google/wiki40b huggingface dataset:
Valmieras Pārgaujas ģimnāzija

Valmieras 4. vidusskola (1971—1996)

1968. gadā tika uzsākta jaunas Valmieras vidusskolas būvniecība. 1971. gadā tajā mācības uzsāka apmēram 1000 audzēkņu. Skolas pirmais nosaukums bija Valmieras 4. vidusskola un par tās pirmo direktoru kļuva Vidulis Vīksne. 1974. gadā skolā uzsāka auto vadīšanas apmācību, 1975. gadā atklāja peldbaseinu. 
1989. gadā tika atklāta Valmieras 2. vidusskola, uz kuru pārgāja mācīties krievu plūsmas skolēni. 1990. gadā par skolas direktoru kļuva Ivars Šteindāls, kurš pirms tam bija militārās apmācības un fizkultūras skolotājs. 1991. gada 5. maijā tika iesvētīts skolas jaunais karogs, 12. oktobrī tika atzīmēta skolas 20. dzimšanas diena, kam par godu atklāja piemiņas akmeni ar uzrakstu "Tas spēs, kas uzdrīkstēsies" (Plūdonis). 1993. gadā pabeidza celt darbmācības korpusu. 1995. gadā par skolas 3. direktoru kļuva Uldis Ābeltiņš, kurš iepriekš skolā pasniedzis fiziku. 25. oktobrī iznāca skolas avīzes "Pēda" pirmais numurs.

Valmieras Pārgaujas ģimnāzija (1996—pašlaik)

1996. gadā Valmieras 4. vidusskola tika sadalīta 2 daļās — Valmieras Pārgaujas ģimnāzijā un Valmieras Pārgaujas sākumskolā. 1997. gadā tika uzsākta draudzība ar Dālenas vidusskolu Norvēģijā. Pateicoties šai sadarbība skolā ir iespēja apgūt norvēģu valodu. 1998. gadā tiek uzsākta draudzība ar Solnas ģimnāziju Zviedrijā. 2000. gadā tika izveidota skolas mājaslapa un skolas informatīvais centrs. Tika veikta arī skolas siltināšana Pasaules Bankas projekta ietvaros. 2001. gadā, skolas 30 gadu jubilejā, tika atklāts skolas absolventu dāvana — skolas logo un uzraksts "Valmieras Pārgaujas ģimnāzija", kas apskatāms uz sienas pie skolas ieejas. 2002. gadā skola veiksmīgi uzsāka darbību kā veselību veicinoša skola. 2004. gadā skolā tika veikti uzlabojumi — bruģis pie skolas un 3. stāva gaitenī tika ieklāta jauna grīda. 2005./2006. mācību gadā skola kļūst par Vācu valodas 2. pakāpes diploma bāzes skolu. 2006. gadā skola ieguva tiesības izsniegt starptautisko izglītības sertifikātu. Skola izturēja akreditāciju un svinēja savu 35. dzimšanas dienu. Par jauno skolas direktori kļuva Agita Zariņa. 2007. gadā skolā tika veikti dažādi atjauninājumi - tiek atjaunota skolas aktu zāle un skolas stadions. 2008. gadā tika pabeigta futbola laukuma rekonstrukcija. Skolā sāka pielietot e-klasi. Arī 2008. gadā skolā tika izstādīta pirmā foto izstāde. 2007./2008. mācību gada 12. klašu izlaidums. Skolu pabeidza 152 jaunieši, otrs lielākais 12. klašu izlaidums valstī. 2009. gadā norisinās pirmais aerobikas un piramīdu festivāls Valmieras Pārgaujas ģimnāzijā. 2011. gadā skolā tika uzstādīts lifts, lai arī skolēni ar kustību traucējumiem varētu mācīties VaLmieras Pārgaujas ģimnāzijā. 2011. gada, 14. oktorbī tika atklāts skolas muzejs. 2012. gada novembrī skolā durvis ver Metodiskais centrs angļu valodas skolotājiem. Tiek uzsākta mācību iestādes piebūves rekonstrukcija.
Kid Cudi

