google/wiki40b huggingface dataset:
Fotoelektronu pavairotājs

Fotoelektronu pavairotājs jeb fotoelektronu daudzkāršotājs ir vakuuma elektroierīce, kurā tiek izmantotas fotoefekta un sekundārās emisijas parādības un kuru lieto kā sevišķi jutīgu gaismas sensoru.

Vēsture

Pirmo reizi fotoelektronu pavairotāju ieteicis (1930. gadā) un izstrādājis (1934. gadā) krievu fiziķis un izgudrotājs Leonīds Kubeckis, kurš par to saņēmis PSRS Valsts prēmiju.

Uzbūve

Fotoelektronu pavairotāja, tāpat kā jebkuras elektronu lampas, konstrukcijā ietilpst vakuumēts stikla balons, katods un anods. Balonam bieži ir gaismas necaurlaidīgs pārklājums, kurā atstāts lodziņš gaismas iekļūšanai. Katods (fotokatods) pārklāts ar metāla kārtiņu, kas gaismas iedarbībā viegli emitē elektronus (visbiežāk izmanto sārmu metālus, piemēram, cēziju). Atšķirībā no vakuuma fotoelementa, fotoelektronu pavairotājam ir vismaz viens dinods — elektrods, kas rada sekundāros elektronus. Jutīgiem pavairotājiem dinodi (tiem parasti ir izliekta forma, lai virzītu elektronus uz nākamo dinodu) ir vairāki. Dažreiz fotoelektronu pavairotājā ievieto speciālu fokusējošo elektrodu elektronu kūļa koncentrēšanai.

Darbības princips

Gaismai (redzamajai gaismai, UV stariem, infrasarkanajiem stariem) krītot uz fotokatodu, fotoemisijas rezultātā no tā atdalās fotoelektroni (rodas fotostrāva). Fotoelektroni strauji virzās uz tuvākā dinoda pusi, jo dinodiem ir pielikts pozitīvs spriegums, turklāt katram nākamajam — arvien lielāks, tādēļ no katra nākamā dinoda tiek izsists arvien vairāk elektronu. Vislielākais spriegums pielikts anodam (līdz pat 3000 V; dinodu spriegumus iegūst ar sprieguma dalītāja palīdzību) un uz tā nonāk visi ierīcē radušies elektroni, kuru skaits ir tūkstošiem un miljoniem reižu lielāks, nekā sākotnējo elektronu skaits. Sevišķi jutīgi pavairotāji ir spējīgi reģistrēt atsevišķus fotonus.
Platone (stacija)

Vēsture

Vecplatones (Alt-Platon) stacija ierīkota 1916. gadā līdz ar Meitenes dzelzceļa uzbūvēšanu. 1925. gadā pārdēvēta tagadējā nosaukumā. Stacija šeit pastāv līdz 1992. gadam, kad tā pārveidota par pieturas punktu, nojaucot pirmo un trešo sliežu ceļu. Agrāk bijis arī ceturtais, saīsinātais sliežu ceļš kravas rampas apkalpošanai. Ap 2010. gadu nojaukts arī bijušās stacijas otrais perons. Kopš 1995. gada, kad tika slēgts vietējais maršruts Rīga—Jelgava—Meitene, pasažieru vilcieni Platonē nepietur.
Vorkutlags

Vorkutlags (krievu: Воркутлаг) jeb Vorkutas labošanas darbu nometne (krievu: Воркутинский исправительно-трудовой лагерь) bija viena no lielākajām Gulaga soda nometnēm (1938-1960) tagadējās Krievijas Federācijas Komi Republikas ziemeļos, kur ieslodzītajiem lika strādāt akmeņogļu raktuvēs un būvēt dzelzceļus. Maksimālais ieslodzīto skaits sasniedza 73 tūkstošus, ir ziņas par 76 dažādu tautību ieslodzītajiem no daudzām valstīm. Iespējams, ka šeit bijis ieslodzīts arī Ungārijā nolaupītais zviedru diplomāts Rauls Valenbergs.
Pēc Otrā pasaules kara par "nodevību un sadarbošanos ar vācu okupantiem" Rečlaga specnometnē tika ieslodzīti daudzi okupēto Baltijas valstu, Ukrainas un Baltkrievijas rietumdaļas iedzīvotāji. Zināms, ka 1951. gadā šajā īpaši stingrā režīma nometnē atradās 1966 latvieši.

