google/wiki40b huggingface dataset:
Indra Briķe

Biogrāfija

I. Briķe mācījusies Durbes vidusskolā un Liepājas 1. vidusskolā. 1977. gadā beigusi Liepājas teātra 2. aktieru studiju, kur mācījusies pie Antonijas Apeles un Oļģerta Krodera. No 1977. gada līdz 1992. gadam strādājusi Liepājas teātrī, kur atveidojusi galvenās lomas daudzos klasikas iestudējumos. O. Kroders kļūst par I. Briķes visnozīmīgāko režisoru, abu sadarbība vainagojas ar izciliem I. Briķes aktierdarbiem.
Pēc O. Krodera aiziešanas no Liepājas teātra arī I. Briķe meklē jaunas darba iespējas. 90. gadu sākumā viņa piedalās vairākās Jaunā Rīgas teātra izrādēs. Kopš 1993. gada viņa ir Dailes teātra aktrise, atveidojusi gan galvenās varones, gan arī otrā plāna lomas.

Lomas TV iestudējumos un seriālos

Piedalījusies seriālos "Ēnu spēles" (2012), "UgunsGrēks" (no 2008) un "Neprāta cena" (no 2007), "Likteņa līdumnieki" (2002-2005), videofilmā "Suņu vīrs un Tille", 2002), seriālā "Doktora Kraufa noslēpums" (1998), TV iestudējumos M. Zīverta "Rīga dimd" (1989), Raiņa "Rīgas ragana" (1989), Ē.M. Remarka „Melnais obelisks" (1984) A. Upīša „Zaļā zeme"
(1982), J. Jaunsudrabiņa „Vēja ziedi" (1980).
Programmēšana

Datorprogrammēšana jeb, biežāk lietotais nosaukums, programmēšana ir datorprogrammas izveides process. Tas ietver datorprogrammas pirmkoda projektēšanu, rakstīšanu, atkļūdošanu, testēšanu un uzturēšanu. Šis pirmkods tiek rakstīts kādā programmēšanas valodā. Programmēšanas nolūks ir izveidot lietojamu programmu, kas atbilst iecerētajai darbībai un parametriem. Šis process bieži prasa īpašas zināšanas daudzās dažādās jomās, piemēram, programmas pielietošanas sfēru, specializētus algoritmus un formālo loģiku.
Cilvēkus, kas veic programmēšanas darbus, sauc par programmētājiem.
Mūsdienās programmēšanā izmanto īpašas programmu izstrādes vides, kurās parasti ir ietverts teksta redaktors pirmkoda ievadīšanai un labošanai, lietotāja saskarnes un attēlu redaktors, atkļūdotājs kļūdu atrašanai un novēršanai, kompilators pirmkoda pārkodēšanai izpildāmā mašīnkodā un citi moduļi.

Vēsture

Programmējamas ierīces pastāvēja vismaz kopš 1206. gada, kad polimāts Al-Džazari izgudroja automātus, kurus varēja mehāniski programmēt ar mietiem un citiem elementiem, lai tie spēlētu dažādus ritmus.
Taču pirmā datorprogramma tika radīta 1843. gadā, kad Ada Lavleisa publicēja algoritmu, kas bija domāts, lai aprēķinātu Bernulli skaitļus ar Čārlza Bebidža analītisko mašīnu.
Pirmās programmas bija rakstītas mašīnkodā, kas bija atkarīgs no konkrētas mašīnas instrukciju kopas, kuru visbiežāk pierakstīja binārajā kodā. Drīz tika izveidotas asamblervalodas, kurās programmētāji varēja norādīt izpildāmās instrukcijas teksta formātā (piem. "ADD X", "TOTAL"). Asamblervalodas izmantoja saīsinājumus katram instrukciju kodam un cilvēkam saprotamus nosaukumus atmiņas adresēm. Taču mašīnām ar atšķirīgām instrukciju kopām ir nepieciešamas atšķirīgas asamblervalodas, jo asamblervaloda ir vienkārši cits veids kā pierakstīt mašīnkodu.
Augsta līmeņa programmēšanas valodas padarīja programmu izstrādi vienkāršāku un saprotamāku, turklāt programmas, kas rakstītas šādās valodās vairs nebija tik ļoti ierobežotas uz konkrētu mašīnu. Pirmā plaši izmantotā augsta līmeņa valoda, Fortran, tika izlaista 1957. gadā, un drīz tika izveidotas daudzas citas valodas.
Programmas vēl joprojām tika ievadītas ar caurumotām kartēm vai papīra lentēm līdz pat 1960 gadiem, kad datu glabāšanas ierīces un termināli bija kļuvuši pietiekami lēti, lai programmas varētu radīt tās ievadot datorā. Teksta redaktoru izveide vienkāršoja programmu mainīšanu un uzlabošanu.
Igaunijas saimniecība

