google/wiki40b huggingface dataset:
Trejsavienība (1882)

Trejsavienība bija militārā un politiskā savienība starp Vācijas impēriju, Austroungāriju un Itālijas karalisti, kura tika izveidota 1882. gadā un pastāvēja līdz 1915. gadam. Kā atbildes reakcija tai bija Antantes izveidošanās.
Vācijas impērija un Austroungārija nevēlējās pieļaut Francijas un Krievijas impērijas tuvināšanos, tāpēc 1879. gada oktobrī viņas noslēdza līgumu. Ar to tika izveidota Divsavienība. Līgums paredzēja, ka abas valstis sadarbosies, ja nāksies karot pret Krievijas impēriju. Austroungārijas vēlme rast stipru partneri bija saistīta arī ar viņas interesēm Balkānu reģionā, kur tās sadūrās ar Krievijas impērijas vēlmi aizstāvēt radniecīgos slāvus un Osmaņu impērijas interesēm par teritorijām un musulmaņu aizstāvību.
Tajā pašā laikā Itālijas karalistes un Francijas starpā valdīja nesaskaņas un cīņa par ietekmi Ziemeļāfrikā. Vācijas impērija, izmantojot šīs nesaskaņas, spēja pierunāt arī Itālijas karalisti iesaistīties savienībā. 1882. gada 20. maijā tika izveidota Trejsavienība starp šīm valstīm. Līgums, kas tika noslēgts, paredzēja to, ka militārā konflikta gadījumā starp vienu no šīm savienības loceklēm un citu valsti, pārējās divas dalībnieces paliks neitrālas. Izņēmums būtu pieļaujams gadījumā, ja uzbrucēja būtu Francija. Tāpat līgumā bija noteikts, ka ja pret vienu no dalībnieci militāri vēršas divas vai vairākas lielvaras, tad parējām divām Trejsavienības loceklēm jānāk palīgā. Itālijas karaliste iesaistoties vēlējās, lai savienībai nebūtu uzbrūkošs raksturs.
Nesaskaņas pastāvēja starp Itāliju un Austroungāriju par Alpu reģionu un Adrijas jūras piekrasti, jo šeit sadūrās abu valstu intereses. Jau 20. gadsimta sākumā attiecības starp Franciju un Itālijas karalisti uzlabojās. Viņu starpā tika noslēgtas vairākas vienošanās. Sākoties Pirmajam pasaules karam Itālija faktiski izstājās no Trejsavienības, jo neuzsāka aktīvu karadarbību, tomēr oficiālā izstāšanās notika 1915. gadā, kad tā 23. maijā iestājās Antantē un sāka karadarbību pret Austroungāriju un Vācijas impēriju. Oficiāli Itālijas izstāšanās tika pamatota ar to, ka karu Serbijai pieteikusi Austroungārija, nevis Serbija tai, tādēļ šī valsts ir bijusi agresore konkrētajā gadījumā.
Pēc Pirmā pasaules kara, sākumā Vācijas un Austroungārijas pusē nostājās Osmaņu impērija, kurai pēc kara pieteikuma Krievijai karu pieteica Antante, bet 1915. gada oktobrī šīm valstīm pievienojās Bulgārija. Šīs valstis turpmāk sauca par Centrālajām lielvalstīm.
Vašingtona monuments

Vašingtona monuments atrodas ASV galvaspilsētā Vašingtonā. Obelisks celts par godu pirmajam ASV prezidentam Džordžam Vašingtonam. Tas ir obelisks, kas atrodas pie nacionālās alejas rietumu gala. Monuments celts no marmora, granīta un gneisa. Pašlaik obeliskam ir divi rekordi: pasaules augstākais obelisks un augstākā akmens struktūra pasaulē. Obelisks ir 169,294 metrus augsts. Augstākas monumentu kolonnas eksistē, bet tās nav no akmens. Obelisks tika izstrādāts pēc Roberta Milla skices. Obelisku sāka celt 1848. gadā un beidza 1884. gadā, gandrīz 30 gadus pēc arhitekta nāves. Obeliska pamatakmens tika ielikts 1848. gada 4. jūlijā. Uzceļot tas kļuva par pasaules augstāko būvi pārspējot 157 metrus augsto Ķelnes katedrāli. 1889. gadā to pārspēja Eifeļa tornis. Monuments tika bojāts 2011. gada Virdžīnijas zemestrīcē, tāpēc pašlaik tas sabiedrībai nav pieejams.

