google/wiki40b huggingface dataset:
Artūrs Gēlerts

Šaha kompozīcija

Artūrs Gēlerts bija arī šaha problēmists. Viņa publicētais raksts 1903. gadā 8. marta Vācijas iknedēļas šaha laikraksta Deutsches Wochenschach pielikumā par šaha uzdevumu būtību lauza vairākus gadu desmitus valdošos Bergera šaha kompozīcijas likumus un deva pamatus jaunam virzienam, kas vēlāk izveidojās par jaunvācu jeb loģisko skolu.
Konors Makdeivids

Spēlētāja karjera

2012. gadā Makdeivids kļuva par trešo spēlētāju pēc Džona Tavaresa un Ārona Ekblada, kuram Kanādas hokeja federācija ļāva uzsākt spēlēt OHL jau 15 gadu vecumā. OHL vienībā Ēri "Otters" Makdeivids sāka spēlēt jau 2012.—13. gada sezonā. Būdams vien 16 gadus vecs, viņš sezonu noslēdza ar 69 punktiem 66 spēlēs un bija otrs rezultatīvākais komandas spēlētājs. Makdeivids ieguva līgas labākā debitanta balvu.
2015. gada NHL draftā ar kopējo pirmo numuru Makdeividu izvēlējās Edmontonas "Oilers". Nākamo sezonu viņš aizvadīja "Oilers", 45 spēlēs gūstot 48 rezultativitātes punktus. Lielu daļu savas debijas sezonas viņš izlaida traumas dēļ, taču, par spīti tam, bija trešais rezultatīvākais "Oilers" spēlētājs. Īsi pirms 2016.—17. gada sezonas sākuma Makdeivids kļuva par "Oilers" kapteini. Tādējādi viņš kļuva par visu laiku jaunāko kapteini NHL vēsturē. 2016.—17. un 2017.—18. gada sezonas noslēdza kā visas līgas rezultatīvākais spēlētājs. 2017. gadā ieguva arī līgas vērtīgākā spēlētāja balvu.
Kanādas hokeja izlases rindās izcīnījis zelta medaļas 2015. gada Pasaules U-20 čempionātā, tika iekļauts arī turnīra simboliskajā izlasē. Zeltu Makdeivids izcīnījis arī 2013. gada Pasaules U-18 čempionātā. Spēlējis arī 2014. gada Pasaules čempionāts hokejā junioriem.
Satikšanās

Satikšanās ir Gunara Saliņa trešais dzejoļu krājums. Izdevis apgāds "Grāmatu Draugs" Bruklinā (Ņujorkā), ASV, 1979. gadā.

Tapšana

Krājumā apkopoti gan 60. gadu beigās tapušie dzejoļi ("Puisis stiprinieks", "Kāda trimdas dzejnieka stāsts"), gan arī 70. gados sarakstītie darbi. Nozīmīgs impulss ir 1976. gada ceļojums uz Latviju — pirmais pēc došanās bēgļu gaitās 1944. gadā. Šī apciemojuma iespaidā tapuši daudzi grāmatas dzejoļi.

Ietekme

Krājums gūst cildinošas atsauksmes trimdas presē, tam 1980. gadā tiek piešķirta PBLA Kultūras fonda balva, bet 1982. gadā — Zinaīdas Lazdas fonda balva. Krājums pārpublicēts Latvijā 2006. gadā, Rakstu 1. sējumā.
Inguna Jansone