Agrie gadi

Kid Cudi dzimis Klīvlendā, Ohaio. Viņa tēvs bija ēku krāsotājs, skolotāju aizvietotājs un Otrā pasaules kara gaisa spēku veterāns, pēc tautības meksikānis-Amerikas pamatiedzīvotājs. Cudi māte ir vidusskolas kora skolotāja Roksboro Vidusskolā, Klīvelendheitā, Ohaio, pēc tautības afroamerikāniete. Kad viņam bija vienpadsmit gadi, Meskudi tēvs mira no vēža. Tēva nāve turpmāk ietekmēja Cudi personību un vēlāk arī mūziku.
Luiss Hamiltons

Privātā dzīve

2007. gadā tika ziņots, ka, lai iegūtu lielāku ietekmi pār savu privāto dzīvi, kā arī tiktu projām no daudzajiem medijiem Apvienotajā Karalsitē, Luiss Hamiltons izvēlējās pārcelties uz dzīvi Šveicē. Vēlāk Hamiltons norādīja, ka arī pārlieku lielais nodokļu slogs, kas ir sastopams Lielbritānijā, kalpoja par vienu no galvenajiem iemesliem tam, lai kādu laiku padzīvotu Šveicē. Visbeidzot 2012. gada sākumā Luiss Hamiltons pārcēlās dzīvot uz Monako, kas mūsdienās sava relatīvi zemā nodokļu sloga dēļ kalpo par mājvietu daudziem turīgiem cilvēkiem. Šī iemesla dēļ trīskārtējais Pirmās formulas pasaules čempions ir paspējis izpelnīties asu kritiku par to, ka labprātāk izvēlas maksāt savus nodokļus ārpus Apvienotās Karalistes. Tāpat Luisam Hamiltonam zināmu laiku patīk pavadīt arī Amerikas Savienotajās Valstīs kā Losandželosā un Kolorādo štatā, kur Hamiltonam pieder savs zemes īpašums. Hamiltons ir arī uzsvēris, ka neizslēdz domu kādreiz tālākā nākotnē audzināt savu potenciālo ģimeni ASV, nevis Apvienotajā Karalistē.
2017. gada februārī tika oficiāli paziņots, ka Luisa Hamiltona ienākumi par 2017. gada F1 sezonu būs mērāmi 31 miljona ASV dolāru apjomā, kas tādējādi viņu padarīs par otru vispelnošāko F1 pilotu 2017. gadā.
Minori Sato

Sasniegumi

Latvijas čempions - 1 (2011)
Ķeģi

Latvijā

Latvijā sastopamas visas 3 ķeģu ģints sugas: gaišais ķeģis (Acanthis hornemanni), ķeģis (Acanthis flammea) un mazais ķeģis (Acanthis cabaret). Tās novērojamas migrācijas un ziemas laikā. Ķeģis ir parasts caurceļotājs un ziemotājs, bet pārējās divas sugas sastopamas retāk. Bijuši atsevišķi ligzdošanas gadījumi.

Kopīgās īpašības

Ķegi ir neliela auguma dziedātājputni. Visas sugas ir apmēram vienādi lielas. Nedaudz mazāks un vieglāks ir mazais ķeģis, kura ķermeņa garums ir 11,5—12,5 cm, svars 9—12 g. Toties lielākais ir ķeģis, kura ķermeņa garums ir 12,5—14 cm, svars 10—17 g. Apspalvojums mugurpusē pelēkbrūns, vēders balts ar brūnām svītrām. Uz pieres sarkans laukums. Tēviņiem krūtis sārtas, mātītēm un jaunajiem putniem gaiši brūnas. Mazais knābis dzeltens. Dažiem īpatņiem, īpaši jaunajiem putniem grūti noteikt sugas piederību.
Ķeģi ir galvenokārt barojas ar sēklām, vasaras periodā arī nedaudz ar kukaiņiem. Ļoti izveicīgi un akrobātiski putniņi, līdzīgi kā zīlītes, barojoties spēj lodāt un atrasties krūmu zaros jebkādā pozīcijā, arī ar galvu uz leju. Ārpus vairošanās sezonas veido lielus barus, bieži kopā ar citām žubīšu dzimtas sugām.
Ingmāra Balode