Igaunijas saimniecība ir atvērta kapitālisma saimniecība Eiropas Savienības iekšējā tirgū. 20. gadsimtā tā kļuva par mūsdienīgu pakalpojumu saimniecību ar progresīvu tehnoloģisko uzņēmumu iezīmēm.
Vēsturiski Igaunijā tradicionāli dominēja lauksaimniecība, no Igaunijas eksportēja piena produktus — sviestu un sieru. Krievijas Impērijas laikos tika attīstīta tekstilrūpniecība. Padomju Savienības laikā Igaunijas PSR teritorijā izveidoja elektronikas rūpniecības uzņēmumus Padomju Savienības kosmosa programmām. Narvas apkārtnē rūpnieciski sāka iegūt degslānekli.
Mūsdienās Igaunijas tautsaimniecība balstās uz inženiertehnisko nozari, pārtikas rūpniecību, metālapstrādi, ķīmisko rūpniecību un koka izstrādājumu ražošanu. No iekšzemes kopprodukta aptuveni 15% ienākumus dod tūrisms. 2011. gada 1. janvārī Igaunija iestājās eirozonā, nomainot nacionālo valūtu no kronām uz eiro.
Nozīmīgākie derīgie izrakteņi ir degslāneklis (viena no nozīmīgākajām degslānekļa ieguves valstīm pasaulē), fosforīti, kaļķakmens, smiltis un kūdra.
Tehno

Tehno ir elektroniskās deju mūzikas apakšžanrs, kas parādījās Detroitā, ASV, 1980. gadu vidū un beigās. Pirmais vārda tehno (angļu: Techno) lietojums mūzikas žanra apzīmēšanai ir fiksēts 1988. gadā. Mūsdienās pastāv daudzi tehno stili, bet Detroitas tehno ir šo stilu pamatlicējs. Detroita tajā laikā bija mašīnbūves pilsēta, kur ik uz soļa industriālajā rajonā bija dzirdami dažādi tehniski trokšņi, kas atkārtojas un veido it kā ritmisku skanējumu. Tāpēc cilvēki nāca klajā ar šo tehnisko trokšņu atdarināšanu ar dažādiem instrumentiem (pārsvarā elektroniskiem), kas atdarināja tehniskos procesus un pievienoja tiem muzikālu noskaņu un nosauca par techno.
Kārlis Janišs

