google/wiki40b huggingface dataset:
Pjērs Turžons

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Turžons uzsāka 1987.—88. gada sezonā NHL kluba Bufalo "Sabres" rindās. Jau 1988.—89. gada sezonu Turžons noslēdza kā komandas rezultatīvākais spēlētājs. 1991.—92. gada sezona ievadā Turžons tika aizmainīts uz Ņujorkas "Islanders" rindām. 1992.—93. gada sezonā Turžons ar 132 punktiem bija viens no līgas rezultatīvākajiem spēlētājiem, palīdzot "Islanders" sasniegt Stenlija kausa finālu. Šī bija Turžona rezultatīvākā sezona viņa NHL karjerā.
"Islanders" Turžons spēlēja līdz pat 1994.—95. gada sezonai, kuras gaitā tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens", 1995.—96. gada sezonā pildot komandas kapteiņa funkcijas, taču jau 1996.—97. gada sezonā Turžons tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues" vienību. "Blues" rindās hokejists aizvadīja nākamās piecas sezonas.
2001. gada vasarā Turžons pievienojās Dalasas "Stars" rindām, bet 2005. gadā noslēdza līgumu ar Kolorādo "Avalanche" rindām. Pēc divām "Avalanche" sastāvā aizvadītām sezonā Turžons paziņoja par karjeras beigšanu.
Tālis Vīksna

Biogrāfija

1970.-1980. gados bijis viens no Latvijas lauku sporta biedrības "Vārpa" spēcīgākajiem šahistiem. Sporta biedrības "Vārpa", kā arī Gulbenes, Cēsu un Rīgas šaha čempionātu godalgoto vietu ieguvējs. Veiksmīgi piedalījies Latvijas komandu šaha čempionātos. 1975.-1977. gadā Cēsu komandas sastāvā divas reizes izcīnījis 3. vietu komandu vērtējumā un trīs reizes pēc kārtas bijis individuāli labākais pie sava galdiņa. 1987.-1988. gados Rīgas rajona komandas sastāvā izcīnījis sudrabu (1988) un bronzu (1987) komandu vērtējumā, kā arī bijis labākais pie 3. galdiņa (1988). 1989. gadā agrofirmas "Ādaži" komandas sastāvā uzvarējis Latvijas komandu čempionātā, vienlaicīgi parādot labāko rezultātu pie 3. galdiņa. Septiņas reizes spēlējis Latvijas šaha čempionātu finālos. Labākais starts padevies debijas reizē 1977. gadā, kad Vīksna ar trim uzvarām bija viens no līderiem pēc 3. kārtas, un tikai zaudējums daudzkārtējam Latvijas čempionam Alvim Vītoliņam neļāva turpināt uzvaras gājienu.
1990. gadu beigās sekmīgi iesaistījies Latvijas korespondencšaha turnīros. 1993.-1995. gada Latvijas 18. korespondencšaha čempionātā iekļuvis labāko trijniekā, bet jau 1996.-1997.gadā pārliecinoši uzvarējis Latvijas 19. korespondencšaha čempionātā ar 13 punktiem no 14 iespējamajiem (+12, =2) par 2½ punktiem atraujoties no 2. vietas ieguvēja. 
Tālis Vīksna bija arī aktīvs šaha dzīves organizators visās Latvijas vietās, kur viņam darba gaitu rezultātā nācās dzīvot. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas piedalījās arī politiskajā dzīvē. Bija viens no Kristīgi demokrātiskās savienības politiķiem.
Viensēta

Viensēta ir Latvijas lauku apvidos izplatīts individuālās apbūves veids, kas ietver dzīvojamo un saimniecības ēkas (klēti, kūti, nereti arī stalli un/vai ratnīcu, riju, pirti un vienu vai vairākus šķūņus), kā arī vairākus hektārus zemes. Viensēta savu apzīmējumu ieguvusi, jo atrodas savrup no citām viensētām vai ciemiem.
Latvijā saskaņā ar „Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu” viensēta ir viena no trim apdzīvoto vietu veidiem (līdzās pilsētai un ciemam). Viensēta ir savrupa viena dzīvojamā ēka vai savrupas vairākas dzīvojamās ēkas, kā arī ar šo ēku vai ēkām funkcionāli saistītās saimniecības ēkas teritorijā, kur zemi galvenokārt izmanto lauksaimniecības vai mežsaimniecības vajadzībām. Viensētas statusu piešķir pašvaldības dome, apstiprinot viensētai nosaukumu.
Latviešu tradicionālā viensēta ir iekļauta Latvijas kultūras kanonā. Visi Latvijas teritorijā pastāvošie viensētu veidi vienkopus šodien ir apskatāmi Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā.

