Ernests Blanks

Dzīvesgājums

Dzimis 1894. gada 13. (1.) septembrī Braslavas pagasta ”Karītēs” Ungurmuižas rentnieka septiņu bērnu ģimenē. Kopā ar vecākiem pārcēlās uz Rīgu, kur viņa vecāki strādāja džutas fabrikā. Mācījās Čiekurkalna Pētera-Pāvila skolā, pēc tās beigšanas īsu laiku bija LSDSP biedrs. Pirmā pasaules kara sākumā pārcēlās uz Maskavu, kur studēja vēsturi un filozofiju Šaņavska universitātē kā brīvklausītājs. Maskavā Blanks kļuva par liberālā laikraksta "Dzimtenes Atbalss" (1915-1918) redakcijas komisijas locekli un pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 24. martā piedalījās Latviešu Nacionāldemokrātu partijas (LNDP) dibināšanā, kuras nodaļas atradās Rīgā, Cēsīs, Valmierā, kā arī daudzās latviešu kolonijās. Blanks tika ievēlēts LNDP izpildu komitejā. Kā viens no pirmajiem laikraksta "Dzimtenes Atbalss" ievadrakstos propagandēja Latvijas valsts neatkarības ideju.
1917. gada vasarā viņš atgriezās dzimtenē, kur bija LNDP oficiālā laikraksta "Brīvā Latvija" redaktors Valmierā, kādu laiku bija arī Latvijas Tautas padomes loceklis. 
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas Ernests Blanks bija vairāku laikrakstu redaktors un līdzstrādnieks. Daudz rakstīja par Latvijas Saeimas darbību, Latviešu tautas atmodu un tās darbiniekiem. 15 grāmatu autors, vairākas ir atkārtoti izdotas. Visu mūžu Ernests Blanks bija dedzīgs Latvijas valsts neatkarības aizstāvis, tāpēc Otrā pasaules kara laikā vācu okupācijas iestādes Ernestu Blanku uz īsu laiku apcietināja. Lai izbēgtu no represijām PSRS, 1945. gada 26. februārī viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur turpināja darboties publicistikā un rakstniecībā. Līdz mūža galam nodzīvoja kā Latvijas pilsonis, nepieprasot citas valsts pavalstniecību. 
Miris 1972. gada 31. janvārī Spānijas kūrortā Palma de Maļorka.

Publicistika

Ernests Blanks ir strādājis ļoti daudzās redakcijās un publicējis ap 700 ievadrakstu par nacionālpolitiskiem jautājumiem. Viņš rakstīja ievadrakstus ”Dzimtenes Atbalsī” Maskavā. Kamēr citi sprieda par Latvijas un pārējo Baltijas valstu autonomiju, Ernests Blanks uzdrošinājās iestāties par brīvu Latvijas valsti. Jau 1917. gada 21. (8.) jūlijā Ernests Blanks nepārprotami rakstīja: ”Mūsu ideāls ir suverēna Latvija.” Iestājās par Latgales apvienošanos ar pārējo latviešu tautu vienotā Latvijā: Kad Latgola saprass sowu organisku sakaru ar poreju Latwišu tautu, tad Baltija un Latgola atzeis, ka wina bez utras winias nawar pastowet – tad Baltijas-Latgolas witá dzims Latwija.
Pēc Latvijas valsts nodibināšanas atgādināja, ka Latvija 1918. gadā atguva brīvību pēc ilgiem gadiem, nevis ieguva to no jauna, un šo laikmetu nosauca par otro atmodu. Rakstīja ievadrakstus bez jau minētās ”Dzimtenes Atbalss”, arī ”Letā” un ”Latvī”. Ernests Blanks strādāja par redaktoru avīzēm ”Brīvā Latvija” Cēsīs un Valmierā, ”Latvijas Sargs” Rīgā, ”Latvijas Vēstnesis”, “Jaunatnes Dzīve skolā un sētā”, “Rīgas Ziņas”, ”Zemgales Balss”, ”Kurzemes Vārds” Jelgavā, ”Brīvā Tēvija”, ”Svarus” un “Rīgas Telegrammas”. Viņš rakstīja latgaliešu ”Dryvā” un ”Jaunajā Vārdā”, ”Baltijas vēstnesī”, ”Latvijas Kareivī”, “Brīvā Zemē”, ”Latvijas Rītā”, ”Burtniekā”, Izglītības ministrijas mēnešrakstā un droši vien arī citur. 
Pēc 1945. gada trimdā Vācijā viņš rediģēja Viestura rotas žurnālu ”Junda” un publicēja rakstus ”Latvijā”, ”Latvija Amerikā” un ”Daugavas Vanagu mēnešrakstā”. Ernests Blanks rakstīja par K. Valdemāru, K. Baronu, J. Alunānu, Ausekli, A. Pumpuru, F. Brīvzemnieku, A. Spāği, J. Māteru, R. Tomsonu, B. Dīriķi, A Vēberu un A. Stērsti. Periodikā raksti par V. Eglīša, H. Eldgasta, J. Janševska, I. Kaijas, R. Klaustiņa, J. Poruka un T. Zeiferta literāriem darbiem.