google/wiki40b huggingface dataset:
Puikas, zirgos!

Sižets

Filmas galvenie varoņi ir pusaudži, kuri nodarbojas ar pieccīņu, un viņu treneri.
Barenca jūra

Vispārējs apraksts

Salīdzinoši dziļa kontinentālā šelfa jūra, vidējais dziļums ir ap 230 metri. Dienvidu daļa, tai skaitā Murmanskas osta neaizsalst visu gadu pateicoties siltajai Ziemeļatlantijas straumei. Septembrī jūra brīva no ledus. Ūdens virsējā slāņa vidējais sāļums — 32—35‰, temperatūra vasarā 7—12 °C līdz 0 °C, ziemā — 3—5 °C līdz −1 °C.
Barenca jūrā ir trīs veidu ūdens masas — silts, sāļš Atlantijas ūdens (temperatūra >3 °C, sāļums >35 ‰) no Ziemeļatlantijas straumes, aukstais Ziemeļu Ledus okeāna ūdens (temperatūra <0 °C, sāļums <35 ‰) no ziemeļiem un siltais bet ne īpaši sāļais piekrastes ūdens (temperatūra >3 °C, sāļums <34,7 ‰). Starp Atlantijas un polārajiem ūdeņiem veidojas īpaša robežzona — Polārā fronte. Jūras rietumu daļā šo fronti nosaka gultnes topogrāfija, tā ir salīdzinoši asi izteikta un gadu pēc gada vienā un tajā pašā vietā, savukārt austrumos, tuvāk Novaja Zemļai tā ir maz izteikta un ar mainīgu atrašanās vietu.

Bioloģija

Salīdzinot ar citām jūrām līdzīgos platuma grādos Barenca jūra ir bioloģiski produktīva. Fitoplanktona pavasara «ziedēšana» sākas samērā ātri, tuvu pie ledus malas, jo kūstošā ledus saldūdens virs jūras ūdens veido stabilu slāni. Fitoplanktons savukārt uztur zooplanktonu — tādas sugas kā Calanus finmarchicus, Calanus glacialis, Calanus hyperboreus, Oithona spp. un krilu. Zooplanktons savukārt kalpo par pārtiku zivīm un putniem.
Zveja Barenca jūrā dod daudz zivju resursus Norvēģijai un Krievijai.

Vēsture

Pirms Ziemas kara arī Somijai bija izeja uz Barenca jūru un pie šīs jūras esošā Petsamo (tagad — Krievijas Pečeņega) osta bija vienīgā neaizsalstošā Somijas osta.
Aukstā kara laikā Barenca jūrā PSRS kara flote izvietoja zemūdenes, kas apgādātas ar starpkontinentālajām raķetēm — šī taktika tiek turpināta arī mūsdienās. Izmantotās atomzemūdeņu kodoldegvielas izgāztuves Barenca jūrā rada lielas bažas par nākotnes vides problēmām.
1970. gados Barenca jūrā sākās naftas produktu atradņu izpēte un tika atklātas bagātīgas atradnes gan Norvēģijas, gan PSRS ūdeņos. Norvēģija drīzumā sāks ekspluatēt pirmo atradni — Snøhvit, savukārt Krievijas pusē vislielākās atradnes Prirazlomnajas izmantošana vēl tiek plānota.
Jūras robeža starp Krieviju un Norvēģiju nav nosprausta — norvēģi vēlas to vilkt pa viduslīniju, savukārt krievi — pa meridiānu.
Melodija Torntona

Agrākie gadi

2003. gadā Torntona absolvēja Camelback vidusskolu Fīniksā, Arizonā. Viņas tēvs ir afroamerikānis, bet māte meksikāniete. Melodijas talants atklājās pamatskolas talantu šovā, kur viņa izpildīja Meraijas Kerijas rimeiku grupas Badfinger's dziesmai ""Without You".

