google/wiki40b huggingface dataset:
Keilors Navass

Karjera

Karjeru sācis Kostarikas klubā Deportivo Saprissa. Tā sastāvā sešas reizes kļuvis par Kostarikas čempionu un vienreiz uzvarējis CONCACAF čempionu kausa izcīņā. 2010. gada jūlijā parakstīja līgumu ar Spānijas Otrās divīzijas klubu Albacete. 2011.—2012. gada sezonā tika izīrēts La Liga klubam Levante UD. Sezonas laikā bija komandas otrais vārtsargs. Laukumā debitēja tikai pēdējās kārtas mačā pret Bilbao "Athletic", kas noslēdzās 3:0 un nodrošināja iekļūšanu UEFA Eiropas līgas kvalifikācijā. Pēc sezonas pilnībā pārgāja uz Levante, parakstot trīs gadu līgumu.
2014. gada augustā parakstīja sešu gadu līgumu ar Madrides "Real". Tā sastāvā uzvarējis 2015.—2016. un 2016.—2017. gada UEFA Čempionu līgas turnīros, kā arī 2016.—2017. gada Spānijas čempionātā.
Kostarikas izlases sastāvā debitēja 2008. gada 11. oktobrī 2010. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Surinamu (uzvara 4:1). Pirmo sauso spēli aizvadīja četras dienas vēlāk, kad ar 2:0 tika pieveikta Haiti futbola izlase. Ar Kostarikas izlasi piedalījās 2014. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, kur sasniedza ceturtdaļfinālu. Tika nominēts starp čempionāta trīs labākajiem vārtsargiem Zelta cimda balvai, ko ieguva Manuels Neiers. Izlases sastāvā divreiz piedalījies CONCACAF Zelta kausā.
Slam dunk

Slam dunk (IPA: [ˈslæmˌdʌŋk]; ‘ar triecienu nogremdēt’) jeb bumbas trieciens grozā no augšas ir metiena veids basketbolā, kad spēlētājs ar bumbu rokās lec gaisā vai to notver palēcienā un ar vienu vai abām rokām triec bumbu grozā no augšas. Par veiksmīgu slam dunk metienu tiek piešķirti divi punkti tāpat kā par parastu metienu no spēles. Jēdzienu slam dunk ieviesa NBA kluba Losandželosas "Lakers" spēļu komentētājs Čaks Hīrns, pirms tam šādus metienus sauca par dunk shot. Slam dunk tiek izpildīti arī ārpus basketbola spēles laika, notiek speciāli slam dunk konkursi. Šādu konkursa Visu zvaigžņu spēles nedēļas nogalē rīko arī NBA. Laikā no 1967. līdz 1976. gadam bumbas triekšana grozā no augšas tika aizliegta NCAA. Daudzi to ir saistījuši ar Luīsa Alsindora (tagad Karīms Abduldžabars) dominanci koledžu basketbolā. Sieviešu NBA vēsturē ir tikuši veiksmīgi veikti tikai seši slam dunk, pirmā to paveica Līza Leslija 2002. gadā.
Stingumkrampji

Vēsture

Pirmie dati par stingumkrampjiem atrasti papirusos, kas ir datēti ar 26. gadsimtu p.m.ē. Pilnīgāk slimību aprakstīja Hipokrāts (4.-3. gadsimts p.m.ē.), kurš piedāvāja tās nosaukumu. Klīnisko ainu pilnīgāk aprakstīja Avicenna un Ambruāza Parē, kuri uzskatīja slimību par brūču infekciju. 1883. gadā krievu ķirurgs Monastirskijs N. D. konstatēja baktēriju izdalījumos no amputēta pirksta mirušam cilvēkam.

Epidemioloģija

Stingumkrampji ir saprozoonožu tipa slimība ar perkutānu inficēšanās ceļu (inficēšanās notiek caur ādu).

Patoģenēze

Nokļūstot organismā caur tā ārējiem apvalkiem, baktēriju sporas paliek infekcijas ieejas vārtu rajonā. Anaerobos apstākļos (nekrotiskie audi, asins recekļi, išēmija, svešķermeņi, mikroflora, kas patērē skābekli) un pie pietiekamas imūnās aizsardzības trūkuma sporas pārvēršas veģetatīvās formās. Pēc tam sākas toksīna intensīva producēšana. Toksīns organismā izplatās hematogēnā (asins), linfogēnā (limfas) un perineirālā ceļos un cieši saistās ar nervaudiem. Toksīns atlases ceļā bloķē sekundāro neironu kavējošo darbību uz motoneironiem galvenokārt priekšējo ragu kustību šūnās. Impulsi, kas spontāni veidojas motoneironos, bez šķēršļiem nokļūst līdz šķērssvītrotajiem muskuļiem, stimulējot tonisko sasprindzinājumu.