Biogrāfija

Beigusi Rīgas Lietišķās mākslas koledžu un Latvijas Kultūras akadēmijas bakalaura un maģistra studijas, studē tās doktorantūrā. No 2006. līdz 2011. gadam literārā redaktore portālā "Satori", kopš 2012. gada redaktore apgādā "Mansards". Publicē dzejoļus kopš 90. gadu beigām, agrīnā dzeja apkopota kopkrājumā "21 no 21. gadsimta" (1999). Pēc tam iznākuši divi dzejoļu krājumi. I. Balodes dzejoļi tulkoti angļu, lietuviešu, ukraiņu, poļu un čehu valodā, neliela dzejas izlase itāļu valodā iznākusi 2016. gadā Venēcijā.
Tulko daiļliteratūru pārsvarā no poļu un angļu valodas, atdzejo arī čehu, slovāku un krievu autorus. 
Tulkojusi savas paaudzes poļu rakstnieku darbus (Dorota Maslovska, Mikolajs Ložiņskis, kā arī Ādama Zagajevska dzejas izlasi. Publicējusi arī E. E. Kamingsa, Tadeuša Dobrovska, Jaceka Denela un citu autoru darbu atdzejojumus, kā arī Slavomira Mrožeka īsprozas tulkojumus.
Veidojusi radio NABA iknedēļas dzejas raidījumu "Bronhīts". Latvijas Rakstnieku savienības biedre (2006). Divreiz saņēmusi Literatūras gada balvu - nominācijā "Labākā debija" par pirmo dzejoļu krājumu un nominācijā "Labākā dzejas grāmata" par otro. Par Ā. Zagajevska izlasi saņēmusi žurnāla "Latvju Teksti" balvu atdzejā (2010), bet par M. Ložiņska grāmatas tulkojumu - Jāņa Baltvilka balvu (2012).
Par nopelniem poļu literatūras tulkošanā saņēmusi Polijas Republikas Nopelnu ordeņa sudraba krustu (2018).
Vladislavs Lapinskis

Biogrāfija

Vladislavs Lapinskis piedzima 1899. gada 15. aprīlī Borovkas pagastā. Ieguva vidusskolas izglītību, nodarbojās ar lauksaimniecību un strādāja par skolotāju.
1931. gadā tika ievēlēts 4. Saeimā no Latvijas Poļu savienības saraksta. Parlamentā darbojās līdz 1934. gada maijam, kad notika Ulmaņa apvērsums. Tālākais liktenis nav zināms.
Alpu vārnas

Izskats

Alpu vārnas ir vidēji lieli vārnu dzimtas putni. Alpu kovārnis ir nedaudz mazāks nekā Alpu vārna, bet kopumā sugas ir gandrīz vienādas: ķermeņi ir 37—40 cm gari, spārnu platums 73—90 cm. Abi dzimumi ir apmēram vienādi lieli. Alpu vārnām apspalvojums ir spoži melns tāpat kā kraukļiem, bet kājas un knābis košās krāsās: Alpu kovārnim dzeltens knābis, Alpu vārnai sarkans. Abām sugām ir sarkanas kājas. Jaunos putnus var atšķirt pēc tā, ka to melnās spalvas nav spožas, tās ir drīzāk tumši pelēkas, arī knābji un kājas ir pelēcīgas, nav košas. Tām ir plati, gari spārni un tās ļoti labi lido, demonstrējot debesīs iespaidīgus akrobātiskus trikus.

Barība

Alpu vārnas barojoties veido lielus barus. Tās pārmeklē kalnu pļavu īso zāli, uzlasot dažādus bezmugurkaulniekus, augu sēklas, kā arī cilvēku atkritumus, īpaši ziemā.

Ligzdošana

Abas sugas veido pārus uz mūžu. Ligzdas tiek būvētas klinšu iedobēs vai alās no koku un krūmu saknēm, tās izoderē ar zāli, smalkākiem zariņiem vai matiem. Alpu vārnas ligzdojot neveido kolonijas, lai gan reizēm ligzdas var būt diezgan tuvu kaimiņos viena otrai. Mātīte parasti izdēj 3—5 olas un perē tās viena pati. Olas ir baltas ar nelieliem, brūniem vai pelēkiem raibumiņiem. Putnēni izšķiļas pēc 2—3 nedēļām. Alpu vārnas putnēni ir kaili, bet Alpu kovārņa cālēni ir segti ar mīkstām, biezām dūnām. Mazuļus baro abi vecāki.
Jāņa evaņģēlijs

