google/wiki40b huggingface dataset:
Ieroču SS latviešu lauku papildinājumu depo

Dienesta gaitas

1. un 2. būvpulku Torunā 1945. gada 12. janvārī pārsteidza ienaidnieka tanku smaile, spiežot tos steigā, smaga sniegputeņa apstākļos 20. janvārī atiet uz Brombergu. Dezorganizētās atiešanas laikā 22. janvārī pie Neiheimas ciema 1. pulka V bataljonu pulkvežleitnanta Veckalniņa vadībā pārtvēra ienaidnieka tanki; ap 70 vīru, kas padevās gūstā, nekavējoties tika nošauti. Naktī uz 23. janvāri ienaidnieka spēki ielenca Immenheimu, tur gūstā krita ap 1000 2. būvpulka vīru, taču, kad nāvessoda izpilde bija tikai sākušās, pilsētu atbrīvoja 15. fizilieru bataljons, aiztaupot būvpulka vīriem skarbāku likteni.
Pēc šīs izglābšanās 1. un 2. būvpulka vienības caur Cempelburgu un Šlohavu atgāja uz Hammeršteinu, to sasniedzot janvāra beigās. Šeit būvpulki tika izmantoti 15. divīzijas vienību papildināšanai, paliekot šeit līdz 19. februārim. Tālāk depo vienības nosūtīja uz Štetīni, 1. būvpulku norīkojot nocietinājumu izbūvē Volinas salā Baltijas jūrā. 3. būvpulks bija nodarbinātas nocietināšanas darbos pie Vislas Polnovā un Sidovā, kur to pārsteidza ienaidnieka lieluzbrukums. Pulks, izvairoties no ielenkšanas, caur Keslinu un Kolbergu 8. martā sasniedza Altdamu pie Štetīnes. Marta beigās pulkvežleitnantu Meiju iecēla par 32. grenadieru pulka komandieri un 1. pulka vadību pārņēma kāds vācu pulkvedis.
Februāra sākumā pienāca pavēle 2500 vīrus nosūtīt uz Kurzemes cietoksni 19. divīzijas papildināšanai. 1945. gada 31. martā šie vīri līdz ar ievainojumus sadziedējušajiem 19. divīzijas kareivjiem devās uz Kurzemi pulkvežleitnanta Rusmaņa vadībā, 1. būvpulku pārņēma pulvežleitnants Alberts Fricis Liepiņš. Rusmaņa kaujas grupa kara beigas sagaidīja pie Irbes 1945. gada maijā.
16. aprīlī sākās ienaidnieka lieluzbrukums Oderas telpā, taču papildinājumu depo pulki tikai 27. aprīlī saņēma pavēli atiet uz rietumiem. Nesekmīgi cenšoties izvairīties no ienaidnieka spēkiem un ciešot smagus zaudējumus 3. būvpulks atgāja caur Tesinu un Švanu, taču pie Lāges sadūrās ar ienaidnieka spēkiem un tika izklīdināts, lielai daļai vīru krītot PSRS gūstā. Abiem pārējiem būvpulkiem izdevās sasniegt Vismāras, Dasovas, Travemindes rajonu un tur padoties rietumu sabiedroto gūstā.
Manevru lokomotīve

Manevru lokomotīve ir lokomotīve, kas paredzēta manevru darbu veikšanai staciju teritorijās, pievedceļos, vagonu padošanai uz iekraušanas/izkraušanas vietām, ceļu remontos, vagonu pārvietošanai no viena stacijas parka uz citu, kā arī sastāvu formēšanai vai to izformēšanai.