Klīniskā aina

Inkubācijas periods ilgst 1—31 diennakti, vidēji 1—2 nedēļas. Slimības klīniskā aina pie mazām traumām (skabargas, noberzējumi utt.) parādās jau pēc to pilnas sadzīšanas. Pētījumi norāda, ka, ja inkubācijas periods ir īsāks, tad slimības gaita ir smagāka.
Pēc smaguma slimības gaita var būt viegla, vidēji smaga, smaga un ļoti smaga. Pēc procesa izplatības izšķir ģeneralizētu (vispārēju) un lokalizētu (vietēju) slimības formu.
Tianhui 1A

Lidojuma gaita

Tianhui 1A tika palaists 2010. gada 24. augustā 07:10:04 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 2D no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra. Pavadonis ievadīts solārsinhronā orbītā.
Birmas plātne

Birmas plātne ir maza tektoniskā plātne jeb mikroplātne, kura atrodas Dienvidaustrumāzijā, kuru bieži aplūko kā Eirāzijas plātnes daļu. Uz šīs plātnes atrodas Sumatra, Nikobaru salas un Andamanu salas. Šīs salas atdala Andamanu jūru no pārējā Indijas okeāna, kas atrodas rietumos.
Austrumos no Birmas plātnes atrodas vēl viena Eirāzijas plātnes mikroplātne - Zundas plātne, no kuras to atdala rupji novilkta līnija no ziemeļiem uz dienvidiem caur Andamānu jūru. Šī robeža ir sākusi veidoties pirms aptuveni 4 miljoniem gadu, un šeit Birmas plātne lūst nost no Eirāzijas plātnes, virzoties tālāk no tās rietumu virzienā.
Rietumos atrodas daudz lielākā Indijas plātne, kurai Birmas plātne slīd virsū, savukārt Indijas plātne slīd zem tās, veidojot subdukcijas zonu. Arī Birmas plātnei liecoties, veidojas Zundas dziļvaga.

Tektoniskā vēsture

2004. gada 26. decembrī notika viena no visu laiku lielākajām reģistrētajām zemestrīcēm, kura izsauca cunami vilni. Rezultātā vairāk nekā miljons iedzīvotāju palika bez pajumtes un bija vairāk nekā 270 000 upuri. Šī zemestrīce notika tāpēc, ka Indijas plātne virzās ziemeļaustrumu virzienā, kur tā slīd zem Birmas plātnes. Savukārt Birmas plātne izliecas, radot starp tām milzīgu mehānisko spriegumu. Šis spriegums atbrīvojās milzīgā zemestrīcē un Birmas plātne pacēlās uz augšu. Negaidītais trieciens iekustināja milzīgas ūdens masas, rezultāta izsaucot cunami vilni.
Dzeloņrajas miglājs

Dzeloņrajas miglājs (Hen 3-1357) ir pēc vecuma visjaunākais no visiem zināmajiem planetārajiem miglājiem. Šis miglājs atrodas Altāra zvaigznāja dienvidos.
Torņakalns

