Slāpētājs

Slāpētājs, parasti (bet kļūdaini) zināms arī kā klusinātājs, ir ierīce, kas piestiprināta pie šaujamieroča, lai samazinātu skaņas un uzliesmojuma daudzumu, kas rodas pēc izšaušanas. Parasti tas izskatās kā cilindriski veidota metāla caurule, kas tiek uzstādīta pie šaujamieroča stobra, ar dažādiem iekšējiem mehānismiem, lai samazinātu šaušanas skaņu, ietekmējot izejošās dzinējmateriāla gāzes un dažreiz samazinot lodes pirmātrumu.
Iekšdedzes dzinēja trokšņa slāpētājs ir izstrādāts no šaujamieroča slāpētāja un izmanto daudzas tās pašas tehnoloģijas dzinēja izplūdes gāzēm, lai nodrošinātu klusākus dzinējus.

Efektivitāte

Vairums slāpētāju strādā, atļaujot stobrā saspiestajām gāzēm lēnām izplesties pirms tās iziet no stobra purna, rezultātā drīzāk dodot skaņu „phum” nekā rībienu. Šis process drīzāk ir salīdzināms ar sodas kārbas atvēršanu, kad rodas skaņa "fffffffffffffffffffft", nekā ar skaņu "pop". Daži slāpētāji ir veidoti kā motocikla trokšņa slāpētāji , lai skaņas viļņi paši sevi apslāpētu, kad tie atiet no abām ietvara pusēm. Tādiem slāpētājiem ir raksturīga sarežģīta ražošana, jo tiem vajadzīga precīzāka montāža. Tāpēc tie bieži vien ir lielāki un uzstādīti uz liela kalibra šautenēm, kur ir lielāka vajadzība apslāpēt izdoto skaņu.
Kad tas ir uzstādīts uz pistolēm un mašīnpistolēm, militāras kategorijas slāpētāja skaņas samazināšanas efektivitāte ir apbrīnojama — tā ir tādā līmenī, ka klikšķis ir skaļāks kā eksplozijas skaņa. Snaiperšautenēs un liela kalibra triecienšautenēs skaņas samazināšana vēl joprojām ir neaptverama, bet ir dzirdams īpatnējs svilpiens. Vēl viens nozīmīgs faktors skaņas apslāpēšanā ir lodes pirmātrums. Liela kalibra triecienšautenēs un precizitātes šautenēs lode pati par sevi rada ievērojamu sprakšķēšanas skaņu, virzoties cauri to apņemošajam gaisam. Šā iemesla dēļ šāda tipa šaujamieročos ir grūtāk efektīvi pazemināt izdoto skaņu.
Viens risinājums ir samazināt patronas lodes pirmātrumu. Dažās slāpētāju konstrukcijās tas panākts, atļaujot gāzei izplūst no stobra pirms lode iziet, citās tiek izmantoti gumijas „apslaucītāji”, kas lodes palēnināšanu panāk ar berzi. Lai gan tas ir efektīvi, tas dramatiski samazina šāviņa šaušanas tālumu un stāšanās spēku. Turklāt apslaucītāju izmantošana, lai samazinātu pirmātrumu, nelabvēlīgi ietekmē precizitāti, kopš tā laika, kad tie nonāk tiešā saskarē ar lodi pēc tās iziešanas no stobra, un parasti tie nolietojas un zaudē efektivitāti pēc pāris šāvieniem.
Vairums slāpētāju var tikt atvienoti, tos noskrūvējot no stobra, bet citi, kā tie, kas izpludina pulvera gāzes, lai samazinātu lodes pirmātrumu, ir iebūvēti stobrā un var tikt izņemti tikai izņemot stobru. Neatņemamie slāpētāji ir arī stingrāki kā atvienojamie slāpētāji, jo tie pievieno stobram lielāku garumu, padarot tos mazāk jūtīgus pret noliekšanos, ja tie pakļauti svārstībām kā, piemēram, šaujamieroča nokrišanai. Atvienojamais slāpētājs, kas ir kaut nedaudz nepareizi nocentrēts, var nonākt saskarē ar lodi, kas labākajā gadījumā zīmīgi samazinās precizitāti, bet sliktākajā var trieciena rezultātā atraut slāpētāju nost no šaujamieroča.