Vispārējās prasības manevru lokomotīvēm

Manevru darbu izpildes laikā lokomotīves darbojas maģistrālajām dīzeļlokomotīvēm neraksturīgos darba režīmos. Lai bieži uzsāktu kustību no vietas un attiecīgi ātri ieskrietos, lokomotīvei jābūt ar salīdzinoši lielu saķeres masu un vilces spēku, tādēļ manevru lokomotīves raksturo salīdzinoši liels vilces spēks, bet zemāks, salīdzinot ar maģistrālajām lokomotīvēm, ilgstoši attīstāmais kustības ātrums. Šī tipa lokomotīvēm nepieciešams attīstīt manevru darba drošībai atbilstošu maksimāli pieļaujamo ātrumu, plūdenu ieskrējienu, kā arī bremzēšanu, tai jābūt viegli un ātri reversējamai, ar augstu lietderības koeficientu un drošai ekspluatācijā. Manevru darbu laikā bieži nākas mainīt braukšanas virzienu, tādēļ lokomotīvei jābūt vadāmai no vienas kabīnes, tajā pat laikā nodrošinot ceļa redzamību abos kustības virzienos, vadības kabīnes nomaiņa bieži vien aizņem noteiktu laika daudzumu, kas attiecīgi samazina manevru efektivitāti biežās stāvēšanas dēļ.
XXI gadsimta sākumā lielāko daļu manevru lokomotīvju parku sastāda dīzeļlokomotīves — sakarā ar to, ka tām nākas strādāt otrās šķiras ceļos, kurus elektrificēt sanāk vai nu ekonomiski neizdevīgi, vai arī tas saistīts ar lielām tehniskām grūtībām. Kontaktakumulatoru elektrolokomotīves tiek izmantotas samērā reti, sakarā ar to salīdzinoši zemo drošību un nepietiekamo jaudu, strādājot uz akumulatoriem. Pastāv arī dīzeļelektriskās lokomotīves, kuras kustībai izmanto gan dīzeļdzinējus, gan var strādāt, barojoties no kontakttīkla kā elektrolokomotīve. Tvaika lokomotīvju ēras laikā manevru darbus veica pamatā tanklokomotīves.

Jaudas prasības

Sakarā ar pieaugošajiem pārvadājumu apjomiem un vilcienu svara pieaugumu, rodas paaugstinātas prasības manevru lokomotīvēm gan jaudas, gan vilces spēka ziņā. Īpaši šīs prasības palielinājušās manevru-izvedlokomotīvēm, kuras bez manevriem veic arī sastāvu padošanu starp kaimiņstacijām un dzelzceļu mezgliem. Līdz 1970. gadiem manevru lokomotīves dīzeļdzinēja jauda bija maksimums 550-770 kilovati. 1980. gados tika izgatavotas manevru lokomotīves ar dīzeļdzinēja jaudu 835—1040 kilovati. Darbus ar smagsvara vilcieniem pārsvarā veic manevru lokomotīves ar jaudu 1540 kilovati, bet perspektīvā tiek projektētas manevru lokomotīves ar jaudu līdz pat 2300 kilovatiem. Manevru lokomotīvju vietā nereti tiek lietotas arī maģistrālās dīzeļlokomotīves, taču to lietderības koeficients un darba efektivitāte ir salīdzinoši zemāka nekā specializētajiem manevru vilces līdzekļiem.
Picas

Sižets

Divi astoņpadsmitgadīgi puiši strādā picērijā, kur abi kaļ lielus nākotnes plānus. Vienu vakaru puiši sagriež savas dzīves kājām gaisā.
Lille

Vēsture

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1066. gadā. Pilsētas nosaukums radies no latīņu - insula (sala), jo iesākumā tā bija sala purva vidū. Dažādos laikos bija Flandrijas grāfistes, Burgundijas hercogistes un spāņu Habsburgu īpašumā.
1667. gadā Francijas karalis Luijs XIV ieņēma pilsētu. Lielās franču revolūcijas laikā Lille saglabāja savu katolisko raksturu un iesākumā revolūcijas notikumos faktiski nepiedalījās. 1792. gadā Lille centās ieņemt austriešu armija, tomēr pilsēta izturēja.
Rūpnieciskās revolūcijas laikā pilsētā un tās apkārtnē strauji attīstījās ogļu ieguve. Pilsēta smagi cieta Lielās depresijas laikā, 1935. gadā trešdaļa pilsētas iedzīvotāju bija zem nabadzības robežas.
Stomatoloģija

Stomatoloģija ir medicīnas nozare, kurā nodarbojas ar mutes dobuma, žokļu un blakus esošo un ar tām saistīto vietu slimību izpēti un ārstēšanu. Svarīga stomatoloģijas sadaļa ir zobārstniecība (dažreiz terminu "zobārstniecība" lieto kā sinonīmu stomatoloģijai). Tiek uzskatīts, ka stomatoloģija ir vajadzīga cilvēka pilnīgai veselībai kopumā. Ārstus, kas nodarbojas ar stomatoloģiju, sauc par stomatologiem. Parasti stomatologiem ir viens vai vairāki palīgi, lai nodrošinātu kvalitatīvāku mutes veselības pakalpojumu sniegšanu. Pirmā stomatologu skola tika dibināta ASV, Ohaio štatā 1828. gada februārī, pašlaik tur atrodas stomatoloģijas muzejs. Indas ielejas civilizācijā stomatoloģija ir pastāvējusi jau kopš 7. gadu tūkstoša pirms mūsu ēras.
Alberta laukums