Pussycat Dolls

2003. gadā Torntona pievienojās Pussycat Dolls. MTV Diaries viņa ieraudzīja paziņojumu, ka grupa meklē jaunu dalībnieci. Torntona devās uz noklausīšanos, lai gan viņa tikai dziedāja, 2003. gada decembrī viņa tika pieņemta grupā un tā kā viņa bija jaunākā, Melodija ieguva iesauku "Baby Doll".
Pussycat Dolls saniedza slavas augstumus 2005. gadā ar albumu PCD, kas debitēja 5. vietā Billboard 200 topā, un tas iekļāva tādus hitus kā "Don't Cha", "Buttons" un "Stickwitu". Pēc Karmitas Baharas aiziešanas 2008. gada martā grupa izdeva nākamo albumu Doll Domination, kas iekļauj hitus "When I Grow Up", "I Hate This Part", "Jai Ho! (You Are My Destiny)" un "Hush Hush".

Solo Karjera

Torntona uzsāka savu solo karjeru sadarbojoties ar reperi Jibbs dziesmā "Go Too Far", vēlāk viņa piedalījās Timbaland dziesmas "Ease off the liquor" ierakstīšanā. Šobrīd Torntona strādā pie sava solo albuma, kas tiks izdots tuvākajā laikā.
( )

Vēsture

Albuma nosaukums sastāv no iekavu pāra; tam nav cita oficiāla nosaukuma, lai arī Sigur Rós dalībnieki to parasti sauc īslandiski par "Svigaplatan" ("Iekavu albums"). Filmas "Heima" titros tas tiek nosaukts par "The Untitled Album" (Nenosauktais albums).
Edvards Kalniņš

Dzīves gājums

Dzimis 1869. gada 31. janvārī Bīriņu pagasta "Ķikās" (tagad Vidrižu pagastā) zemnieka ģimenē. Mācījās Rīgas Pētera I reālskolā (beidza 1891), strādāja par skolotāju Valmierā (1891-1892) un nokārtoja abitūrijas eksāmenu Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā, tad studēja medicīnu Tērbatas universitātē (1894-1899). Pēc ārsta diploma iegūšanas bija Tērbatas universitātes nervu klīnikas asistents (1899-1906), papildinājās Berlīnes universitātē.
Bija Saratovas guberņas psihiatriskās slimnīcas ordinators (1906-1910), šajā laikā Maskavas universitātē aizstāvēja Dr. med. grādu (1907), pēc tam bija Blagoveščenskas cietuma psihiatriskās klīnikas ārsts (1910-1911) Sibīrijā.
1911. gadā uz laiku atgriezās dzimtenē, bija privātārsts Rīgā (1911-1914). Pirmā pasaules kara laikā bija Jekaterinoslavas Bētanija psihiatriskās slimnīcas direktors (1914-1918), Krievijas pilsoņu kara laikā Simferopoles, Novorosijskas, Jekaterindaras ārsts (1918-1920).
Pēc kara beigām atgriezās Latvijā un bija privātārsts Bīriņos un Rīgā (1920), no 1921. gada Latvijas Universitātes privātdocents, tad vecākais docents (1924), līdztekus Rīgas psihiatriskās slimnīcas ordinators (1920-1928) un Rīgas kara slimnīcas ordinators (1921-1928). 1928. gada maijā docentu E. Kalniņu ievēlēja par Rīgas pilsētas II slimnīcas direktoru un septembrī ievēlēja par LU profesoru.
Vācu okupācijas laikā bija Rīgas 6. poliklīnikas ārsts (1941-1944).
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur miris 1949. gada 1. februārī Northeimā, Lejassaksijā, apglabāts Nordstemmenas kapos.
Svētā Simeona un Helēnas baznīca

