — kultūras nesējs) ir ironisks nosaukums, ko izmanto runājot par svešzemniekiem, kuri sagrābjot zemes un pakļaujot to tautas, pamato savu rīcību ar apgalvojumiem, ka viņi attīsta, nes kultūru šīm zemēm un tajās mītošajām tautām. Ar šo vārdu apzīmē arī baltvāciešu uzskatu, ka viņu senči esot atnesuši kultūru tagadējās Latvijas teritorijā mītošajām tautām.
Bigoss

Bigoss (poļu: bigos, izrunā: [ˈbʲiɡɔs]) jeb mednieku sautējums ir poļu ēdiens — gaļas un kāpostu sautējums. Ēdiens ir izplatīts arī lietuviešu, baltkrievu un ukraiņu virtuvēs. Latviski dēvē arī par sautētiem kāpostiem poļu gaumē. Lai iegūtu bigosu, cūkgaļu, kāpostus, lokus, gurķus sautē nevis ūdenī, bet gan kvasā. Divas trešdaļas no ēdiena veido kāposti.
Ziemeļīrijas konflikts

Ziemeļīrijas konflikts (angļu: The Troubles, īru: Na Trioblóidí) bija etnonacionālistisks konflikts Ziemeļīrijā 20. gadsimta otrajā pusē. Dažkārt tas tika atzīmēts kā vājas intensitātes karš. Tas turpinājās no 20. gadsimta sešdesmito gadu beigām līdz Lielās Piektdienas vienošanās noslēgšanai 1998. gada 10. aprīlī. Kaut arī konflikts lielākoties noritēja Ziemeļīrijas teritorijā, vardarbība dažkārt pārsviedās uz Īrijas, Anglijas un kontinentālās Eiropas teritoriju.
Konflikta galvenie dalībnieki bija dažādas īru paramilitārās grupas, piemēram, Pagaidu Īru republikāņu armija, no vienas puses un lojālistu Olsteras Brīvprātīgo spēki no otras puses. Liebritānijas intereses aizstāvēja britu drošības spēki — Olsteras Karaliskā policija un Britu armija. Republikāņu paramilitārās grupas realizēja partizānu karu pret britu drošības spēkiem, kā arī veica spridzināšanas akcijas Ziemeļīrijā un Lielbritānijā. Dažkārt izcēlās abu kopienu tiešas sadursmes, notika kopienu segregācija.
Konflikta laikā gāja bojā vairāk nekā 3500 cilvēku, no kuriem 52 % bija civiliedzīvotāji, 32 % britu drošības spēku locekļi un 16 % paramilitāro grupu locekļi.
Ziemeļīrijas konflikts sakņojas senākā vēsturē, tomēr tiešais konflikta iemesls bija īru — angļu līgums par Īrijas Brīvvalsts rašanos. Tā kā Ziemeļīrijā vairākums iedzīvotāju bija protestanti, kuri vēlējās palikt Lielbritānijas sastāvā, ar līgumu tika radīta Ziemeļīrija. Jaundibinātajā Īrijas valstī tas noveda pie Īrijas Pilsoņu kara, kurā uzvaru guva līguma atbalstītāji. Tomēr ideja par vienotu Īriju saglabājās, un sešdesmito gadu beigās, attīstoties Ziemeļīrijas Pilsoņu tiesību kustībai, kurā lielākoties bija īru (katoļu) kopiena, iesaistīto pušu rīcība noveda pie bruņotām sadursmēm daudzu desmitu gadu garumā.
Pussala

Pussala ir sauszemes daļa, kuru no trim pusēm apskalo jūra vai okeāns un no vienas puses tā ir savienota ar pārējo sauszemi. Ļoti mazas pussalas sauc arī par zemesragiem. Bieži vien pussalas ģeoloģiskā uzbūve u.c. ir vienlīdzīgs attiecīgā kontinenta ģeoloģiskajai uzbūvei. Atšķirībā no salas, pussalai ir grūti noteikt platību, jo nevar precīzi pateikt, kur tā sākas, t.i. kur ir sauszeme un kur jau sākas pussala.
Zentenes pagasts

Daba

Ģeogrāfiski pagasta teritorija ziemeļos atrodas Piejūras zemienes Engures līdzenumā, bet dienvidos Ziemeļkursas augstienes Vanemas paugurainē. Derīgie izrakteņi — māls, saldūdens kaļķieži, smiltis un grants.

Upes

Caur pagasta teritoriju tek Jurģupe, Liekna, Akmeņupe, Ķilmupe, Silupīte, Klankšupīte un Jāņupīte.

Ezeri

Lielākie ezeri ir Engures ezers, Dzirciema ezers un Vaskaris.