Alberta laukums ir laukums Vecrīgā (1170 m²), kuru veido pamīšus betona plāksnēm izklāts placis, ar mūrējumiem ierāmēti terašveida paaugstināti zālieni un laukumu šķērsojošās Vecpilsētas, Mazās Peitavas, Alksnāja un Kalēju ielas, bet dienvidos laukumu norobežo 13. Janvāra iela.
Laikā no 1990. līdz 2000. gadam bija iecienīta neformālās jaunatnes, tā saucamo interneta čatistu tikšanās vieta Alberta laukumā esošajā krodziņā "Alberts" (līdz krodziņa slēgšanai). 2001. gadā fonds "Vilki" te uzbūvēja līvu jeb lībiešu sētu, kas kādu laiku bija iecienīts rīdzinieku un tūristu apskates objekts. Kopš 2000.gada 15.marta Vecpilsētas ielā 12 atrodas literāri - muzikālais klubs "Četri balti krekli", kur skan tikai un vienīgi latviešu mūzika un uzstājas populāras latviešu rock, pop, šlāger, country un citu mūzikas stilu grupas.

Vēsture

Viena no vissenāk apdzīvotajām Rīgas vietām, kur no 10. līdz 11. gadsimtam Rīgas upes ielokā atradies lībiešu ciems. Arheoloģiskajos izrakumos atrastas arī mūrētas ēkas paliekas, kas iespējams celta vēl pirms 1201. gada. Atsedzot 5 metrus biezo kultūrslāni, arheologi atrada vairākus tūkstošus senlietu un 12. gadsimta koka ēku paliekas.
17. gadsimtā bija ierīkota zirgu pasta stacija, ko likvidēja 19. gadsimta 80. gados. Pasta kantora ēku un zirgu staļļus nojauca un 1889. gadā to vietā iekārtoja skvēru, ko 1890. gadā nosauca par Alberta skvēru, bet 1923. gadā pārsauca par Alberta laukumu.
Kvass

Kvass ir raudzēts mazalkoholisks dzēriens, ko gatavo galvenokārt no rudzu, kviešu un miežu iesala vai rudzu maizes. Lai arī kvasā etilspirta saturs var būt līdz 1,2%, to pēc Latvijas likumdošanas neuzskata par alkoholisku dzērienu. Dzēriens ir populārs ne vien Latvijā, bet arī Krievijā, Baltkrievijā, Ukrainā, Polijā, Lietuvā un citās Austrumeiropas un Centrāleiropas valstīs.

Etimoloģija

Latviešu valodā vārds „kvass” aizgūts no senkrievu „квасъ”, kas nozīmēja „raugs”. Vārds ir tikpat kā vienāds visās valstīs ar vērā ņemamām kvasa lietošanas tradīcijām: baltkrievu: квас, poļu: kwas chlebowy („maizes kvass”), krievu: квас, ukraiņu: квас/сирівець. Izņēmums ir Lietuva, kur to sauc par gira ar nozīmi „dzira”.

Vēsture

Kvass pirmoreiz rakstos tika minēts 989. gadā. Līdz 12. gadsimtam alkohola procents kvasā bija lielāks nekā alū. Pētera I laikos tas bija populārākais bezalkoholiskais dzēriens visos sabiedrības slāņos, taču 19. gadsimtā to lietoja vienīgi zemnieki, mūki un citi zemākās šķiras pilsoņi.