Saturs

Jāņa evaņģēliju veido 21 nodaļa.
Pirmajā nodaļā tā autors liecina par Jēzus Kristus dievišķīgumu. Jēzus Kristus misija ir sniegt glābšanu visiem cilvēkiem. No otrās līdz ceturtajai nodaļai izklāstīts par to, kā Jēzus Kristus ūdeni pārvērš vīnā. Viņš Nikodēmam stāsta par garīgo atdzimšanu. Jēzus Kristus izdziedina arī galma vīra dēlu. Nākamajās trijās nodaļās (5.-7. nodaļa) Kristus dziedina slimnieku un apliecina savu dievišķo spēku. Viņš pabaro aptuveni 5000 cilvēku. Tiek apgalvots, ka tie, kas pieņems Jēzu Kristu, iegūs mūžīgu dzīvi.
8.-10. nodaļā cilvēkiem tiek mācīts par līdzjūtību un grēku nožēlu. Par piemēru Jēzus Kristus izmanto sievieti, kas pieķerta vīra krāpšanā. Kristus izdziedēja aklu vīru, kā arī norāda, ka viņš ir gans, kas mīl savas avis un ir gatavs par viņām mirt. Turpmākajās nodaļās (11.-13. nodaļa) Jēzus Kristus no nāves pieceļ Lācaru. Tādā veidā Jēzus Kristus parāda, ka viņam ir vara pār nāvi. Viņš atgriežas Jeruzalemē, kur pēdējo vakariņu laikā mazgā saviem apustuļiem kājas un māca viņiem vienam otru mīlēt.
14.-16. nodaļā apustuļiem Jēzus Kristus stāsta par saistību starp mīlestību un paklausību. Nākamajās trijās nodaļās (17.-19. nodaļa) Jēzus Kristus aizlūdz par saviem apustuļiem. Jēzus Kristus tiek nodots, apcietināts un notiesāts. Viņš tiek sists krustā un pēc tam apglabāts.
Pēdējās divās nodaļās (20.-21. nodaļa) Jēzus Kristus ir augšāmcēlies un parādījies Marijai Magdalēnai, kā arī septiņiem saviem apustuļiem pie Galilejas jūras. Viņš norāda uz to, ka viņa pēctecis ir Svētais Pēteris.
Klods Žiljēns

Spēlētāja karjera

Lielāko daļu karjeras Žiljēns aizvadījis dažādos Amerikas hokeja līgas klubos. 1984.—85. un 1985.—86. gada sezonās Žiljēns kopā aizvadīja 14 spēles NHL klubā Kvebekas "Nordiques".

Trenera karjera

1996.—97. gada sezonā Žiljēns bija QMJHL vienības Hull Olympiques galvenais treneris. 2000. gadā kā Kanādas U-20 izlases galvenais treneris izcīnīja Pasaules čempionāta bronzas medaļas. 2000. gada augustā Žiljēns kļuva par AHL vienības Hamiltonas "Bulldogs" galveno treneri, taču 2002.—03. gada sezonas vidū tika apstiprināts par Monreālas "Canadiens" galveno treneri.
2003.—04. gada sezonā Žiljēns aizveda "Canadiens" līdz konferences pusfinālam, taču 2005.—06. gada sezonas vidū tika atlaists. 2006.—07. gada sezonu Žiljēns sāka kā Ņūdžersijas "Devils" galvenais treneris, taču arī "Devils" sezonas vidū Žiljēns no amata atbrīvoja.
2008. gada jūnijā Žiljēns kļuva par Bostonas "Bruins" galveno treneri. Jau pēc 2008.—09. gada sezonas Žiljēns ieguva Džeka Adamsa balvu. 2011. gadā kopā ar "Bruins" izcīnīja Stenlija kausu. Ar "Bruins" Žiljēns strādāja 10 sezonas, līdz 2017. gada februārī tika atbrīvots. Pāris dienas vēlāk kļuva par "Canadiens" treneri.
Prysmian