Nosaukuma izcelsme

Torņakalna nosaukums cēlies no tā saucamā Sarkanā torņa, kas no 15. līdz 17. gadsimtam atradās seno Jelgavas un Bauskas ceļu sākumā pie Daugavas pārceltuves. Torņa pakājē ar laiku radās apdzīvota vieta. Vēsturiski avoti liecina, ka 1483. gadā Mārupītes labajā krastā tika uzcelts Rīgas senākais zināmais sardzes tornis — Sarkanais tornis. Tam bijuši seši stāvi (daži attēli liecina par pieciem), bet pats tornis bijis uzbūvēts no sarkaniem ķieģeļiem. Sarkano torni mazāk piemin rakstiski avoti, turpretim vairāk par tā kādreizējo eksistenci liecina dažādas 17. gadsimta sākuma gravīras. Tornis attēlots gan Džakomo Lauro (1603), gan Meirāna (1638), Neimaņa (1612) un Tūma (1612) gravīrās. Tornis atradies Daugavas kreisajā krastā, netālu no Mārupītes ietekas Daugavā. Tagadējā Mārupīte senākos laikos tika dēvēta arī par Marijas dzirnavu strautu, jo Daugavas kreisajā krastā atradušās arī dzirnavas. Torņakalna Sarkanais tornis pēc savas funkcijas bijis sardzes tornis. Tas bijis drošs un labi nocietināts, savukārt no stāvās torņaugšas senākos laikos bijis viegli pārredzēt plašos un vijīgos Pārdaugavas ceļus, kuri plājušies uz Kurzemes un Zemgales pusi. Gadījumos, kad Rīgai no Kurzemes vai Zemgales tuvojās ienaidnieks, Sarkanā torņa sardzes vīri devuši savā starpā norunātas zīmes pāri Daugavai Rīgas mūri sargājošajiem vīriem, tos brīdinot par nākošajām briesmām. Tornis kļuva nevajadzīgs 17. gadsimtā, kad zviedri, poļu—zviedru karā ieņēmuši Rīgu, Mārupītes otrā pusē uzcēla savu nocietinājumu — Kobrona skansti. Neilgu laiku abas būves pastāvējušas līdzās, bet tad Sarkanais tornis zaudējis savu funkciju. 17. gadsimta otrās puses gravīrās tas vairs nav redzams. Precīzu Sarkanā torņa atrašanās vietu neviens mūsdienu arheologs tā arī nav spējis noteikt.
Zināms, ka 17. gadsimtā tagadējā Torņakalna teritorijā atradās divi latviešu ciemi — tā saucamie Zeme — pie torņa tagadējās Jelgavas ielas sākumā (aptuvenās koordinātas: 56°56′17″N 24°5′50″E) un Pusāķu ciems gar tagadējo Vēja ielu (aptuvenās koordinātas: 56°55′34″N 24°5′48″E). 1681. gadā šajā ciemā sāka darboties pirmā latviešu skola Pārdaugavā. 1688. gadā Torņakalna apvidū bijuši 86 gruntsgabali. 18. gadsimtā šeit bijuši atsevišķi ciemi un muižiņas – Torņakalna ciems pie Jelgavas ielas, apbūve pie Māras dzirnavām un Bieķensalā, Altonas muiža, Grāvmuiža ar krogu un zemnieku sētām. Vienā priekšpilsētas daļā ar Torņakalnu tās saplūda tikai 19. gadsimta beigās, kad tur tika uzcelti vairāki lieli rūpniecības uzņēmumi un uzbūvēti satiksmes ceļi, kā arī uzcelta Bērnu slimnīca.
Melnā zvīņbeka

Augšanas apstākļi

Lapu koku mikorizas sēne. Aug no jūlija līdz oktobrim lapu koku un jauktos mežos auglīgās augsnēs, bieži ceļmalās. Ir ziņas, ka spēj augt arī zem skuju kokiem.

Barības vērtība

Ēdama, bet ne visai garšīga un retuma dēļ aizsargājama. Daži avoti apgalvo, ka nav ēdama sliktās garšas dēļ. Spriežot pēc šīm pretrunām, šīs sēnes garša ir drīzāk gaumes un izvēlības jautājums un nav atrisināms, kamēr melnā zvīņbeka atrodas Sarkanajā grāmatā.

Līdzīgās sugas

Latvijā viegli atšķirama no citām stobriņu sēnēm ar biezajām zvīņām uz cepurītes.
Latvju enciklopēdija

Latvju enciklopēdija ir enciklopēdija, ko no 1950. līdz 1956. gadam trīs sējumos izdeva trimdas latviešu Stokholmas izdevniecība "Trīs zvaigznes" Arveda Švābes redakcijā. 1962. gadā iznāca papildinājumi ceturtajā sējumā.
No 1983. līdz 1990. gadam Amerikas Latviešu apvienības Latviešu institūts Edgara Andersona redakcijā izdeva tās papildinājumu Latvju enciklopēdija 1962-1982 četros sējumos (A-Šm). 2006. gadā iznāca Latvju enciklopēdijas piektais sējums (Šn-Ž).
2005. gadā izdevniecība "Antēra" izdeva Latvju enciklopēdijas atkārtotu izdevumu.
Stolbovas miera līgums