Vēsture

Agrīnos slāpētājus ap 20.gs. sākumu radīja vairāki izgudrotāji. Amerikāņu izgudrotājam Hiramam Persijam Maksimam tiek piedēvēta pirmo veiksmīgo modeļu pārdošana ap 1902. gadu. Maksims nosauca savu ierīci ar preču zīmi Maxim Silencer. Vēlāk šī ierīce tiks piemērota iekšdedzes dzinējiem, lai radītu trokšņa slāpētāju, kas vēl joprojām Apvienotajā Karalistē tiek saukts par klusinātāju. Kopš tā laika termins klusinātājs sāka pamazām iziet ārā no modes šaujamieroču industrijā, tiekot aizvietots ar precīzāku terminu — skaņas slāpētāju vai vienkārši slāpētāju. 
Pirmoreiz slāpētājs tika ieviests ASV armijas gaisa spēkos pirms 2. pasaules kara. 2. pasaules kara laikā Stratēģisko Pakalpojumu Biroja aģenti iecienīja tikko izstrādāto Augsta Standarta .22 kalibra pistoli. Skaņas slāpētāja deflektora pievienošana stobram absorbēja 90% skaņas. Viljams Denovans, OSS (Office of Strategic Services) direktors, Baltā Nama apmeklējuma laikā demonstrēja pistoli prezidentam Rūzveltam. Denovans izšāva desmit šāvienus smilšu maisā, neiztraucējot prezidentu, kad viņš diktēja vēstuli.

Juridiskais statuss

Legālā slāpētāju regulācija pasaulē plaši atšķiras. Dažās valstīs, kā Somijā, daži vai visi slāpētāju tipi praktiski netiek kontrolēti un var tikt nopirkti mazumtirdzniecības veikalos vai pa pastu, lai gan daudzās tādās valstīs paši šaujamieroči ir strikti kontrolēti. Citās valstīs, kā Kanādā, pilsoņiem praktiski tiek aizliegta slāpētāju turēšana savā īpašumā, kamēr vēl citi, kā ASV, apliek tos ar nodokli un stingri kontrolē to ražošanu un pārdošanu.
Indivīdam ASV legāli var piederēt un viņš var izmantot slāpētāju, tomēr tiem jāiziet cauri NFA (National Firearms Act) procesam, ko vada BATFE. Šādas nodošanas pieprasa arī federālā nodokļa maksājumu (200$) un pilnīgu kvalifikācijas pārbaudi. Daži štati iet vēl tālāk un skaidri aizliedz jebkurai civilai personai piederēt slāpētājam. 
Lai gan parasti nepareiza priekšstata dēļ cilvēki uzskata, ka slāpētāji pārkāpj kara likumus, speciālie bruņotie spēki jau kopš slāpētāja izgudrošanas ar to apgādātus šaujamieročus izmantojuši kara mākslā. Viens no pašiem slavenākajiem un pašiem efektīvākajiem ar slāpētāju apgādātajiem šaujamieročiem bija britu De Lisle karabīne, kas tika izstrādāta 2. pasaules karā. 1950 gadu laikā Tautas Atbrīvošanas Armija sagādāja miljoniem vietēji saražoto PPSh-41 mašīnpistoles klonu ar tajā integrētu klusinātāju kājnieku vajadzībām.