Vēsture

Viensētu rašanās un attīstība cieši saistāma ar lauksaimniecību un lauksaimniecisko ražošanu. Pirmās netiešās norādes par viensētu pastāvēšanu Latvijas teritorijā ir atrodamas Atskaņu hronikā, kur minēts, ka senie latgaļi labprātāk dzīvojuši atstatus viens no otra, nevis plašākās apmetnēs.
Viensētas Latvijā izveidojās vēlāk nekā ciemi, bet zemes izmantošanā tām bija arī ciema kopienai raksturīgas iezīmes (kopējas ganības, pļavas u.c.). Straujāk, īpaši Kurzemē un Vidzemē, viensētas sāka veidoties 15.—16. gadsimtā līdz ar muižu saimniecību paplašināšanos un ciema kopienas nozīmes mazināšanos.19. gadsimta vidū viensētas dominēja Kurzemē, Zemgalē un Vidzemē, bet Latgalē daudzi ciemi (sādžas) tika sadalīti viensētās tikai Latvijas agrārās reformas laikā 20. gadsimta 20. gados. Reformā visā Latvijā tika izveidotas 54 128 jaunsaimniecības 928 757 ha kopplatībā. Šo jaunsaimniecību plānojumu jau daudz mazākā mērā noteica reģionālās atšķirības, tradīcijas un sociālekonomiskie apstākļi, jo valsts piedāvāja daudzus gatavus ēku paraugprojektus. Tādējādi Latvijas viensētas nosacīti ir iedalāmas divas pamatkategorijās: vecsaimniecības, kas bija ierīkotas pirms Pirmā pasaules kara un agrārajā reformā radušās jaunsaimniecības.
Pēc padomju okupācijas, piespiedu kolektivizācijas dēļ, sākās latviešu tradicionālās viensētas noriets. Viensētas tika pasludinātas par kapitālisma un privātīpašuma paliekām un to iedzīvotāji tika mudināti pārcelties uz pilsētām vai jaunuzceltajiem kolhozu centriem (t.s. strādnieku ciemati). Nereti notika arī viensētu ēku fiziska pārvietošana uz tuvāko ciematu. Šo procesu dēļ Latvijas tradicionālā kultūrainava ievērojami izmainījās un viensētu skaits padomju okupācijas gados strauji samazinājās.
Slāpējošais mats

Piemērs

Slāpējošo matu sastopams dažādās partijas stadijās.
Latvijas futbola izlase 1935. gadā