Biogrāfija

Inguna Jansone publicējās galvenokārt 20. gs. 90. gados.
Dzejot I. Jansone sākusi 17 gadu vecumā. Dzīves laikā viņai iznāca divi dzejoļu krājumi — "Sikspārņa sindroms" (1993) un "Šampūns ar balzamu" (1998). Pēc tiem viņa galvenokārt pievērsās tulkošanai, jaunu dzejoļu publikāciju nebija līdz pat viņas nāvei.
2007. gadā dzejniecei progresēja vēzis, ar kuru viņa nodzīvoja gandrīz gadu. Pēc ilgas pretošanās, 2008. gada rudenī viņa tika aizvesta pie ārsta, kur tika konstatēta ielaista plakanšūna, ļaundabīgs audzējs, kas visbiežāk saistās ar ādas saslimšanu, bet I. Jansonei skāra galvu.
Dzejniece rakstīja par sevi un citiem sap.lv, ar iesauku Garāmskrienošais Susurs, kā arī deva padomus citiem. Kopš vēzis skāra acis un Inguna Jansone zaudēja redzi, viņas vietā sāka rakstīt viņas vīrs Andris Akmentiņš.
Viņa bija Latvijas Rakstnieku savienības biedre. 1998. gadā saņēmusi Annas Dagdas prēmiju par krājuma "Šampūns ar balzamu" manuskriptu. 2003. gadā Jura Kronberga atdzejojumā iznāca viņas dzejas izlase zviedru valodā.
Inguna Jansone mira 2009. gada 20. jūnija rītā savās mājās. Viņa tika apbedīta 27.jūnijā.
Tukss

Tukss (angļu: Tux) ir oficiālais Linux talismans.

Vēsture

1996. gada sākumā Linux kodola vēstkopā vairāki cilvēki sprieda par piemērotu Linux logo/talismanu. Tika piedāvāti dažādi varianti, sākot ar citu operētājsistēmu logo parodijām un beidzot ar haizivīm vai lāčiem. Tad vienā brīdī Linux kodola tēvs Līnuss Tūrvaldss ieminējās, ka viņam tīri labi patīkot pingvīni.
Tālākās diskusijas gaitā, pēc vairākām neveiksmīgām pingvīna versjām, Līnuss ieteica uzzīmēt vienkāršu, omulīgu un ar dzīvi apmierinātu pingvīnu. Vēlāk vienu šādu pingvīnu ar GIMP grafikas programmas palīdzību uzzīmēja Larijs Evings un deva visai pasaulei tiesības to tālāk brīvi izmantot un modificēt, vajadzības gadījumā norādot atsauci uz viņu kā sākotnējo autoru un GIMP kā izstrādes vidi.

Kāpēc tieši pingvīns?

Patiesībā nav nekāda īpaša iemesla, kāpēc tieši pingvīns. Kā teica Līnuss, tad logo nav obligāti jānozīmē kaut kas konkrēts, svarīgas ir tā radītās asociācijas. Pingvīns kā logo/talismans sniedz lielāku radošo brīvību cilvēkiem, kas darbojas ar dažādām linuksīgām lietām. Var veidot dažādas pingvīnu bildes modifikācijas, bet cilvēki tāpat atpazīs to kā Linux. Abstrakti logo, kas neko neizsaka, nedod šādu brīvību.
Ir tāda leģenda, ka kāda zoodārza apmeklējuma laikā Līnusu esot sakodis kāds negants pingvīns. Kopš tā laika Līnuss slimojot ar “pingvinītu”. “Pingvinīts” ir tāda maz zināma slimība, kuras slimnieki pa naktīm nevar gulēt, jo viņiem visu laiku ir jādomā par pingvīniem un jāciena tie. “Pingvinīts”, bez šaubām, ir izdomāts, bet Līnusu patiešām reiz sakoda kāds aptuveni 15 cm liels pingvīniņš.
Linux pingvīnu angliski sauc par TUX, šo vārdu kopējā diskusijā ieveda Džeimss Hagiss, paskaidrojot to kā (T)orvolds (U)ni(X) --> TUX (Torvalda UniX).
Mecingene

Vēsture

Pilsēta pirmoreiz dokumentos minēta 1075. gadā. Vīnkopības nozares attīstības rezultātā 17. gadsimtā šī pilsēta kļuva samērā bagāta.
Trīsdesmitgadu kara laikā pilsēta tika izpostīta un drīz pēc tam divas trešdaļas iedzīvotāju gāja bojā mēra epidēmijā.
Industrializācijas periodā Mecingenē tika uzbūvētas vairākas tekstilfabrikas. 1859. gadā Mecingene ar dzelzceļa līniju tika savienota ar Štutgarti caur Tībingeni.