Slāpētāju dizains un konstrukcija

Slāpētājs tipiski ir dobs cilindrisks gabals no mehāniski apstrādāta metāla, kas tiek piestiprināts pie stobra purna. Daži citi ir izstrādāti kā integrāla ieroča daļa un var iekļaut izplešanās kameru, kas daļēji apņem stobru (tās bieži sauc par sabīdāmajiem konstrukcijām). Ārējo slāpētāja apvalku tipiski sauc arī par kannu.
Slāpētājs samazina skaņu, ļaujot strauji izplešošajām gāzēm no šāviņa sprādziena tikt koncentrēti novirzītām vai ieslēgtām iekšā vairākās dobās kamerās. Ieslēgtā gāze var atvēsināties un izplesties, samazinot to spiedienu un ātrumu, kad tās iziet no slāpētāja. Starpsienas starp šīm kamerām tiek sauktas par kavēkļiem vai apslaucītājiem (skaties zemāk). Parasti ir vismaz 4 un līdz pat 15 kamerām slāpētājā, atkarībā no paredzētās izmantošanas un konstrukcijas detaļām. 
Bieži vien viena, lielāka izplešanās kamera ir tieši pie stobra purna, kas ļauj dzinējmateriāla gāzēm krietni izplesties un samazināt ātrumu pirms lielākā to daļa sāk sastapties ar izveidoto kavēkļu vai apslaucītāju sekciju slāpētājā.
Slāpētāji ļoti atšķiras izmēra un efektivitātes ziņā. Tas tips, ko izstrādāja 1980 gados US Navy 9 mm pistolēm, ir 150 x 45 mm (5.9 x 1.77 in) un ir labs sešiem šāvieniem ar standarta munīciju vai līdz pat 30 šāviņiem ar mazjaudas, zemskaņas munīciju. Britu Sterling slāpētājs ir 350 mm garš (13.78 in) un 75 mm (2.95 in) diametrā un darbosies efektīvi pat līdz simtiem šāvienu ar standarta munīciju.

Kavēkļi

Kavēkļi ir iekšējās sienas, kas atdala kameras un ir izgatavoti tā, lai neaizskartu lodi, kad tā šķērso kavēkli, parasti veidojot apaļo caurumu vismaz 0.05 collas / 1 mm lielāku kā lodes kalibru. Parasti kavēkļi ir no metāla vai arī mehāniski apstrādātas cietas vielas veida, vai izspiesta lokšņu metāla. Daži slāpētāji mazajiem kalibriem (kā .22 LR) veiksmīgi izmanto plastmasas kavēkļus.
Kavēkļi ir atdalīti ar starplocekļiem, kas notur tos sakārtotus, un ar paredzēto attālumu atsevišķi slāpētāja kannā. Daži kavēkļi tiek ražoti vienā gabalā ar starplocekli kā tā daļu.
Modernie kavēkļi parasti ir rūpīgi veidoti, lai efektīvi novirzītu ieroča dzinējmateriāla gāzes kamerās. Šī forma var būt slīpi līdzena virsma, noliekta leņķī pret stobra kanālu, vai konusveidīga, vai savādāka izliekta virsma. Viena populāra tehnika ir veidot mainīgas slīpas virsmas, novietotas slīpi uz vienu pusi, tad uz otru, atpakaļ uz pirmo pusi un tā cauri visai kavēkļu rindai.
Daži slāpētāji izmanto vienu, spirālveida kavēkli, kas vijās apkārt lodes caurumam vienā gabalā cauri visu kavēkļu garumam.

Kavēkļu mūžs

Kavēkļi parasti saglabājas noteiktam šāvienu skaitam. Ieroča dzinējmateriāla gāzes tos uzkarsē un saēd, drāžoties tiem garām, un ar laiku tas bojā slāpētāju. Bojājumi notiek lēni ar tērauda kavēkļiem un lēnu šaušanu pa vienai lodei, strauji ar tērauda kavēkļiem un pilnīgi automātisku šaušanu, un ļoti strauji ar alumīnija kavēkļiem un strauju šaušanu. Daži ļoti moderni tērauda kavēkļu slāpētāji var tikt izmantoti pagarinātu laika periodu pilnīgi automātiskajā režīmā bez bojājumiem, un citi moderni slāpētāji izmanto augstas temperatūras sakausējumus kā niķeļa-dzelzs-hroma vai titāna ilgam slāpētāju izmantošanas laikam ar pilnīgi automātisko šaušanu. Mūsdienu augstākās kvalitātes slāpētāji, kas pieejami, var kalpot pat līdz vairāk kā 30000 šāvieniem.