Gatavošana

Kvasa gatavošana sākas ar kvasa misas iegūšanu, kam seko raudzēšana, kas 25—28°C lielā temperatūrā ilgst vidēji 48 stundas un kurā vienlaikus notiek gan spirta, gan pienskābā rūgšana. Pēc tam iegūto kvasu atdzesē līdz aptuveni 6°C temperatūrai, nostādina un kupažē, pievienojot cukura sīrupu un grauzdētu cukuru, kā arī piesātinot šķīdumu ar ogļskābo gāzi. Pēc tam kvasā vēl aptuveni 12 stundas noris pēcrūgšana. Lai paildzinātu kvasa derīguma termiņu, kvasu mēdz arī pasterizēt.
Mājas apstākļos kvasa gatavošanai var izmantot rudzu un miežu iesalu, tomēr biežāk tam izmanto rudzu maizi vai sausiņus, kā arī dažādus maizes pārpalikumus un maizes garozas. Kā garšvielas pievieno cukuru un sīrupu, bet smaržai — piparmētras, krustnagliņas, rozīnes un atsevišķos gadījumos arī apiņus.
Fritjofs Nansens

Biogrāfija

F. Nansens dzimis Vettergutā pie Oslo. Nansenu ģimene ir cēlusies no dāņiem. Pēc Oslo universitātes (1880—82) absolvēšanas viņš strādāja Bergenas muzejā, kur nodarbojās neiroloģijas pētījumiem, iegūstot doktora grādu.

Polārās ekspedīcijas

1882. gadā maijā F. Nansens ar vaļu mednieku kuģi devās savā pirmajā braucienā uz Arktiku. 1888. gadā pieredzējušā polārpētnieka kapteiņa Oto Sverdrupa pavadībā F. Nansens piecu vīru komandā ar slēpēm šķērsoja neizpētīto Grenlandi no austrumu līdz rietumu piekrastei, no 5. maija līdz 3. oktobrim veicot 660 km garu maršrutu. 1889. gadā ekspedīcija atgriezās Norvēģijā, kur tās dalībnieki tika sagaidīti kā varoņi. 1890. un 1891. gadā F. Nansens sarakstīja divas grāmatas, kurās aprakstīja ceļojumā piedzīvoto.
1893. gada jūnijā F. Nansens uzsāka 30 cilvēku ekspedīciju uz ziemeļpolu ar tvaikoni "Fram". Ekspedīcija devās uz austrumiem, sasniedza Jaunsibīrijas salas, kur, sākoties rudenim, iesala ledū un kopā ar lediem uzsāka dreifu uz rietumiem. Tomēr dreifs nebija tik tuvs ziemeļpolam, kā bija plānojuši ekspedīcijas organizētāji, tādēļ tika nolemts pamest kuģi un mēģināt sasniegt polu kājām. 1895. gada 14. martā F. Nansens un Jalmars Johansens atstāja "Fram", kas atradās 84°05' ziemeļu platumā, un ar suņu vilktām ragavām devās uz ziemeļpolu. Pārgājiena apstākļi nebija labvēlīgi un ziemeļpolu viņi nesasniedza, tomēr nokļuva līdz rekordtālajam 86°14' ziemeļu platumam. Pārvarot ārkārtīgas grūtības F. Nansens un J. Johansens devās uz dienvidiem un trīs mēnešu laikā sasniedza Franča Jozefa zemi, kur ļoti smagos apstākļos pārziemoja. 1896. gada vasarā viņus tur sastapa Fredrika Džeksona vadītā angļu ekspedīcija un 13. augustā viņš atgriezās Norvēģijā pēc 3 Arktikā pavadītiem gadiem. Pēc nedēļas Norvēģijā atgriezās arī vēsturisko dreifējumu ar Ziemeļu ledus okeāna lediem veikušais "Fram". Ekspedīcijai bija izcili zinātniski panākumi. Šo un iepriekšējos polāros ceļojumus F. Nansesns aprakstījis vairākos lielākos darbos. Vislielāko popularitāti starp tiem ieguva "Naktī un ledū" (Fram over Polhavet. Den norske polarfærd 1893—1896, 1897).
Pēc 1896. gada pievērsies okeanogrāfijai. 1897. gada F. Nansesnu iecēla par profesoru Oslo universitātē. 1900. gadā viņš vadīja norvēģu slēpotāju ekspedīciju, kas devās izpētīt jūru starp Norvēģiju un Grenlandi. 1901. gadā F. Nansenu iecēla par jūru pētīšanas starptautiskās laboratorijas vadītāju.