Spēles

 Latvija: Arvīds Jurgens; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Aleksejs Auziņš, Aleksandrs Rehtšprehers (Alberts Šeibelis '46), Edgars Rūja, Hugo Vītols, Roberts Pakalns, Iļja Vestermans, Jānis Rozītis, Ēriks Raisters.
 Latvija: Arvīds Jurgens; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Aleksejs Auziņš, Aleksandrs Rehtšprehers, Edgars Rūja, Hugo Vītols, Roberts Pakalns, Iļja Vestermans, Jānis Rozītis, Ēriks Raisters.
 Latvija: Arvīds Jurgens; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Aleksejs Auziņš, Ēriks Bēze (Aleksandrs Rehtšprehers 46'), Jānis Lidmanis, Hugo Vītols, Alfrēds Verners, Iļja Vestermans (Roberts Pakalns 46'), Jānis Rozītis, Ēriks Raisters.
 Latvija: Arvīds Jurgens; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Aleksejs Auziņš, Voldemārs Bērziņš, Jānis Lidmanis, Hugo Vītols, Ēriks Pētersons, Iļja Vestermans, Jānis Rozītis (Alfrēds Verners 46'), Ēriks Raisters.
 Latvija: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Aleksejs Auziņš, Ēriks Bēze (Voldemārs Bērziņš 41'), Jānis Lidmanis, Hugo Vītols, Ēriks Pētersons, Iļja Vestermans, Jānis Rozītis, Villijs Kacs.
 Latvija: Harijs Lazdiņš; Pēteris Lauks, Ādolfs Sīmanis, Aņisims Pavlovs, Ēriks Bēze, Aleksejs Auziņš (Jānis Lidmanis 21'), Arnolds Tauriņš, Kārlis Upenieks (Ēriks Pētersons 20'), Iļja Vestermans, Alfrēds Verners, Hugo Vītols.
 Latvija: Harijs Lazdiņš; Pēteris Lauks, Ādolfs Sīmanis, Aņisims Pavlovs, Rūdolfs Kronlaks, Jānis Lidmanis, Arnolds Tauriņš (Villijs Kacs 46'), Iļja Vestermans (Ēriks Pētersons 25'), Jānis Škincs, Alfrēds Verners, Hugo Vītols.
 Latvija: Harijs Lazdiņš; Pēteris Lauks, Ādolfs Sīmanis, Aņisims Pavlovs, Rūdolfs Kronlaks, Jānis Lidmanis, Arnolds Tauriņš, Ēriks Pētersons (Alfrēds Verners 46'), Jānis Škincs, Alberts Šeibelis, Jānis Rozītis.
 Latvija: Harijs Lazdiņš; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Aleksejs Auziņš, Rūdolfs Kronlaks, Jānis Lidmanis, Hugo Vītols, Ēriks Pētersons, Jānis Škincs, Alberts Šeibelis, Jānis Rozītis.
Vīraks

Vīraks ir aromātisks un bioloģisks materiāls, kas rada tīkamu smaržu, kad tiek dedzināts. Vīraks tiek veidots no smaržīgiem augu izcelsmes produktiem, apvienojot tos ar ēteriskām eļļām. Ir vīraki, kas izdala smaržu, tos aizdedzinot (degot parasti veidojas ogle, kas lēni noārda materiālu), kā arī tādi vīraki, kas paši nedeg un izdala smaržu to karsēšanas laikā.
Vēsturē vīraks ir izmantots daudzās civilizācijās un kultūrās, it īpaši Ķīnā, Indijā un Tibetā. Tā ir nozīmīga reliģisko rituālu sastāvdaļa, kas sastopama gan šamanismā, gan arī kristietībā.
Juris Žagars

Biogrāfija

Viņa brālis Andrejs bija aktieris un režisors, Latvijas Nacionālās operas direktors.
1979. gadā beidzis mācības Cēsu Valsts ģimnāzijā (absolvējis ģimnāziju vienā gadā ar Gunti Bereli un Jāni Maizīti). 1985. gadā absolvējis Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti. 1988. gadā kļuvis par Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru.
Laikā no 1985. līdz 1992. gadam bija Jaunatnes teātra aktieris, 1993. gadā sāka strādāt Dailes teātrī. Tāpat tēlojis kino. Par lomu filmā "Dubultnieks" (1986) saņēmis Lielo Kristapu kā labākais aktieris, otro reizi šo balvu saņēmis par lomu filmā "Tumšie brieži" (2007). 1999. gadā saņēmis Spēlmaņu nakts balvu. 2019. gadā tēlojis lomu TV seriālā "Sarkanais mežs".
2007. gadā kļuva par Cēsu mākslas festivāla direktoru. Ir slēpošanas un atpūtas bāžu īpašnieks.
2009. gadā kandidēja pašvaldību vēlēšanās no Tautas partijas saraksta un tika ievēlēts Cēsu novada domē. 2010. gada jūnijā izstājies no Tautas partijas. 2012. gada augustā ticis apstiprināts par Vidzemes Mūzikas un kultūras centra vadītāju.
Františeks Kaberle