Apslaucītāji

Apslaucītāji ir iekšējie atdalītāji, kas paredzēti, lai pieskartos lodei tās kustībā. Apslaucītāji parasti ir no gumijas vai plastmasas, vai putuplasta. Pirms lietošanas tajos var būt ieurbts caurums, vai raksta griezums punktā kur lode pieskarsies, vai tie var vienkārši izmantot lodes enerģiju, lai uzsistu pa caurumu.
Apslaucītāji parasti darbojas mazam šāvienu daudzumam, varbūt ne vairāk kā 5 pirms to izpilde ir zīmīgi mazināta.

Starpplātnes

Daudzi materiāli var tikt izmantoti, lai sakārtotu kameras un izkliedētu vai atvēsinātu gāzes; tas iekļauj metāla cilpas un tērauda „vilnu”. Tie ir efektīvāki kā tukšas kameras. Bet mazāk efektīvi kā slapjās konstrukcijas. Tērauda „vilna” nolietojas ļoti ātri (apmēram 3 šāvieni); metāla cilpas var ilgt simtiem vai tūkstošiem šāvienu pusautomātiskajā režīmā, un nedaudz mazāk pilnīgi automātiskajā režīmā.

Slāpētāji un klusinātāji

Neviens slāpētājs nespēj pilnībā novērst šaušanas skaņu. Pat zemskaņas lodes rada īpatnējas, sadzirdamas skaņas, vienkārši lidojot caur gaisu un trāpot mērķī, un virsskaņas lodes rada skaņas triecienvilni turklāt ar daudz skaļāku rībienu. Pusautomātiskie šaujamieroči rada arī īpatnēju skaņu, kad periodiski atkārtojas to darbība, izvirzot veco tukšo patronu un ielādējot jauno.
Daži slāpētāji veic ļoti efektīvu stobra purna sprādziena viļņa skaņas klusināšanu, līdz līmenim, ka darbības un lodes skaņas ir tikpat skaļas vai skaļākas kā stobra purna sprādziena viļņa skaņa, tam izejot no slāpētāja. Tie reizēm tiek nepareizi pieņemti par klusinātājiem: tie pilnībā neapklusina pārējās šāviena skaņas. 
Ļoti efektīvi slāpētāji vai nu pieņem lielu kopējo slāpētāja stiprumu, mēreni lielu stiprumu plus daudz kavēkļus, vai apslaucītājus. Ir iespējams izstrādāt ļoti mazu un kompaktu slāpētāju ar apslaucītājiem, kas efektīvi apklusina pistoli; šo slāpētāju mūžs ilgst dažus 4-5 šāvienus un parasti ne vairāk kā dažas munīcijas magazīnas. Lielāki bezapslaucītāju (tikai ar kavēkļiem) pistoles vai šautenes slāpētāji var būt efektīvi ilgu laiku (simtiem un tūkstošiem šāvienu), bet ir relatīvi masīvi, neveikli un smagi.
Vairums slāpētāju izmantoja samazinātu kopējo skaņu un svaru apmaiņā pret nedaudz skaļāku skaņu, kas vēl joprojām ir zīmīgi taktiski noderīga. Optimālākais stāvoklis ir atkarīgs no iecerētās slāpētāja izmantošanas.