Vēsture

Prysmian pirmsākums ir 1879. gadā, kad gumijas izstrādājumu ražotājs Pirelli, kas dibināts 1872. gadā, izveidoja apakšuzņēmumu Pirelli Cavi e Sistemi kabeļu ražošanai. 1881. gadā tas no inženierkaraspēka saņēma pasūtījumu zemūdens telegrāfa kabeļu izgatavošanai. 1886. gadā atklāta zemūdens kabeļu rūpnīca Specijā. Uzņēmums arī piedalījās telegrāfa tīkla izveidē visā Itālijā, kā arī elektrotīkla izveidē Milānā. Tas arī izgatavoja telegrāfa kabeļus Itālijas kolonijām.
1925. gadā Pirelli Cavi e Sistemi realizēja 5150 km gara zemūdens telegrāfa kabeļa izveidi no Itālijas līdz Amerikai. 1950. gadā Pasta dienesta ministrijas uzdevumā uzņēmums piegādāja kabeļus pilsētu telefona un televīzijas tīklu ierīkošanai.
1982. gadā Pirelli kļuva par pirmo ražotāju Itālijā, kas sāka ražot optiskās šķiedras kabeļus, izveidojot kopuzņēmumu ar STET.
1998. gadā Pirelli Cavi e Sistemi sāka uzņēmumu iegādes kampaņu. Tika iegādāts energokabeļu bizness no Siemens, BICC un Metal Manufacturers Ltd, kā arī divas NKF rūpnīcas.
Pirelli 2000. gadu sākumā nolēma pārdot tā kabeļu nodaļu, tāpēc tika veiktas grupas strukturālas un organizatoriskas pārmaiņas.
2005. gadā ASV investīciju uzņēmums Goldman Sachs dibināja uzņēmumu Prysmian Srl, lai no Pirelli & C. S.p.A. iegādātos Pirelli Cavi e Sistemi.
2007. gada 16. janvārī Prysmian reģistrēts kā akciju sabiedrība Prysmian S.p.A. 2007. gada 3. maijā Prysmian akcijas sāktas kotēt Borsa Italiana, un 2007. gada 24. septembrī uzņēmums iekļuva biržas indeksā S&P Mib.
2009. gadā Goldman Sachs pārdeva savas Prysmian kapitāldaļas.
2010. gada 22. novembrī Prysmian paziņoja, ka plāno apvienoties ar Nīderlandes kabeļu ražotāju Draka. Darījums pabeigts 2011. gada 8. februārī.
Abi uzņemumi apvienojās, izveidojot Prysmian Group, oficiālo nosaukumu atstajot Prysmian S.p.A..
2014. gada 9. jūlijā no Harju Elekter par 6,2 miljoniem EUR nopirktas AS Draka Keila Cables 34 % kapitāldaļas, tādējādi Prysmian kļūstot par Draka Keila Cables 100 % īpašnieku.
2015. gadā tika iegādāts ASV uzņēmums Gulf Coast Downhole Technologies, kas ražoja aprīkojumu naftas un gāzes rūpniecībai.
2016. gadā Prysmian palielināja daļu Omānas uzņēmumā Oman Cables Industry (SAOG) līdz 51 %. 2016. gadā tika iegādāts Ķīnas uzņēmums Shen Huan Cable un Corning kabeļu bizness Vācijā.
2017. gada decembrī tika panākta vienošanās par ASV kabeļu ražotāja General Cable iegādi par 3 miljardiem ASV dolāru; darījums tika pabeigts 2018. gada 6. jūnijā.
1972. gada NHL drafts

1972. gada NHL drafts bija 10. NHL drafts, kurš notika 1972. gadā Monreālā.
Muldakmens (stacija)

Vēsture

Vilcienu kustības sarakstos pietura «845. kilometra blokpostenis» parādījās 1972. gadā. Pietura atradās blakus ceļa postenim, kur notika pāreja no viensliežu posma uz divsliežu. Postenis apkalpoja šo pārmiju (pārmija №2A) un darbojās Aizkraukles stacijas vadībā (šeit atradās Aizkraukles stacijas ieejas luksofors). 1999. gadā pieturu nosauca tuvumā esošā Meļķitāru muldakmens vārdā, kas atrodas aptuveni 3 km uz ziemeļiem no ceļa posteņa.
2012. gadā, sakarā ar otrā sliežu ceļa izbūvi iecirknī Skrīveri—Krustpils, ceļa posteņa perons tika pārcelts aptuveni 500 m Rīgas virzienā (pagaidu perons). Vēlāk tika uzbūvēti jauni, paaugstināti peroni nedaudz tālāk aiz pārbrauktuves Aizkraukles virzienā.
2014. gada jūlijā, pieslēdzot jaunuzbūvēto posma Skrīveri—Muldakmens otro ceļu posma Muldakmens—Aizkraukle ceļam, posteņa pārmija tika likvidēta un tas tika pārveidots par pieturas punktu.
Ērihs Honekers