Vēsture

1903. gadā aptuveni 2000 no Minskas Romas katoļiem (galvenokārt etniskie poļi) uzrakstīja petīciju vietējām iestādēm, lūdzot atļauju celt jaunu katoļu baznīcu. Petīcija tika apstiprināta un 1905. gadā sākās baznīcas būvniecība. Baznīca tika iesvētīta 1910. gada 20. septembrī un atvērta 21. septembrī. Šajā laikā Minska bija daļa no Minskas guberņas Krievijas impērijā. 1932. gadā baznīca tika slēgta pēc padomju varas iestāžu lēmuma. Tā tika nodota Baltkrievijas PSR Valsts poļu teātrim. Vēlāk baznīcā atradās kinoteātris. 1941. gadā Otrā Pasaules kara laikā, vācu okupācijas pārvalde atgrieza ēku tās sākotnējā izmantošanas funkcijā kā baznīcu. Pēc kara tā atkal tika slēgta un ēkā atkal tika ierīkots kinoteātris.
1990. gadā pēc diviem badastreikiem, ko organizēja Minskas katoļu aktīvisti Anna Nicievska-Sineviča un Edvards Tarleckis, ēka tika atdota Romas katoļu baznīcai. Baznīcas interjers ir pilnībā atjaunots un pašlaik tas ir nozīmīgs reliģiskais, kultūras un sociālās dzīves centrs Minskā. Tā ir kļuvusi arī par Baltkrievijas grieķu katoļu baznīcas atdzīvinātāju. 2006. gadā baznīcas zemē tika pārapbedīts tās arhitekts Edvards Vojnilovičs un viņa sieva.
Dievkalpojumi baznīcā tiek noturēti baltkrievu, poļu, lietuviešu un latīņu valodā.
Kolkas Dievmātes — Jūras Zvaigznes Romas katoļu baznīca

Vēsture

Sākoties Trešajai atmodai, Kolkā izveidojās katoļu draudze un radās nepieciešamība pēc baznīcas dievkalpojumu noturēšanai. Sākumā dievkalpojumi tika noturēti Varslavānu mājās, vēlāk Kolkas pareizticīgo baznīcas draudzes istabiņā . 1997. gada jūlijā ar Liepājas diecēzes bīskapa Ārvalda Andreja Brumaņa atļauju prāvesta Andreja Mediņa vadībā tika nojaukta Grīņu rezervātā 1935. gadā uzbūvētā Sakas baznīca, ko līdz 4. oktobrim no jauna uzcēla Kolkā Viktora Sepeleva vadītā būvfirma. Dievnamam — koka guļbūvei tika atjaunots jumts, grīda un logi un piebūvēts arhitektes Marijas Zēbergas projektētais tornis. Tika mainīts altāra iekārtojums, no vecās baznīcas saglabājot biktskrēslu. 1997. gadā Liepājas diecēzes bīskaps Ārvalds Andrejs Brumanis konsekrēja baznīcu, veltot to  Dievmātes — Jūras Zvaigznes godam. 2012. gadā, dievnama 15 jubilejā Kolkā draudzes locekļi izveidoja divas piebūves — nojumīti virs ieejas durvīm un pārbūvēja sakristeju.

Eksterjers

Dievnams ir koka guļbūve, 12 metrus gara un 8 metrus plata ēka ar tornīti, kas uzcelta 1935. gadā Sakā, bet 1997. gadā izjaukta un no jauna uzcelta Kolkā. Tam ir skaidu jumts. Celtne ir pārdalīta ar šķērssienu. Lielākajā daļā atrodas lūgšanu zāle, bet mazākajā sakristeja. Dievnamam nav baznīcas dārza un žoga, tas iekļaujas zvejnieku ciemam raksturīgajā vēsturiskajā apbūvē. Ieejas durvis ir no gala, virs kurām izveidots lievenītis. Zem tā pirms dievkalpojumiem tiek iekārts zvans. 2013. gadā zvanu plānots iekārt tornī. Katrā sānu pusē ir divi logi. Blakus baznīcai ir koka krusts.

Interjers

Baznīca ir vienas navas celtne ar koka grīdu un griestiem. Dievnamam ir viens galda koka altāris, aiz kura pie sienas atrodas koka krucifikss ar Jēzus tēlu, bet labajā pusē atrodas Dievmātes grota ar vietējā zvejnieka dāvinātu un iemūrētu enkuru ar lūgumu Dievmātei sargāt ikvienu, kas devies jūrā. Aplūkojams biktskrēsls, kas saglabājies no vecās baznīcas.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Marcins Silvāns Virkovskis OSPPE. Draudzei pieder katoļticīgie, kas dzīvo Kolkas ciemā. Draudze izveidojās 1992. - 1997. gadā. Dievkalpojumi notiek svētdienās. Draudzes vecākā Beneventa Ružāne. Galvenie svētki ir Dievmātes — Jūras Zvaigznes diena, ko svin 22. augustā.
Endrū Leds