Vēsture

Lielā terora laikā 1938. gada janvārī-martā Uhtas-Pečoras Gulaga nometnē (Ухто-Печорский лагерь) nošāva aptuveni 3000 ieslodzīto un 1938. gada 10. maijā uz tās bāzes izveidoja Vorkutas nometni.
Pēc kara sākuma 1941. gadā ieviesa 12 stundu darba dienu. 1943. gada pavasarī uz Vorkutlagu pārvietoja 3341 deportēto Volgas vācieti. Pēc 1943. gada 22. aprīļa PSRS Augstākās padomes prezidija lēmuma "Par dzimtenes nodevēju sodīšanu katorgas darbos" Vorkutlagā izveidoja īpaši stingrā režīma zonas akmeņogļu raktuvēs, kur ieslodzītie nēsāja vateņus ar piešūtiem numuriem uz muguras, ausaines un zem ceļiem.
No 1943. gada vasaras Vorkutlagā ieslodzīja arvien vairāk vācu, rumāņu, ungāru u.c. karagūstekņu. 1943. gada 26. novembrī Vorkutai piešķīra pilsētas tiesības, no pilsētas 50 tūkstošiem iedzīvotāju 27 tūkstoši bija ieslodzītie.
1944. gada decembrī izveidoja Vorkutlaga nometnes nodaļu Nr.10 akmeņogļu šahtas Nr. 29. izbūvei. 
1948. gada 27. augustā izveidoja "Specnometni Nr. 6" jeb Rečlagu (Речлаг - Речной лагерь) politieslodzītajiem, kurā atradās no 15 līdz 37,7 tūkstošiem cilvēku. 1951. gada 7. maijā akmeņogļu šahtu Nr. 29. pakļāva Rečlaga administrācijai.
Pēc Staļina nāves 1953. gada jūlijā Rečlaga notika ieslodzīto sacelšanās, ko 1. augustā asiņaini apspieda NKVD karaspēks, starp nogalinātajiem bija arī latviešu katoļu priesteris Jānis Mendriks. 
1954. gada 26. maijā Rečlaga specnometni atkal pievienoja Vorkutlagam.
1955. gada 17. septembrī PSRS Augstākās padomes prezidijs izdeva rīkojumu, pēc kura amnestēja lielāko daļu no "par nodevību un sadarbošanos ar vācu okupantiem" sodīto.
1960. gada 25. janvārī pēc PSRS Iekšlietu ministrijas rīkojuma № 020. Gulags tika likvidēts.
Mandeļu bezē

Mandeļu bezē jeb mandeļcepumi (franču: macarons ([makaʁɔ̃])) ir franču tradicionālie cepumi, ko gatavo no olu baltuma, pūdercukura un mandeļu miltiem, masu ar pārtikas krāsvielām iekrāsojot dažādās krāsās. Mūsdienās mandeļu bezē cep arī daudzās citās Eiropas valstīs, kā arī Ziemeļamerikā un Austrumāzijā. Visslavenākie ir ar ganašē, sviesta krēmu vai džemu pildīti mandeļu bezē.
Čērdža—Strosas sindroms

Vēsture

1951. gadā Jakobs Čērdžs (Jacob Churg) un Lote Strosa (Lotte Strauss) aprakstīja autopsijas rezultātus 13 pacientiem, kas bija miruši no slimības, ko raksturo astma, eozinofilija, drudzis un sistēmiskas izpausmes. Visi 13 pacienti slimoja ar astmu 10 gadus pirms citu simptomu parādīšanās.
1984. gadā Lanham kopā ar kolēģiem veica Čērdža—Strosas sindroma klīnisko definīciju kā astmu, eozinofiliju un sistēmisku vaskulītu, kas skar 2 vai vairāk ārpusplaušu orgānus. 1990. gadā American College of Rheumatology piedāvā 6 kritērijus slimības diagnosticēšanai.