Stolbovas miera līgums (zviedru: Freden i Stolbova, krievu: Столбовский мир) bija starpvalstu līgums, kuru Ingrijas kara (1610–1617) beigās Stolbovas sādžā netālu no Tihvinas 1617. gada 9. martā parakstīja Krievijas caristes cars Mihails Romanovs un Zviedrijas karalistes karavadonis Jakobs Delagardijs. 
Krievija atteicās no Karēlijas un Ingrijas provincēm, kā arī agrākajām pretenzijām uz Vidzemes un Igaunijas provincēm, bet atguva Novgorodas zemi. Tika noteikta Krievijas-Zviedrijas robeža, kas saglabājās līdz pat Lielajam Ziemeļu karam.
Mitrinātājs

Mitrinātājos izmantotais ūdens

Ir trīs galvenās izmantotā ūdens kategorijas:

1) dzeramais ūdens (neuzlabots);

2) mīkstināts dzeramais ūdens;

3) demineralizēts (dejonizēts vai apgrieztās osmozes) ūdens.

Vietās, kur ūdens sastāvā ir augsts minerālu daudzums, iespējamas nogulsnes. Tās aizsprosto sprauslas, caurules, iztvaikošanas elementus, kā arī kontroles iekārtas. Daļiņas, kuras iekļūst gaisa plūsmā, veido redzamu baltu putekļu slāni uz mēbelēm, grīdām un paklājiem. Putekļi, katlakmens, bioloģiski organismi, rūsa un korozija ir potenciālās mitrinātāju problēmas. Stāvošs ūdens var veidot auglīgu vidi kur augt aļģēm un baktērijām, kuras izraisa smaku un elpošanas sistēmas slimības.
Pavēles izteiksme

Pavēles izteiksme jeb imperatīvs (latīņu: (modus) imperativus, cēlies no imperare — ‘pavēlēt’) latviešu valodā ir viena no piecām darbības vārda izteiksmēm un viena no četrām neīstenības izteiksmēm. Darbības vārds pavēles izteiksmē izsaka pavēli, lūgumu, aicinājumu, pamudinājumu, aizliegumu veikt kādu darbību.
Pavēles izteiksmei nav gramatisko laiku formu, darbības vārds mainās tikai skaitlī un tiek iedalīti pēc personas kategorijas.

Veidošana

Darbības vārds pavēles izteiksmē sakrīt ar īstenības izteiksmes tagadnes un nākotnes formām. Izņēmums ir daudzskaitļa otrās personas forma, kas tiek veidota no īstenības izteiksmes vienkāršās tagadnes otrās personas celma, kam pievienota galotne -iet, -ieties (piemēram, sēdi → sēdiet, nevis sēžiet).
Jāievēro, ka otrās konjugācijas darbības vārdiem tiek izmantots nesaīsināts tagadnes celms pavēles izteiksmes daudzskaitļa otrās personas formas veidošanā. Tāpat jāievēro, ka daudzskaitļa otrās personas galotnes priekšā esošais līdzskanis sakrīt ar līdzskani, kas ir vienskaitļa otrās personas saknes beigās. Parasti trešajā personā tiek lietota partikula lai pirms pavēles izteiksmes darbības vārda.
Mazāko brāļu kapucīnu ordenis

Habita

Mālbrūna habita ar smailu kapuci, apjozta ar baltu auklu, kurā iesieti trīs mezgli (mezgli simbolizē svētsolījumus: šķīstību, nabadzību un paklausību).

Ietekme uz laicīgo kultūru

T.s. kapučīno kafijas nosaukums atvasināts no šī ordeņa nosaukuma. Brāļi, dzerot kafiju ar pienu un ievēroja, ka pienu ielejot izveidojas garšīgas putiņas, kuru apjomu var palielināt, saputojot.

Struktūra

Tas sastāv no brāļiem, kas ir priesteri, un no brāļiem, kas tādi nav. Ordenis visiem brāļiem dod vienādas tiesības un uztic vienādus pienākumus, izņemot tos, kuru avots ir svētību sakramentā (priesterībā).
Kapucīnu ordeņa centrālā pārvaldes institūcija ir ģenerālkapituls, kur piedalās 174 kapucīnu tēvi, kas pārstāv kapucīnu kopienas visā pasaulē, kuru vārdā ievēl ordeņa vadītāju: ģenerālo ministru jeb ģenerālpriekšnieku (šobrīd līdzšinējais Šveices kapucīnu provinces provinciāls Mauro Jori). Ikdienā ordeņa darbību vada kapucīnu ģenerālkūrija Romā.
2002. g. sākumā bija gandrīz 11 000 ordeņa locekļu. Kapucīnu ordenis ir ceturtais lielākais vīriešu ordenis pasaulē, brāļi strādā 96 pasaules valstīs. Visvairāk to ir Āfrikā, Āzijā, Latīņamerikā un Austrumeiropā, bet mazāk Rietumeiropas zemēs, ASV un Kanādā.
Ziemeļblāzma (kultūras pils)