Vēsture

Mūsdienu Zentenes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Dzirciema muiža (Gut Selgerben), Rindzeles muiža (Gut Rindseln, Rindzele), Zentenes muiža (Gut Senten, Zentene).
1935. gadā Talsu apriņķa Zentenes pagasta platība bija 131,5 km² un tajā dzīvoja 2108 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Zentenes un Balgales ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Zentenes ciems ietilpis Kandavas (1949-1959), Talsu (1959-1960) un Tukuma (pēc 1960. g.) rajonos. 1961. gadā Zentenes ciemam pievienoja Dzirciema ciema kolhoza «Rosība» teritoriju, bet 1965. gadā - visu Dzirciema ciemu. 1975. gadā Zentenes ciemam pievienoja daļu Balgales ciema teritorijas, bet daļas Zentenes ciema teritorijas pievienoja Balgales un Pūres ciemiem. 1977. gadā Zentenes ciemam pievienoja likvidēto Cēres ciemu. 1990. gadā Zentenes ciema teritorijā izveidoja Zentenes un Cēres (bijušā Cēres ciema teritorijā) pagastus. 2009. gadā Zentenes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Tukuma novadā.
Šeit ir apskatāma Zentenes muižas pils, kas tika uzcelta ap 1850. gadu, un pārstāv vēlā klasicisma stilu. Pils zelmenī ir saglabājies līdz mūsdienām Līvenu dzimtas ģerbonis. Pils parkā aug 15 svešzemju sugas koki un krūmu stādījumi. Starp parka kokiem aug arī Latvijas resnākā īve, kuras stumbra apkārtmērs ir 2,35 metri. Pils ēka darbojas Zentenes skola. Zeme un saimniecība, kur atrodas muižas pils, 1540. gadā izlēņoja ordeņa mestrs. Tā nosaukums vācu valodā bija Senten, no kā arī cēlās ciema nosaukums. Dzirciemā atrodas Dzirciema luteriskā baznīca. Tā ir celta 19. gadsimta sākumā un ir viena no retajām baznīcām Latvijā, kuras ieeja ir vērsta uz ziemeļiem. Baznīcas iekšienē atrodas iekārta, kas 1827. gadā tika atvesta no Ventspils ordeņa pils kapelas. Ērģeles un to prospekts ir izveidots 1851. gadā. Šeit pat atrodas arī Pastariņa muzejs, kas atrodas "Bisenieku" mājās. Tā ir Tukuma muzeja filiāle. Šeit ir dzimis latviešu rakstnieks Ernests Birznieks-Upītis. Muzeja ekspozīcija ir veltīta viņam, kā arī vietējam novadam. Šai vietai rakstnieks veltīja savu darbu "Pastariņa dienasgrāmata". Rindzelē atrodas Rindzeles narkomānu rehabilitācijas centrs. 2009. gada septembrī to plānoja slēgt.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Zentene (pagasta centrs), Dzirciems un Rindzele.

Saimniecība

Zentenē atrodas pasta nodaļa un bibliotēka.
Juhans Vīdings

Biogrāfija

Juhans Vīdings dzimis 1948. gada 1. jūnijā Tallinā aktrises Lindas Vīdingas un Paula Vīdingu ģimenē. Viņa tēvs Pauls bija pazīstams igauņu dzejnieks, kas piederēja ietekmīgajai grupai Arbujad, kurā bija astoņi jauni dzejnieki, šī grupa radās pirms Otrā pasaules kara sākuma. Juhans bija jaunākais no četriem bērniem un vienīgais zēns starp trim vecākām māsām. No 1968. līdz 1972. gadam Juhans Vīdings studēja teātra mākslu un dramaturģiju Tallinas Valsts konservatorijā.
1980. gadā viņš parakstīja "40 vēstuli" - četrdesmit igauņu inteliģentu apelāciju pret rusifikācijas politiku Igaunijas PSR.
1995. gada 21. februārī Juhans Vīdings izdarīja pašnāvību.

Teātris

Pēc konservatorijas beigšanas 1972. gadā Vīdings strādāja Igaunijas Drāmas teātrī.
Pēdējo desmit dzīves gadu laikā viņš piedalījās daudzās izrādēs. Viņa mīļākie dramaturgi bija Semjuels Bekets un Ežēns Jonesko. Viņš spēlējis daudzas lomas, tostarp Hamletu un Pēru Gintu. Viņa prasme lasīt dzeju ir kļuvusi par teātra leģendu.
Strādāja Igaunijas Drāmas teātrī līdz savai nāvei.
Scott Sports

Vēsture

1958. gadā inženieris un slēpotājs Eds Skots radīja slēpošanas nūju no alumīnija, kurai piemita labākas īpašības kā tobrīd populārajām bambusa vai tērauda nūjām. Pēc šī veiksmīgā produkta viņa uzņēmums sāka ražot arī citu veidu sporta preces. 1970. gadā Scott sāka pārdot savas pirmās motokrosa brilles, vēlāk paplašinot arī citu aprīkojumu šim sporta veidam..
1978. gadā Scott izpletās Eiropas tirgū, izvietojot savu galveno mītni Šveices pilsētā Fribūrā.
1989. gadā Scott radīja vienu no nozīmīgākajiem izgudrojumiem šosejas riteņbraukšanas sportā — piestiprināmu aerodinamisko stūri. To 1989. gada Tour de France izmantoja amerikānis Gregs Lemons, kad pēdējā posma 24,5 km individuālajā braucienā pārspēja francūzi Lorānu Fiņonu par gandrīz minūti. Pirms šīm sacensībām to plaši lietoja triatlonā un Race Across America izturības braucienā.
1991. gadā Scott prezentēja savu pirmo amortizatoru dakšu "Unishock", bet pēc gada tika piedāvāts kalnu velosipēds ar amortizētu rāmi.
2001. gadā tika prezentēts šosejas velosipēda rāmis CR1, kurš svēra 895 gramus un tobrīd bija vieglākais pieejamais masveidā ražotais velosipēda rāmis.