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Kaberle uzsāka 1991.—92. gada sezonā, kad spēlēja Čehoslovākijas hokeja līgas kluba HC Kladno sastāvā. Tajā hokejists spēlēja līdz pat 1994.—95. gada sezonas izskaņai, kad pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam MODO. MODO rindās Františeks aizvadīja četras sezonas.
1999. gada vasarā Kaberle pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur pievienojās NHL kluba Losandželosas "Kings" rindām. Tiesa, jau savas debijas sezonas gaitā hokejists tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers" rindām, tās sastāvā spēlējot līdz pat 2003.—04. gada sezonas noslēgumam.
2004.—05. gada NHL lokauta laikā Kaberle pamanījās uzspēlēt gan HC Kladno, gan MODO rindās, taču 2005. gada vasarā noslēdza līgumu ar Karolīnas "Hurricanes". "Hurricanes" rindās 2005.—06. gada sezonā Kaberle izcīnīja Stenlija kausu, gūstot arī sērijas izšķirošo vārtu guvumu. "Hurricanes" rindās aizsargs spēlēja līdz 2008.—09. gada sezonas noslēgumam.
2009.—10. gada sezonu hokejists aizvadīja Čehijas Ekstralīgas vienībā HC Kladno, tad sezonu nospēlēja HC Pardubice sastāvā, taču tad gadu aizvadīja arī HC Plzen rindās.
Čehijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļu 2006. gada olimpiskajās spēlēs, kā arī kļuvis par pieckārtēju Pasaules čempionu.
Mārtiņš Pīrāgs

Dzīvesgājums

Dzimis 1890. gada 15. martā Saukas-Elkšņu draudzē, Elkšņu pagasta Kristūžos zemkopja Mārtiņa Pīrāga ģimenē. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gada maijā viņu iesauca Krievijas impērijas armijā. Dienēja 143. kājnieku pulkā, 1916. gadā viņš beidza īpašo mācību komandu, gatavojoties pārcelšanai uz Rietumu fronti Francijā. latviešu strēlnieku divīzijas sastāvā piedalījās Ziemassvētku kaujās pie Jaunķemeriem. 1917. gada janvārī viņu nosūtīja uz tranšeju lielgabalu kursiem Daugavpilī, pēc tam M. Pīrāgs uzdienējās līdz vecākā apakšvirsnieka dienesta pakāpei 4. divīzijas vieglo mīnmetēju baterijā. 1917. gadā viņš krita vācu gūstā, atbrīvots pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada martā.
1919. gada 11. augustā viņu iesauca Latvijas Republikas armijā, piedalījās kaujās pret bermontiešiem un pret lieliniekiem. Ziemeļlatgales atbrīvošanas operācijas cīņu laikā 1920. gada 25. janvārī Latgales partizānu pulka uzbrukumā Mārtiņš Pīrāgs komandēja vadu, kas ieņēma Sazonovas sādžu un saņēma gūstā deviņus pretinieka karavīrus. 1921. gadā apbalvots ar Lāčplēša kara ordeni Nr. 3/654. 1921. gada 1. oktobrī viņu atvaļināja no aktīvā karadienesta. Kā jaunsaimnieks saimniekoja Viesītes pagasta Lāčplēšos, strādāja par mežsargu Viesītes mežniecībā. Pēc Otrā pasaules kara turpināja strādāt par mežsargu.
Miris 1968. gada 1. maijā, apbedīts Viesītes Stauģu kapos.
IAAF Slavas zāle

IAAF Slavas zāle ir Starptautiskās Vieglatlētikas federācijas 2012. gadā izveidota slavas zāle. Katru gadu Slavas zālē tiek uzņemti jauni biedri.
2014. gadā Slavas zālē tika uzņemts pirmais latvietis — šķēpa metējs Jānis Lūsis.
Sākotnējie uzņemšanas kritēriji bija vismaz divas zelta medaļas Olimpiskajās spēlēs vai Pasaules čempionātā, vismaz viens Pasaules rekords un karjeras beigšana pirms vismaz desmit gadiem. Vēlāk šie kritēriji tika paplašināti, iekļaujot punktu, ka Slavas zālē uzņemami arī vieglatlēti, kam bijusi "sevišķa ietekme uz [vieglatlētikas] sportu".
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 1996

Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 1996 notika 1996. gada 30. decembrī. Pasākumu vadīja Vineta Vilistere un Zigfrīds Muktupāvels.
Koncertā uzstājās folkloras kopa "Rasa", grupa Absolventi, Dzeguzīte, Aivars Lapšāns, Muzikanti no Cēsīm, Dinamo, Arnis Mednis un ExPatriots, Jauns Mēness, Valdis Atāls, Andris Skuja, 5. Šlaka, Tranzīts, Viktors Lapčenoks, Olga Rajecka un Bāze 7, Kaspars Dimiters, bērni, Prāta Vētra un Igo.
Jekaterina Jurlova-Perhta

Karjera

Ar biatlonu nodarbojas kopš 2005. gada. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2008. gada 6. martā sprinta sacensībās Hantimansijskā. Pasaules čempionātā pirmoreiz piedalījās 2011. gadā, labāko rezultātu sasniedzot sprintā — 6. vieta.
2015. gada Pasaules čempionātā Kontiolahti izcīnīja zelta medaļu  15 km individuālajā distancē, šautuvē nekļūdoties ne reizi. 2015. gadā apprecējās ar austriešu fizioterapeitu Jozefu Perhtu, nomainot uzvārdu uz Jurlova-Perhta.
2016. gada janvārī uzvarēja PK posmā Antholcā iedzīšanas disciplīnā. Jurlova-Perhta netika iekļauta to sportistu sarakstā, ko Starptautiskā Olimpiskā komiteja uzaicināja piedalīties Olimpisko sportistu no Krievijas komandā 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
2019. gada Pasaules čempionātā Estešundā izcīnīja sudraba medaļu distancē ar kopēju startu.
Pie Dieviņa gari galdi

"Pie Dieviņa gari galdi" ir latviešu tautasdziesma, kas Atmodas kustības laikā bija vairāku Latvijas folkloras kopu repertuārā un kļuva par Vides Aizsardzības kluba himnu. 
1992. gadā to kopā ar Latvijas radio bigbendu iedziedāja Andris Daņiļenko, bet vislielāko popularitāti tā ieguva Mārtiņa Freimaņa un grupas „Tumsa” priekšnesumā.
2000. gadā „Pie Dieviņa gari galdi” Imanta Mežaraupa apdarē skanēja VIII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētkos kora priekšnesumā, bet 2003. gadā Romualda Jermaka apdarē to skandēja apvienotais sieviešu koris XXIII Vispārējos dziesmu un deju svētkos.
2018. gadā "Pie Dieviņa gari galdi" ieguva ceturto vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Inženieris

Inženieris ir profesionāls inženierzinātņu speciālists, kam ir augstākā tehniskā izglītība. Izmantojot zinātņu un matemātikas zināšanas, kā arī izdomu, inženieru uzdevums ir izstrādāt dažādus tehnoloģiskus risinājumus, lai atrisinātu ne tikai tehniskas, bet arī sociālas un ekonomiskas problēmas. Inženieri veido saikni starp zinātnes atklājumiem un to praktisko izmantošanu ikdienas dzīvē.
Vārds "inženieris" ir radies no franču valodas vārda ingénieur, kas savukārt ir radies no latīņu valodas vārda ingeniare (‘izstrādāt’) vai ingenium (‘gudrība’).
Alts (mūzikas instruments)

Alts (no itāļu: alto viola — 'augstā viola') ir ar lociņu spēlējams vijoļu grupas stīgu instruments. Tas ir lielāks par vijoli un mazāks par čellu. Alts ir gan stīgu kvarteta, gan simfoniskā orķestra sastāvdaļa. To izmanto arī kā solo instrumentu. Altam ir četras stīgas, kas tiek skaņotas pa kvintām c - g - d¹ - a¹. Tā skaņojums ir par kvintu zemāks nekā vijolei.
Ir atrastas liecības, ka alts ir pastāvējis jau 15. gadsimtā, līdz ar to var apgalvot, ka tas ir senākais vijoļu grupas instruments.
Dagmāras iela