Vēsture

Pirmā sabiedriskā ēka šajā vietā uzcelta 1904. gadā, tajā darbojās bezalkohola biedrības "Ziemeļblāzma" kultūras nams. 1905. gada revolūcijas laikā 1906. gadā to nodedzināja Krievijas impērijas kazaku karaspēka soda ekspedīcija (t.s. "melnā sotņa"). Pašreizējā ēka celta 1913. gadā, viens no ēkas celtniecības finansētājiem un projekta izstrādātājiem bija rūpnieks un mecenāts, atturības kustības aktīvists Augusts Dombrovskis.
Latvijas PSR laikā ēkā atradās Rīgas traleru flotes bāzes zvejnieku kultūras pils. 2013. gadā ēka atvērta pēc rekonstrukcijas.
Konstantīns Mateuss

Dzīvesgājums

Dzimis 1895. gada 24. aprīlī Pleskavā lielgruntnieka ģimenē. 1914. gadā beidza Jaroslavļas hidrotehnisko skolu un Pirmā pasaules kara sākumā iesaukts Krievijas impērijas armijā. 1916. gadā beidza Alekseja karaskolu Maskavā. Dienēja 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulkā, piedalījās Ziemassvētku un janvāra kaujās, arī 1917. gada augusta cīņās pie Olaines.
Oktobra revolūcijas laikā 1917. gada oktobrī pulku atstāja un decembrī veselības stāvokļa dēļ atvaļināts. Latvijas brīvības cīņu sākumā 1918. gada 25. novembrī iestājās Latvijas armijā, kopā ar Cēsu rotu piedalījies kaujās pret lieliniekiem Kurzemē. Izcēlies ar varonību 1919. gada 3. martā uzbrukumā Skrundas Jaunmuižai, par ko vēlāk apbalvots ar Lāčplēša kara ordeni. 1919. gadā 9. martā iecelts par Saldus pilsētas komandantu, saformējis Saldus brīvprātīgo rotu un jātnieku eskadronu. Pēc Cēsu kaujām un Strazdumuižas pamiera 1919. gada augustā iedalīts 9. Rēzeknes kājnieku pulkā, paaugstināts par kapteini. Bermontiādes laikā 9. Rēzeknes kājnieku pulka rindās piedalījās kaujās pret bermontiešiem Pārdaugavā un Jūrmalā. Iecelts par Jelgavas pilsētas komandantu, vēlāk par Daugavgrīvas mācību bataljona komandieri. 1920. gadā ieskaitīts Latgales partizānu pulkā, piedalījās Latgales atbrīvošanā.
Pēc Brīvības cīņām dienēja 7. Siguldas kājnieku pulkā, bija Vecgulbenes robežsardzes garnizona priekšnieks. 1924. gadā paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. 1925. gadā pārcelts uz 3. Jelgavas kājnieku pulku, bija bataljona komandieris, vēlāk saimniecības daļas priekšnieks. 1936. gada 1. oktobrī paaugstināts par pulkvedi.
1939. gada 1. septembrī iecelts par Latvijas Kara skolas priekšnieku. Pēc Latvijas okupācijas turpināja darboties savā amatā Sarkanās armijas teritoriālajā korpusā līdz 1940. gada decembrim.
1941. gada 21. janvārī apcietināts un pēc pratināšanām 1941. gada 12. aprīlī Baltijas Sevišķā kara apgabala kara tribunāls viņam piesprieda nāvessodu.
Nošauts Rīgā 1941. gada 20. jūnijā, līķis nav atrasts.
Lazdonas pagasts

Daba

Pagasts atrodas Austrumlatvijas zemienes Aronas paugurlīdzenumā, rietumu daļa — Madonas — Trepes valnī. Augstākais punkts ir Valgacu kalns (163,9 m vjl).