Spēlētāja karjera

2004. gada NHL draftā viņu izraudzījās Karolīnas "Hurricanes" ar kopējo 4. kārtas numuru.
NHL spēlē kopš 2005.—2006. gada sezonas, kas bija pirmā sezona pēc lokauta. Pirmās trīs sezonas pārstāvēja "Hurricanes" klubu. Debijas sezonā viņa pārstāvētais klubs izcīnīja Stenlija kausu. Nākamās trīs sezonas viņš aizvadīja Čikāgas "Blackhawks" sastāvā, 2010. gadā viņš izcīnīja otro Stenlija kausu savā karjerā.
2010. gada vasarā noslēdza līgumu ar Atlantas "Thrashers", kļūstot par tās kapteini. Komandas rindās turpināja spēlēt arī pēc franšīzes pārcelšanās, 2011. gadā mainot nosaukumu uz Vinipegas "Jets". "Jets" kapteinis Leds bija līdz pat 2016. gada februāra otrajai pusei, kad tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks".
Kanādas jaunatnes izlašu sastāvā ir izcīnījis zelta medaļu 2005. gada Pasaules čempionātā junioriem.
Strauta zilspāre

Morfoloģija

Strauta zilspāre ir samērā liela auguma spāre. Tās ķermeņa kopējais garums ir 45—49 mm, spārnu plētums tēviņiem ir 58 mm, mātītēm – 63 mm. Kāpura garums apmēram 30–35 mm. Spārni ir plati, nelielai burai līdzīgi, un tiem nav citām spārēm raksturīgās pterostigmas. Strauta zilspārei ir labi attīstītas fasetacis, kas kā visām vienādspārnu spārēm novietotas ar plašu atstarpi.

Tēviņš

Strauta zilspāres tēviņam ir koši, metāliski zili spārni. Tā spārni ir viscaur aptumšoti. Tāpēc to var viegli atšķirt no upju zilspāres, kurai spārni ir aptumšoti tikai vidusdaļā — pamats un spārna gals ir caurspīdīgi. Tikko izšķīlies indivīds ir ar gaišāk ziliem vai pat brūnganiem spārniem. Strauta spāres ķermenis un acis ir metāliski zilas vai zilizaļas. Astes gals ir sarkanbrūns.

Mātīte

Mātītei ir tumši brūni, vizuļojoši spārni, kuriem pašos galos ir neliels, balts lāsumiņš, ko sauc par pseidopterostigmu. Bet ķermenis ir metāliski zaļš vai brūngans, ar bronzas krāsas astes galu. Strauta zilspāres mātīti ir grūti atšķirt no upju zilspāres mātītes. Salīdzinoši pirmajai spārni ir platāki un brūnāki.

Dzīves veids

Tēviņi parasti ir teritoriāli. Tie uzturas uz kāda auga vai koka zara ūdens tuvumā un novēro apkārtni. Garām lidojošos kukaiņus tie cenšas padzīt vai nomedīt. Pēc kukaiņa dzenāšanas tēviņš atgriežas savā "postenī". Strauta zilspārēm var būt tēviņi, kuriem nav teritoriāls dzīves veids. Tie ir klejotāji un reizēm aizklejo samērā tālu prom no ūdens. Klejotājtēviņi ir mazāka auguma un to pārošanās rezultāti ir zemāki nekā teritoriālajiem tēviņiem. Mātītes toties ūdeni apmeklē tikai, lai atrastu pāri vai lai izdētu olas. Strauta zilspāres mūžs, salīdzinot ar citām spārēm, ir samērā garš. Tēviņš vidēji dzīvo 6-19 dienas, bet garākais datētais mūžs ir bijis 40 dienas.
Mātīte uz zemūdens augiem vai peldlapu ūdensaugiem izdēj līdz 300 olām. Iecienīts augs ir parastā ūdensgundega (Ranunculus aquatilis). Kāpuri izšķiļas pēc 14 dienām. Kāpurs uzturas ūdenī, slēpdamies starp ūdensaugu saknēm vai lapām, nedaudz ilgāk kā 2 gadus. Tie ziemu pārlaiž, ierakušies dūņās vai dubļos. Visi īpatņi — gan pieaugušas spāres, gan kāpuri — ir plēsīgi un medī citus kukaiņus.
Skrimslis