Biogrāfija

Bērnību un jaunību pavadījis Maskavā. Izglītību ieguvis Sanktpēterburgas satiksmes inženieru institūta korpusā, pēc kura beigšanas atstāts savā augstskolā par profesoru. Pēc tam bijis ierēdnis Krievijas impērijas finanšu ministrijā.
Ar šahu iepazinies jau bērnībā. 1830. gados kļuvis par vienu no spēcīgākajiem Sanktpēterburgas šahistiem. 1838. gadā korespondencšaha mačā starp Sanktpēterburgu un Tērbatu uzvarējis Lionelu Kizericki. 1840. gados šahs tā aizrāvis Janišu, ka viņš atstāja profesora un ierēdņa karjeru, lai pilnībā sevi veltītu šaha teorijas analīzēm. 1842. gadā Drēzdenē Janišs publicēja franču valodā savu traktātu "Analyse nouvelle des ouvertures du jeu des échecs" ("Jaunākā šaha atklātņu analīze"), kas bija vērtīgs pētījums tā laika šaha atklātņu teorijā. Tas tika vairākkārt papildināts, tulkots vairākās valodās un izdots atkārtoti. 1851. gadā Janišu uzaicināja piedalīties pirmajā lielajā starptautiskajā šaha turnīrā Londonā, taču viņš nokavēja tā sākumu un netika iekļauts dalībnieku skaitā. No 1856. gada bijis pirmās Krievijas šaha nodaļas redaktors Sanktpēterburgas avīzē "Vedomosti". Izstrādājis arī pirmo Krievijas šaha kodeksu un bijis Sanktpēterburgas šaha kluba sekretārs. 1862-1863. gados publicējis grāmatu "Traité des applications de l'analyse mathématique au jeu des échecs" ("Traktāts par matemātiskās analīzes \lietošanu šaha spēlei").
Janiša vārdā ir nosaukts gambīts Spāņu atklātnē: 1.e4 e5 2.Zf3 Zc6 3.Lb5 f5.
Džeimss Vortijs

Karjera

Pēc veiksmīgas vidusskolas un universitātes karjeras viņu 1982. gada NBA draftā izraudzījās Losandželosas "Lakers". "Lakers" sastāvā viņš trīs reizes kļuva par NBA čempionu, vienreiz tika atzīts par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju. Tāpat viņš septiņas reizes piedalījās NBA Visu zvaigžņu spēlē. Debijas sezonā tika iekļauts simboliskajā sezonas labāko debitantu izlasē, kā arī turpmākajā karjerā divas reizes viņu iekļāva līgas simboliskajā trešajā izlasē.
1996. gadā Dž. Vortijs tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem, 2003. gadā viņš tika uzņemts Basketbola slavas zālē.

ASV izlase

ASV U-19 izlases sastāvā guva uzvaru 1979. gada Pasaules U-19 čempionātā.
Gemini 4

Mērķi

Gemini 4 vajadzēja veikt pirmo ASV daudzdienu kosmisko lidojumu, kas apstiprinātu pieņēmumu, ka cilvēks var atrasties kosmosā ilgāku laiku. Četru dienu lidojums pietuvotos, bet ne pārspētu piecu dienu PSRS Vostok-5 lidojumu 1963. gada jūnijā. Nākamie Gemini lidojumi kļūtu ilgāki, lai gūtu pieredzi tik ilgām ekspedīcijām kā līdz Mēnesim un atpakaļ.
Otrs uzdevums bija veikt pirmo ASV ārpuskuģa aktivitāti (iziešanu atklātā kosmosā). Pirmo iziešanu kosmosā jau bija veicis padomju kosmonauts Aleksejs Ļeonovs 1965. gada martā no Voshod-2. ASV pēc tam mainīja plānus, un savu ārpuskuģa aktivitāti pārcēla agrāk nekā sākotnēji plānots, lei demonstrētu, ka ASV neatpaliek no Padomju Savienības tā sauktajā Kosmiskajā sacensībā.
Trešais uzdevums bija mēģināt ar Gemini 4 veikt pirmo kosmisko tuvošanos ar Titan II otro pakāpi.