Slapjie slāpētāji

Daži slāpētāji, saukti par „slapjajiem” slāpētājiem vai „slapjajām kannām”, izmanto mazu ūdens, eļļas vai tauku daudzumu pirmajā kamerā, lai atvēsinātu pulvera gāzes un samazinātu skaļumu (skatīt ideālas gāzes likumu). Dzesinātājs saglabājas tikai pāris šāvienus, pirms tas tiek uzpildīts, bet tā darbības laikā tas var ievērojami uzlabot slāpētāja efektivitāti. Viens ražotājs pretendē uz 30% skaņas apslāpēšanu „4 magazīnām” (32 līdz 68 patronu) ar to slāpētājam pievienotiem 5 ml ūdens vai vieglās eļļas. Ūdens ir pats efektīvākais, sakarā ar tā augsto vārīšanās temperatūru, bet tas var arī izsūkties vai iztvaikot ārā no slāpētāja. Tauki, kaut gan ir netīrāki un mazāk efektīvāki kā ūdens, var tikt atstāti slāpētājā nenoteiktu laiku, nezaudējot efektivitāti. Eļļa ir vismazāk efektīvā (un vismazāk par piemērotāko atzīstama arī), jo tā izsūcas kā ūdens un ir netīra kā tauki, atstājot aiz sevis jauku kondensētas eļļas miglu pēc katra šāviena.

Uzlabotie modeļi

Daži uzlabotie izstrādājumi izmanto kavēkļus, lai pārslēgtu atlikušās skaņas frekvenci aiz cilvēka dzirdes diapazona, vēl vairāk samazinot troksni. Šo izstrādājumu koncepcija tiek veiksmīgi izmantota, bet vēl joprojām ir relatīvi reta modernajās slāpētāju konstrukcijās.

Improvizācija

Slāpētāji var tikt ātri sameistaroti ar jebkuru kavējošu materiālu. Tikai tie ir ne pilnībā derīgi, tiem ir ļoti īss mūžs, un bieži vien tie ir bīstami to lietotājam. Apgabalos, kur slāpētāji tiek kontrolēti, improvizētie slāpētāji laikam ir arī nelegāli, neatkarīgi no tā, vai tie spēj samazināt troksni vai nē. Nefunkcionējoši/fiktīvi klusinātāji ir pieejami modeļu entuziastiem un ASV parasti ir legāli. 
Nomācošais vairākums improvizēto slāpētāju, kas tiek popularizēti filmās un televīzijā (plastmasas pudeles, kartupeļi, spilveni u.c.), nedara pilnīgi neko, lai apslāpētu ieroča sprādziena vilni, un var būt bīstami pašam šāvējam.

Munīcija lietošanai ar slāpētājiem

Slāpētāji visefektīvāk darbojas, kad lodes ātrums nepārsniedz skaņas ātrumu. Lode, kas pārkāpj skaņas barjeru, rada skaļu lidošanas skaņu jeb „skaņas triecienvilni”. Tālāka ātruma palielināšana virs skaņas ātruma nerada zīmīgu lidošanas skaņas palielināšanos. Virsskaņas lidošanas skaņa var tikt nedaudz samazināta, izmantojot mazāka kalibra lādiņu. Lodes, kas virzās tuvu skaņas ātrumam, tiek uzskatītas par tuvskaņas lodēm, kas nozīmē, ka gaisa plūsma pār lodes virsmu, kas dažās vietās pārvietojas ātrāk kā pati lode, var pārsniegt skaņas ātrumu. Smailās lodes, kas pakāpeniski izspiež gaisu, var nonākt tuvāk skaņas ātrumam kā lodes ar noapaļotiem galiem, pirms kļūstot tuvskaņas. 
Ir izstrādātas speciālas patronas, lai sevišķi nodrošinātu pieejamās enerģijas palielināšanu, kad tās tiek lietotas ar slāpētāju. Šīs patronas izmanto ļoti smagas lodes, lai atsvērtu to enerģiju, kas tiek izmantota, lai noturētu lodi zemskaņas. Labs piemērs ir .300 Whisper patrona, kas ir veidota no saīsinātas, apgrieztas 5.56 x 45 mm patronas. Zemskaņas .300 Whisper izšauj līdz pat 240 grāniem (16 g) 30 kalibra ložu ar ātrumu apmēram 290 m/s, radot aptuveni 650 J enerģijas. Kaut gan šī lodes masa un enerģija ir līdzīga kā dabūjama uz .45 ACP patronām, samazināts smagās .30 kalibra lodes diametrs un plūdlīnijas forma nodrošina daudz labāku ārējās ballistikas izpildījumu.