2011. gada Virdžīnijas zemestrīce

2011. gada 23. augusta Virdžīnijas zemestrīce nodarīja bojājumus Vašingtona monumentam. Nacionālo parku serviss ziņoja, ka obeliska virsotnē tika atklāta plaisa un paziņoja, ka monuments tiks slēgts, lai salabotu radušos bojājumus. Dažas no monumenta daļām pat bija izkritušas no savām vietām. Monumenta lifts tika bojāts. Nacionālo parku serviss tāpat paziņoja, ka plaisas tiks aizvērtas, lai pasargātu monumentu no lietus un sniega. Monumenta pārbaudei jau iztērēts vairāk kā $200 000.
Pērnavas vaivadija

Iekarošana un likvidācija

1600. - 1601. gadā zviedriem izdevās iekarot Pērnavas vaivadiju. Tomēr Lietuvas lielhetmanis Jans Karols Hodkevičs ātri atkaroja zaudēto Valmieru, Vīlandi un citas pilsētas. 1602. gada sākumā zviedru rokās bija palikusi tikai Pērnava. 1604. gadā Polijas-Lietuvas karaspēks uzvarēja divās lielās kaujās Zviedru Igaunijā, netālu no Paides. 1605. gadā Zviedru Igaunijā ieradās 5000 vīru lieli zviedru papildspēki. 1608. gadā zviedru karavadonim grāfam Mansfeldam izdevās ieņemt Vīlandi. Tomēr 1609. gadā Hodkevičs atgriezās Vidzemē, ieņēma Pērnavu, sakāva zviedru floti pie Salacgrīvas un Mansfelda karaspēku netālu no Gaujas. 
Karš atsākās 1617. gada sākumā, pēc tam, kad Zviedrija bija noslēgusi izdevīgo Stolbovas miera līgumu ar Krieviju. 1617. gadā krīt Pērnava. 1620.-1622. gados Polijas-Lietuvas karaspēks cieta smagas sakāves pie Rīgas un Zemgalē. Ar 1622. gada novembra Jelgavas pamiera noteikumiem ūnija atteicās no zviedru iekarotajām Livonijas zemēm. Oficiāli Polijas-Lietuvas ūnija no Pērnavas vaivadijas teritorijas atteicās ar Olivas miera līguma parakstīšanas 1660. gadā.

Galvenās pilis

Pērnava, Vīlande, Karksi-Nuija, Helme, Ērģeme, Salacgrīva, Limbaži, Turaida, Valmiera.
Osmaņu jaunā iekārta

Apraksts

Laikā no 1829. līdz 1855. gadam militāro padomnieku uzraudzībā pastāvīgi uzlaboja karaspēku un Nizam-ı Cedid daļās ieviesa eiropiešu parauga formas tērpus un mācīja eiropiešu militāro stratēģiju. Sultāns uzskatīja, ka tagad, atkārtojot 1829. gada militāro operāciju, iznākums būs pavisam cits.
1895. gadā kāds karaspēka vizitators uzslavēja dienestu un kareivji saņēma labu atalgojumu. Viņš ziņoja, ka ikdienas uzturs sastāv no gaļas, maizes, rīsiem un augļiem. Hospitāļi esot bijuši tīrības paraugs labākajiem pasaules karaspēkiem un medicīniskās aprūpes personāls bijis labi sagatavots, jo daži no viņiem bija mācījušies Eiropas universitātēs, bet daži — jaunizveidotajā Konstantinopoles medicīnas koledžā. Ierindnieku veselības stāvoklis bijis ļoti labs, jo hospitālī bijuši tikai 50 no 3'450 karavīriem. Formas tērps esot bijis izcils: izturīgs un silts.
Turku karavīri izmaiņas esot ieviesuši ļoti ātri, īpaši kavalērijā un artilērijā, kur bijuši izcili zirgi. Tomēr arī šeit ir bijusi iespēja vēl uzlabot atsevišķas lietas, īpaši karaspēka nosvērtību. Bukarestē, kur vienlaicīgi atradās gan turku, gan krievu okupācijas spēku štābi, abus karaspēkus regulāri inspicēja. Pārbaudēs konstatēja, ka krievi ir daudz lēnāki un viņu kājnieku apmācība ir tālu atpalikusi no turkiem. Tomēr, kad karaspēkam bija jādodas gājienā līnijā vai kolonnās, krievi esot bijuši daudz pacietīgāki un bailīgāki no komandieriem un uzturējuši ierindu labāk par turkiem. Abu armiju veselības stāvokļa salīdzinājumam aprakstīts gadījums, kad karaspēki pavadījuši trīs dienas laukā, 160 krievu nomiruši, bet turki nebija zaudējuši nevienu karavīru.
Zinātne