Rūpnīcas autleti

Mūsdienās Mecingene ir plašāk pazīstama ar saviem rūpnīcas autletiem, kas piesaista pircējus no visas valsts un arī pārējās Eiropas. Pilsētā joprojām atrodas šeit dibinātā uzņēmuma Hugo Boss galvenā mītne un tas bija pirmais uzņēmums, kas šeit izveidoja savu rūpnīcas autletu. Tam sekoja arī citi uzņēmumu (kā Burberry, Reebok, JOOP!, Strenesse, Escada, Bally, Puma, Nike, Adidas, Tommy Hilfiger un citi), piedāvājot daļu savas produkcijas par ievērojami pazeminātām cenām. Šobrīd šeit atrodas vairāk kā 80 tā saukto "autletu".
Latvijas skolu reitings

Latvijas skolu reitings ir Latvijas skolu sarindošana pēc dažādiem izglītības kvalitātes kritērijiem. Pastāv vairāki skolu reitingi, populārākie no tiem ir Daudzīgā aicinājuma fonda skolu reitings (balstās centralizēto eksāmenu rezultātos) un Ata Kronvalda fonda skolu reitings (balstās mācību olimpiāžu sasniegumos). Reitings nav vienīgais skolu kvalitātes mērs.

Ata Kronvalda fonda skolu reitings

Ata Kronvalda fonds veido Latvijas izglītības iestāžu reitingu, balstoties uz rezultātiem, kādus uzrādījuši vidusskolēni mācību priekšmetu olimpiādēs valsts līmenī. Par 1. vietu piešķir 5 punktus, par 2. vietu 3 punktus, par 3. vietu 2 punktus, par atzinību piešķir 1 punktu. Skolām, kuru punktu skaits pārsniedz 30, balles nosaka atkarībā no vietas attiecīgajā olimpiādē/konkursā/zinātniski pētniecisko darbu konferencē. Pārējām skolām balles rēķina proporcionāli saņemto punktu skaitam. 
Skolu reitings sastādīts, sadalot skolas lielajās skolās, kurās vidusskolēnu skaits ir lielāks par 100 jauniešiem, un mazajās skolās ar vidusskolēnu skaitu zem  simta.
Latvijas skolu reitings 2018. mācību gadā tika veidots, balstoties uz olimpiāžu rezultātiem 2017./2018. mācību gadā un Latvijas 42. skolēnu zinātniskās konferences rezultāteim:
2019. gadā izveidoja trīs atsevišķas reitingu grupas, kurā iekļautas 28 valsts ģimnāzijas, 74 "lielās" skolas un 144 "mazās" skolas.
Putilov-Garford

Izstrāde

1914. gada rudenī Putilov rūpnīcā Sanktpēterburgā tika izstrādāts dizains jaunai bruņu mašīnai uz amerikāņu Garford kravas automašīnas bāzes. Automobilim bija aizmugurējo riteņu ķēdes piedziņa, 36 zs motors un samērā vājas spējas pārvietoties pa sliktiem ceļiem. Cara armija pasūtīja kopumā 70 šādus bruņu automobīļus.
Automobiļa bruņojums sastāvēja no 57 mm vai 76 mm lielgabala, kas bija novietots tornī automobīļa aizmugurē, un trīs ložmetējiem: viens tornī blakus lielgabalam, pārējie divi speciālās lūkās automobīļa sānos. Tornis bija kustināms 270 grādu leņķī.
Lielā masa padarīja automobili diezgan grūti vadāmu un ierobežoja tā pārvietošanās spējas. Ar to varēja braukt faktiski tikai pa ceļiem. Savdabīgu risinājumu izdomāja Padomju armijā, kas daļai šo automobīļu nomainīja gumijas riepas pret vagonu riteņiem un izmantoja tos kā bruņu vilcienu vagonus vai drezīnas.
Bruņu mašīnas izgatavoja divās sērijās. Tās viena no otras atšķīrās ar to, ka vēlākajiem modeļiem tika uzstādītas biezākas bruņas, lielāka kalibra lielgabals (76 mm) un tajā bija vairāk vietas munīcijai.