Definīcija

The Chapel Hill Consensus konferencē definēja Čērdža-Strosas sindromu kā ar eozinofiliem bagātu, granulomatozu elpceļu iekaisumu, un nekrotizējošu vaskulītu, kas skar maza un vidēja lieluma asinsvadus, ko novēro kopā ar astmu un eozinofiliju.

Epidemioloģija

Čērdža—Strosas sindroms ir reta saslimšana. Gadā tas tiek diagnosticēts ~2,5 no 100 000 pieaugušiem pacientiem. Slimības gaita var būt variabla no kūtras līdz fatālam vaskulītam. Nedaudz biežāk sastop vīriešiem nekā sievietēm (1,3:1). Slimība var sākties 4 — 75 gadu vecumā.

Cēlonis

Cēlonis nav zināms.
Iespējama alerģiska vai autoimūna reakcija uz vides faktoriem vai medikamentiem. Ir ziņojums par mesalazīna izraisītu Čērdža—Strosas sindromu pacientam ar Krona slimību un sklerotizējošu holangītu Ir ziņojumi par Čērdža—Strosas sindroma attīstību pacientiem ar astmu, kas ārstēti ar leikotriēnu receptoru antagonistiem (lai gan rezultāti ir pretrunīgi) un 2 ziņojumi par Čērdža—Strosas sindroma attīstību pacientiem ar HIV infekciju. Kā arī 4 publikācijas par propiluracila un metimazola saistību ar vaskulītu, tai skaitā Čērdža—Strosas sindromu.

Slimības gaita

Prodromā fāze (alerģiskā fāze) — raksturo astma ar/bez alerģiska rinīta.
Eozinofilā fāze — perifēro asiņu eozinofilija un audu infiltrācija ar eozinofiliem leikocītiem, kas rada līdzīgu ainu kā Loeflera sindromam, hroniskai eozinofilai pneimonijai vai eozinofilam gastroenterītam.
Trešā vai vaskulītiskā fāze var skart jebkuru orgānu (visbiežāk sirdi, plaušas, CNS).
Rozā pantera

Sižets

Kad futbola finālspēles laikā tiek nogalināts futbola superzvaigzne Gluants, Inspektors Čārlzs Dreifuss (Kevins Klains), kam nav veicies ar apbalvojumiem, uzaicina talkā inspektoru Klūzo, kurš nav īpaši gudrs, lai varētu norīkot viņam atrisināt slepkavības lietu, kas pēc Dreifusa domām Klūzo neizdosies, un viņš bez liekas uzmanības varētu apkaunot Klūzo, un iegūt Goda medaļu, ko viņš tik ļoti vēlas. Viņš uzsūta Klūzo palīgu Pontonu (Žans Reno), kas varētu Dreifusam pavēstīt visus sīkumus par Klūzo - kā viņš izmeklē, vārds sakot - visus iespējamos sīkumus. No sākuma Pontons pakļaujas Dreifusam, bet tad saprot, ka Klūzo ir daudz labāks detektīvs. Vēl Klūzo ir palīdze Nikola. Klūzo kopā ar viņu nonāk daudzās neveiklās situācijās, un beigās iemīlas viens otrā.
Izrādās, ka ir bijuši daudzi ienaidnieki - draudzene, popdīva Zania (Bejonse Noulza); Jurijs, treneris, kurš trenē (Henrijs Zernijs); un konkurents futbolists Bizu.
Endrū Albertss

Spēlētāja karjera

2001. gada NHL draftā viņu Bostonas "Bruins" izraudzījās ar kopējo 179. kārtas numuru. Spēlētājs ir pazīstams ar savu fizisko spēles stilu.
Pēc draftēšanas viņš sekmigi pārstāvēja Bostonas koledžas hokeja komandu NCAA turnīrā. 2005. gadā pievienojās "Bruins". Pēc trim klubā pavadītām sezonām viņš tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers". "Flyers" sastāvā aizvadīja vienu sezonu, 2009. gadā bija Karolīnas "Hurricanes" spēlētājs, pirms maiņu darījumu beigām 2010. gadā E. Albertss pārgāja uz "Canucks". Vankūveras "Canucks" rindās aizsargs spēlēja līdz 2013.—14. gada sezonas izskaņai, pēc kuras noslēdza profesionāļa karjeru.
ASV hokeja izlases sastāva piedalījies 2006. un 2007. gada Pasaules čempionātos.
Adatādaiņi