Zinātne ir cilvēka darbības nozare, kuras mērķis ir iegūt zināšanas. Savukārt šīs zināšanas tiek iegūtas mērķtiecīgi, zinātniekiem apkopojot un analizējot datus, ko tie iegūst, veicot novērojumus, pētījumus un eksperimentus. Pēc tam iegūtās zināšanas ļauj teorētiski izskaidrot, kā notiek dažādas norises un parādības gan dabā, gan sabiedrībā. Par zinātni sauc arī zināšanu sistemātisku kopumu kādā noteiktā jomā.
Hipotēzes, kuras tiek izvirzītas, lai izskaidrotu kādu parādību, ir daļa no zinātnes. Hipotēžu pareizību reizēm var pārbaudīt ar eksperimentu palīdzību. Lai hipotēzi pierādītu, nepietiek veikt tikai vienu eksperimentu. Tie ir jāveic atkārtoti, lai izslēgtu kļūdas iespējamību, jo eksperimenta rezultāts var būt atkarīgs no tā veikšanas apstākļiem. Ne visas hipotēzes var pārbaudīt ar tiešiem eksperimentiem. Piemēram, hipotēzes par Saules sistēmas izcelšanos nevar pārbaudīt tieši, tomēr to varētu darīt, veicot apjomīgu datormodelēšanu.
Teorija ir apgalvoju kopums. Teorijas patiesums var būt pierādīts, piemēram, relativitātes teorija, taču tas var arī nebūt līdz galam pierādīts, piemēram, superstīgu teorija. Nepareizas teorijas tiek atmestas, piemēram, flogistona teorija.
Zinātnes attīstība ir ļoti cieši saistīta ar tehnoloģijām, jo zinātnes sniegtās zināšanas tiek izmantotas dažādu tehnoloģisku procesu izveidošanā un uzlabošanā. Zinātnes pretmets ir pseidozinātne.

Zinātnes vēsture

Zinātnes pirmsākumi ir meklējami turpat, kur radās pirmās civilizācijas — Senajā Divupē, Senajā Indijā, Senajā Ēģiptē, Persijā, Senajā Ķīnā un Maiju valstī. Vieni no pirmajiem, kuri strauji attīstīja zinātni, bija šumeri mūsdienu Irākas teritorijā. Aptuveni 3500 gadus pirms mūsu ēras šumeri nonāca ciešā kontaktā ar Indas ielejas civilizāciju. Savstarpējā mijiedarbībā tika izgudroti daudzi izgudrojumi.
Zinātne mūsdienu izpratnē uzplauka Klasiskā perioda laikā Senajā Grieķijā. Viduslaikos Eiropā bija novērojams zinātnes pagrimums. Tikai Renesanses periodā zinātne atkal uzplauka, ko dēvē arī par Zinātnisko revolūciju.
Drosme nogalināt

Sižets

Ērika dzīve norisinās naktī. Viņš strādā naktsklubā, reizēm pārģērbjoties par sievieti, lai aplaupītu bagātus klientus. Viņa vienīgie draugi ir kluba dejotājas. Ierasto ikdienas ritmu izjauc Ērika tēva negaidītā ierašanās, uzjundot atmiņas par bērnību, nepatiku pret tēvu, sarežģītajām attiecībām ģimenē un pielūgsmi pret sievietēm.
Lidzbarka Varmiņska