Ielas raksturojums

Dagmāras iela ir 640 metrus gara asfaltēta iela Iļģuciema un Dzirciema apkaimēs. Tā sākas krustojumā ar Slokas ielu un Saldus ielu. Iela krustojas ar Lielezeres ielu un Buļļu ielu un beidzas krustojumā ar Lilijas ielu. Dagmāras ielā atrodas dažāda veida dzīvojamā apbūve, arī pirmsskolas izglītības iestāde "Madariņa" (Dagmāras ielā 3). Posmā starp Lielezeres un Buļļu ielu Dagmāras iela ir Nordeķu parka austrumu robeža.
Visā garumā pa Dagmāras ielu ved 5. tramvaju maršruta sliedes.
Kvantu dators

Kvantu dators ir skaitļošanas ierīce, kuras darbības pamatā ir tādas kvantu mehānikas parādības kā kvantu superpozīcija (angliski: quantum superposition) un sapīti stāvokļi (angliski: entangled states). Zinātnes nozari, kas salīdzina kvantu un klasisko datoru iespējas kā arī pēta iespējamās kvantu datoru fizikālās realizācijas, sauc par kvantu skaitļošanu.

Fizikālās realizācijas

Ir veikti veiksmīgi eksperimenti, kas parāda, ka kvantu skaitļošanas operācijas ir iespējams veikt ar nelielām kvantu sistēmām. Būtiskākais šķērslis lielāku kvantu datoru izveidei ir dekoherence (angliski: decoherence).

Kvantu algoritmi

Ir izstrādāti teorētiski algoritmi, kas izmanto kvantu datoru īpašās iespējas. Nozīmīgākie no tiem ir Šora algoritms skaitļu sadalīšanai pirmreizinātājos un Grovera algoritms meklēšanai nesakārtotā datubāzē. Ja zinātniekiem izdosies izveidot liela mēroga kvantu datorus, tad ar to palīdzību noteikta veida problēmas būs iespējams atrisināt daudz ātrāk par jebkuru klasisko datoru. Tas apdraudētu pastāvošo kriptosistēmu (piemēram, RSA) drošību.

Kvantu skaitļošana Latvijā

Latvijā ar kvantu skaitļošanu nodarbojas vairāki pētnieki Latvijas Universitātē, tajā skaitā Rūsiņš Mārtiņš Freivalds, Juris Smotrovs un Andris Ambainis, kas 2003. gadā postulēja t.s. kvantu klejošanas metodi. Latvijas Universitātes zinātnieki profesora Ambaiņa vadībā koordinē lielus Eiropas pētniecības projektus kvantu skaitļošanā.
Līva (stacija)

Vēsture

Līvas stacija atklāta 1913. gadā kā Igaunijas šaursliežu dzelzceļa sistēmas mezgla stacija, kurā saslēdzās Tiri—Tallinas un Līvas—Nemmes šaursliežu dzelzceļa iecirkņi. 1917. gadā Līvas stacijā izbūvēts ūdenstornis.
1971. gadā dzelzceļa iecirkņi Vīlande—Lelle—Tallina un Pērnava—Lelle—Tallina pārbūvēti uz 1520 mm dzelzceļa platumu, līdz ar to Līvas stacija kļuva par platsliežu dzelzceļa staciju. Šaursliežu dzelzceļa iecirknis Līva—Nemme 1971. gadā tika likvidēts.

Stacijas ēka

Līvas stacijas ēka ir vienkārša divu apjomu vienstāva dolomīta bloku ēka ar divslīpju jumtu. 
Dolomītu bloku konstrukcija izmantota arī stacijas ūdenstorņa sienu uzbūvei.
Džo Dasēns