Lidojuma gaita

Gemini 4 tika palaists 1965. gada 3. jūnijā 15:15:59 UTC ar nesējraķeti Titan II GLV no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-19.
Pirmoreiz vēsturē kosmosa kuģa starts tika translēts uz Eiropas valstīm tiešraidē ar pavadoņa Early Bird starpniecību.
Pirmajā apriņķojumā Makdivits mēģināja veikt tuvošanos Titan raķešpakāpei, bet tas neizdevās. Kad degviela jau bija iztērēta gandrīz par pusi, tika nolemts pievērsties nākamajiem uzdevumiem.
Sākotnēji bija plānots iziešanu kosmosā veikt otrajā apriņķojumā, bet tā tika pārcelta, jo Makdivits bija noguris pēc neveiksmīgajiem manevriem. Edvards Vaits iziešana kosmosā sākās trešajā apriņķojumā, 19:46 UTC. Sākotnēji nevarēja atvērt lūku, bet ar Makdivita palīdzību tas izdevās. Vaits arpusē uzstādīja kameru. Slikti darbojās jaunā ar balsi pārslēdzamā sakaru sistēma. Vaits pārvietojās ar rokā turamu manevrēšanas ierīces (Hand-Held Maneuvering Unit) palīdzību. Tā izmantoja saspiestu skābekli. Tika uzņemti fotoattēli. Beigās tika noņemta kamera. Ārpuskuģa aktivitātes ilga 20 minūtes. Lūkas aizvēršana arī sagādāja grūtības, bet Makdivitam izdevas tikt galā ar tās mehānismu. Pēc plāna lūku vajadzēja vēlreiz atvērt, lai izmestu vairs nevajadzīgo aprīkojumu, bet Makdivits uzstāja, lai to nedara.
Pēc tam tika izslēgta kuģa manevrēšanas sistēma, lai taupītu degvielu, un tas brīvi dreifēja atlikušās divas ar pusi dienas. Tika veikti dažādi eksperimenti.
48. apriņķojumā sabojājās dators. Nolaišanās sākās 62. apriņķojumā. Nolaišanās laikā dzinēja nepareizas darbības dēļ kosmosa kuģis tika iegriezts par daudz, un nolaišanās bija "cieta".
Kosmosa kuģa nolaižamais aparāts 1965. gada 7. jūnijā 17:12:11 UTC nolaidās Atlantijas okeānā.
Oksitocīns

Oksitocīns ir zīdītāju peptīdhormons, kam ir nozīme intimitātē, vairošanās procesos, dzemdībās un sociālo attiecību veidošanā. Tas tiek izlaists asinīs lielos daudzumos dzemdību laikā, kā arī stimulējot krūts zirnīša receptorus, tiek izraisīta oksitocīna līmeņa paaugstināšanās un piena izdalīšanās no piena dziedzeriem. Tas tiek lietots arī kā medikaments, lai veicinātu dzemdības, kā arī samazinātu pēcdzemdību asiņošanu.
Oksitocīns ir hipotalāma hormons, kas tiek tieši izdalīts smadzenēs un nonāk perifērajā asinsritē caur aizmugurējo hipofīzes daļu, un regulē virkni fizioloģisku procesu, ieskaitot ēšanas paradumus un vielmaiņu. Grauzējiem un primātiem (kas nav cilvēkveidīgie primāti) ilgstoša oksitocīna ievadīšana noved pie svara pazemināšanās, samazinot pārtikas uzņemšanu, palielinot enerģijas patēriņu un veicinot lipolīzi. Oksitocīns var uzlabot glikozes homeostāzi, neatstājot ietekmi uz svaru.
Tvera

Vēsture

No 1247. līdz 1485. gadam bija ietekmīgo Tveras kņazu galvaspilsēta.
No 1305. gada Tveras kņazi cīnījās ar Maskavas kņaziem par Zelta Ordas vietvalžu statusu krievu zemēs.
1247. gadā Vladimiras-Suzdaļas kņazs Svjatoslavs Vsevolodovičs Tveru piešķīra valdījumā kņazam Jaroslavam Jaroslavičam. Pēc viņa vecāko brāļu un sāncenšu Aleksandrs Jaroslaviča (Ņevska) un Andreja Jaroslaviča nāves viņš pats kļuva par lielkņazu un Zelta Ordas vietvaldi pār citiem krievu kņaziem (1264). 
Arī viņa dēlu Mihailu Jaroslaviču Zelta ordas hans Muhameds Uzbeks (tatāru: Солтан Мөхәммәт Үзбәк-хан, Soltan Mөxəmmət Üzbək-xan) iecēla par lielkņazu, bet pēc apsūdzības hana māsas Končakas (Agafjas) noindēšanā viņu sodīja ar nāvi (1318).
1349. gadā Tveras kņazi saradojās ar Lietuvas dižkunigaišiem. Kad novājinoties Zelta ordas varai, Maskavas kņazs Vasīlijs Dmitrijevičs pēc 1389. gada sevi sāka dēvēt par Maskavas lielkņazu, Tveras kņazi arī no Zelta Ordas hana Tohtamiša ieguva tiesības saukties par lielkņaziem. 
No 1931. līdz 1990. gadam pilsētas nosaukums bija Kaļiņina - nosaukta Tveras guberņā dzimušā PSRS valsts un partijas darbinieka Mihaila Kaļiņina vārdā.
Krištopana Ministru kabinets