Raksturojums

Bez izņēmuma jūras dzīvnieki, pieaugušā stāvoklī parasti ar starainu simetriju. Kāpuru stadijās labi izteikta divpusējā simetrija, tāpēc pieaugušo starainā simetrija tiek uzskatīta par sekundāru, kas izveidojusies, pārejot uz sēdošu vai mazkustīgu dzīvesveidu. Vairākumam formu labi izteikts iekšējais jeb mezodermālais skelets. Tas sastāv no atsevišķiem kaļķa elementiem, kas dažos gadījumos saaug nepārtrauktās bruņās. Uz adatādaiņu skeleta ārējās virsmas ir dažāda veida izaugumi: adatas, pedicelārijas u.c. (no tā cēlies adatādaiņu nosaukums).
Ķermeņa dobums sekundārs, t.i. celoms, pie tam tas labi attīstīts. Ir īpatnēja ūdensvadu, jeb ambulakrālā sistēma, kas izpilda galvenokārt kustību funkciju.
Interesanta adatādaiņu īpatnība ir tā, ka to vairākumam ir trīs nervu sistēmas - ektoneirālā, hiponeirālā un entoneirālā. Visas trīs nervu sistēmas piekļaujas pie epitēlija. Pirmā nervu sistēma veidojas no ādas epitēlija, otrā no pseidohemālās sistēmas epitēlija, trešā no celoma epiteliālā izklāja. Trešā nervu sistēma sevišķi interesanta, jo izņēmuma kārtā veidojusies no mezodermas.

Saimnieciskā nozīme

Adatādaiņu praktiskā nozīme nav liela. Dažus no tiem izmanto pārtikai, daudzi noder rūpniecisko zivju, piemēram, plekstu barībai. Reizēm adatādaiņu čaulas pielieto dizainā, kā dekoratīvus elementus.
Cūkas

Izskats un īpašības

Cūkām ir kompakta ķermeņa uzbūve, liela galva, īsas kājas un rupjš matojums. Deguns ir šņukura formā, tām ir mazas acis un īsa aste, kas var būt sagriezusies gredzenā, mezglā vai arī būt taisna. Katrai pēdai ir 4 pirksti, no kuriem 2 vidējie ir lieli un tiek lietoti iešanai. Cūkas, lai atvēsinātos, nesvīst, tās atvēsinās, lietojot ūdeni vai dubļus. Tās vārtās dubļos arī, lai pasargātu savu ādu pret sauli un parazītiem un mušām. Lielākās cūkas ir meža cūkas (Sus crofa), kas var svērt vairāk kā 300 kg. Cūkām ir ļoti laba dzirde un oža, bet vāja redze.
Vairošanās tropos ir visu gadu, bet mērenā klimata joslā pavasarī. Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 8—18 mēnešos. Mātīte meklējas ik pēc 21 dienas, kamēr tiek apaugļota. Parasti piedzimst 6—12 sivēni.
Road

Road ir Londonas ierakstu kompānija/leibls, kas specializējas dabstepa ierakstu izdošanā. To ir dibinājusi apvienība Ammunition Promotions, kuras apgādībā ir vairāku leiblu uzraudzība.
Andelska Hora

Vēsture

Dibināta 1540. gadā kā kalnrūpniecības pilsēta. Pilsētas apkārtnē tika iegūts zelts, kura krājumi beidzās 19. gadsimta otrajā pusē. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Engelsberga (vācu: Engelsberg). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā.
22. šaha olimpiāde

22. šaha olimpiāde notika no 1976. gada 24. oktobra līdz 10. novembrim Izraēlas pilsētā Haifā.