Skrimslis ir organisma struktūra, kuru veido skrimšļaudi. Skrimšļaudi nav tik cieti un neelastīgi kā kaulaudi, bet ir cietāki un elastīgāki par muskuļiem. Skrimšļaudi kopā ar taukaudiem veido tā sauktos irdenos audus. Skrimšļi cilvēka un daudzu citu dzīvnieku sugu organismos atrodas locītavās starp kauliem, ausīs, degunā, elkoņos, ceļos, potītēs, bronhos un citur. Skrimšļaudus iedala elastīgajos, šķiedrainajos un hialīnajos skrimšļaudos. Skrimšļus no ārpuses sedz saistaudu plēve.
Eduards Višņakovs

Klubos

2008. gada sezonā kļuva par 1. līgas rezultatīvāko spēlētāju ar 30 gūtiem vārtiem. Pirms 2009. gada sezonas parakstīja līgumu ar FK Ventspils, bet uzreiz tika izīrēts uz FC Tranzīts lielākas spēļu prakses iegūšanai. 2009. gada augustā atgriezies FK Ventspils sastāvā. 2011. gadā palīdzējis klubam izcīnīt Latvijas kausu, kā arī kļuvis par Virslīgas čempionu.
2012. gada jūnijā pievienojies Kazahstānas klubam Karaghandi "Šahter". Tā paša gada sezonā kļuvis par Kazahstānas čempionu. 2013. gada jūlijā pārcēlies uz Polijas Ekstraklasa klubu Lodzas "Widzew". Savā pirmajā sezonā Polijā guvis 12 vārtus, iekļūstot līgas 10 labāko vārtu guvēju skaitā. 2014.–2015. gada sezonas sākumā pārgājis uz citu Polijas klubu Hožovas "Ruch".
2015. gada augustā parakstījis divu gadu līgumu ar Beļģijas klubu KVC Westerlo. 2015.–2016. gada sezonā kluba sastāvā aizvadījis 16 spēles un guvis divus vārtus. 2016. gada augustā uz īres līguma tiesībām atgriezās Hožovas "Ruch".
2017. gada jūlijā atgriezās Latvijā, parakstot līgumu ar FK RFS.

Izlasē

Spēlējis Latvijas U19 un U21 izlasēs. Latvijas nacionālajā izlasē debitējis 2013. gada 11. oktobrī 2014. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Lietuvas izlasi, nākot uz maiņu 77. minūtē.

Personīgā dzīve

Arī viņa brālis Aleksejs ir profesionāls futbolists, kas pašlaik arī spēlē klubā RFS. Kopā ar brāli ir spēlējis arī FK Ventspils un Lodzas "Widzew" klubu sastāvos.
Elektromobilis

Elektromobilis ir automobilis ar elektrisku piedziņu, kurā par vilces avotu kalpo viens vai vairāki elektromotori ar autonomu enerģijas avotu (akumulatoru bloks, degvielas elementi). Ir jāatšķir elektromobilis no hibrīdauto. Transportlīdzekļus ar elektrisku piedziņu un uzstādītu iekšdedzes dzinēju, kas darbojas ar benzīnu, dīzeli vai gāzi akumulatoru bloka lādēšanai, sauc par hibrīdauto.
Ostera

Vēsture

Pilsētu 1098. gadā dibinājis Vladimirs Monomahs, vēlāk to mantoja viņa dēls Jurijs Dolgorukijs. 1240. gadā to nopostīja  mongoļi. Vēlāk apmetne atjaunojās, tā tika saukta par Veco Ostru vai Starogorodku. 14. gadsimta sākumā apmetne radās mūsdienu atrašanās vietā, mazliet tuvāk Desnas upei. No 1356. gada — Lietuvas lielkņazistes sastāvā, bet pēc Ļubļinas ūnijas noslēgšanas — Žečpospoļitā. 1662. gadā Osterai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. Pēc Bogdana Hmeļņicka sacelšanās, 1654. gadā Ostera iekļāvās Krievijas sastāvā. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada līdz 1943. gadam atradās vācu okupācijā. 1961. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas pilsēta.
Bēdrozis

Izplatība

Bēdroža izplatības areāls plešas, sākot ar Norvēģiju, Zviedriju un Somiju rietumos līdz Tālajiem Austrumiem austrumos. Areāla dienvidu robeža sasniedz Mongoliju un Ķīnas ziemeļus. Ziemo ligzdošanas areālā, reizēm veicot nelielus klejojumus.