Viļa Krištopana vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no 1998. gada 26. novembra līdz 1999. gada 16. jūlijam.
Mobira

Vēsture

1979. gadā Somijas daudznozaru uzņēmums Nokia un elektronikas ražotājs Salora dibināja kopuzņēmumu Mobira Oy, kurā abi uzņēmumi apvienoja savas radiotelefonu iestrādes.
Mobira sāka izstrādāt mobilos telefonus un bāzes stacijas jaunajam NMT standartam, kurš Zviedrijā sāka darboties 1981. gadā, bet Somijā — 1982. gada pavasarī.
1982. gadā Nokia no Salora īpašnieka kuģu būvētāja Hollming nopirka Mobira kapitāldaļas, tādējādi iegūstot pilnu kontoli pār to.
Mobira Oy 1984. gadā pārdēvēts par Nokia-Mobira Oy.
1984. gadā Nokia-Mobira kopā ar ASV uzņēmumu Tandy Corporation, kuram piederēja tirdzniecības tīkls RadioShack, Dienvidkorejā dibināja kopuzņēmumu Tandy Mobira Communications, lai ar tur ražotiem mobilajiem telefoniem iekarotu Savienoto Valstu tirgu (1993. gadā Tandy pārdeva savas daļas Nokia; Tandy Mobira Communications tika pārdēvēts par Nokia TMC).
1986. gadā kopā ar Francijas uzņēmumu Matra izveidots kopuzņēmums Matra Nokia Radiomobiles SA, lai izstrādātu un ražotu mobilos telefonus Francijā.
1987. gadā Nokia-Mobira iegādājās ASV uzņēmumu Diversicom Cue, kuram piederēja ASV lielākais peidžeru tīkls.
Kopš 1986. gada starptautiski mobilie telefoni tika pārdoti ar Nokia zīmolu.
Jorma Nieminens, kurš bija Mobira prezidents no 1979. līdz 1987. gadam, kopā ar diviem kolēģiem 1988. gadā dibināja uzņēmumu Benefon (tagad Twig Com), kas ražoja mobilos telefonus.
1992. gadā Nokia-Mobira pārdēvēts par Nokia Mobile Phones.

Mobilie telefoni

Mobira pirmais NMT 450 sistēmas automašīnas telefona modelis MD25 D10 pārdošanā tika piedāvāts 1981. gada aprīlī. Tā masa bija 10 kg un maksāja aptuveni 20 000 FIM.
1982. gadā izlaists Mobira Senator (Televa 801) ar modifikācijām Mobira Combi (Televa Trafik) un Mobira Quattro (Televa Cargo). Mobira Quattro veidots profesionālām vajadzībām, ar to apgādājot pakalpojumu sniegšanas mašīnas. Telefons ar masu 9,8 kg sastāvēja no operāciju bloka un klausules; barošana bija ārēja 12 V. Tā atmiņā glabājās līdz 50 telefona numuriem, izsaucamo numuru rādīja uz ekrāna; to varēja apgādāt ar brīvroku sistēmu.
1984. gadā izlaists modelis Mobira Talkman (MD50NA). Tas bija pirmais īsti pārvietojamais mobilais telefons ar iebūvētu akumulatoru un masu 5 kg, bet parasti to izmantoja automašīnā.
1987. gadā izlaists modelis Mobira Cityman 900, kas darbojās NMT 900 tīklā. Tas jau bija rokā turams telefons ar masu 790 g. Tas maksāja 24 000 FIM (4500 EUR). Šis modelis tika iesaukts par Gorba, jo ar to 1987. gadā Somijas vizītes laikā PSRS vadītājs Mihails Gorbačovs publiski zvanīja uz Maskavu.
NMT 450 tīklam bija modifikācija Mobira Cityman 450, bet TACS tīklam — Mobira Cityman 1320 (marketēts arī ar nosaukumu Nokia Cityman 1320).