Vispārīgs apskats

Šaha popularitāte pasaulē auga un olimpiāžu dalībnieku skaits paplašinājās. Olimpiāžu sarīkošana bija saistīta ar lielām finansiālām un organizatoriskām problēmām. Tāpēc, lai samazinātu izdevumus, FIDE nolēma, ka sākot 1976. gadu olimpiādes turnīri notiks pēc Šveices sistēmas. Neskatoties uz to, sarīkot olimpiādi pieteicās tikai trīs valstis: Argentīna, Zviedrija un Izraēla. Tuvojoties norises termiņam pirmās divas valstis savu gatavību sarīkot olimpiādi neapstiprināja. Lai gan pret atlikušo kandidātu Izraēlu krasi iebilda arābu valstis un Lībija draudēja sarīkot kontrolimpiādi, FIDE savu lēmumu nemainīja. Olimpiādi boikotēja arī PSRS un līdz ar to arī citas Austrumu bloka valstis.
Haifā ieradās 48 valstu komandas. Starp tām bija četri debitanti: Bermudu salas, Hondurasa, Papua–Jaungvineja un Taizeme.
Spēles reglaments: Šveices sistēma, 13 kārtas. Apdomas laiks: pirmās 2,5 stundās 40 gājieni, katrā nākamajā stundā 16 gājieni.

Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti

Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti redzami tabulās:
Golfa straume zem ledus kalna

Sižets

Filma ir par Ādama pirmo sievu Lilitu, kura, tāpat kā Ādams, izveidota no māla. Lilita pameta Ādamu pēc tam, kad tas viņu neatzina par sev līdzīgu. Lilita ir nemirstīga un spēj mainīt veidolu. Lilita var iegūt sev jebkuru vīrieti neatkarīgi no viņa gribas un vēlāk vīrieti pamest, nolemjot viņu nāvei.

Apbalvojumi

Filma nominēta Lielā Kristapa balvai piecās kategorijās, no kurām ieguva divas balvas — vienu kā labākā pilnmetrāžas spēlfilma un otra Jevgeņijam Paškēvičam kā labākajam spēlfilmas režisoram.
Filma bija izvirzīta kā Latvijas kandidāte Amerikas Kinoakadēmijas balvai "Labākā filma svešvalodā", bet nomināciju neieguva.
Ararats

Pirmā uzkāpšana

Pēc Krievijas impērijas uzvaras krievu—turku karā tās valdība nosūtīja Tērbatas Universitātes fizikas profesoru Frīdrihu Parotu pētnieciskā ekspedīcijā uz iekaroto Armēnijas daļu. 1829. gada 9. oktobrī (27. septembrī pēc vecā stila) viņš kopā ar Armēņu baznīcas pilnvaroto pavadoni Hačaturu Abovjanu sasniedza Lielā Ararata kalna virsotni, kur uzstādīja koka krustu, bet 8. novembrī Mazā Ararata virsotni.
Anastasija Merkušina

Karjera

Pasaules kausā debitēja 2014.—2015. gada sezonas pirmajā posmā Estešundā. 2016. gada decembrī Pokļukā izcīnīja savu pirmo pjedestālu stafetē (3. vieta). Pirmos punktus PK ieskaitē ieguva 2016.—2017. gada sezonas Oberhofas posmā. Pasaules čempionātā pirmoreiz piedalījās 2017. gadā Hohfilcenē un izcīnīja sudraba medaļu stafetē.
Piedalījās 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā, kur stafetē ieguva 11. vietu, bet individuāli labāko rezultātu sasniedza iedzīšanā, ieņemot 46. vietu. 2019. gada Pasaules čempionātā Estešundā izcīnīja bronzas medaļu stafetē.
2019. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi

Šajā lapā ir apkopoti visu 2019. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas izlašu sastāvi.
Ziemeļsala

Daba

Ziemeļsalā reljefs paugurains, bet tas ir mazāk kalnains nekā Dienvidsalā. Veidojies galvenokārt vulkānisku aktivitāšu rezultātā. Salas augstākā virsotne Ruapehu ir aktīvs vulkāns (pēdējoreiz izvirdis 1995.—1996. gadā), bet salas lielākā ūdenstilpe Taupo ezers ir izveidojies pirms 70 000 gadu eksplodējuša vulkāna kalderā. Līdzenumi sastopami salas ziemeļdaļā un gar piekrasti. Piekraste stipri izrobota ar daudziem līčiem, ziemeļdaļā piekrastē daudz nelielu saliņu.
Klimats salā mērens, ziemeļdaļā — subtropisks. Gada vidējā temperatūra ir ap 16 °C.

