google/wiki40b huggingface dataset:
Kolkata

Vēsture

Pilsētu nodibināja Britu Austrumindijas kompānija 1690. gadā, uzceļot šeit fortu. 1756. gadā Bengālijas navabs ieņēma nocietinājumu, tomēr nākamajā gadā Roberts Klaivs ar britu karavīru un sipaju palīdzību cietoksni atguva.
1772. gadā Kolkata kļuva par Britu Indijas galvaspilsētu. No 19. gadsimta vidus Kolkatā strauji attīstījās audumu un džutas ražošana. Pilsētā radās indiešu izcelsmes vidusšķira. 19. gadsimta beigās - 20. gadsimta sākumā Kolkata kļuva par Bengāļu renesanses centru. Vēlākajos gados Kolkata kļuva par Indijas neatkarības kustības un Indijas politiskās dzīves galveno centru. 1905. gada Bengālijas sadalīšana divās daļās izsauca politiskas cīņas saasināšanos un angļu preču boikotu. Tas bija viens no iemesliem, kāpēc 1911. gadā Britu Indijas galvaspilsēta tika pārcelta uz Deli.
Otrā pasaules kara laikā Kolkatu divreiz bombardēja japāņu aviācija. Kolkata smagi cieta Bengālijas 1943. gada bada laikā, kad Bengālijā badā nomira vairāk kā 3 000 000 cilvēku.
Nodibinot neatkarīgo Indiju, Bengālija tika sadalīta hinduistu un musulmaņu daļā. Pilsētu pameta daudzi musulmaņi un tajā savukārt ieplūda daudzi hinduisti no Austrumbengālijas (tagad Bangladeša).
1960. un 1970. gados gados elektroenerģijas krīze, streiki un bruņoto marksistu (naksalītu) kustība veicināja Kolkatas ekonomikas stagnāciju.
21. gadsimta sākumā, saistībā ar attiecību normalizāciju ar Ķīnu un investīcijām no Dienvidaustrumāzijas Kolkatas ekonomiskais stāvoklis pamazām uzlabojas.
Bonava Latvija

Vēsture

Uzņēmums Latvijā darbojas kopš 2000. gada, darbību uzsākot kā NCC grupas uzņēmums ar nosaukumu SIA „NCC Konstrukcija”. Sākotnēji uzņēmuma pamatdarbība bija dzīvojamo un sabiedrisko ēku būvniecība, vēlāk pozicionējoties kā dzīvojamo māju projektu attīstītājam un būvniekam. 2009. gadā tiek izveidots neatkarīgs NCC grupas atzars „NCC Housing”, pārņemot dzīvojamo māju attīstību.
2016. gadā SIA "NCC Housing" maina savu nosaukumu un pārtop par Bonava Latvija, pārņemot uzņēmuma aizsāktās korporatīvās vērtības un misiju ar jaunu veidolu. Pašlaik uzņēmumu vada Maikls Bjorklunds, Bonava reģiona vadītājs Baltijas valstīs un Sanktpēterburgā. Savukārt Bonava Latvija valdes priekšsēdētājs ir Mareks Kļaviņš.
Pēc 2017. gadā Latvijā reģistrēto un pārdoto dzīvokļu skaita jaunuzceltās ēkās Bonava Latvija kļūst par lielāko mājokļu attīstītāju. Šajā gadā nekustamo īpašumu attīstībā uzņēmums veicis investīcijas 11 miljonu EUR apmērā, savukārt nākamajos gados mājokļu attīstīšanā plānots investēt vairāk nekā 60 miljonus EUR.

Apbalvojumi

SIA „NCC Konstrukcija” attīstītie daudzdzīvokļu nami „Lauras” Upeņu ielā, Purvciemā tiek novērtēti 2007. gadā rīkotajā jauno projektu konkursā, kur iegūta uzvara vairākās nominācijās, tostarp "Labākā māja", "Labākais mājas projekts Rīgas mikrorajonos" un "Pārdomātākais projekts".
Projekts „NCC Mājas Biķernieku ielā 160” Mežciemā kļūst par laureātu konkursā „Energoefektīvākā ēka Latvijā 2011” kā energoefektīvākā daudzdzīvokļu ēka Latvijā. Projekts pilnībā tiek pabeigts 2015. gadā, šajā mājoklī pašlaik dzīvo aptuveni 1000 iemītnieku.
2018. gadā konkursā „Latvijas Būvniecības Gada balvā 2017” Bonava Latvija daudzdzīvokļu projekts Bultu ielā 2 iegūst 2. vietu kategorijā „Jaunbūve — dzīvojamā ēka”.