Diplomātiskā un politiskā darbība

F. Nansens bija arī viens no neatkarīgas Norvēģijas izveides aizstāvjiem. No 1906. līdz 1908. gadam F. Nansens bija Norvēģijas sūtnis Londonā.
Pēc Pirmā pasaules kara F. Nansnens aktīvi darbojās Tautu Savienībā, kur no 1921. gada viņš vadīja Tautu Savienības Bēgļu un karagūstekņu lietu komisiju (tā sauktais Nansena birojs). 1922. gadā viņš saņēma Nobela miera prēmiju par savu darbu palīdzot Pirmā pasaules kara un ar to saistīto konfliktu bēgļiem. Viņa vārds saistās arī ar "Nansena pasēm", kas bija domāts priekš personām, kurām nebija neviena valsts pilsonības vai pavalstniecības. F. Nansens turpināja rūpēties par bēgļu jautājumiem Tautu Savienībā līdz pat 1930. gadam, kad aizgāja aizsaulē.
Skots Gomess

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Gomess uzsāka 1999.—2000. gada sezonā, kad, spēlējot NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" sastāvā un gūstot 70 punktus 82 spēlēs, sezonas izskaņā kā līgas labākais debitants saņēma Kaldera balvu, kā arī kopā ar komandu izcīnot Stenlija kausu.
2002.—03. gada sezonā Gomess kļuva jau par divkārtēju Stenlija kausa čempionu. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Gomess spēlēja ECHL, taču pēc sezonas noslēguma turpināja pārstāvēt "Devils" komandu. 2005.—06. gada sezona izvērtās par rezultatīvāko Gomesa līdzšinējā NHL karjerā, tajā atzīmējoties ar 84 punktiem.
2007. gada vasarā Gomess kā brīvais aģents pievienojās Ņujorkas "Rangers" sastāvam, taču pēc divām "Rangers" aizvadītām sezonām uzbrucējs tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens" vienību.
Spēlējot "Canadiens" sastāvā, Gomesa rezultativitāte ļoti strauji kritās. Tās kulmināciju Gomess sasniedza, kad no 2011. gada 5. februāra līdz 2012. gada 9. februārim neguva nevienus pašus vārtus. 2012.—13. gada sezonā Gomess pievienojās Sanhosē "Sharks" rindām, bet 2013. gada 31. jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar Floridas "Panthers". Gadu vēlāk Gomess atgriezās Ņūdžersijas "Devils" sastāvā.
2015.—16. gada sezonu uzsāka Sentluisas "Blues" rindās, taču sezonas gaitā tika aizmainīts uz Otavas "Senators".
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2006. gada olimpisko spēļu turnīrā.
Jonišķi

Nosaukums

Jonišķu nosaukums cēlies no Lietuvas dižkunga Sigismunda dēla Viļņas bīskapa Jāņa (lietuviešu: Jonas iš Lietuvos kunigaikščių, poļu: Jan z Książąt Litewskich, 1499–1538) vārda, kas Reformācijas laikā 1526. gadā Livonijas pierobežā pie Kalneļu pilskalna lika  uzcelt katoļu baznīcu. 1626. gadā uzcelta mūra baznīca tagadējās Jonišķu pilsētas centrā.

Vēsture

Līdz 13. gadsimta beigām Jonišķi atradās Zemgales valstī un netālu no tās atradās Sidrabes pilskalns (iespējams, tagadējais Kalneļu pilskalns 4 kilometri uz rietumiem no pilsētas), kas pieminēts Atskaņu hronikas tekstā sakarā ar 1289. gada kauju starp zemgaļiem un Livonijas ordeni. Līdz pat 15. gadsimtam tā bija strīdus teritorija starp Livonijas ordeni un Lietuvas dižkunigaitiju un tās iedzīvotāji pieturējās pie senču ticējumiem. 1426. gada robežlīgumā starp Livonijas un Lietuvas valstīm pieminēts Sidoberes kalns (ein geberg Sydobber, Suddoberschen bergh).
Pirmās ziņas par Jonišķiem ir no 1523. gada, kad Viļņas bīskaps Jonas, no Žemaitijas bīskapa uzzinājis par Pērkona pielūdzēju lielo skaitu Livonijas ordeņa zemju pierobežā, 1526. gadā lika dibināt katoļu draudzi un uzcelt baznīcu, kas tika nosaukta viņa vārdā. Poļu-zviedru kara laikā Polijas-Lietuvas valdnieks Sigismunds III Vāsa 1616. gadā lika miestam piešķirt Magdeburgas tiesības. Pēc Lietuvas nonākšanas Krievijas impērijas varā, Jonišķus 1795. gadā piešķīra ķeizarienes Katrīnas II favorītam Platonam Zubovam, kas šeit saimniekoja līdz 1822. gadam.
Miesta uzplaukums sākās pēc lielceļa Rīga - Tilzīte - Kēnigsberga izbūves 1830. - 1857. gadā. 1897. gadā tajā dzīvoja 4774 iedzīvotāji, no kuriem 2272 bija ebreji, bija arī daudz latviešu, pastāvēja latviešu luterāņu draudze. Pirmā Pasaules kara laikā tika uzbūvēta dzelzceļa līnija Jelgava—Šauļi—Tilzīte.  
Pēc neatkarīgās Lietuvas Republikas nodibināšanas Jonišķiem 1923. gadā piešķīra pilsētas tiesības. No 1921. gada pilsētā darbojās latviešu vidusskola un vairākas latviešu biedrības, tika izdots laikraksts "Lietuvas Latvis".
Pēc 1940. gada 15. jūnija Lietuvas okupācijas un 16. jūnija PSRS valdības ultimāta Latvijas valdībai 1940. gada 17. jūnijā plkst. 9.00 Sarkanās armijas pārstāvis ģenerālpulkvedis Dmitrijs Pavlovs Jonišķu dzelzceļa stacijā sastapās ar Latvijas armijas pulkvedi Otto Ūdentiņu un plkst. 13:00 parakstīja Latvijas armijas kapitulācijas aktu, kas pieprasīja tās nepretošanos ienākošajām Sarkanās armijas daļām.
Dzimumdziedzeri