Biogrāfija

1926. gadā iestājies Vācijas Komunistiskās partijas jauniešu organizācijā un 1930. gadā kļuvis par Vācijas Komunistiskās partijas biedru. 1931. gadā kļuvis par komunistu jauniešu organizācijas vadītāju Zāras reģionā. Pēc nacistu nākšanas pie varas darbojas pagrīdē. Arestēs 1934. gadā, otrreiz arestēts 1937. gadā, kad notiesāts uz desmit gadiem cietumā.
Karam beidzoties atbrīvots un pievienojies Valtera Ulbrihta vadītājai komunistu grupai, kas bija atsūtīta no PSRS uz padomju okupācijas zonu. No 1946. līdz 1955. gadam Honekers ir komunistu jauniešu organizācijas Freie Deutsche Jugend vadītājs. No 1949. gada Honekers ir Sociālistiskās Vienotības partijas Centrālkomitejas loceklis, no 1958. gada partijas Politbiroja loceklis. No 1960. līdz 1971. gadam ir Nacionālās Aizsardzības Padomes sekretārs.
1961. gadā Honekers ir viens no galvenajiem Berlīnes mūra celtniecības organizētājiem, viņš arī dod pavēli šaut pa visiem, kas mēģina bēgt uz rietumiem.
Honekers vadīja opozīciju Ulbrihta mēģinājumiem liberalizēt un reformēt plānveida ekonomiku. 1971. gadā, ar PSRS atbalstu, kļūst par Sociālistiskās Vienotības partijas pirmo sekretāru, atstumjot Ulbrihtu no amatiem un kļūstot par faktisko VDR vadītāju. 1976. gadā ievēlēts par VDR Valsts padomes priekšsēdētāju.
1972. gadā VDR un VFR paraksta līgumu, kas noved pie VDR diplomātiskās atzīšanas. 1973. gadā VDR uzņem ANO. Plašāki diplomātiskie un ekonomiskie kontakti ar VFR nozīmē, ka VDR režīms aizvien lielāku uzmanību pievērš iekšējai drošībai un valsts sociālistiskajai identitātei, kas tiek nostiprināta 1974. gada Vācijas Demokrātiskās Republikas konstitūcijas labojumos.
Laikā no 1970. līdz 1973. gadam slepenpolicijas Stasi darbinieku skaits pieauga no 43 000 līdz 60 000. 1976. gadā no valsts tiek izraidīts folkmūziķis Volfs Bīrmans (Wolf Biermann) un režīma iekšpolitika kļūst represīvāka.
1980.-81. gadā Honekers aktīvi iestājas par nepieciešamību Polijā ievest Varšavas pakta militāros spēkus, lai novērstu arodbiedrības Solidaritāte radītos draudus padomju režīmam. Vienlaikus, Honekers pretojas PSRS kodolraķešu izvietošanai VDR.
1981. gadā PSRS samazināja naftas piegādes VDR par 10%. VDR daļu šīs lēti piegādātās naftas bija pārdevusi tālāk par pasaules cenām. Lai novērstu radušos līdzekļu iztrūkumu, VDR lūdz aizvien lielākus kredītus VFR. 1987. gadā Honekers bija pirmais VDR vadītājs, kas devās valsts vizītē uz VFR.
Honekeram nav pieņemama Mihaila Gorbačova perestroika, un Honekers ierobežo aizvien liberālāko PSRS preses izdevumu pārdošanu VDR. 1989. gada vasarā Honekers apsveic Ķīnas vadītājus ar Tjananmeņas laukuma protestu asiņaino apspiešanu.
1989. gada vasarā VDR pieauga iekšpolitiskā krīze, un lai arī 1989. gada 7. oktobrī Honekers vēl atzīmē valsts izveidošanas 40. gadadienu, dažas dienas vēlāk viņu atstādina no visiem amatiem.
Pēc sākotnējās slēpšanās Vācijā, Honekers bēg uz Maskavu un 1991. gada decembrī uz Čīli. Veselības iemeslu dēļ tiesas prāva pret viņu tiek atcelta un 1994. gadā viņš Čīlē mirst.
Kārlis Zariņš (rakstnieks)