Vēsture

Pirms vietu 1240. gadā ieņēma Vācu ordenis, tā bija prūšu apmetne Lecbarga (Lecbarg). No 1306. gada kādus 500 gadus Heilsberga bija Varmijas bīskapijas centrs. Pēc Otrā Tornas līguma 1466. gadā Lidzbarka Varmiņska iekļāvās Polijas sastāvā kā Karaļa Prūsijas daļa.
Vairākus gadus Lidzbarkas Varmiņskas pilī dzīvoja Nikolajs Koperniks (Mikołaj Kopernik/Nicolaus Copernicus, 1473 - 1543). 16. gadsimta otrajā pusē Lidzbarkā Varmiņskā mūža pēdējos gadus pavadīja kartogrāfs un vēsturnieks Marcins Kromers (Marcin Kromer, 1512 - 1589).
1703./1704. gada ziemā pilī Lielā Ziemeļu kara laikā uzturējās Zviedrijas karalis Kārlis XII.
1807. gada jūnijā pie pilsētas Ceturtās koalīcijas kara laikā notika Heilsbergas kauja starp frančiem Joahima Mirata un Žana Lanna vadībā un krieviem Leontija Beningsena vadībā, kurā franči svinēja uzvaru.
Pēc 2. pasaules kara, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, Heilsberga iekļāvās Polijā, vācu iedzīvotāji no pilsētas tika padzīti, un pilsēta tika nosaukta līdzīgi senajam prūšu nosaukumam.
Sojuz MS-05

Lidojuma gaita

Sojuz MS-05 tika palaists 2017. gada 28. jūlijā 18:41:12 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas.
Saslēgšanās ar staciju notika 28. jūlijā 21:54 UTC pie Rassvet moduļa. Tuvošanās un saslēgšanās notika automātiskā režīmā.
No stacijas Sojuz MS-05 atvienojās 2017. gada 14. decembrī 05:14:30 UTC. Zemi nolaižamais aparāts sasniedza 08:38 UTC, 147 km uz dienvidaustrumiem no Žezkazghanas, Kazahstānā. Lidojuma ilgums — 138 dienas 7 stundas 20 minūtes.
Esterlande

Esterlande (zviedru: Österland - "Austrumu zeme") jeb Itemā (somu: Itämaa) bija Somijas dienviddaļas nosaukums 14.-19. gadsimtā, kad tā bija viena no Zviedrijas lielvalsts vēsturiskajām zemēm, kas robežojās ar Norlandi ziemeļos un ar Krievijas Karēliju austrumos.

Vēsture

Somijas kolonizācija sākās ar zviedru krusta karagājienu uz Tavastiju (tagadējo Hēmi) starp 1238./1239. gadu un 1248.-1250. gadu. Zviedru krustneši apspieda somu sacelšanos un kādā pilskalnā uzcēla Tavastijas pili (taffwesta borg).
Zināms, ka 1244. gada 15. jūlijā pāvests Inocents IV iecēla bīskapu Modenas Vilhelmu par savu legātu Baltijas jūras austrumu krasta zemēs (Livonijā, Igaunijā, Zemgalē, Kursā, Lietuvā, Somijā). 1293. gadā zviedru karaspēks iekaroja Karēlijas dienvidu daļu un nodibināja Viborgas cietoksni, kas historiogrāfijā tiek uzskatīts par Somijas krusta karu pēdējo notikumu. Nosaukums Zviedrijas "Austrumu zeme" tika lietots kopš 1340. gada. Lai pretotos Krievijas caru pretenzijām uz Somiju, Livonijas kara beigās 1581. gadā Zviedrijas karalis Juhans III sev izveidoja Somijas lielfirsta titulu (Storfurste till Finland).
Tomēr 1809. gadā Krievijas impērija atņēma Zviedrijai tās Ēsterlandi un Norlandes zemes austrumu daļu, kurās izveidoja Somijas lielhercogisti.
European Dance Traxx

European Dance Traxx jeb European Top 100 Dance Traxx ir Eiropas klubu un deju mūzikas tops, kurš apkopo Eiropā populārāko deju mūzikas un kluba mūzikas singlus. To veido Vācu kompānija "Music Information Services" (m.i.s.) sadarbībā ar 2500 dīdžejiem un 350 deju mūzikas veikaliem visā Eiropā.
Acetoetiķskābe

Atrašanās dabā

Nelielā daudzumā acetoetiķskābe atrodas organismā kā glikozes veidošanās starpprodukts. Diabēta slimniekiem vielmaiņas traucējumu rezultātā acetoetiķskābe rodas lielākā daudzumā. Acetoetiķskābe un tās dekarboksilēšanās produkts - acetons - izdalās ar urīnu, tādēļ diabēta slimnieku urīnam ir acetona aromāts.