Latvijā

Bēdrozis Latvijā ir rets ieceļotājs. 20. gadsimtā bijuši tikai trīs novērojumi (Zeltiņos, Rīgā un Ogres apkārtnē).

Izskats un īpašības

Bēdrozis ir pamanāmi mazāks, slaidāks un ar proporcionāli garāku asti kā sīlis. Tas ir viens no vismazākajiem un smalkākajiem putniem vārnu dzimtā. Tā ķermeņa garums 25—32 cm, spārnu plētums 40—46 cm, svars 72—101 g. Bēdrozim no pārējiem vārnu dzimtas putniem īpaši atšķiras knābis, kas ir daudz īsāks un smailāks. 
Tā apspalvojums ir brūni pelēks, spārnu pamatne un pleci kastaņbrūni, bet spārni un aste koši rudi. Lidspalvas spārniem ir pelēkas vai pelēkbrūnas. Galvas virsa tumši pelēka vai brūna.

Barība

Bēdrozis ir visēdājs. Tas medī mazus dzīvniekus un putnus, apmēram tik lielus kā zīlīte, izēd citiem putniem olas un putnēnus. Barojas ar jebkura veida maitas gaļu un ar jebkuriem pieejamiem bezmugurkaulniekiem, lielākā daļa no tiem ir kukaiņi. No augu barības bēdrozis ir iemīļojis dažādas ogas un augļus. Ja barības ir daudz, tas veido barības krājumus, kurus pamatā izmanto putnēnu barošanas laikā. Barība tiek slēpta aiz koku mizām vai starp skujukoku skujām. Krājumi ir nelieli un grūti pamanāmi.

Ligzdošana

Bēdroži ligzdo vienreiz gadā, aprīļa sākumā. Inkubācijas periods ilgst 18—19 dienas. Olas perē tikai mātīte. Tēviņš baro mātīti ne tikai perēšanas laikā, bet arī 7 dienas pēc putnēnu izšķilšanās, jo pirmo nedēļu tie netiek atstāti vieni. Pēc tam putnēnus baro abi vecāki. Dējumā ir 2—4 olas. Apspalvojums putnēniem izaug pēc 21—22 dienām. 
Liela daļa jauno putnu paliek ilgstoši kopā ar vecākiem vienā teritorijā, tādējādi tie apmācās aizsargāt savu kopienu pret saviem galvenajiem ienaidniekiem: vanagiem un pūcēm. Jaunie bēdroži nākamajā vasarā neveido pārus, neligzdo un, kamēr jaunie putnēni nav pametuši ligzdu, arī nepalīdz vecākiem barot jaunākos brāļus un māsas. Pat, ja kāds mēģina piedalīties barošanā, vecāki jaunos bēdrožus padzen. Tikai tad, kad putnēni ir apspalvojušies un sākuši lidot, vecāki ļauj iepriekšējā gada bērniem barot jaunākos putnus. To skaidro ar faktu, ka bēdrozis ļoti rūpējas, lai tā ligzda būtu labi noslēpta. Vairāku barotāju regulāra ligzdas apmeklēšana norādītu plēsējiem ligzdas vietu, kā arī visi iespējamie plēsēji tiek aizmānīti un vesti projām, izmantojot visu ģimenes resursu. Kad jaunais perējums ir jau sācis lidot un vairs nav tik nevarīgs, iepriekšējā gada putniem ir ļauts piedalīties barošanā, un vecāki retāk apmeklē jauno perējumu. Lai gan ne visi jaunie putni paliek pie vecākiem, tie pamet vecāku teritoriju apmēram pēc 8 nedēļām.
ANSI-SPARC arhitektūra