Vēsture

Patstāvīgs Lazdonas draudzes novads Cēsu apriņķī izveidots 18. gadsimta beigās, nodalot teritoriju no Ļaudonas draudzes novada. Tas aptvēra Lazdonas, Praulienas, Sarkaņu, Patkules, Madonas, Kujas muižas un to zemnieku sētas un daļu no Aizkujas muižas zemnieku sētām. 19. gadsimta vidū daudzi draudzes locekļi no luterticības pārgāja pareizticībā. 1897. gadā draudzes teritorijā dzīvoja 2786 luterāņi, 2317 pareizticīgie, 14 Mozus ticībai piederīgi, 7 katoļticīgie un 1 baptists.
1935. gadā Madonas apriņķa Lazdonas pagasta platība bija 70,6 km² un tajā dzīvoja 1146 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Jaunlazdonas un Lazdonas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Madonas rajona Lazdonas ciemam 1968. gadā pievienoja daļu Praulienas ciema padomju saimniecības «Toce» teritorijas, 1974. gadā daļu teritorijas pievienoja Praulienas ciemam, 1977. gadā pievienoja daļu Aronas ciema teritorijas, bet daļu ciema teritorijas pievienoja Mārcienas un Praulienas ciemiem. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Lazdonas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Madonas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Lazdona (pagasta centrs) un Jaunlazdona.

Transports

Cauri pagastam iet 1. šķiras autoceļi Pļaviņas-Madona-Gulbene (P37), Krāslava-Preiļi-Madona (P62) un Madona-Varakļāni (P84), dzelzceļa līnija Pļaviņas - Gulbene.
Asta Dambravaite

Biogrāfija

Vilkavišķu šaha trenera Kēstuta Dambravas audzēkne. Vairākkārt piedalījusies Lietuvas sieviešu šaha čempionātos un izcīnījusi 3 bronzas (1991, 1992, 1997) medaļas. 1992. gadā pārstāvējusi Lietuvas izlasi Pasaules šaha olimpiādē. Eiropas sieviešu šaha klubu čempionātā 3 reizes (1998, 1999, 2000) pārstāvējusi Vilkavišķu šaha klubu "Širvinta".
1991. gadā kopā ar jaunāko māsu Ritu piedalījusies Latvijas atklātā sieviešu šaha čempionātā, kur izcīnjusi godalgoto 3. vietu.
Kopš 2006. gada šaha turnīros piedalās reti.
Brīvais kritiens

Ķermeņa brīvā krišana ir vienmērīgi paātrināta taisnvirziena kustība, kura notiek tikai ķermeņa smaguma spēka ietekmē. Jau XVI gadsimta beigās G. Galilejs atklāja, ka brīvi krītoša ķermeņa kustība ir vienmērīgi paātrināta kustība un ka visi ķermeņi krīt ar vienādu paātrinājumu. Gandrīz divu tūkstošu gadu garumā kopš Aristoteļa laikiem līdz G.Galileja atklājumam zinātnē valdīja uzskats, ka smagie ķermeņi krīt ātrāk, nekā vieglie.
Krītošie ķermeni kustas ar paātrinājumu, tāpēc ka uz tiem iedarbojas smaguma spēks, un šo paātrinājumu sauc par brīvās krišanas paātrinājumu. Brīvās krišanas paātrinājuma vektoru apzīmē ar un tas vērsts vertikāli lejup. Brīvās krišanas paātrinājums dažādo ģeogrāfiskā platuma grādos ir dažāds: uz poliem 9,83 m/s², uz ekvatora 9,78 m/s². Tomēr, ja aprēķinos netiek prasīta īpaša precizitāte, brīvās krišanas paātrinājuma skaitlisko vērtību noapaļo līdz 9,8 m/s² vai pat līdz 10 m/s².
Vienkāršākais brīvās krišanas piemērs ir ķermeņa krišana no kāda augstuma h bez sākuma ātruma. Brīvā krišana ir vienmērīgi paātrināta taisnvirziena kustība ar konstantu paātrinājumu. Ja izvēlēsimies koordinātu asi OY, kas vērsta augšup, un par atskaites punktu pieņemsim Zemi, tad brīvo krišanu varēsim analizēt, izmantojot formulu, kas atrodas, pieņemot ka υ₀ = 0, y₀ = h, a = —g. Ja ķermenis atrodas punktā, kura koordināta y < h, tā pārvietojums s ir s = y — h < 0. Šis lielums ir negatīvs, tāpēc ka kustība notiek pretēji pozitīvajam ass OY virzienam.
Rezultātā iegūstam: υ = —gt. Ātrums arī ir negatīvs, jo tas vērsts vertikāli lejup.
Caurulē ievietoti trīs dažādi priekšmeti, piemēram, skrots, korķis un putna spalva.Cauruli ātri apgriež. Visi trīs ķermeņi sasniedz caurules dibenu, bet tas notiek dažādā laikā: vispirms to sasniedz skrots, tad korķis un beidzot spalva. Taču tā tas ir tajā gadījumā, kad caurulē ir gaiss.Ja ir sūkni izsūknē no caurules gaisu (2.zīm.b), pēc izsūknēšanas aizver krānu un atkal apgriež cauruli (2.zīm.c), tad var redzēt, ka visi trīs ķermeņi nokrīt vienlaikus. Tātad visi ķermeņi vakuumā krīt ar vienādu paātrinājumu. Tādu krišanu vakuumā, krišanu, kuru nekas netraucē, arī sauc par brīvo krišanu. Daudzos gadījumos var neņemt vērā gaisa ietekmi uz brīvās krišanas paātrinājumu un uzskatīt, ka brīvas krišanas paātrinajums ir 9,8 m/s². Turmāk aplūkosim tikai šādas kustības.
Johans Frīdrihs fon Reke