Cita produkcija

Bez mobilajiem telefoniem Mobira ražoja automašīnu un kuģu radiotelefonus (to skaitā ARP sistēmai, kas darbojās Somijā), bāzes stacijas un pārvietojamās stacijas, balss skremblerus, datu termināļus transportlīdzekļos.
Uzņēmums ražoja peidžerus MBS, RDS, POCSAG un citos standartos.
Nokia-Mobira izstrādāja mobilo biroja aprīkojumu Skandināvijas Mobitex sistēmai.
Maimuna

Biogrāfija

Maimuna ir dzimusi Sanktpēterburgā, Krievijā. Viņas māte ir balkrieviete, bet tēvs ir no Mali. Kopā ar ģimeni bijusi pārcēlusies uz Mali, bet, nespējot pierast pie klimata, atgriezusies Baltkrievijā pie savas vecmammas Mogiļevā.
Sliežu platuma aprēķins

Sliežu platums līkņu posmos

Sliežu platumus un atļautās pielaides līkņu posmos nosaka attiecīgo dzelzceļu tehniskās ekspluatācijas noteikumi (TEN). Sliežu paplatuma šaurumu nosaka ņemot vērā nepieciešamību nodrošināt mazāko pretestību, kā arī, lai mazinātu riteņu un sliežu izdilumu un novērstu sliedes un riteņu bojājumus; bet sliežu platuma plašumu - lai izvairītos no riteņa iekrišanas starp sliežu pavedieniem. Līkņu posmos ekipāžas kustības virzienā ar malējo priekšējās stingrās bāzes uzmalu piespiežas ārējam pavedienam, bet - aizmugurējā - vai nu ieņem radiālu stāvokli pie ārējā pavediena vai tiecas to ieņemt.
Inga Bite

Biogrāfija

Izglītību ieguvusi Rīgas Centra humanitārajā vidusskolā un Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē (maģistra grāds tiesību zinātnē), kopš 2009. gada turpina studijas doktorantūrā.
Pirms pievērsās politikai, strādāja Augstākajā tiesā par senatora palīdzi, iepriekš bijusi Administratīvās apgabaltiesas priekšsēdētāja palīdze un tiesneša palīdze. Darbojusies arī valsts pārvaldē — no 2005. gada bijusi Valsts kancelejas Politikas koordinācijas departamenta vadītāja vietniece.
Dzīvo Ķekavas novadā, Baložos. 2011. gada novembrī apprecējusies, 2012. gada martā I. Bitei piedzima meita, 2014. gada novembrī — otra meita.

Politiskā darbība

2011. gadā iesaistījusies politikā, kļūstot par Zatlera Reformu partijas biedri. Ārkārtas Saeimas vēlēšanās ievēlēta 11. Saeimā. 2011. gada 18. oktobrī ievēlēta par Saeimas priekšsēdētājas Solvitas Āboltiņas biedri. 2012. gada martā I. Bitei piedzima meita, tomēr bērna kopšanas atvaļinājumā viņa nedevās un saglabāja Saeimas deputāta mandātu. 14. jūnijā viņa ģimenes apstākļu dēļ atkāpās no Saeimas priekšsēdētāja biedra amata, kurā tika ievēlēta viņas partijas biedre Inese Lībiņa-Egnere.
2013. gada nogalē izstājās no Reformu partijas Saeimas frakcijas. 2014. gada martā iestājās partijā "Reģionu alianse".
2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās kandidēja no Latvijas Reģionu apvienības (LRA) saraksta, taču netika ievēlēta. Oktobrī no šīs apvienības saraksta ievēlēta 12. Saeimā. 2015. gada janvārī nolika mandātu uz bērna kopšanas atvaļinājuma laiku (viņas vietu Saeimā ieņēma Ivars Brīvers), septembrī atgriezās Saeimā. 2017. gada aprīlī I. Bite vēlreiz nolika mandātu uz bērna kopšanas atvaļinājuma laiku un viņas vietu Saeimā atkal ieņēma I. Brīvers. 2018. gada maijā atjaunoja Saeimas deputātes mandātu.
2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Reģionu apvienības, taču netika ievēlēta. Tāpat LRA nesaņēma pietiekošu vēlētāju atbalstu 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās.
The Ballads