Bonava AB

Bonava AB darbības pirmsākumi meklējami būvkompānijā NCC AB, kas 1997. gadā pārņēma būvuzņēmumu SIAB. 2009. gadā tika izveidots atsevišķs uzņēmums „NCC Housing”, kura pamatdarbība bija dzīvojamo māju attīstīšana. Tagad uzņēmums zināms kā Bonava — tajā pašlaik strādā 2000 darbinieku Zviedrijā, Vācijā, Somijā, Dānijā, Norvēģijā, Sanktpēterburgā, Igaunijā un Latvijā. Kopš 2016. gada Bonava akcijas tiek kotētas Nasdaq biržā Stokholmā. 2017. gada uzņēmuma pārdošanas rezultāti sasnieguši 14,5 miljardus SEK.
Kviteja

Ģeogrāfija

Barenca sala izvietojusies arhipelāga ziemeļaustrumos un ir Norvēģijas tālākais austrumu punkts. 99% no salas teritorijas aizņem 410 m augsts ledus kupols. No ledus brīvajos apgabalos salas dienvidrietumos un ziemeļaustrumos valda arktiskais tuksnesis. Visu salas teritoriju aizņem Ziemeļaustrumu Svalbāras dabas rezervāts.

Vēsture

Salu atklāja holandiešu jūrasbraucējs Korneliss Giless (Cornelis Giles) 1707. gadā un ilgu laiku tā tika dēvēta par Gilesa Zemi. Tagadējā vārdā to nosauca norvēģu vaļu mednieks Juhans Hjellsens no Trumses 1876. gadā (sākotnēji — Hvidøen).
Kviteja ir Salomona Andrē 1897. gada gaisa balona ekspedīcijas bojāejas vieta. Ekspedīcija ar ūdeņradi pildītā gaisa balonā plānoja no Svalbāras sasniegt Ziemeļpolu.
1897. gada 11. jūlijā Andrē kopā ar diviem pavadoņiem — fiziķi un fotogrāfu Nilsu Strindbergu un inženieri Knutu Frenkelu — pacēlās no Danskejas arhipelāga ziemeļrietumos paša konstruētā ar ūdeņradi pildītā gaisa balonā Örnen (‘Ērglis’). Ekspedīciju atbalstīja Zviedrijas Karaliskā zinātņu akadēmija un tā bija izraisījusi lielu sabiedrības uzmanību. 14. jūlijā, pēc trīs dienu grūta ceļojuma aptuveni 475 km garumā, gaisa balons tika nosēdināts uz pakledus Ziemeļu Ledus okeānā, jo tālāk lidot vairs nespēja dēļ apledojuma un ūdeņraža zuduma. Lai gan ekspedīcija bija labi sagatavota šādai situācijai un iespējamajai ceļošanai pa okeāna ledu, atpakaļceļš līdz sauszemei izvērtās sarežģīts. Tikai 6. oktobrī viņi sasniedza Kviteju, kur spēja izveidot nelielu nometni vienīgajā no ledus brīvajā vietā.
Domājams, ka ekspedīcijas dalībnieki turpat arī gāja bojā tuvāko nedēļu laikā. Par iespējamajiem nāves cēloņiem tiek minēta trihineloze, leduslāču uzbrukumi un saindēšanās ar ogļskābo gāzi no petrolejas prīmusa, ko izmantoja telts apsildīšanai. Viņu nometni, tostarp Andrē dienasgrāmatas atliekas un fotouzņēmumu negatīvi, tika atrasta 1930. gadā norvēģu polārpētnieku ekspedīcijā. Tāpat tika atrasti visu tās dalībnieku līķi, kas ar godu tika pārvesti un apbedīti Zviedrijā.
Salā par godu ekspedīcijas dalībniekiem uzstādīts piemiņas memoriāls.
Ūdensvīrs (filma)