Biogrāfija

Džo Dasēns dzimis 1938. gada 5. novembrī Ņujorkā pazīstamā amerikāņu kinorežisora un aktiera Žila Dasēna (Jules Dassin) un ungāru vijolnieces Beatrises Launeras (Beatrice Launer) ģimenē.
Līdz 1940. gadam Džo Dasēna ģimene dzīvoja Ņujorkā. Pēc tam Žils Dasēns pieņēma lēmumu pārcelties uz dzīvi Losandželosā, Kalifornijā, tuvāk Holivudai. Šajā pilsētā Džo pavadīja gandrīz 10 gadus.
50.gados ASV tika uzsākta antikomunistiskā kampaņa, kuras laikā Žils Dasēns tika apsūdzēts par simpātijām pret komunistisko ideoloģiju. Tā kā ASV kļuva neiespējami uzņemt filmas, Žils Dasēns emigrēja uz Eiropu. Džo bija 12 gadi, kad viņš, neprotot franču valodu, uzsaka mācības Šveices koledžā Le Rozejā (Le Rosey).
Pēc koledžas beigšanas Džo nolēma atgriezties ASV. Viņš studēja ASV Annārboras universitātē (Ann Arbor) vispirms medicīnas fakultātē, pēc tam pārgāja uz etnoloģijas fakultāti. Lai apmaksātu studijas un mācības, Džo Dasēns strādāja par kravas mašīnas vadītāju, trauku mazgātāju, psihologa asistentu, veicot psiholoģisko testēšanu, pavāru un viesmīli studentu ēdnīcā. Studentu ēdnīcā Džo arī uzsāka savu muzikālo karjeru.
Studiju gados viņš uzrakstīja arī noveli Wade in Water, par kuru saņēma otro prēmiju Amerikas nacionālajā konkursā.
Pēc studijām Džo piedāvāja pasniedzēja darbu universitātē, bet viņš nolēma atgriezties Eiropā, Francijā. Tur viņš sāka strādāt par radio programmas vadītāju, kā arī par žurnālistu Playboy.
1963. gada 13. decembrī Dasēns iepazinās ar savu sievu Marīzi Masjeru (Maryse Massiera), ar kuru apprecējās 1966. gada 18. janvārī.
Džo Dasēna debiju singls Je change un peu de vent ("Es mazliet mainu vēju"), populāras amerikāņu dziesmas The Last Thing On My Mind adaptācija, iznāca 1965. gada martā. Pirmoreiz hitu parādē dziedātājs nokļuva 1966. gada ar dziesmu Bip Bip.
1969. gadā iznāca dziesma Les Champs-Elysees ("Elizejas lauki"), kura sasniedza hitu parādes virsotni Francijā un iekļuva hitu parādēs vairākās Eiropas valstīs. 70. gadu sākumā Džo Dasēns izlaida vairākas veiksmīgas dziesmas L'Amérique ("Amerika"), L'Équipe à Jojo ("Komanda Žožo"), Taka Takata, Salut les amoureux un citas.
1973. gadā Džo un Marīzei piedzima dēls Džošua, kurš nodzīvoja tikai piecas dienas. Šo traģēdiju laulātie nespēja pārdzīvot un izšķīrās.
1975. gadā Džo Dasēns sāka sadarboties ar itāļu komponistu Toto Kutunjo (Toto Cutugno), kurš ir mūzikas autors tādām populārām dziesmām kā L’été Indien ("Indiāņu vasara"), Salut ("Sveiki"), Et si tu n’existais pas ("Ja tevis nebūtu") un Il était une fois nous deux ("Kadreiz mēs bijam kopā").
1978. gada 14. janvārī Džo  apprecējās ar Kristīnu Delvo (Christine Delvaux), kurai viņš veltīja dziesmu A toi ("Tev"). Viņiem piedzima divi dēli. Pirmais dēls Džonatāns (Jonathan) piedzima 1978. gada 14. septembrī, bet otrais – Žiljēns (Julien) – 1980. gada 22. martā.
Džo Dasēns mira 1980. gada 20. augustā Taitī no sirds lēkmes. Pēc ģimenes lēmuma viņš tika apglabāts dzimtenē ASV, Losandželosas kapsētā Hollywood Forewer.
3. janvāris

3. janvāris ir gada 3. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 362 dienas (363 garajā gadā).