Dzīvesgājums

1764. gadā dzimis Jelgavas tirgotāja un birģermeistara Johana Rekes un viņa sievas Sofijas Elizabetes, dzimušas Šmites ģimenē. 
1779.—1781. gadā mācījies Jelgavas Pētera akadēmijā, pēc tam Getingenes universitātē studējis vēsturi, statistiku, filozofiju un mākslu. 
1785. gadā J. F. Reke atgriezās Jelgavā, pievērsās Kurzemes vēstures izpētei. 
1787. gadā iestājās Kurzemes hercoga dienestā. 
1788. gadā viņš kļuva par hercoga arhīva sekretāru. 
1795. gadā, pēc Kurzemes pievienošanas Krievijas impērijai, Reke palika valsts dienestā un 1796—1801 pildīja Kurzemes guberņas valdes sekretāra pienākumus. 
1801.—1826. gadā bija Kurzemes kamerālvaldes padomnieks. 
1824. gadā par nopelniem 35 gadus garajā valsts darbā J. F. fon Reki iecēla valsts padomnieka kārtā un apbalvoja ar 4. klases Vladimira ordeni. 
No 1824. gada 2. septembra līdz 1825. gada 25. februārim J. F. fon Reke bija Kurzemes vicegubernatora vietas izpildītājs. 
1826. gadā J. F. fon Reke atstāja valsts dienestu un varēja pilnībā nodoties savām garīgajām interesēm.

Sabiedriskā darbība

Kad 1815. gadā tika nodibināta Kurzemes literatūras un mākslas biedrība, J. F. fon Reke bija viens no tās dibinātājiem, 1827—1846 — biedrības pastāvīgais sekretārs. Taču īpaši jāuzsver J. F. fon Rekes nopelni Kurzemes provinces muzeja nodibināšanā, tā kolekciju veidošanā un bagātināšanā. Kopš muzeja izveidošanas 1818. gadā līdz pat savai nāvei 1846. gadā J. F. fon Reke bija muzeja direktors, uzdāvināja muzejam visu, ko pats bija sakrājis, un netaupīja pūļu, lai nemitīgi vairotu muzeja bagātības. Jau 1812. gadā J. F. fon Rekem bija radusies ideja par Baltijas rakstnieku un zinātnieku leksikona radīšanu, bet pie šī darba viņš varēja ķerties tikai 1820. gadu otrajā pusē; kopā ar K. E. Napjerski sarakstītā leksikona “Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten- Lexikon der Provinzen Livland, Estland und Kurland” četri sējumi iznāca 1827.—1832. gadā. 1834. gadā J. F. fon Reke tika iecelts par Getingenes universitātes filozofijas doktoru, viņš bija daudzu ārzemju un Baltijas zinātnisko biedrību goda biedrs vai biedrs, Parīzes vēstures institūta un Pēterburgas Zinātņu akadēmijas korespondētājloceklis. Kā  K. E. Napjerskis rakstīja J. F. fon Rekes nekrologā, viņa uzskatus bija veidojis Apgaismības laikmets, bet viņa dzīves filozofija bija izsakāma ar Horācija vārdiem “Carpe diem!”