Sižets

Filmas galvenais varonis ir ūdensvīrs, kurš valda noslēpumainā ūdens dzelmē. Kādu dienu viņš pēkšņi mostas no miega, tādējādi izjaucot ierasto zemūdens dzīvi.
Ziemeļu rajons (Rīga)

Vēsture

Šī pilsētas daļa veidojusies gar Daugavas labo krastu upes ziemeļu virzienā un tradicionāli attīstījusies kā Rīgas ārējās tirdzniecības un rūpniecības zona. Viduslaikos zemes pie Daugavas grīvas piederēja 1203. gadā dibinātajam Daugavgrīvas klosterim (latīņu: Monasterium Dunamundensis Sancti Nicolai) Vecdaugavas apkaimē. Klostera mūki jau ap 1266. gadu uz nelielās Dūņupes, kas savienoja Ķīšezeru un Daugavu, uzcēla ūdensdzirnavas. Padziļināto upes gultni sāka dēvēt par Mīlgrāvi (vācu: Mühlen Graben - "Dzirnavu grāvi"), no tā radušies tagadējo Vecmīlgrāvja un Jaunmīlgrāvja apkaimju nosaukumi.
14. — 15. gadsimtā Daugavas piekrastes pļavās aiz Rīgas pils aizsarggrāvja uz Mīlgrāvja pusi sākās rīdzinieku ganības, kas aizņēma ļoti lielu platību. Ceļš uz ganībām veda pa dambi, kas vēl līdz mūsdienām pazīstams kā Ganību dambis. 
Sarkandaugavas apkaime veidojusies 18. gadsimta sākumā, kad Lielā Ziemeļu kara laikā Pēteris I Sarkandaugavas augstajā krastā ticis uzcelt nocietinājumus, kas vēlāk ieguvuši Aleksandra augstumu vārdu. 1828. gadā Sarkandaugavu administratīvi iekļāva Rīgas pilsētā un 19. gadsimtā tā izveidojās par vienu no pirmajiem Rīgas rūpniecības rajoniem ar kokzāģētavām, cukurfabriku un gumijas fabriku. 
Otrs rūpnīcu rajons 19. gadsimta beigās izveidojās pēc Rīgas—Pleskavas dzelzceļa līnijas izbūves tagadējā Čiekurkalna apkaimē, ko Rīgas pilsētas teritorijā iekļāva 1924. gadā. Te atradās vagonu fabrika "Fēnikss", "Džutas manufaktūra", darbagaldu rūpnīca "Atlass", instrumentu tērauda rūpnīca "Salamandra" un citas ražotnes.
Starp abiem rūpniecības rajoniem 20. gadsimta sākumā priežu mežā pie Ķīšezera uzcēla Mežaparku kā jauna tipa atpūtas un dzīvojamo rajonu. 
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada janvārī agrāko Vidzemes priekšpilsētu sadalīja Proletāriešu un Staļina rajonos. 1949. gadā Staļina rajonam pievienoja Vecāķus. Pēc Staļina nāves to pārdēvēja par Oktobra rajonu, kam 1960. gadā pievienoja tagadējās Vecdaugavas un Mangaļsalas apkaimes.
Pēc Latvijas Republikas neatkarības atgūšanas 1991. gadā Oktobra rajonu nosauca par Ziemeļu rajonu.
Ziemeļu rajonā pēc Otrā pasaules kara apmetās daudz jūrniecībā un rūpniecībā nodarbinātu iebraucēju, bet pēc 2010. gada Ziemeļu rajonā lielākā etniskā grupa ir latvieši.
Miera iela (Rīga)

Vēsture

Senākais nosaukums ir Jaunā Mirušo iela. 1846. gadā tā atzarojās no Aleksandra (Brīvības) ielas un aiz Blieķu (tag. Aristida Briāna) ielas nogriezās pa labi un veda uz pilsētas kapiem. 1859. gadā pārdēvēta par Miera ielu; nosaukums saistīts ar to, ka sākotnēji bija ceļš, kas veda uz jaunierīkotajiem kapiem - miera vietu. 1885. gadā posms no Lielās Aleksandra ielas līdz Blieķu ielai nosaukts par Rēveles (Tallinas) ielu. Posmā no Blieķu ielas līdz Beķerejas (tag. Maiznīcas) ielai saukta par Veco Mirušo ielu. 1859. gadā Vecā Mirušo iela pārdēvēta par Karlīnes ielu. Beķerejas iela ar loku iesniedzās Lielajā Aleksandra ielā, kavējot Karlīnes ielas savienošanos ar Lielo Aleksandru ielu (1867). 1905. gadā Beķerejas ielas posms no Karlīnes ielas līdz Aleksandra ielai likvidēts un Karlīnes iela pagarināta līdz Aleksandra ielai. 1937. gadā Karlīnes iela un Lielā Lāču iela (no Miera ielas līdz dzelzceļam) nosaukta par Miera ielu.