Dzimumdziedzeri jeb gonādas ir iekšējās sekrēcijas dziedzeri, kuros veidojas dzimumšūnas - gametas. Sievišķās gonādas sauc par olnīcām, bet vīrišķās par sēkliniekiem. Gonādām ir arī endokrīna aktivitāte, izstrādājot dzimumhormonus - androgēnus un estrogēnus. Tām ir raksturīga jaukta sekrēcija. Olnīcas izdala uz ārpusi olšūnas, bet uz organisma iekšpusi estrogēnus un progestīnus. Sēklinieki izdala uz ārpusi spermatozoīdus, bet uz iekšpusi androgēnos hormonus (andros - vīrietis, genes - radošs). Šo hormonu veidošanos un sekrēciju regulē hipofīzes gonadotropiskie hormoni - FSH (folikulstimulētājhormons) un LH (luteinizētājhormons), kuri, savukārt, atrodas hipotalāma kontrolē.

Vīrišķie dzimumdziedzeri

Vīriešķie dzimumdziedzeri ir sēklinieki. Tie ir pāra orgāni, kas cilvēkam atrodas nevis vēdera dobumā, bet sēklinieku maisiņā. Tajos veidojas vīriešu pamata dzimumhormons - testosterons, kas stimulē spermatozoīdu veidošanos un spermas komponentu sekrēciju, un nodrošina to dzīvotspēju. Tas kontrolē arī organisma attīstību pēc vīriešu tipa (vīrietim raksturīgo ķermeņa formu, balsi, apmatojumu un skeleta muskulatūru), izraisa dzimumtieksmi, kā arī nosaka dzimuma uzvedību. Testosterona hormonu pārprodukcija rada hipergonādismu, bet trūkums - hipogonādismu.
4D BIM

4D BIM ir akronīms 4D būvju informācijas modelēšanai un termins, ko plaši izmanto CAD industrijā, lai aprakstītu viedu 3D CAD (3D dizains izmantojot datoru) komponentu savienošanu ar laiku vai grafiku saistītu informāciju. Terminu 4D ir domāts attiecināt uz ceturto dimensiju: laiku, t. i. 4D ir 3D plus grafiks (laiks).
4D modeļā uzbūve atļauj vairākiem būvprojekta dalībniekiem (no arhitektiem, dizaineriem, līgumslēdzējiem līdz īpašniekiem), vizualizēt visu projekta realizācijas procesu notikumu sērijā un parādīt būvniecības darba progresu projektā īstenošanas laikā. Šai BIM centriskai pieejai projektu menedžmenta tehnikām ir augsts potenciāls uzlabot projekta organizāciju un īstenot būvniecības projektus jebkurā izmērā un sarežģītības pakāpē.
Cosmopolitan (kokteilis)