Dienesta vēsture

Putilov-Garford bieži tika iedalīti kopā ar vieglāk bruņotām bruņu mašīnām, piemēram Austin. Boļševiki Krievijas pilsoņu kara laikā diezgan veiksmīgi izmantoja šīs bruņu mašīnas pret britu tankiem. Tā bija vienīgā Pirmā pasaules kara laika bruņu mašīna, kura varēja stāties pretim tankiem. Padomju armijas bruņojumā Putilov-Garford palika līdz pat Otrā pasaules kara sākumam, kad tos izmantoja pret uzbrūkošo vācu karaspēku.
Liezēres pagasts

Upes

Kuja, Tirza, Ogre, Aiša, Egļupe, Cilmija, Liedes strauts

Vēsture

1935. gadā Madonas apriņķa Liezeres pagasta platība bija 112,3 km² un tajā dzīvoja 1972 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Liezēres un Ozolu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Liezēres ciems ietilpis Gaujienas (1949—1956) un Madonas (pēc 1956. gada) rajonos. 1954. gadā Liezēres ciemam pievienoja likvidēto Ozolu ciemu, 1975. gadā — likvidēto Mēdzūlas ciemu, 1979. gadā — daļu Aronas ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Liezēres pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Madonas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotas vietas ir Liezēre (pagasta centrs), Ozoli, Mēdzūla, Kalnakrogs.
Pēteris Upītis (grafiķis)

Dzīvesgājums

Dzimis 1899. gada 27. septembrī Nītaures pagasta Ķēčos. Līdz 1932. gadam studēja Latvijas Mākslas akadēmijā, strādāja par Rīgas Meža skolas skolotāju.
Pēc Otrā pasaules kara bija Latvijas Valsts Mākslas akadēmijas pedagogs (no 1945), profesors (1962). Viens no pirmajiem latviešu grafiķiem, kas pievērsās tematisku ciklu veidošanai. 
Miris 1989. gada 5. jūnijā.

Piemiņa

2014. gadā Latvijas Pasts izdeva grafiķim Pēterim Upītim veltītu pastmarku sērijā "Latvijas Republikai 100".
Web Map Service

Web Map Service jeb WMS (no angļu valodas "Tīkla karšu serviss") ir standarta protokols ģeotelpisko datu (karšu) apmaiņai internetā, ko veido izmantojot ģeogrāfiskās informācijas sistēmas (ĢIS). WMS risinājumus izmanto karšu servēšanai interneta pārlūkprogrammās, kā arī ĢIS programmās, kuras uztur WMS pieprasījumu veikšanu. Šo standartu izstrādāja un pirmo reizi nopublicēja OGC (Open Geospatial Consortium) 1999. gadā.
Riharda Vāgnera iela (Rīga)

Vēsture

Riharda Vāgnera iela izveidojās 16. gadsimtā pēc zemes vaļņu uzbēršanas jaunajā pilsētas daļā ar nosaukumu Lielā Ķēniņa iela. 1941. gadā ielu pārsauca par Komunālo ielu. No 1942. līdz 1944. gadam iela atguva savu vēsturisko nosaukumu Lielā Ķēniņa iela, 1944. gadā tā tika pārsaukta atkal par Komunālo ielu. Savu tagadējo nosaukumu tā ieguva 1987. gadā.
Išnakantveidīgās

Morfoloģija

Muguras peldspuras ir divas. Starpdzelkšņu uz vēdera nav. Aukslēju kvadrātiskais (palato-quadratum) un mekkeļa (meckel) skrimšļi pārkaulojas katrs ar diviem kauliem. Išnakantveidīgajām zivīm ir izteikti zobi. Zobi pieaug pie žokļiem un sastāv no osteodentīna bez emalijas. Zobu forma parasti koniska, reizēm tie var saaugt spirālē. Žokļiem nav extramandibulare. Peldspuru dzelkšņu ārējo ornamentējumu veido gareniski valnīši ar ieapaļu šķērsgriezumu. Plecu joslu veido lāpstiņas kauls; uz tās nav ādas kaulu.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Kostarikā

Sarakstā apkopotas tās vietas Kostarikā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Kostarikas ir iekļautas 4 vietas (1 — kultūras objekts un 3 — dabas objekti), savukārt 1 vieta ir iekļauta oficiālajā kandidātu sarakstā. Kostarika Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1977. gada 23. augustā.
Rēzeknes atbrīvošana (1944)

Karadarbība

27. jūlija rītā Sarkanās armijas 8. gvardes divīzija forsēja Rēzeknes upi pie Griškāniem. Ap 9 no rīta tās avangardi iebruka pilsētas ziemeļu daļā. Tai pat laikā 7. gvardes divīzija ar 20. un 26. gvardes pulkiem uzbruka no dienvidiem un pārņēma pilsētas dienvidu daļu. Ap pusdienlaiku Vācijas armija tika pilnīgi padzīta no pilsētas.