Iegūšana

Iegūst, hidrolizējot etilacetoacetātu.

Īpašības

Kā visas β-ketokarbonskābes, acetoetiķskābe ir nestabila viela un jau istabas temperatūrā sadalās par acetonu un ogļskābo gāzi.
Lopnūrs

Kultūrvēsturiskais mantojums

Agrākie Tarimas upes un Lopnūra ūdens resursi nodrošināja senas Ķīnas civilizācijas — Lulanas valsts eksistenci. Cauri Lulanai gāja Zīda ceļš — mūsdienās pētnieki cenšas atrast šī ceļa signāltorņus ezera apkaimē. Ezers uzturēja arī Tohāras kultūru. Gar ezera senkrastiem atrastas izžuvušas cilvēku mirstīgās atliekas — Tarimas mūmijas. Ap ezeru atrodas daudz kultūrvēsturisko pieminekļu.

Kodolizmēģinājumi

Kopš 1964. gada Lopnūra apkaimē uzsākti kodolieroču izmēģinājumi. Līdz 1996. gadam notika 45 kodolizmēģinājumi. Izmēģinājumu rezultātā ezera apkaimē ir radioaktīvs piesārņojums.
Mērija Pikforda

Dzīvesgājums

Dzimusi 1892. gadā Kanādā. 1919. gada janvārī Pikforda kopā ar Čārliju Čaplinu, Daglasu Fērbenksu un Deividu Vorku Grifitu nodibināja paši savu filmu izplatīšanas uzņēmumu United Artists. Bija Kino mākslas un zinātnes akadēmijas dibinātāju vidū.
Pazīstama ar lomām tādās filmās kā "Koķete" (Coquette; 1929), The Poor Little Rich Girl (1917), Daddy-Long-Legs (1919), Stella Maris (1918). Par lomu filmā "Koķete" saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā.
1999. gadā Amerikas Kinoinstitūts ierindoja Pikfordu 24. vietā izcilāko sieviešu kino zvaigžņu sarakstā.
Barošanas bloks (dators)

Barošanas avots jeb barošanas bloks nodrošina datoru un tā komponentes ar līdzstrāvu. Tas pārveido patērētāja kontaktligzdās pieejamo maiņstrāvu zema sprieguma līdzstrāvā, kuru izmanto datora komponentes.
Spēlmaņu nakts 1997

Teātra balvas Spēlmaņu nakts 1997 svinīgā pasniegšanas ceremonija norisinājās 1998. gada 29. maijā Rīgas Latviešu biedrības namā. Ceremonijas režisors - Rolands Zagorskis, ceremonijas vadītāji - Rolands Zagorskis un Raimonda Vazdika.

Žūrija

Jānis Siliņš (priekšsēdētājs), Maija Augstkalna, Gunta Bāliņa, Ija Bite, Anda Burtniece, Alda Briede, Raimonds Briedis, Valda Čakare, Silvija Freinberga, Dagnija Jaunkalne, Andris Jansons, Benedikts Kalnačs, Irēna Lagzdiņa, Aldis Linē, Linards Muciņš, Normunds Naumanis, Imants Plotnieks, Guntars Pupa, Silvija Radzobe, Jānis Rokpelnis, Georgs Stražnovs, Henrieta Švāne, Baiba Tjarve, Gunnars Treimanis, Jānis Vētra, Mirdza Zīvere.
Vestfālenes miera līgums

Ar terminu Vestfālenes miera līgums saprot trīs 1648. gadā latīniski rakstītus un Vestfālenes pilsētās Osnabrikā un Minsterē noslēgtus miera līgumus, kas izbeidza Trīsdesmitgadu karu un Astoņdesmit gadu karu (Nīderlandes sacelšanos). Līguma rezultātā tika atzīta Nīderlandes un Šveice valstu suverenitāte, Zviedrija un Francija ieguva atsevišķus valdījumus vācu zemēs.
Līgumu parakstīja Svētās Romas impērijas ķeizara Ferdinanda III un Spānijas pārstāvji no vienas karojošās puses un Zviedrijas, Francijas, Nīderlandes pārstāvji no otras puses, kā arī abu pušu sabiedrotie no vairākām Svētās Romas impērijas sastāvā esošajām zemēm brīvpilsētām (freie Reichsstadt).