Ielas raksturojums

Miera iela ir 2,173 km gara vietējas nozīmes iela Brasas apkaimes rietumos un Centra apkaimes ziemeļaustrumos. Tā sākas krustojumā ar Matīsa, Brīvības un Šarlotes ielu un virzās austrumu virzienā kā bruģēta iela ar tramvaja sliedēm brauktuves vidū. Iela krustojas ar Maiznīcas, Annas, Palīdzības, Aristida Briāna un Tallinas ielām. Pēc tam brauktuvi klāj asfalta segums, bet tramvaja līnija iet abās ielas malās. Tālāk tās savienojumi ir ar Alojas, Ēveles, Mēness un Hospitāļu ielām. Šaja posmā ir daudz sabiedrisku ēku: Dzemdību nams, Tabakas fabrika (Jaunā Rīgas teātra pagaidu mājvieta), Rīgas Vingrošanas skola un Š. Dubnova Ebreju vidusskola. Nākamie krustojumi ielai ir ar Senču un Zirņu ielu. Tad tā krustojas ar Kluso, Kazarmu, Ieroču, Upes ielu un atkal krustojas ar Kluso ielu. Starp Hospitāļu un Kluso ielu Miera ielas pāra numuru pusē ir vēsturiskais kapu komplekss: Jēkaba kapi un Lielie kapi. Miera iela beidzas uz Brasas tilta, tās turpinājums ir Gaujas iela. Posms no Brasas tilta līdz Kazarmu ielai ir vienvirziena autosatiksmei, pa kuru var braukt tikai uz centra pusi. Savukārt tramvajs brauc abos virzienos.
Irīdijs

Vēsture

Irīdija atklāšana ir saistīta ar platīna un citu platīna grupas metālu atklāšanu. Konkrēti irīdiju 1803. gadā atklāja franču ķīmiķi Ipolits Viktors Kollets Deskotils (Hippolyte-Victor Collet-Descotils), Antuāns de Furkruā (Antoine de Fourcroy) un Luī Nikolā Voklēns (Louis Nicolas Vauquelin). Tajā pašā gadā arī angļu ķīmiķis Smitsons Tenants (Smithson Tennant) atklāja jauno metālu un osmiju, pētot platīna rūdu, kas bija atvesta no Dienvidamerikas.
1842. gadā irīdijs pirmo reizi tika iegūts ar ļoti augstu tīrības pakāpi.
Irīdija nosaukums cēlies no grieķu vārda ἶρις (iris) — varavīksne, jo irīdija sāļi ir daudzkrāsaini.

Atrašanās dabā

Irīdijs Zemes garozā ir viens no visretāk sastopamajiem elementiem. Tā koncentrācija ir aptuveni viena daļiņa no miljarda, kas ir daudz mazāk nekā zelta vai platīna koncentrācija. Tikai vēl trīs dabā sastopamiem ķīmiskie elementiem ir vēl mazāka koncentrācija. Toties irīdija koncentrācija ir aptuveni 500 reizes lielāka uz Zemes atrastajos meteorītos. Tas liek domāt, ka irīdija uz Zemes tomēr ir daudz vairāk. Tā kā irīdija blīvums ir salīdzinoši liels, tad, iespējams, tas lielākā koncentrācijā atrodas Zemes kodolā.

Izotopi

Ir zināmi divi stabili irīdija izotopi: irīdijs-193 (62,7% no kopējā irīdija daudzuma) un irīdijs-191 (37,3%). Ir sintezēti vēl vismaz 34 radioaktīvi izotopi, kuru masas skaitļi ir no 164 līdz 199. Visstabilākais ir irīdijs-192, kura pussabrukšanas periods ir 73,827 dienas.