Trīs līmeņi

ANSI-SPARC arhitektūra piedāvā trīs līmeņu organizēšanu trīs līmeņu administrēšanas uzdevumiem, un trīs līmeņu datu apstrādes funkcijām. Arhitektūra ir sadalīta divās daļās, kas darbojas ap datu vārdnīcu: datu apraksta daļa, un datu apstrādes daļa. Katra daļa ir veidota no trim pamatmoduļiem, kas tiek saukti par procesoriem. Tiek specificētas tikai funkcijas, bet ne to implementācijas, tātad arhitektūra ir funkcionāla.
Karaliskie pingvīni

Evolūcija

Analizējot morfoloģiskos un molekulāros pētījumus, zinātnieki secinājuši, ka karalisko pingvīnu ģints (Aptenodytes) ir vissenākā no visām pingvīnu dzimtas ģintīm. Visas pārējās ģintis ir attīstījušās un atdalījušās no karaliskajiem pingvīniem. DNS dati liecina, ka dalīšanās notikusi apmēram pirms 40 miljoniem gadu. Ņemot vērā šo vēsturisko pingvīnu sugu attīstību, mūsdienu ģintis tiek izdalītas, ņemot vērā pingvīnu uzvedības modeļus.

Izskats un īpašības

Karaliskie pingvīni ir lielākie pingvīni visā pingvīnu dzimtā. Vislielākais ir imperatorpingvīns (Aptenodytes forsteri), kura ķermeņa garums sasniedz 1,3 metrus, bet masa 45 kg. Toties karaliskais pingvīns (Aptenodytes patagonicus) ir otrs lielākais dzimtā. Tā ķermeņa garums var sasniegt 90 cm, bet masa 15 kg.
Tie barojas ar nelielām zivtiņām, vēžveidīgajiem un kalmāriem. Vasaras periodā tie barojas seklākos ūdeņos, bet ziemā dziļākos.
Viktors Vincs

Biogrāfija

Piedzimis Vācijā ebreju žurnālista un izdevēja Leo (Leiba) Vinca (1876—1952) ģimenē. 1930. gadu sākumā emigrējis uz Palestīnu.
Sākoties Otrajam pasaules karam atradies Buenosairesā, kur notikusi 8. šaha olimpiāde, kurā Vincs pārstāvējis Palestīnas komandu. Līdzīgi kā daudzi citi šahisti nolēmis neatgriezties kara pārņemtajā Eiropā un palicis Argentīnā.
1941. gadā bijis septītais Buenosairesas šaha turnīrā (uzvarējis Migels Naidorfs). Pēc kara atgriezies Palestīnā, vēlāk dzīvojis dažādās vietās Eiropā. Pēdējais šaha turnīrs, kurā Vincs spēlējis, ir bijis 1957. gada Berlīnes šaha čempionāts, kurā viņš ierindojies 7. vietā. Pēc tam pārtraucis aktīvā šahista karjeru. Mūža pēdējos gadus pavadījis Nicā. Miris 1970. gados, taču precīzs nāves datums nav zināms.
1940. gada vasaras olimpiskās spēles

1940. gada vasaras olimpiskās spēles bija ieplānotas kā divpadsmitās vasaras olimpiskās spēles, tomēr tās nenotika Otrā pasaules kara dēļ.
Pēc sākotnējā plāna olimpiskajām spēlēm vajadzēja notikt 1940. gada 21. septembra līdz 6. oktobrim Japānas galvaspilsētā Tokijā. Pēc tam, kad Japāna iebruka Ķīnā, Starptautiskā Olimpiskā komiteja par 1940. gada vasaras olimpisko spēļu mājvietu izvēlējās Somijas galvaspilsētu Helsinkus, kas balsojumā par spēļu rīkošanu ierindojās 2. vietā. Līdz ar Helsinku pasludināšanu par olimpisko spēļu mājvietu tika mainīts spēļu norises laiks: no 20. jūlija līdz 4. augustam.
Leons Bojārs

Biogrāfija

Leons Bojārs piedzima 1939. gada 20. februārī Līvānos. Bojārs Kijevas Pārtikas tehnoloģiju institūtā ieguva inženiera-ekonomista profesiju.