Cosmopolitan, saukts arī par Cosmo ir alkoholisks kokteilis, kura klasiskā recepte sastāv no degvīna, Cointreau jeb apelsīnu liķiera, dzērveņu sulas un svaigi spiestas laima sulas. Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteilis sastāv no 40 ml degvīna, 15 ml Cointreau, 15 ml svaigas laima sulas un 30 ml dzērveņu sulas. Kokteili pagatavo visas sastāvdaļas sajaucot šeikerī ar ledu un pasniedzot augstajā kokteiļa glāzē vai Martini glāzē ar laima šķēlīti. Cosmopolitan ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā.
Kokteilis lielu popularitāti ir ieguvis no seriāla Sekss un lielpilsēta, kur Sāras Džesikas Pārkeres attēlotais Kerijas tēls bieži pasūtīja Cosmopolitan kokteili.
Oļegs Fiļs

Biogrāfija

Dzimis 1973. gada 12. decembrī Rīgā skaitļošanas speciālistu ģimenē. Bērnībā daudz laika pavadījis Ogrē pie vecvecākiem, nodarbojās ar futbolu, bija vārtsargs Latvijas futbola izlases jauniešu komandās. 
Mācījās Rīgas 72. vidusskolā, kuru pabeidza 1990. gadā. Studēja Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultātē. 
Studiju laikā atsaucās uz sava vēlākā biznesa partnera Ernesta Berņa sludinājumu un sāka strādāt bankas «Dālderis» mātesuzņēmumā. Pēc «Dāldera» apvienošanās ar Sakaru banku no 1993. līdz 1995. gadam bija Berņa, kurš tobrīd bija Sakaru bankas dīleru daļas vadītājs, vietnieks, atsevišķās telpās Vecrīgā viņš nodarbojās ar valūtas konvertāciju. 
1995. gadā, mēnesi pēc tam, kad Bernis piekrita piedāvājumam izveidot un vadīt Aizkraukles bankas filiāli Rīgā, Fiļs tika atlaists no amata Sakaru bankā sakarā ar «uzticības zaudēšanu». Īsi pēc tam, laikā, kad bankas lielākais akcionārs — Baltijas Vērtspapīru nams — piedzīvoja finansiālas grūtības, Bernis kopā ar Fiļu nopirka lielāko daļu Aizkraukles bankas akciju. Fiļa atlaišana no Sakaru bankas sākotnēji liedza viņam ieņemt amatu Aizkraukles bankas valdē, līdz tiesā tika pierādīts, ka Fiļs no darba aizgājis pēc paša vēlēšanās. 
1996. gadā Fiļs kļuva par Aizkraukles bankas valdes priekšsēdētāja vietnieku. 1999. gadā naturalizācijas ceļā kļuva par Latvijas pilsoni. 2011. gadā kļuva par bankas padomes priekšsēdētāju, amatā nomainot mirušo Aleksandru Bergmani. 2011. gadā Aizkraukles banka nomainīja nosaukumu uz ABLV Bank.
2018. gada februārī, neilgi pēc tam, kad ASV Finanšu ministrijas Finanšu noziegumu apkarošanas institūcija rosināja ABLV Bank noteikt sankcijas par naudas atmazgāšanu, banka pasludināja, ka uzsāks pašlikvidācijas procesu.

Privātā dzīve

Oļegs Fiļs bija precējies ar Janu Frolovu, vēlāk — ar Olgu Orlovu. No šīm attiecībām Fiļam ir četri bērni. 2005. gada sākumā viņš iegādājās un atjaunoja Nurmuižas pils kompleksu. 2016. gada 1. oktobrī Rīgas Svētās Marijas Magdalēnas baznīcā apprecējās ar Santu Zāmueli. Laulība šķirta 2018. gadā.
Sēlija (zeme)

Sadalīšana pēc Melnas līguma (1422)

Pēc 1422. gadā noslēgtā Melnas līguma Livonijas ordeņa mestrs atteicās no Sēlijas zemes dienvidu daļas, kas pārgāja Žemaitijas kunigaitijas pārvaldībā.
1426. gada jūnija sākumā tika nosprausta jauna Livonijas ordeņa valsts un Lietuvas dižkunigaitijas robeža, kas 1921. gadā kalpoja par pamatu mūsdienu Latvijas—Lietuvas robežas izveidei.
1565. gadā Sēlijas dienvidu zemes iekļāva Traķu (rietumu daļa) un Viļņas vaivadijā (austrumu daļa) .