Iegūšana

Irīdijs komerciāli tiek iegūts kā blakusprodukts vara un niķeļa raktuvēs. 2000. gados vidēji ik gadu pasaulē tika iegūtas no 2,5 līdz 4 tonnām irīdija, bet 2010. gadā ieguva aptuveni 10,4 tonnas irīdija. Tā cena 2010. gadā bija 642,15 ASV dolāri par Trojas unci.

Fizikālās īpašības

Irīdijs ir smags sudrabbalts metāls. Tā blīvums ir 22 560 kg/m³. Tā kā tas ir ļoti ciets, tad to ir grūti mehāniski apstrādāt. Irīdija kušanas temperatūra ir 2446 °C, bet viršanas temperatūra ir 4428 °C. Tā ir desmitā augstākā viršanas temperatūra no visiem ķīmiskajiem elementiem. Irīdija kristāliskā struktūra ir malās centrēta kubiskā singonija.
Raģeļu baznīca

Vēsture

Raģeļu pirmais dievnams  bija maza koka baznīca uz latgaļu pilskalna Raģeļu kapsētā, kuru uzbūvēja 1780. gadā. Pārbūves notika 1836. un 1888. gadā. Pēc Pirmā Pasaules kara tam uzlika tornīti, kurā iekāra zvanu, jo agrāk zvans atradās atsevišķi celtā tornī. Šī baznīca bija apšūta ar dēļiem, tai bija skaidu jumts. Dievnama priekšā uz koka stabiem bija lievenis, katrā tās pusē bija divi logi. Presbitērija pusē bija maza sakristeja. Otrā Pasaules kara laikā, 1941. gada vasarā baznīca nodega. Peipiņu draudzes prāvests baznīcas vajadzībām iegādājās bijušo nespējnieku namu kapsētas nomalē un izremontēja, uzliekot skaidu jumtu un mazu tornīti ar krustu presbitērija galā un ēkas vienā galā ierīkojot ieeju. Prāvesta Donāta Puncuļa darbības laikā (1955.-1972.) ēka tika apbūvēta ar silikātķieģeļiem, jumts pārklāts ar melno skārdu. 1956. gadā Aglonas dekāns Jānis Strods ar metropolīta pilnvaru iesvētīja baznīcu. Zvans atrodas atsevišķi kapsētas nomalē, nevis tornītī virs baznīcas jumta. Dievnamam apkārt ir dārzs, ko ieskauj ķieģeļu stabiņos dzelzs stieņu žogs.

Interjers

Dievnamam ir koka griesti un cementa grīda. Kora telpas balstās uz diviem cementa pīlāriem. Presbitērija abās pusēs atrodas sakristejas. Baznīcā ir trīs betona altāri. Galvenajā jeb centrālajā altārī ir Svētā Jāņa Kristītāja glezna. Ir aplūkojamas Krustaceļa gleznas un litogrāfijas mākslas darbi.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Daumants Abrickis. Raģeļu draudzi nodibināja 1923. gadā.
Draudzei ir 5 kapsētas — Slobodas kapsēta, Egļu kapsēta, Raginsku kapsēta, Dudeļu kapsēta un Raģeļu kapsēta. Katru gadu kapsētās notiek kapusvētki.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Jāņa Kristītāja svētki, Jaunavas Marijas — Eņģeļu Karalienes svētki, Svētā Jāņa Kristītāja galvas nociršanas atceres diena, Svētā apustuļa Mateja diena, Svēto apustuļu Sīmaņa un Jūdas jeb Tadeja svētki.
Īstās karpas

Latvijā

Latvijā sastopamas trīs īsto karpu apakšdzimtas sugas — karpa (Cyprinus carpio), karūsa (Carassius carassius) un sudrabkarūsa (Carassius gibelio). Karūsa Latvijas saldūdeņos ir viena no visizplatītākajām zivju sugām. Tā sastopama daudzās upēs un vairumā ezeru un dīķu, kā arī jūrā upju grīvu rajonos. Sudrabkarūsa Latvijā ievesta 1948. gadā un ielaista daudzos ezeros un dīķos. Palu laikā no dīķsaimniecībām mēdz nonākt ar tām savienoto upju baseinos. Gadu gaitā vairākos ezeros un citās ūdenstilpēs izveidojušās sudrabkarūsu populācijas. Toties karpa galvenokārt sastopama dīķsaimniecībās. Latvijas teritorijā tiek audzēta vismaz kopš 13. gadsimta. No dīķiem mēdz nonākt upēs un ezeros, kā arī dažos gadījumos jūras piekrastē, bet tas notiek samērā reti.
Abdullahs Gils