Politiskā darbība

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas iesaistījies politikā. 1994. gadā kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no Latvijas Demokrātiskās Darba partijas saraksta, nav ievēlēts. Tāpat 1995. gadā nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās no sociāldemokrātu koalīcijas "Darbs un taisnīgums". 1997. gadā bija LSDSP un LSDP apvienotā saraksta pirmais numurs Rīgas domes vēlēšanās, tika ievēlēts domē. 1998. gadā ticis ievēlēts 7. Saeimā no Sociāldemokrātu apvienības saraksta. Vēlāk vairākkārt nesekmīgi kandidējis vēlēšanās: 8. Saeimas vēlēšanās (2002) no LSDSP saraksta, 9. Saeimas vēlēšanās (2006) no Pensionāru un senioru partijas saraksta, kā arī 10. (2010) un 11. Saeimas vēlēšanās (2011) no "Par prezidentālu republiku" saraksta. Bez panākumiem piedalījies arī Rīgas domes vēlēšanās: 2005. gadā no LSDSP saraksta, 2009. gadā no "Libertas.lv" saraksta un 2013. gadā no "Par Neatkarīgu Latviju!"/"Solidaritāte" saraksta.
Miris 2013. gada 4. jūlijā.
Pekausis

Pekausis jeb Čeburaška (krievu: Чебура́шка) ir tēls bērnu literatūrā no 1966. gada padomju rakstnieka Eduarda Uspenska stāsta. Tas ir arī galvenais varonis Romāna Kačanova animācijas filmu seriālā, ko veidoja studijā Sojuzmuļtfiļm. Pirmā filma iznāca 1969. gadā. Tajā viņa balsi ierunājusi Klāra Rumjanova.
Lielzvīņu platpieris

Izskats

Lielzvīņu platpieris izskatās ļoti līdzīgs baltajam platpierim. Tā garums var sasniegt 54,5 cm. Ķermenis samērā augsts, no sāniem saplacināts (vairāk kā baltajam platpierim). Uz vēdera garenvirziena ķīļveida josla. Galva liela, acis mazas, kas atrodas zemu galvas sānos, veidojot platu pieres daļu starp acīm. Mute vērsta uz augšu. Mugura zaļganpelēka, sāni un vēders sudrabaini. Visvieglāk tos var atšķirt pēc zvīņām. Baltajam platpierim tās ir smalkas, bet lielzvīņu platpierim lielākas, tādēļ to skaits uz sānu līnijas ir mazāks, 77—88 zvīņas.

Uzvedība un barība

Lielzvīņu platpieris mājo upēs, kurām raksturīgas aktīvas ūdens līmeņa izmaiņas. Barojas salīdzinoši seklās, lēni plūstošās un siltās vietās, 05—1,5 m dziļumā, ar ūdens temperatūru apmēram 24°C. Ziemo upju lejtecēs un vidusdaļā, kur upē veidojas dziļākas bedres. Pavasarī, kad plūdos ceļas ūdens līmenis, veic garus migrācijas ceļus uz nārstošanas vietām upju augštecēs. Nārsto tikai dziļos ūdeņos. Pēc nārsta pieaugušie īpatņi atgriežas savās barošanās vietās. Barojas uz ūdentilpes gultnes ar zooplanktonu un  fitoplanktonu.

Vairošanās

Dzimumgatavība lielzvīņu platpierim iestājas 5—6 gadu vecumā, sasniedzot 55—70 cm garumu un 5—10 kg masu. Nārsto pavasarī un vasarā plūdu laikā, kad ūdens temperatūra ir 22—30°C. Ja ūdens līmenis krītas, nārstošana tiek pārtraukta, bet atsākas, ja līmenis atkal ceļas. Nārstošana notiek ūdens augšējos slāņos. Auglība līdz 1,1 milj. ikru, kas ir dzeltenīgā krāsā un caurspīdīgi. Raksturīgs porciju nārsts līdz 3 piegājieniem. Ikri puspelaģiski, to attīstība ilgst 1—3 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Ja uz upes ir sabūvēti aizsprosti, ikri nespej peldēt pietiekami ilgi pa straumi un attīstīties. Arī kāpuri turpina peldēt pa straumi lejup pa upi, līdz apmetas kādā stāvoša vai ļoti lēni plūstoša ūdens līcī, plūdu ūdeņu ezeriņā vai attekā. Veido hibrīdus ar balto platpieri. Lielzvīņu platpieris var sasniegt 20 gadu vecumu.