Par albumu

Albums sevī ietver dažas Kerijas vecās dziesmas un hitu singlus. Albumā netika iekļauta neviena dziesma vai singls no pēdējiem trim albumiem Charmbracelet, The Emancipation of Mimi un E=MC², tika ekļautas dziesmas no laika, kad Kerijai bija ierakstu līgums ar Columbia Records un Virgin Records.
The Ballads Deluxe Edition iekļauj bonusa materiālu, kas sastāv no remiksiem un koncerta video izpildījumiem, kas nekad nav tikuši izdoti digitāli. Deluxe Edition tika izdots tikai digitāli tajā pašā dienā, kad tika izdots regulārais albuma izdevums.
Līdz 2009. gada februāra sākumam albums pasaulē ir pārdots aptuveni 400,000 kopiju apmērā.
Samoa administratīvais iedalījums

Samoa administratīvo iedalījumu veido 11 apgabali, kas izvietojušies galvenokārt uz 2 galvenajām salām — Upolu un Savai. Pēc platības lielākais apgabals ir Palauli (523 km²), bet mazākais — Aiga-i-le-Tai (27 km²). Pēc iedzīvotāju skaita lielākais apgabals ir Tuamasaga (83 191 iedzīvotāji), bet mazākais — Vaa-o-Fonoti (1 666 iedzīvotāji).
Jānis Poruks

Dzīvesgājums

Dzimis 1871. gada 13. oktobrī Druvienas pagasta "Prēdeļu" saimnieka mājās. Mācījās Druvienas pagastskolā (1881 - 1885), Liezēres draudzes skolā (1885 - 1887), Cēsu pilsētas skolā (1888 - 1889) un Rīgas Politehniskā institūta priekšskolā (1889 - 1892). 1888. gadā iznāca viņa pirmais stāsts "Purvaiņos"  laikrakstā "Dienas Lapa". 1893. gadā Poruks devās uz Vāciju un studēja Drēzdenes Karaliskajā konservatorijā (1893 - 1894). 1894. gadā Poruks izdeva savu pirmo grāmatu Die Religion der Zukunft ("Nākotnes reliģija") vācu valodā. Studijas Vācijā pārtrauca nepietiekamo naudas līdzekļu dēļ un atgiezās Latvijā.
Pēc atgriešanās Latvijā J. Poruks iestājās Rīgas Politehniskajā institūtā, kur studēja ķīmiju (1897-1899) un komerczinātnes (1901-1905). Iestājās latviešu studentu korporācijā Selonija. Strādāja laikrakstā "Mājas Viesis" un žurnālā "Mājas Viesa Mēnešraksts". Šajā laikā tapuši gandrīz visi viņa darbi. 
Darbus parakstījis ar vairākiem citiem pseidonīmiem, tai skaitā "Nemo", "Adagio", "Parsifals".
Pēc 1905. gada vairākkārt ārstējās psihiatrisko slimību klīnikās Rīgā, Strenčos un Tērbatā. 1909. - 1910. gadā dzīvoja Burtnieku namā Vecmīlgrāvī. Miris 1911. gada 25. jūlijā Tērbatas universitātes profesora Vladimira Čiža (Чиж) vadītajā nervu klīnikā. Apbedīts Cēsu Lauciņu kapos, 1924. gadā viņa mirstīgās atliekas pārapbedīja Rīgas Meža kapos.