Piemiņa

1976. gadā Rēzeknē atklāja pieminekli "Rēzeknes atbrīvotājiem" (tautā saukts "Aļoša"), tā autori ir arhitekts E. Salguss un tēlnieki O. Kalējs un O. Siliņš. Tāpat Rēzeknē ir daži padomju karavīru apbedījumi: brāļu kapi pareizticīgo kapsētā Upes ielā, apbedījumi kapsētā Miera ielā un koncentrācijas nometnes „Štalag-340” gūstekņu brāļu kapi. Tāpat Dārzu ielā ir obelisks padomju virsniekiem, kuri krituši atbrīvojot Rēzeknes pilsētu.
Apūdeņošana

Vēsture

20. gadsimta sešdesmitajos gados tika veikti rūpīgi pirmo upju civilizāciju apūdeņošanas sistēmu pētījumi. Tika noskaidrots, ka, piemēram, Divupē, apūdeņošana tās sākuma posmā tika veikta galvenokārt kā dabīgo upes atteku un kanālu tīrīšana un padziļināšana. Tikai vēlāk jau esošajiem dabīgajiem kanāliem sāka piebūvēt mākslīgus pievadkanālus. Tādējādi gar upēm veidojās daudzas vietējas apūdeņošanas sistēmas, kas bija katra atsevišķa ciemata īpašumā un rīcībā. Vairāku nākamo gadsimtu laikā daudzās vietējās apūdeņošanas sistēmas pakāpeniski integrējās vienotā visa upes baseina vai vismaz nozīmīgas tā daļas apūdeņošana sistēmā. Vienlaikus noritēja arī atsevišķo ciematu integrācija vienotā, centralizētā valstī.
Šie pētījumi uzskatāmi parāda, cik izšķiroša nozīme civilizācijas attīstības sākotnējā posmā bija labvēlīgiem dabas faktoriem. Dabīgās apūdeņošanas sistēmas Divupē, Nīlas un citu līdzīgu upju ielejās daudzējādā ziņā bija unikālas. Šo reģionu iedzīvotājiem tās nodrošināja nesalīdzināmi lielākas pārtikas iegūšanas iespējas, nekā vairumā citu teritoriju.
Arī mūsdienās apūdeņošanu plaši izmanto lauksaimniecībā. Izšķir vairākus apūdeņošanas veidus: plūdu, smidzinātāju, rotācijas, pilienu, horizontālās virzības (ūdensvadi uz riteņiem) u.c. apūdeņošanas sistēmas.
Bražciems

Vēsture

13. gadsimtā tagadējā Bražciema teritorijai cauri veda svarīgais Rīgas-Zemgales tirdzniecības ceļš, šeit atradās viens no Zemgales bīskapijas pārvaldes centriem — Babates jeb Svētās Marijas pils (1219-1228).
Vēlāk šī teritorija piederēja pie Rīgas patrimoniālā apgabala Salas draudzes novada (Holmhof Kirchspiel). Pēc 1824. gada vētras Lielupes grīva paplašinājās tādā mērā, ka Buļļu plostu pie Vārnukroga izbeidza un iepretī Bulduru muižai ierīkoja jaunu plosta vietu pie Bražām. Uz to no Rīgas varēja nokļūt pa purvainajā Lieknā uzbūvētu dambi. Pie pārceltuves Lielupes labajā krastā uzbūvēja Lieknas plosta krogu. Ar 1833. gadu sestdienās un svētdienās no Rīgas līdz Bulduru pārceltuvei kursēja diližanse, bet pārceltuves otrā pusē cita diližanse pasažierus aizveda līdz Dubultiem un Mellužiem. Pāri Lielupi ar plostu vienā reizē varējuši pārcelt pat 32 zirgu ekipāžas.
Pēc 1866. gada pagastu reformas Bražas piederēja Salas pagastam. 1949. gadā Bražciemu kopā ar Priedaini pievienoja tobrīd Rīgas sastāvā esošajam Jūrmalas rajonam, bet no 1959. gada tas atrodas Jūrmalas pilsētas teritorijā. Apdzīvota vieta šeit strauji veidojās pēc tam, kad šajā vietā starp abiem Lielupes krastiem 1962. gadā uzcēla jaunu autosatiksmes tiltu.