Nozīme

Vestfālenes miera līgumu sagatavoja starptautiskā Eiropas diplomātu kongresā un tas lika pamatus jaunai kārtībai Centrāleiropā, kas balstījās uz valstu suverenitātes principiem. Līdz pat 1806. gadam šie noteikumi bija Svētās Romas impērijas konstitucionālā likuma sastāvdaļa.
Vestfāles miera līgums pirmo reizi Eiropas vēsturē formulēja jēdzienu par kristīgās ticības zaru vienlīdzību un katras suverēnās Eiropas valsts tiesībām izvēlēties sev piemērotu konfesiju. Šis līgums ne tikai pasargāja Eiropu no turpmākā postošā katoļu un protestantu kara turpinājuma, bet faktiski likvidēja Svētās Romas impērijas ķeizara vadošo lomu, kā arī mazināja Romas pāvestu varas ietekmi.
Neiespējamā misija (filmu sērija)

"Neiespējamā misija" (angļu: Mission: Impossible) ir amerikāņu asa sižeta filmu sērija, kura ir veidota pēc 1966. gada seriāla ar tādu pašu nosaukumu motīviem. Pašlaik sērijā ir iekļautas sešas filmas.
Zaļā karte

Zaļā karte ir starptautisks apdrošināšanas līgums, kas tiek noslēgts transportlīdzeklim, kurš piedalās ceļu satiksmē valstī, kura ir Zaļās kartes sistēmas dalībvalsts. Latvijas Republikā reģistrēta transportlīdzekļa īpašnieks starptautisko apdrošināšanas līgumu var noslēgt tikai ar apdrošinātāju, kas ir Latvijas Transportlīdzekļu apdrošināšanas biroja biedrs. Zaļā karte ir spēkā apdrošināšanas līgumā norādītajās valstīs.
Ja ar auto brauc uz ārvalstīm, ir jānoskaidro, vai OCTA standartlīgums būs spēkā arī attiecīgajā valstī un vai nav nepieciešams iegādāties Starptautisko apdrošināšanas līgumu jeb Zaļo karti. Zaļā karte tāpat kā OCTA polise atlīdzina zaudējumus, kas radušies personām, piemēram, citu transportlīdzekļu vadītājiem, velobraucējiem, gājējiem, pasažieriem, un viņu īpašumam negadījumu izraisījušā transportlīdzekļa vadītāja vainas dēļ.
Tamāra Bikova

Karjera

Pirmās nozīmīgākās starptautiskās sacensības bija 1980. gada vasaras olimpiskās spēles Maskavā, kur viņa ar rezultātu 1,88 metri ieņēma 9. vietu. Tajā pašā gadā PSRS čempionātā viņa uzvarēja, pārvarot latiņu 1,97 metru augstumā. 1982. gada Eiropas čempionātā Atēnās ieguva sudraba medaļu. 
1983. gada Eiropas čempionātā telpās Budapeštā sasniedza jaunu pasaules rekordu telpās (2,03 m) un izcīnīja zelta medaļu. 1983. gada Pasaules čempionātā Helsinkos kļuva par pasaules čempioni ar rezultātu 2,01 m. Tā paša gada 21. augustā Eiropas kausa sacensībās Londonā pārvarēja 2,03 metru augstumu, kas bija dalīts pasaules rekords ar vācu augstlēcēju Ulriki Meifarti. Tikai četras dienas vēlāk sacensībās Pizā Bikova sasniedza jaunu pasaules rekordu — 2,04 metri. 1984. gada jūnijā Kijevā vēlreiz laboja pasaules rekordu, pārvarot 2,05 metru augstumu. Tas noturējās tikai nepilnu mēnesi, līdz to laboja bulgāru augstlēcēja Ludmila Andonova. 1984. gada vasaras olimpiskajās spēlēs PSRS boikota dēļ nepiedalījās.
1987. gada Pasaules čempionātā Romā, sasniedzot rezultātu 2,04 m, izcīnīja sudraba medaļu un piekāpās tikai bulgāru augstlēcējai Stefkai Kostadinovai, kas uzstādīja jaunu pasaules rekordu (2,09 m). 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Seulā ar rezultātu 1,99 metri izcīnīja bronzas medaļu. Bikova ir izcīnījusi arī divas sudraba medaļas Pasaules čempionātā telpās — 1989. un 1991. gadā.
1990. gada Labas gribas spēlēs Bikovai tika konstatētas pozitīvas dopinga analīzes un viņa tika diskvalificēta uz trim mēnešiem.
1983. gadā Bikovai tika piešķirts PSRS Nopelniem bagātā sporta meistara tituls.
Sardonikss