Vēsture

Pirmie Jaunzēlandes kolonizētāji, kas vēlāk pašidentificējās kā maori, ieradās salās starp 1250. un 1300. gadu. Sākotnēji to galvenie apdzīvotības rajoni bija Dienvidsalas ziemeļu gals un austrumu piekraste, no kurienes tie vēlāk izpletās pa visu tagadējo Jaunzēlandi, ieskaitot Ziemeļsalu.
Pirmie eiropieši, kas atklāja Dienvidsalu, bija holandieša Ābela Tasmana ekspedīcija ar kuģiem Heemskerck un Zeehaen. 1642. gada decembrī tie piestāja Dienvidsalas ziemeļu galā līcī, ko pēc sadursmes ar maoriem nosauca par Slepkavu līci. Tasmans nokartēja Ziemeļsalas un Dienvidsalas rietumu krastus kā vienotu sauszemi un nodēvēja jaunatklāto zemi par Statenlandi (Staten Landt) pēc Nīderlandes Ģenerālštatiem. Vēlāk holandiešu kartogrāfi nosaukumu latīniskoja par Nova Zeelandia pēc Holandes Zēlandes nosaukuma.
Kuka šaurumu, kas atdala Ziemeļsalu no Dienvidsalas, atklāja Džeimsa Kuka ekspedīcija 1769. gadā. Pirmā eiropiešu kolonistu apmetne Ziemeļsalā Kerikeri tika nodibināta 1822. gadā, bet Bejofailendsa krastā salas ziemeļos 1840. gada 6. februārī tika parakstīts Vaitani līgums, kas noteica maoru zemju attiecības ar Lielbritāniju un ļāva sākt plašu Jaunzēlandes kolonizēšanu.
19. gadsimtā sala lielākoties tika dēvēta par Jaunolsteru (New Ulster) pēc Olsteras provinces Īrijā vai arī maoru vārdā par Ikaamāui (Ika-a-Māui — ‘Māui zivs’). Maoru nosaukums sakņojas teiksmās par leģendāro varoni Māui, kurš no savas laivas Vakaamāui (Te Waka-a-Māui), kā maori dēvē Dienvidsalu, ķer lielo zivi — Ziemeļsalu. Ziemeļsalas nosaukums kā galvenais nostiprinājās tikai 20. gadsimta sākumā.
Priedaines baznīca

Vēsture

Sākotnēji Priedaines katoļticīgie cilvēki apmeklējuši Krāslavas baznīcu. Sākoties Trešajai atmodai, Priedaines katoļi sāka domāt par savu draudzi. 1997. gada 15. aprīlī tā tika oficiāli reģistrēta. 2000. gadā draudze ieguva īpašumā bijušo Priedaines kluba ēku, kuru nolēma pārbūvēt par baznīcu. Celtniecību finansēja Jelgavas diecēze un Priedaines katoļu draudze. Būvdarbus vadīja draudzes vecākais Julijans. Dievkalpojumus nepabeigtajā dievnamā sāka noturēt jau 2001. gadā. 2002. gada 21. jūlijā Jelgavas diecēzes bīskaps Antons Justs baznīcu konsekrēja,  veltot to divu Eiropas aizbildņu Svētās Brigitas un Svētās Katrīnas no Sjēnas godam un aizbildniecībai. Konsekrācijā piedalījās Grīvas baznīcas dekāns Arnolds Olehno, Krāslavas baznīcas dekāns prelāts Jāzeps Lapkovskis, Piedrujas baznīcas prāvests Marians Daļeckis, Baltkrievijas priesteris Jāzeps Trubovičs, Priedaines prāvests Janušs Bulašs, Rīgas Garīgā semināra kleriķi un daudzi citi priesteri, kā arī laji. 2007. gada 6. augustā bīskaps Antons Justs iesvētīja Dievmātes grotu un statuju, kas Priedaines baznīcas dārzā izveidota par draudzes saziedoto naudu.