Babītes pilskalns

Netālu no Bražciema atrodams Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis Babītes pilskalns, kas ar Latvijas Republikas Kultūras ministrijas 1998. gada rīkojumu Nr. 128 apstiprināts kā Valsts aizsardzības objekts Nr. 2083.
Tereona galva

Sižets

Dakteris, kurš veica operāciju mežsarga dēlam, pēc pateicīgā tēva ielūguma ierodas viņa pārraudzītajā mežā atpūsties un piedalīties apsolītajās medībās. Dakterim apsolīto meža kuili pēc priekšnieka lūguma nācies atdot pēkšņi atbraukušajām mežsaimniecības pārvaldes amatpersonām. Apmulsušais mežsargs atrunājas ar sliktajiem laika apstākļiem un piedāvā pamedīt savvaļas zosis, kas atlidojušas uz netālo ezeru.
Bez jebkādas vajadzības nogalinātie putni bija mazā Ivo bērnības rotaļu biedri. No rīta pamodies, bērns nesaprot, kādēļ cēlais zostēviņš, kuru viņš bija iesaucis par zosu bara karali, ir kļuvis par vienkāršu medību trofeju.
Vélo d'Or

Vélo d'Or (no franču "Zelta velosipēds") ir apbalvojums šosejas riteņbraukšanā, kuru 1992. gadā izveidoja Francijas riteņbraukšanas žurnāls Vélo Magazine. Balva tiek piešķirta braucējam, kurš gada laikā uzrādījis vislabāko sniegumu.
Sākotnēji Lānss Ārmstrongs bija piecreiz ieguvis Vélo d'Or, bet viņa rezultāti tika anulēti pēc tam, kad USADA atņēma viņam uzvaras Tour de France. Vélo d'Or par šiem gadiem netika nodots otrās vietas ieguvējam. Šobrīd Alverto Kontadoram pieder rekords ar četrām uzvarām.
Ziemassvētku vecītis

Ziemassvētku vecītis ir folkloras tēls, kurš, pēc vairāku Rietumu kultūru tradīcijām, Ziemassvētku vakarā (24. decembrī) nes dāvanas bērniem, kuri iepriekšējā gadā labi uzvedušies. Iespējamais Ziemassvētku vecīša prototips ir nīderlandiešu Sinterklāss, kurš savukārt varētu būt cēlies no vācu pasakas par dāvanas nesošo Svēto Nikolaju.
Ziemassvētku vecītis parasti tiek attēlots kā apaļīgs, sarkanā tērpā ģērbies vīrs ar garu, baltu bārdu. Šāds Ziemassvētku vecīša attēlojums kļuva populārs ASV un Kanādā 19. gadsimta pēc karikatūrista Tomasa Nasta zīmētajām karikatūrām.
Ir vairākas versijas par Ziemassvētku vecīša dzīvesvietu. Eiropā parasti uzskata, ka viņš dzīvo Lapzemē. Amerikāņu versijā viņš dzīvo Ziemeļpolā kopā ar Klausas kundzi, ļoti daudziem elfiem un vismaz astoņiem vai deviņiem ziemeļbriežiem. Dziesmā "Santa Claus Is Coming to Town" tiek stāstīts, ka Ziemassvētku vecītis bērnus šķiro pēc uzvedības labajos un sliktajos un dala dāvanas: rotaļlietas, saldumus labajiem bērniem visā pasaulē un dažkārt sliktajiem bērniem tiek dāvinātas ogles. Dāvanas tiek izgatavotas darbnīcā, kurā darbojas elfi.
Piebalga (stacija)

