Garastīšu dzimta

Izplatība

Visas garastīšu dzimtas sugas ir meža putni, parasti uzturas mežmalās un pameža krūmājos, visbiežāk jauktu koku mežos. Lielākā daļa sugu dzīvo Himalaju kalnu reģionā vai tā tuvumā. Visplašākais izplatības areāls ir garastītei, kura sastopama visā Eirāzijā, sākot ar Britu salām un beidzot ar Japānu. 
Divām sugām toties ir ļoti ierobežota, neliela izplatība: brūnaču zīlītei (Aegithalos bonvaloti), kas sastopama tikai Mjanmas kalnos un mazajai garastītei (Psaltria exilis), kura mājo Javas kalnos. 
Garastītes dzimtas sugas kopumā nav gājputni, lai gan Eirāzijas garastīte nereti veic diezgan masveidīgas rudens migrācijas, kas īpaši raksturīgas ziemeļu un austrumu populācijām. Kalnos mītošās sugas ziemā veic pārlidojumus lejup uz ielejām. Krūmu zīlīte sastopama Ziemeļamerikas rietumos, sākot ar Vankūveras apkārtni ziemeļos un beidzot ar Meksikas dienvidiem un Gvatemalu.

Izskats

Garastīšu dzimtas sugas ir neliela auguma putniņi ar garām astēm. To ķermeņa garums, asti ieskaitot, ir apmēram 11 cm, svars 6—8 g. Mazākā dzimtā ir mazā garastīte (Psaltria exilis), kuras garums ir 8,5—8,7 cm, bet lielākā dzimtā, iespējams, savas garās astes dēļ ir garastīte, kuras garums lielākajiem īpatņiem ir 16 cm, tajā skaitā astes garums 10 cm, svars 10,4 g.
Lielākajai daļai sugu raksturīgs neuzkrītošs, pelēcīgi brūns apspalvojums. Dažām sugām ir košāks apspalvojums ar krāsainiem vai kontrastējošiem laukumiem, piemēram, melnrīkles zīlīte (Aegithalos concinnus) vai Severcova zīlīšķauķis (Leptopoecile sophiae) un cekulainais zīlīšķauķis (Leptopoecile elegans). Visām sugām ir smalki, īsi, konusveida knābji. Spārni ir proporcionāli īsi, noapaļoti, bet kājas garas.

Ieradumi

Garastīšu dzimtas putni ir visēdāji, tie barojas ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, dažādām augu daļām, sēklām, ogām.  Barību šie putni meklē kokos, parasti lapotņu daļā, retos gadījumos tie nolaižas arī uz zemes, vēl retāk kukaiņi tiek medīti gaisā lidojuma laikā. Garastīšu dzimtas putni koku zaros ir ļoti kustīgi, tie ar akrobātisku veiklību izložņā zarus, spējot karāties ar galvu uz leju, ja nepieciešams, un uzlasa barību no lapām, pumpuriem un zariem. Šie putniņi ne tikai uzlasa barību, ko var redzēt, bet arī veic dažādas manipulējošas darbības, lai atrastu noslēpušos kukaiņus, piemēram, apgriež lapas uz otru pusi, šķirsta lapas.
Ārpus vairošanās sezonas garastīšu dzimtas putni veido barus, kuros ir 4—50 īpatņi. Bars izveidojas uzreiz, tiklīdz ir beigusies vairošanās sezona un izjūk pirms nākamās vairošanās sezonas. Tas savstarpēji visu laiku sazinās, izmantojot čirkstināšanu, šo putnu dziesmas ir samērā klusas. Reizēm baros apvienojas dažādu sugu putniņi, piemēram, garastītes apvienojas ar zīlītēm vai ķauķiem.

Ligzdošana

Šīs dzimtas putni veido monogāmus pārus, reizēm pārim jauno paaudzi palīdz audzināt palīgi, kas ir pāra iepriekšējā gada pēcnācēji. Šis novērojums ir fiksēts 4 dzimtas sugām. Ligzdai ir somas jeb maisveida forma, tā savīta no zirnekļu pavedieniem un ķērpjiem, no iekšpuses izklāta ar spalviņām. Ligzda tiek paslēpta koku lapotnes zaros un to parasti ir ļoti grūti ieraudzīt. Dējumā parasti ir 6—10 baltas olas ar sarkanbrūniem raibumiņiem. Vairākām sugām perē tikai mātīte, inkubācijas perioda ilgums 13—14 dienas. Mazuļi no ligzdas izlido 16—17 dienu vecumā. Putnēni tiek baroti tikai ar kukaiņiem un zirnekļiem.