Bērnība

Abdullahs piedzima Kajseri, Ahmeta un Advijes Hamdi ģimenē un tika audzināts ļoti konservatīvu uzskatu vidē. Viņa ģimenes vēsture ir ļoti sena un vairāk kā simt gadu viņi kalpojuši Gullukas mošejā.

Izglītība

Stambulas universitātē Gils studēja ekonomiju. Maģistra studiju laikā viņš pabija arī divus gadus Londonā un Ekseterā. Pēc studijām viņš turpināja savas akadēmiskās gaitas un strādāja Adapazarā dažādās augstākās izglītības iestādēs kā līdzstrādnieks rūpnieciskās inženierijas institūtā un kā pasniedzējs menedžmenta kursos topošajā Sakarjas universitātē. No 1983. līdz 1991. gadam viņš strādāja Islāmiskās attīstības bankā, bet 1991. gadā kļuva par starptautisko attiecību vadības lektoru.
Labējā politika Gilu ieinteresēja jau skolas gados. Universitātē viņš pievienojās turku nacionālajiem islāmistiem (turku valodā: Millî Türk Talebe Birliği, Nacionālā turku studentu savienība). 1991. un 1995. gadā Gīlu ievēlēja Turcijas Lielajā nacionālajā asamblejā no Labklājības partijas saraksta, bet kad to aizliedza, 1999. gadā viņš turpināja savu parlamentārieša karjeru kā jaunizveidotās Tikumības partijas (arī to vēlāk aizliedza) deputāts. Gīls ir viens no Taisnības un attīstības partijas dibinātājiem un 2002. gadā viņu atkal ievēlēja kā parlamenta deputātu un 2002. gada novembrī viņu ievēlēja par Turcijas premjeru.

Premjers un ārlietu ministrs

Gilu sākumā uztvēra kā radītu premjera amatam, īpaši, kad viņš vadīja sarunas ar ASV par Turcijas iespējamo līdzdalību iebrukumam Irākā. Tomēr, 2003. gada martā, kļuvis par ārlietu ministru, Gils pierādīja savas spējas starptautiskā politikā, panākot to, ka Eiropas Savienība nosaka Turcijas uzņemšanas datumu un to, ka tiek uzlabotas divpusējās attiecības ar Sīriju, kā arī vairākām centrālās Āzijas un Kaukāza tjurku valstīm.
2007. gada 6. februārī Gils devās oficiālā vizītē uz ASV pie Kondolīzas Raisas un Džordža Buša, lai viņus pierunātu neatbalstīt likumu ASV Pārstāvju palātā, ar kuru 1915. gada notikušo armēņu iznīcināšanu atzītu par genocīdu.
Batumi Starptautiskā lidosta

Pārskats

Batumi ir viena no trijām starptautiskajām lidostām Gruzijā (kopā ar Tbilisi Starptautisko lidostu un Kutaisi lidostu). Jaunākais lidostas terminālis darbojas kopš 2007. gada 26. maija. Tās kopējā platība ir 4256 kvadrātmetri un tā spēj apkalpot ap 600 000 pasažieru gadā.
Batumi Starptautiskā lidosta kopš renovācijas piedzīvojusi ievērojamu pasažieru skaita pieaugumu. 2011. gadā tā apkalpoja 134 000 pasažierus, kas bija 51% pieaugums, salīdzinot ar iepriekšējo gadu.
Vasiļs Križanivskis

Šaha kompozīcija

Kopš 1987. gada publicējis vairāk nekā 260 dažādu žanru šaha kompozīcijas. Daudzas no tām saņēmušas atzinības uzdevumu sastādīšanas konkursos. 2016. gadā ieguvis FIDE meistara un 2017. gadā starptautiskā meistara nosaukumu šaha kompozīcijā.
6. pasaules čempionātā (WCCI 2013—2015) ieguvis sudraba medaļu palīgmatu žanrā.
Tīkla topoloģija