Sardonikss ir ahāta varietāte, līdzīga oniksam, taču atšķirībā no tā sardoniksam raksturīgas sarkanbrūnas un melnas vai baltas joslas.
Mohameds Farahs

Biogrāfija

M. Farahs ir dzimis Somālijas galvaspilsētā, bet jau agrā bērnībā ar ģimeni izceļojis uz Džibuti un 8 gadu vecumā pārcēlies uz Lielbritāniju, kur dzīvoja Londonā. Kopš 2011. gada februāra dzīvo ASV, Portlendā, kur trenējas pie kādreiz izcilā maratonskrējēja Albero Salazara.
Viņa pirmais starptautiskais panākums bija zelta medaļa 5000 m distancē Eiropas junioru čempionātā 2001. gadā. Bez garajām distancēm stadionā piedalās arī krosa skrējienos, kur 2006. gadā kļuva par Eiropas čempionu. Tāpat šai gadā bija otrais 5000 m distancē Eiropas čempionātā pieaugušajiem Gēteborgā. 2007. gadā viņš bija sestais Pasaules čempionātā 5000 m distancē.
2010. gada jūlijā M. Farahs uzvarēja Eiropas čempionātā Barselonā 10 000 m un 5000 m distancēs, kļūstot par pirmo britu sportistu, kas Eiropas čempionātā triumfējis garākajā stadiona skriešanas distancē un pirmo, kas uzvarējis abās distancēs.
2011. gada uzstādīja lielisku personisko rekordu pusmaratonā (1.00:23), kā arī laboja Eiropas rekordu 10 000 m (27:14,07). Lai arī M. Farahs bija 2011. gada sezonas līderis 10 000 m skrējienā, tomēr Pasaules čempionātā Tegu viņš palika otrais 0,26 sekundes zaudējot Etiopijas skrējējam Ibrahimam Džeilanam. Toties 5000 m distancē M. Farahs kļuva par pasaules čempionu, apsteidzot veterānu Bernardu Lagatu no ASV.
2012. gada Eiropas čempionātā viņš izcīnīja zelta medaļu 5000 m distancē, bet 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs sasniedza savas karjeras līdz šim labāko panākumu, izcīnot zelta medaļu gan 10 000 m distancē, gan arī 5000 m distancē. To pašu atkārtoja arī nākamajā gadā Pasaules čempionātā Maskavā.
Lašu pilskalns

Lašu pilskalns atrodas Ilūkstes novada Eglaines pagastā zem bijušās Veclašu muižas pils drupām pie autoceļa P70. Kultūrslānī atrasta apmestā, gludā un ripas keramika. Pilskalns izmantots no 1. g.t. p.m.ē. līdz 10.-12. gs. Kokiem apaugušā savrupā kalna augstums ir 15-20 m, plakuma izmēri 80 x 100 m.

Vēsture

Pirmais pilskalnu 1882. gadā reģistrēja Augusts Bīlenšteins. Vilis Biļķins Lašu pagastā identificēja Kalves pili.
Lašu pilskalna sākotnējais veidols ir ievērojami pārveidots ar pils izbūvi. Vēl A. Bīlenšteina apmeklējuma laikā kalnā bija muižas koka pils, kura vēlāk tika nojaukta un tās vietā uzbūvēta mūra pils. Pēdējā tika sagrauta Pirmā Pasaules kara laikā. Ceļot mūra pili, pilskalna malas tika apmūrētas ar laukakmeņu sienu, bet Z pusē tika izveidots lokveida uzbraucamais ceļš.

Pilskalna apraksts

Par pilskalnu šajā vietā liecina tā ziemeļu pakājē konstatētais apmetnes kultūrslānis. Pilskalnā uzietas bezripas apmestās, gludās un ripas keramikas lauskas, kas varētu liecināt, ka pilskalns izmantots no 1. g.t. p.m.ē. līdz vēlajam dzelzs laikmetam (10.-12. gs).