Šaujamieroči lietošanai ar slāpētājiem

Arī ieroča tips ietekmē slāpētāja efektivitāti. Ieroči ar vismazāko „noplūdi” ir paši labākie, līdz ar to noslēgts stobra resgalis (piemēram, aizslēga darbības) ir piemērotākais, un var tikt apslāpēti līdz līmenim, kad klikšķis ko rada uzsitējs vai gailis, ir skaļākā šaušanas radītā skaņa. Vairums pašlādējošo šaujamieroču vēl joprojām rada zīmīgu skaņas daudzumu no periodiskajām to izdarītajām darbībām (šeit ir pieejams video) un liela ātruma no stobra resgaļa noplūdušajām gāzēm. Revolveri, dēļ to paredzētās „vieglās” uzbūves, nevar tikt padarīti klusāki, ar dažiem izņēmumiem: Nagant M1895 revolveris izmantoja neparastu pret gāzu noplūdi nodrošinātu cilindru, kas padarīja to piemērotu lietošanai ar slāpētāju.
Kaut gan liekas, ka jebkura pusautomātiskā pistole var tikt savienota ar slāpētāju, tas nav tik vienkārši, kā tikai iegriezt vītnes stobrā un uzskrūvēt vienu virsū. Vairums lielāka kalibra pusautomātisko pistoļu, 9 x 19 mm Luger un lielāka, izmanto īsa atsitiena darbību. Tas nozīmē, ka slīdošā detaļa un stobrs pārvietojas atpakaļ īsu distanci, iekams slīdošā detaļa no stobra atslēdzas, ļaujot tikt ievietotam lādiņam. Tas tiek darīts, lai noturētu stobra resgali noslēgtu līdz kameru spiediens nokrīt līdz drošam līmenim. Slāpētāja masas pievienošana atlēkušo daļu masai nozīmē, ka tas zīmīgi mainīs ieroča darbību; vairumā gadījumu tas aptur slīdošās detaļas atslēgšanos vispār un efektīvi pārvērš pusautomātisko pistoli par aizslēga darbības. Tas ne vienmēr ir slikti, tomēr, periodiskā darbības atkārtošanās skaņa bieži vien ir skaļāka kā apslāpēts šāviens. Vēl varētu piebilst, ka gandrīz visi īsa atsitiena izstrādājumi ir bāzēti uz John Browning izstrādāto noliecošo stobru aizslēgšanu, kā izmantots M1911. Šī sistēma izmanto noliecošo stobru, kas nozīmē, ka sakarā ar pievienoto masu, slāpētājs palielina rotācijas inerci, ievērojami pretdarbojoties spēkam, kas paceļ stobru. Augsto spiedienu un ciešo pielaižu vajadzības dēļ slāpētājs nedrīkst locīties savienojuma vietā, vai arī lode drīzāk trāpīs pa kavēkļiem nevis izies cauri slāpētāja vidum. Speciāli mehānismi, saukti par „atsitiena pastiprinātājiem” vai „Nielsen ierīcēm”, tiek izmantoti, lai atvienotu slāpētāja masu no stobra. Tie sastāv no slīdoša kavēkļa slāpētāja aizmugurē, kas ar pulvera gāzu spiedienu tiek spiests uz aizmuguri, tā stumjot stobru atpakaļ un atslēdzot īsa atsitiena mehānismu. Šāda mehānisma pievienošana palielina sarežģītību un slāpētāja izmaksas, bet iespējams arī efektivitāti.
Īsas darbības izstrādājumu sarežģītās apslāpēšanas dēļ slāpētājus ir vieglāk pievienot mazāka kalibra pistolēm. .380 ACP un .22 Long Rifle parasti ir izstrādājumi, kas balstīti uz gāzu padevi uz aizmuguri un ar nekustīgiem stobriem, un tos ir vieglāk apslāpēt. Parasti visvairāk apslāpētie šaujamieroči ir .22 Long Rifle pusautomātiskās pistoles un šautenes; apslāpējot šos šaujamieročus, tie var tikt izmantoti bez dzirdes aizsardzības. Zemskaņas zalves var tikt viegli izmantotas ar .22 Long Rifle, un pat ar virsskaņas zalvēm šaušanas blīkšķis nav neērts. Mazās .22 Long Rifle pulvera devas saglabā slāpētājus maziņus; daudzi, kā tie pie Ruger 10/22, nav lielāki par smago stobru. 
Speciāli izstrādāti šaujamieroči ar iebūvētajiem slāpētājiem kopumā nodrošina labāko rezultātu, jo slāpētājs var tikt maksimāli iebīdīts, lai samazinātu ieroča kopējo garumu, un kalibrs var tikt izvēlēts maksimālai izpildei kopā ar slāpētāju. .45 ACP ir ideāla izvēle, kopš standarta 230 grānu (15 g) pielādēšana ir gan iedarbīga, gan zemskaņas. Ir pieejamas arī speciāli izstrādātas patronas lietošanai ar slāpētājiem. Iespējams .300 Whisper ir pašas ierastākās no tām. Tā ir izgatavota apgriežot 5.56 x 45 mm NATO patronu īsākā garumā, tad paplašinot kakliņu, lai piemērotos .30 caliber (7.62 mm) lodei. Tā ir pielādēta ar smagu lodi, kas sver vairāk par 200 grāniem (13 g) un kurai ir zemskaņas ātrums. Tas dod tai .45 ACP stobra purna enerģiju un daudz labāku ballistisko koeficentu labākai tāla attāluma izpildei. 5.56 mm NATO lietošana par pamata ietvaru nozīmē, ka tas var tikt ievietots atvasinātajās M16 šauteņu kamerās ar vienkāršu stobra nomaiņu. Vēl ar specialo apslāpēto šaujamieroču lietošanu varētu piebilst, ka .300 Whisper ir kļuvis populārs metāla siluetu šāvējiem tā vājā atsitiena, laba šaušanas tāluma izpildi un ļoti augstu precizitāti.
Kaut gan slāpētāji ir efektīvāki ar zemskaņas patronām, tie var tikt efektīvi lietoti arī ar virsskaņas patronām. No virsskaņas lodes blīkšķa nevar izvairīties, bet slāpētājs samazinās stobra purna sprādziena vilni un padarīs grūtāku šāviena avota noteikšanu pēc skaņas. Slāpētāji ir visefektīvākie sāņus vai aizmugurē šāvējam, tā ka to efektīvi varētu izmantot snaiperis. Novērotāji, kas neatrodas mērķa zonā, dzirdēs vismazāk, un nonākošās lodes blīkšķis tieksies padarīt neskaidru mērķa apgabalu.