Vēsture

Piebalgas stacija (sākumā saukta Gauja) uzbūvēta kopā ar dzelzceļa līniju. 1918. gadā stacija pārdēvēta par Jaunpiebalgu, pēc 2 gadiem no jauna par Gauju, bet 1925. gadā par Piebalgu. 1926. gadā šeit uzbūvēta jauna stacijas ēka pēc arhitekta Pētera Federa projekta. Ēka nopostīta Otrā pasaules kara laikā. Pēc kara stacijas vajadzībām izmantoja koka ēku otrpus sliedēm. Piebalgas stacijā bija 2 sliežu ceļi un neliels sliežu atzars uz kokmateriālu krautuvi. 1989. gadā pie stacijas atklāts piemiņas akmens staļinisma represiju upuriem. 1999. gadā staciju slēdza kopā ar visu Ieriķu—Gulbenes līniju. 2009. gadā sliedes šeit demontētas.
Kambodžas administratīvais iedalījums

Kambodžas administratīvo iedalījumu veido 24 provinces un galvaspilsēta. Provinces sīkāk iedalās 165 distriktos un 26 municipalitātēs.
Jēkabpils mākslas skola

Vēsture

Mākslas skola tika dibināta 1993. gada 1. oktobrī un tās pastāvēšanas gados par skolas absolventiem kļuvuši vairāk nekā 400 audzēkņu. Izglītības iestāde ir akreditēta, visiem pedagogiem ir augstākā profesionālā izglītība. Skolā audzēkņi apgūst piecgadīgu licencētu izglītības programmu "Vizuāli plastiskā māksla", kas ietver zīmēšanu, kompozīciju, gleznošanu, veidošanu un akadēmiskās mākslas pamatus. Papildus iespējams apgūt tādus priekšmetus kā stikla apgleznošanu, keramiku, kokapstrādi, grafiku, datorgrafiku un tekstilmākslu.  Skolai ir filiāles Zasā un Atašienē, kā arī mākslas klase Aknīstē. Izglītības iestādes pedagogi un audzēkņi regulāri organizē izstādes, konkursus, netradicionālās modes skates un tikšanās ar māksliniekiem, katru gadu pilsētā rīko Mākslas dienas, kas Jēkabpilī norit no 15. aprīļa līdz 15. maijam. Skolai ir sadarbība ar Vācijas un Dānijas mākslas skolām.
SMOS

Lidojuma gaita

SMOS tika palaists 2009. gada 2. novembrī 01:20:00 UTC ar nesējraķeti Rokot / Briz-KM no Pļeseckas kosmodroma. Kopā ar to palaista sekundārā krava — eksperimentāls pavadonis Proba-2.
Kopa (burts)

Pielietojums

Kopa bija simbols Korinfas pilsētai, kas vēsturiski rakstījās kā Ϙόρινθος.
Antonio Konte

Karjera

Futbolista karjeru sācis dzimtās pilsētas Lečes komandā U.S. Lecce, A sērijā debitējot 1986. gada aprīlī, 16 gadu vecumā. 1991. gadā pievienojās Turīnas "Juventus". Šajā klubā Konte aizvadīja 13 sezonas, piecas reizes kļūstot par Itālijas čempionu un vienreiz uzvarot Itālijas kausa izcīņā. 1996. gadā kopā ar Juventus kļuva par UEFA Čempionu līgas uzvarētāju un 1993. gadā izcīnīja UEFA kausu.
Itālijas izlasē debitēja 1994. gada 27. maijā draudzības spēlē pret Somiju. Konte bija Itālijas izlases sastāvā 1994. gada FIFA Pasaules kausa un 2000. gada Eiropas čempionāta finālturnīros. Kopumā izlases sastāvā aizvadījis 20 spēles un guvis divus vārtus.
Pēc spēlētāja karjeras beigām sācis strādāt par treneri. Sākumā bijis trenera asistents Siena, bet 2006. gadā kļuva par Arezzo galveno treneri. Karjeras turpinājumā vadījis Itālijas klubus Bari, Atalanta un Siena. 2008.—2009. gada sezonā ar Bari kļuva par B sērijas uzvarētāju. 2011. gada 22. maijā tika apstiprināts par Turīnas "Juventus" galveno treneri un trīs sezonas pēc kārtas aizveda klubu līdz Itālijas čempionu titulam.
2014. gada augustā kļuva par Itālijas izlases galveno treneri un vadīja izlasi arī 2016. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā, kur aizkļuva līdz ceturtdaļfinālam. Vēl pirms finālturnīra 2016. gada aprīlī Konte panāca vienošanos ar Anglijas Premjerlīgas klubu Chelsea par galvenā trenera pienākumu uzsākšanu 2016.—2017. gada sezonā. Jau savā pirmajā sezonā ar Chelsea kļuva par Premjerlīgas čempionu. 2017.—2018. gada sezonā komanda Premjerlīgā ierindojās tikai 5. vietā un 2018. gada jūlijā Konte tika atbrīvots no amata.
2019. gada 31. maijā tika apstiprināts par Milānas "Internazionale" galveno treneri.
Arvīds Deģis