Tīkla topoloģija ir datortīkla mezglu sakārtojuma veids. Matemātiski to var uzskatīt par grafu, kurā virsotnēm atbilst tīkla mezgli, bet šķautnēm — fiziskās vai datu saites starp mezgliem.
Tīkla topoloģiju var attēlot fiziski vai loģiski. Fiziskā topoloģija ir tīkla veidojošo komponentu izvietojums (ierīču atrašanās vieta un kabeļu instalācija). Loģiskā topoloģija attēlo datu plūsmas tīkla, neatkarīgi no tīkla fiziskā izvietojuma. Vienādas topoloģijas tīkliem var atšķirties attālumi starp mezgliem, sakaru vide, datu pārraides ātrumi un signāla tipi.

Point to point

Point-to-point topoloģija ir visvienkāršākā iespējamā tīkla topoloģija un to ļoti plaši lieto teritoriālajos tīklos. Lietojot šo topoloģiju, vienā tīkla segmentā var būt tikai divas ierīces. Point to point savienojumus parasti lieto kā sarežģītāku topoloģiju komponentus.

Koka topoloģija

Tas ir viens saknes mezgls, kas ar point-to-point savienots ar vienu vai vairākiem nākamā (zemāka) līmeņa mezgliem. Katrs no tiem tāpat savienots ar saknes mezglu un citiem (atkal zemāka līmeņa) mezgliem. Šī ir hierarhiska topoloģija un to lieto lielos tīklos.

Hibrīda topoloģija

Hibrīda topoloģija/Hibrīda tīkls. Hibrīda tīkls savieno divas vai vairāk topoloģijas tādā veidā, ka gala tīkls neatbilst nevienai standarda topoloģijai (piem zvaigznes, gredzena, kopnes u.c.) Piemēram koka tīkls ir hibrīda topoloģija, kurā zvaigznes tīkls savienojas ar kopnes tīklu. Ja divi vienādi tīkli savienojas tie paliek par tādiem pašiem tīkliem kādi bija. Piemēram ja koka tīkls savienojas ar koka tīklu, tas tāpat paliek koka tīkls. Hibrīda tīkls vienmēr veidojas kad divi vai vairāk dažādi tīklu veidi savienojas vienā.
Kimbri

Kimbri (latīņu: Cimbri, grieķu: κίμβροι) bija cilts 1. gadsimtā pirms mūsu ēras. Tiek uzskatīts, ka viņi bija ģermāņu izcelsmes, ar ķeltu elementiem, iesākumā dzīvoja Jitlandes pussalā. 
Kopā ar teitoņiem un ambroniem karoja ar Romu no 113. līdz 101. gadam pirms mūsu ēras. Kimbri uzvarēja Romu Arauzionas kaujā mūsdienu Dienvidfrancijā 105. gadā p.m.ē., pēc tam izlaupot Galliju un Hispāniju. 101. gadā pirms mūsu ēras, iebrūkot Itālijā, kimbrus smagi sakāva Gajs Marijs Vercellu kaujā. Krita arī kimbru karalis Bojorikss un kimbri kā kopiena faktiski beidza pastāvēt. Daži no kimbriem vēlāk esot piedalījušies Spartaka sacelšanās.
Partizānu karš

Partizānu karš ir neregulāra rakstura karš, kurā piedalās mazas, organizētas un bruņotas vietējo iedzīvotāju grupas cīņā pret okupācijas armiju vai pastāvošo valdību. Nosaukums radies no "partizāne" — aukstā ieroča, ko plaši izmantoja t.s. zemnieku karos 15.—16. gs. Eiropā.
Partizāni var darboties gan lauku apvidos, kā patvērumu izmantojot mežus vai kalnus, kuros cīnītāji ļoti labi orientējas, gan pilsētās. T.s. Tupomari ("pilsētas partizāni") taktika radās 20 gs. 70.—80. gados Urugvajā, un aprakstīta 1969. gadā izdotajā brazīlieša Karlosa Marigelli (nogalināts apšaudē ar policiju Sanpaulu) rokasgrāmatā “Mazā instrukciju rokasgrāmata pilsētas partizāniem”, kas kļuva par paraugmodeli teroristiem Rietumeiropā 80. gados.
Partizānu darbības efektivitāte ir pilnībā atkarīga no vietējo civiliedzīvotāju atbalsta, kas partizānus nodrošina ar pārtiku un informē par to pretinieku aktivitātēm. Ja šāda atbalsta nav (civiliedzīvotāji ziņo varas iestādēm par jebkurām pamanītām partizānu aktivitātēm), partizānu grupas tiek ātri likvidētas.
Baņa Luka