Eksterjers

Baznīca ir mūra ēka ar skārda jumtu un nelielu torni uz tā, kura galā novietots dzelzs krusts. Sienās redzami atbalsta piloni. Ieejas durvis no abiem ēkas sāniem. Dievnama priekšā izveidots akmeņu dārzs. Galvenās ieejas priekšā, kreisajā pusē atrodas grota ar Dievmātes skulptūru tajā, kas tika atvesta no Polijas.

Interjers

Tā ir trīsnavu telpa ar betona grīdu, ieklāta ar mākslīgo segumu un koka dēļu griestiem, kas vidējā jomā veidoti velvē, bet sānu navās lēzeni. Griestu smagumu tur kvadrātveidīgas kolonnas, pa divām katrā pusē. Virs ieejas ir kora telpas. Interjers veidots kokā. Presbitērija daļa ir paaugstināta, tā sānos ir divas sakristejas. Dievnamā ir trīs altāri. Galvenā jeb centrālā altāra retabls atrodas presbitērija gala sienas centrā, kur pie sienas ir novietots krucifikss ar Krustā sistā Pestītāja tēlu. Tā abos sānos pie sienas ir svēto skulptūras. Mensa jeb altāra galds atrodas priekšā, tuvāk lūgšanu zālei. Kreisajā pusē ir Dievmātes altāris ar svētās gleznu, bet labajā pusē Jēzus Kristus altāris ar viņa gleznu. Logos ir ievietotas Noras Cēsnieces vitrāžas.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Janušs Bulašs. Draudze oficiāli nodibinājās 1997. gadā. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Priedainē un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek trīs reizes nedēļā. Dievkalpojumi tiek noturēti latviešu un poļu valodās.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki ir Svētās Katrīnas no Sjēnas diena, Vissvētākās Jaunavas Marijas Bezvainīgās Sirds diena, Svētās Brigitas diena — 40 stundas.
Valdlauči

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojās 19. gadsimta beigās uz Katlakalna draudzes novada mācītājmuižas zemes, sākotnēji saukta arī par Mācītājkalnu. Māju nosaukumi bija "Štrausi", "Ķilpes", "Tošas", "Putriņi", "Smiltnieki". Valdlauču nosaukums esot cēlies no Valdemāra Lauča vārda un uzvārda, jo dzīvojot mācītājmuižā, viņš mājai pielicis plāksni "Valdlaucis".
Pēc Otrā pasaules kara šeit izveidojās Valsts specializētā konstruktoru biroja (VSKB) ciems ar daudzdzīvokļu mājām. Kad 1974. gadā paplašināja Rīgas robežas, gribējuši iekļaut arī Valdlaučus, bet tur atradās Vadošais specializētais liellopu fermu kompleksās mehanizācijas valsts konstruktoru birojs.
Nintendo GameCube