Daiļrades raksturojums

Daļai Poruka prozas darbu ir filozofiskas paralēles, alegorijas, tai skaitā konceptuālās prozas raksturs; pretējā polā - Poruka humoristiskā un satīriskā proza. Poruka prozas darbos atklāta cilvēka esamības dažādīguma plaša panorāma - gan jutekliskie instinkti, gan romantiskās bezgalības alkas, kā dominanti uzsverot personisko atbildību un nepieciešamību apliecināt katram visatbilstošāko pašizpausmes formu. Poruka prozā, nereti pat atsevišķā darbā, ir romantisma, reālisma un simbolisma estētikas un poētikas mijiedarbe, īpaši cilvēka reālās dzīves un metafiziskās esamības dubultplāna interpretācijā, kā centrālo uzsverot subtila, smalkjūtīga un ideālu alkstoša cilvēka dzīves dramatismu pragmatisku un sadzīvisku vērtību pasaulē.
Poruka dzejā blakus meditatīvai lirikai (dzīve un nāve, dievība un zemes dzīve, nesasniegtā un nebijušā motīvs, sapnis un realitāte) emocionāli piesātināta ir mīlestības lirika, kurā dominē sapņaina un ekstātiska pielūgsme, garīgās šķīstības alkas un elēģisks "pasaules sāpju" rūgtums. Liela daļa Poruka intīmo un apceres dzejoļu ir latviešu klasiskās dzejas šedevri, daudziem komponēta mūzika (īpaši daudz E. Dārziņa dziesmu). Poruka dzeja rāda galvenokārt viņa personības traģisko un platoniski metafizisko šķautni, mazāk viņa prozai raksturīgo analītisko pieeju dzīvei, cilvēkam, pasaulei.
Poruka dramaturģiskās skices veidotas kā dialogi un monologi par personības suverenitāti, eksistenciālo traģismu un morālā imperatīva nepieciešamību. Poruka literārās apcerēs un recenzijās, rakstos par sabiedrības un kultūras aktualitātēm uzsvērta vispārcilvēciska ētisko un mākslas vērtību prioritāte un nepieciešamība tās pārmantot.
Rosario

Vēsture

Rosario vietā apmetne izveidojās XVII gadsimtā, tomēr precīzs pilsētas dibināšanas gads nav zināms.
1812. gada 27. februārī ģenerālis Manuels Belgrano tieši Rosario pirmoreiz pacēla jaunizveidoto Argentīnas nacionālo karogu.
Ap 1850. gadu Rosario bija tikai 3000 iedzīvotāju, jo tās ostai bija aizliegts pieņemt ārzemju kravas. 1852. gada 5.augustā Argentīnas prezidents Husto Hosē de Urkisa (Justo José de Urquiza) pasludināja Rosario par pilsētu un atļāva ārzemju tirdzniecību. Osta un pilsēta sāka attīstīties ļoti strauji.
1926. gadā Rosario bija 407 000 iedzīvotāji, no kuriem 47% bija dzimuši ārpus Argentīnas.
1946. gadā Rosario bija spēcīgs atbalsts Huanam Peronam. 1969. gadā pilsētā notika pret diktatūru vērsti studentu un strādnieku nemieri (Rosariazo). Kad 1976. gadā Argentīnā nodibinājās diktatūra, daudzi pilsētas iedzīvotāji "pazuda".
Vladimirs Antipovs

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Antipovs uzsāka 1996. gadā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Jaroslavļas "Torpedo" sastāvā. 1999. gada vasarā Vladimirs pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties Toronto "Maple Leafs" AHL fārmklubam Sentdžonsas "Maple Leafs". Tiesa, 2000.—01. sezonas gaitā uzbrucējs atgriezās Jaroslavļā. "Lokomotiv" rindās hokejists spēlēja līdz pat 2006. gadam, kad pievienojās Ufas "Salavat Julajev" rindām. 2010.—11. sezonā Antipovs kopā ar klubu izcīnīja Gagarina kausu.
2011. gadā pievienojās Čeļabinskas "Traktor" rindām, kļūstot par tās kapteini. 2012.—13. gada sezonā, spēlējot Čeļabinskas "Traktor" rindās, Antipovs kopā ar komandu sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Maskavas "OHK Dinamo". 2013.—14. gada sezonu aizvadīja Čerepovecas "Severstal" rindās, bet pēc tās noslēguma beidza profesionāļa karjeru.
Krievijas izlases rindās Antipovs spēlējis četros Pasaules čempionātos, 2002. gadā izcīnot sudraba, bet 2005. gadā - bronzas medaļu.