Vēsture

Baņa Luku pirmoreiz rakstos minējis Ungārijas karalis Lāslo II. Osmaņu impērijas laikos Baņa Luka bija Bosnijas ejāleta centrs. Pilsētas centru no 1566. līdz 1574. gadam izbūvēja Ferhats pašā Sokolovičs (Ferhat-paša Sokolović).
Austroungārijas laikā pilsētā strauji attīstījās rūpniecība. Starpkaru Dienvidslāvijā Baņa Luka bija Vrbasas banovinas centrs. 2.pasaules kara laikā Baņa Luka ietilpa Horvātijas brīvvalsts teritorijā. Pilsētā un apkārtnē notika represijas pret ebrejiem un serbiem.
Bosnijas kara laikā Baņa Luka bija serbu zonā, un tiešas kaujas pilsētā nenotika. No pilsētas tika padzīti horvātu un bosniešu iedzīvotāju un tika nopostīti visi to dievnami (to skaitā 16 mošejas, celtas 16. un 17. gadsimtā).
Sirds aritmija

Sirds aritmija jeb vienkārši aritmija (sengrieķu: ἀρρυθμία — "nesakritība") ir patoloģisks stāvoklis, kas izpaužas ar sirds ritmiskuma, frekvences un uzbudināmības kārtības traucējumiem. Pēc Pasaules veselības organizācijas (1978. g.) traktējuma aritmija ir jebkurš ritms, kurš atšķiras no normāla sinusa ritma. Šādi stāvokļi var nozīmīgi mainīt normālu sirds saraušanās spēju, kas var novest pie dažādiem nopietniem sarežģījumiem.
Tveras kņazi

Tveras kņazi bija Rurika dinastijai piederīgi Tveras kņazistes valdnieki no 1246. līdz 1485. gadam. No 1305. gada Tveras kņazi cīnījās ar Maskavas kņaziem par Zelta Ordas vietvalžu (lielkņazu) statusu krievu zemēs.
13. gadsimtā Zelta Ordas vietvalži krievu kņazistēs bija Vladimiras-Suzdaļas kņazi, 1247. gadā kņazs Svjatoslavs Vsevolodovičs Tveru piešķīra valdījumā kņazam Jaroslavam Jaroslavičam. Pēc viņa vecāko brāļu un sāncenšu Aleksandrs Jaroslaviča (Ņevska) un Andreja Jaroslaviča nāves viņš pats kļuva par lielkņazu un Zelta Ordas vietvaldi pār citiem krievu kņaziem (1264). 
Arī viņa dēlu Mihailu Jaroslaviču Zelta ordas hans Muhameds Uzbeks (tatāru: Солтан Мөхәммәт Үзбәк-хан, Soltan Mөxəmmət Üzbək-xan) iecēla par lielkņazu, bet pēc apsūdzības hana māsas Končakas (Agafjas) noindēšanā viņu sodīja ar nāvi (1318).
1349. gadā Tveras kņazi saradojās ar Lietuvas dižkunigaišiem. Kad novājinoties Zelta ordas varai, Maskavas kņazs Vasīlijs Dmitrijevičs pēc 1389. gada sevi sāka dēvēt par Maskavas lielkņazu, Tveras kņazi arī no Zelta Ordas hana Tohtamiša ieguva tiesības saukties par lielkņaziem.
Rūta Donelija (šahiste)

Biogrāfija

No 1972. līdz 1989. gadam piedalījusies deviņos ASV sieviešu šaha čempionātos. 1972. gadā ieguvusi 3. vietu, kas deva iespēju piedalīties 1973. gada starpzonu turnīrā Menorkā. Divreiz 1992. un 1993. gadā ieguvusi bronzas medaļu Pasaules senioru šaha čempionātos sievietēm.