Nintendo GameCube ir mājas videospēļu konsole, kuru uzņēmums Nintendo izlaida Japānā 2001. gada 14. septembrī, 2001. gada 18. novembrī Ziemeļamerikā, 2002. gada 3. maijā Eiropā un Austrālijā 2002. gada 17. maijā. Šī sestās paaudzes konsole ir pēctecis Nintendo 64 un sacentās ar Sony Computer Entertainment PlayStation 2 un Microsoft Xbox.
GameCube ir pirmā Nintendo konsole, kas kā galveno datu nesēju izmanto optiskos diskus. Diski ir līdzīgi miniDVD formātam, jo to mazākā izmēra un konsoles mazā diska nodalījuma rezultāta sistēma nebija paredzēta standarta DVD vai audio kompaktdisku atskaņošanai. Konsole atbalsta tiešsaistes spēlēšanu nelielam skaitam savu nosaukumu, izmantojot platjoslas vai modema adapteri, un savieno ar Nintendo Game Boy Advance caur saites kabeli, ļaujot spēlētājam piekļūt ekskluzīvām spēļu funkcijām, izmantojot rokas kā otru ekrānu vai kontrolieri.
GameCube saņēma pārsvarā pozitīvas atsauksmes. Konsole tika slavēta par tā kontrolieri, plašu programmatūras bibliotēku un augstas kvalitātes spēlēm, taču tā tika kritizēta par tās ārējo dizainu un funkciju trūkumu. Nintendo pārdeva 21,74 miljonus GameCube vienību visā pasaulē, pirms to ražošana tika pārtraukta 2007. gadā. Tās pēctecis - Wii, kas ir saderīgs ar lielāko daļu GameCube programmatūras, tika izlaists 2006. gada novembrī.
Dzimtenē (dziesma)

Dzimtenē ir Alfrēda Kalniņa dziesma jauktajam korim ar Brigaderes vārdiem, kas pirmo reizi atskaņota Sestajos latvju vispārējos dziesmu svētkos 1926. gadā.

Raksturojums

Jēkabs Graubiņš rakstīja, ka "Dzimtene" sākas visai apsološi, bet tad to sabojā visai neizteiksmīgas, bet grūtas modulācijas un apnicīgi teksta atkārtojumi. 
Valentīns Bērzkalns rakstīja, ka šajā dziesmā Alfrēda Kalniņa mūzika ir vaļsirdīgāka, un daudzie teksta atkārtojumi rāda, ka pārlieku svaru lielajām līnijām šai
homofoni veidotajā dziesmā autors nav devis.
Mgļina

Vēsture

Mgļina ir pazīstama no 1387. gada, kad tā bija Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Iespējams, ka šajā vietā agrāk bija senkrievu pilsēta Zartija. 
No 1778. līdz 1922. gadam Mgļina bija apriņķa pilsēta Černigovas guberņā.
Pavasaru Jānis

Dzīves gājums

Dzimis 1867. gada 30. septembrī Struteles pagasta “Mazpavasaros”. Mācījās Struteles pagastskolā (1884—1887) un Jelgavas ģimnāzijā (1884—1887). Studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē (1888—1894), 1893. gadā publicēja savu pirmo dzejoļu krājumu “Ziedoņa sapņi” un apceri “Latviešu rakstniecības vēsture līdz brīvlaišanas laikam”.
Kopš 1895. gada bija luterāņu mācītājs Jelgavas latviešu draudzē un laikraksta “Latviešu Avīzes” (1896—1908) izdevējs un redaktors, Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijas darbinieks (1896—1898), kuras vasaras sapulcēs sniedza bibliogrāfiski kritiski pārskatus par iepriekšējā gada lugu izdevumiem. Mēnešraksta “Vērotājs” (1903—1905), vēlāk “Jauno Latviešu Avīžu” (1909—1913) izdevējs un redaktors.
Miris 1913. gada 4. aprīlī Jelgavā, apbedīts Jelgavas kapos.
Tagadējā Driksas iela Jelgavā agrāk bija nosaukta Jāņa Veismaņa vārdā (1924—1950).
Josefs Moravecs

Šaha kompozīcija

Josefs Moravecs sekmīgi darbojies dažādos šaha kompozīcijas žanros. Viņš sastādījis vairāk nekā 400 šaha uzdevumus (galvenokārt čehu skolas trīsvilčus) un vairāk nekā 200 etīdes (galvenokārt bandinieku un torņu galotnes).
2016. gadā WFCC kongress piešķīra starptautiskā meistara titulu vairākiem mirušiem šaha problēmistiem, tai skaitā arī J. Moravecam.
Sans

Sans (Ϻ, ϻ; grieķu: σαν) ir no aprites izgājis grieķu alfabēta burts. Cēlies no feniķiešu burta  — sans. No burta "sans" cēlies cits arhaiskā grieķu alfabēta burts ͳ.