Slāpētāji daiļdarbos

Asociāciju ar organizēto noziedzību un izlūkošanas detektīviem dēļ, slāpētāji parasti ir sastopami daiļdarbos. Bez tradicionālajiem slāpētājiem, tādiem ko lietoja Džons Klārks Toma Klensija darbā „Without Remorse” vai daudzi tēli grāmatās un filmās par Džeimsu Bondu, atsauksmes parasti tiek izdarītas par improvizētajiem slāpētājiem. Čaka Palahniuka „Fight Club” Tailers Durdens apraksta šaubīgu ieroča apslāpēšanas metodi, izurbjot ierocī caurumus. Dažādos daiļdarbos, kā nesenajā filmā „Lady Killers”, tie pieminēta metode izmantot vienādmalu spilvenu skaņas apslāpēšanai, tehniku ko izmantoja arī Dinas Arazas tēls „TV-series 24”. Laurenca Bloka īso stāstu kolekcijā „Hit Man” galvenais varonis aptin izolējošu materiālu ap pistoles stobru kā pagaidu slāpētāju. Saskaņā ar noveli „Hannibal” pie stobra purna piesieta sodas pudele samazinās rībiena skaņu. Kaut gan šīs metodes varētu apslāpēt šāviena skaņu, labākajā gadījumā tās ir neefektīvas, bet sliktākajā ļoti bīstamas.