Dzīvesgājums

Dzimis kā Kārlis Žagars 1889. gada 9. decembrī Liepājā zirgu puiša un mājkalpotājas ģimenē. Mācījās vairākās skolās Liepājā, 1894. gadā viņa vecāki nomainīja uzvārdu uz "Zaļums". 1900. gadā Zariņš sāka mācīties Rīgas elementārskolā (vadītājs P. Rode), vēlāk Venjamina Blūma mākslas skolā (1905—1906). Pēc 1905. gada revolūcijas no 1908. līdz 1909. gadam bija apcietinājumā. 1911. gadā laikraksta "Latvija" publicēja viņa noveli „Mans tēvocis”. Pirmā pasaules kara laikā tika mobilizēts Krievijas impērijas armijā, dienēja garnizona štābā Odesā. 1919. gadā Zariņš piedalījās Latvijas brīvības cīņās, no 1920. gada bija laikraksta "Latvijas Kareivis" līdzstrādnieks. No 1927. līdz 1931. gadam nodarbojās vienīgi ar rakstniecību, pēc tam strādāja valsts ierēdņa darbu. 
Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1944. gadam bija laikraksta "Tēvija" literārās nodaļas vadītājs. Pēc kara beigām dzīvoja Talsos, viņa sievas dzimtajā pilsētā, izvairoties no iespējamām Latvijas PSR varas orgānu represijām viņa literārās darbības dēļ. Maizi pelnīja, strādādams par ceļu remontstrādnieku (1946—1956), pēc pensionēšanās 1961. gadā uzrakstīja lugu “Engures karš” un pārstrādāja 1943. gadā sarakstīto romānu “Kāvu gadi” par Lielo Ziemeļu karu. 
Miris 1978. gada 30. decembrī Sabilē, apbedīts Talsu Jauviņu kapos.

Darbi

Zariņš publicējis 9 romānus un 14 stāstu krājumus. Sarakstījis arī vairākas lugas. Romānos "Pelnu viesulis" un "Spīganas purvā" ieskanas tā laika sabiedrības kritika. Zariņš ir sarakstījis vēsturisku romānu "Kaugurieši" par Vidzemes zemnieku sacelšanos 1802. gadā. Pēc šī romāna motīviem uzņemta filma "Kaugurieši" (1941).
Viņa stāsti un noveles apkopoti krājumos "Skumju paradīze" (1921), "Savādi cilvēki" (1923), "Gluži veltīga varonība" (1926), "Starp divām mūžībām" (1930). Viņš ir arī sarakstījis vairākus romānus: "Dzīvība un trīs nāves" (1921), "Pelnu viesulis" (1928), "Spīganas purvā" (1929), "Dārza māja" (1930).
8. kilometrs (Rīga—Jelgava)

Vēsture

Atzars ar ceļa posteni izveidots padomju laikā; 2014. gada LDz dokumentos 8. kilometrs parādās kā sadales punkts.
Hilda Vīka