Vārda dienas

Miervalda, Miervaldis, Ringolds
Sibīrijas stirna

Izskats

Sibīrijas stirna ir vidēji liels briežu dzimtas zīdītājs. Tās ķermeņa garums ir apmēram 127—144 cm, augstums skaustā 82—94 cm. Tai ir slaids, garš kakls, lielas ausis (līdz 15 cm) un īsa aste (2—4 cm). Priekškājas īsākas nekā pakaļkājas. Salīdzinoši ar Eiropas stirnu Sibīrijas stirna ir lielāka, sasniedzot 60 kg masu. Arī tās ragi ir lielāki un žuburotāki (ar trīs zariem, retos gadījumos četriem), vidēji sverot gandrīz 800 g. Lielākie ragi ir svēruši ap 1200 g. Katru rudeni ragi tiek nomesti, bet drīz pēc tam tie sāk ataugt. Kopumā tēviņi ir lielāki nekā mātītes un ragi ir tikai tēviņiem. Ragi aug taisni uz augšu, žuburim veidojot "V" burtu. Atstarpe starp ragu pamatnēm uz galvas ir plata, abu ragu zariem savstarpēji nekad nesaskaroties, kā tas toties ir novērojams Eiropas stirnas bukam. Kaukāza pasuga ir mazākā no visām Sibīrijas stirnas pasugām, tēviņam sasniedzot 40 kg masu.
Atšķirībā no sezonas mainās Sibīrijas stirnas apmatojuma krāsa. Vasarā tas ir rudi brūns, jaunām stirnām uz ķermeņa ir balti raibumi. Ziemas kažoks Sibīrijas stirnas dienvidu populācijām ir pelēkbrūns vai gaiši brūns, bet ziemeļu populācijām gaiši pelēks. Vēdera daļa kažokam ir krēmīgi balta, bet zemastes laukums koši balts ziemā, vasarā krēmīgs, mazāk kontrastains.

Uzvedība

Sibīrijas stirnas mājo mežos un stepēs. Tās vieglais, slaidais ķermenis ir piemērots dzīvei garā, biezā zālē, tādēļ populācijas vislielākais blīvums sastopams tieši palienēs un pļavās ar garu zāli. Sibīrijas stirnai ir ļoti laba termoregulācija, spējot izciest gan ekstrēmu karstumu, gan aukstumu. Tā ir atlētiska un veikla. Sibīrijas stirnas lēciens tālumā sasniedz 15 metrus.
Sibīrijas stirnu tēviņiem ir savu teritorija, kura tiek iezīmēta ar īpašu sekrētu, kas izdalās no galvas ādas. Tēviņš ar galvu berzē kādu koku, krūmu vai garu zāli, tādējādi izdalot sekrētu. Otrs veids, kā tiek iezīmēta teritorija, ir koku mizas ieskrāpēšana ar ragiem. Savstarpēji stirnas saziņai izmanto arī balsi. Izšķir 6 atšķirīgus signālus: svilpošanu, riešanu, kliegšanu, spiegšanu, griezīgu spiegšanu un rūkšanu.

Barība

Sibīrijas stirna ir zālēdājs un tā barojas ar vairāk kā 600 dažādiem augiem. Lielākā daļa ir lakstaugi (58%), bet tā barojas arī ar viendīgļlapjiem (16%) un koku, krūmu zariem (22%). Ziemas apstākļos, kad samazinās barības pieejamība, Sibīrijas stirnai palēninās vielmaiņa. Vasaras periodā tai pastiprināti nepieciešams nātrijs, tādēļ tā meklē dabīgās sāls atradnes. Ūdeni Sibīrijas stirnas galvenokārt uzņem ar sulīgajiem lakstaugiem.

Reprodukcija

Sibīrijas stirnām augustā un septembrī ir riesta laiks. Mazuļa embrijs sāk attīstīties janvārī un grūsnības periods ir 280—300 dienas. No visiem pārnadžiem tikai Sibīrijas stirnām ir embrioniskā diapauze. Parasti piedzimst divi mazuļi, kurus māte zīda ar pienu 4—5 mēnešus. Mātītes dzimumbriedumu sasniedz pirmajā gadā, bet pārojas tikai 2 gadu vecumā. Tēviņi noblest lēnāk un pāroties sāk 3 gadu vecumā. Savvaļā Sibīrijas stirna dzīvo līdz 10 gadu vecumam.