Literārā darbība

“[...]Runājot par saturu – es lieliski apzinos, ka neesmu augsti tikumīgs, bet esmu iekšēji izkurtējis, tāpēc bliezīšu ar akmeni un teikšu, ka Siržu boksā no „pilnvērtīga mākslas darba” ne smakas, toties pretenziju pārmēru daudz. Ir – puslīdz sakarīga sadzīviska rīmēšana. Dažs tantuks rīmē par rudzupuķēm un dzērvju kāšiem, Deģis – par „grēku kulto vētru” un aizsalušām pīzdām, atšķirība vien tā, ka Siržu boksā bagātīgās devās izbārstīta ironija.”
 — Guntis Berelis
Arvīds Deģis darbojas literārā laukā kā Arvīds Dinijs Deģis, vairāku sekmīgi pārdotu grāmatu autors. Nozīmīgākie literārie darbi ir dzejoļu krājumi “Debesu Žonglieris” (2005), “Siržu Bokss” (2007), “Tango reibums” (2010) un romāni “Nesodāmais avantūrists” (2009) un “Mellsila pirāti” (2010), kur rakstnieks izmantojis vēstures faktus un reālas personas. Prozas darbu devumā autora tā saucamo "Ulmaņlaiku sērijā" jāatzīmē Arvīda Deģa erotiski bohēmisks romāns "Marijas ielas koķetes" (2012), kurš stāsta par Ulmaņlaiku sabiedrības zemāko slāņu ikdienu un sadzīvi.
Pirmais Arvīda Deģa romāns “Nesodāmais avantūrists” nācis klajā 2009. gadā, kad pēc vairāk nekā desmit gadiem mediju un publicistiskas laukā A.Deģis nolēma atkal pievērsties literatūrai. Jau pēc gada Jumava apgādā dienasgaismu ieraudzīja nākamais autora darbs — “Mellsila pirāti”, kura tēlu gaitas un darbība norisinās 17.. gadsimtā Kurzemes-Zemgales hercogistē un vēstī par patiesiem notikumiem Mellsilā, Rojā un Talsos.

Pasākumu darbība

Arvīds Deģis ir izstrādājis pasākuma konceptu skolu jauniešiem — muzikālās pasaku darbnīcas “Supergovs fantāziņi”, kuras sekmīgi realizē radošā sadarbībā ar Absolūtu Runci Tahneizeru (autoru, Radio Naba DJ, īstajā vārdā Ģirtu Rozentālu). Veidojot virkni autorpasākumu un izklaides programmu Arvīds Deģis izstrādājis neparastu literāru sarīkojums, kurā rakstnieks ar saviem draugiem iejutās pirātu tēlos, dalījās stāstos par pirātu neticamajiem piedzīvojumiem, dziedāja dziesmas un dejoja pirātu dejas, tā vēlreiz izdzīvojot paša radīto tēlu dēkas.

Sabiedriski politiskā darbība

Arvīda Deģa politiskie uzskati atbalsojas viņa darbībā, ģenerāļu Krišjāņa Berķa, Vernera Tepfera un Jāņa Kureļa piemiņas biedrībā, kur nevis konkrēti politiski strāvojumi, bet valstiska izjūta un vēlme saglabāt nākamajām paaudzēm vēstures vērtīgās daļas ņem pārsvaru.