Biogrāfija

Dzimusi  Rīgā 1897. gada 5. novembrī liķieru rūpnīcas strādnieka Oto Vīka un viņa sievas Elvīnes, dzimušas Blosfeldes, ģimenē. Mācījās Rīgas vācu meiteņu amatniecības skolā (1908-1914). Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās, bija bērnu audzinātāja un kalpone Lietuvā un Polijā, vēlāk žēlsirdīgā māsa Krievijā, pēc Krievijas kapitulācijas viņa 1918. gada aprīlī atgriezās vācu okupētajā Latvijā. Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma mācījās Rīgas Tautas augstskolā (1920-1922), strādāja par ierēdni Latvijas Rūpniecības un tirdzniecības ministrijā, vēlāk Hipotēku bankā.
Līdztekus mācījās gleznot R. Sutas, A. Zauera (1922-1925) un U. Skulmes (1925-1927) studijās, kopš 1927. gadā piedalījās Zaļās vārnas un Latvijas Kultūras fonda izstādēs.
1930. gadā apprecējās ar rakstnieku Viktoru Eglīti, saimniekoja vīram piešķirtajā Inciema muižā. Vīra ietekmē H. Vīka pievērsās dievturībai. Viņas pirmā personālā izstāde notika 1933. gadā Rīgas pilsētas mākslas muzejā, pēc tam 1937., 1940. un 1943. gadā.
Otrā Pasaules kara beigās viņas vīrs Viktors Eglītis 1944. gadā tika apcietināts, apvainots sadarbībā ar fašistiem un nogalināts cietumā 1945. gada 20. aprīlī.
Pēc kara tika atstumta no mākslinieku aprindām, hronisko slimību dēļ 1952. gadā viņai tika piešķirta otrā invaliditātes grupa un pensija. 
Mūža noslēgumu pārsvarā ziemas pavadīja Rīgā, vasaras Dobelē un Rendā pie jaunā ārsta un literāta Jāņa Liepiņa. Pēc 1959. gada atsāka rīkot viņas personālizstādes Rīgā (1959, 1960) un Dobelē (1960).
Mirusi 1963. gada 14. februārī, apbedīta Rīgas Meža kapos.

Daiļrades raksturojums

Hilda Vīka strādāja eļļas un akvareļa tehnikā, izstādījusi arī zīmējumus. Visai daiļradei piemīt romantiska teiksmainība, neikdienišķība. Mākslā tāpat kā literatūrā, izmantoja autobiogrāfiskus motīvus, kuros ikdienas ritums saplūst ar iztēli. Kopumā viņas daiļradē atklājas romantiski noskaņota, idealizēta, reizēm sentimentāla un pašpietiekama sievietes pasaule, kurā bieži vien noteicošais ir subjektīvais redzējums.
Viņas mākslai nav ne priekšteču, ne sekotāju, viņa ir savrupa ceļa gājēja.
Luhačovice

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1412. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1626. līdz 1945. gadam apkārtne piederēja Sereņi dzimtai, kas attīstīja pilsētu kā kūrortu ap minerālūdens avotiem. Strauji kūrortpilsēta attīstījās no 20. gadsimta sākuma. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Tūrisms

Pilsētā ir attīstīts spa tūrisms. Tā pazīstama ar jūgendstila arhitektūru. Čehijas valsts to iekļāvusi UNESCO Pasaules mantojuma kandidātu sarakstā.
Furāns

Atrašanās dabā

Furāna atvasinājumi plaši sastopami dabā. Piemēram, daudzi ogļhidrāti veido tautomēro formu, kuras pamatā ir skābekli saturošs pieclocekļu cikls - šādus ogļhidrātus sauc par furanozēm.

Iegūšana

Furānu var iegūt koksnes sausās pārtvaices procesā. Laboratoriski tīru furānu iegūst no α-furānmonokarbonskābes (pirogļotskābes) vai dehidrogļotskābes, atšķeļot CO₂ bāziskā vidē vara sāļu klātienē.
Henrijs Grobs

Biogrāfija

20. gadsimta vidū bijis viens no spēcīgākajiem Šveices šahistiem. Divas reizes (1939, 1951) uzvarējis Šveices šaha čempionātos. Piedalījies arī spēcīgos starptautiskos šaha turnīros: 1932. gadā Bernē un 1934. gadā Cīrihē, kur gan nav guvis augstas vietas. Šveices izlases sastāvā 3 reizes (1927, 1935, 1952) piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs, kā arī 1936. gada neoficiālajā šaha olimpiādē Minhenē. 1953. gadā palīdzējis Šveices komandai izcīnīt 3. vietu Klāras Benediktas kausa izcīņā. FIDE Grobam 1950. gadā kā vienam no pirmajiem piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Bijis arī labs korespondencšahists. No 1946. gada līdz 1972. gadam kā laikraksta Neue Zürcher Zeitung redaktors nospēlējis ar saviem lasītājiem 3614 korespondencšaha partijas.
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Viņa vārdā ir nosaukts Groba uzbrukums - savdabīga atklātne, kas sākās ar 1. g4. 1942. gadā Grobs šai atklātnei veltījis Cīrihē izdotu grāmatu Angriff g2-g4.