google/wiki40b huggingface dataset:
Ænima

Pārskats

Nosaukums Ænima ir vārdu 'anima' ('dvēsele' no latīņu valodas) un 'enema' (klizma no angļu valodas) apvienojums.
"Stinkfist" un "Ænema" tika izveidoti videoklipi, bet "H.", "Eulogy" un "Forty-Six & 2" tika izdoti arī kā singli. Dažas dziesmas ir kā īsas starpspēles, kas savieno garākās dziesmas, tādējādi tā garums gandrīz sasniedz 80 minūšu limitu. Šīs starpspēles ir "Useful Idiot", "Message to Harry Manback", "Intermission", "Die Eier Von Satan", "Cesaro Summability" un "(-) Ions".
Albuma motīvi iekļauj Ēģiptiešu mitoloģiju kā septiņstaru zvaigzni, kas simbolizē Babilonu, un reliģiozo ģeometriju, dalot planētu režģī saistībā ar hromosomām. Grupa veltīja albumu Bilam Hikam (komiķim, kurš, pēc grupas uzskatiem, domāja līdzīgi viņiem) un apgalvoja, ka albums ir daļēji viņa iespaidots. Vāka iekšpusē ir zīmējums, kurā attēlots invalīds, kas līdzīgs Meinardam Džeimsam Kīnanam, un Bils Hiks, kas attēlots kā dzienieks, un ko papildina teksta rinda "Another Dead Hero" (Vēlviens miris varonis). Rindas no BIla Hika "One Good Drug Story" (Kāds labs narkotiku stāsts) tiek lasītas "Third Eye" sākumā, bet "Ænema" dziesmu vārdi atsaucas uz Bila Hika "Arizona Bay" (Arizonas līcis), kas ir vēsta par San Andreas lūzuma sabrukumu. Dziesmas vārdi stāsta, ka vienīgais veids, kā salabot L.A. ir aizskalot visu projām, un iesaka: "Mācies peldēt, mēs tiksimies Arizonas līcī". Zem diska ir attēls, kurā Kalifornija iekrīt Klusajā okeānā.
Balikesira

Vēsture

Netālu no mūsdienu pilsētas 124. gadā Romas imperators Adriāns dibināja pilsētu Adrianuteri (Hadrianutherae). Bizantijas laikā pilsēta panīka un bija zināma kā Paleokastrona (Παλαιοκάστρον — ‘Vecais cietoksnis’), no kura, pārliekot turku valodā, cēlies mūsdienu pilsētas nosaukums. Mūsdienu pilsēta dibināta 1297. gadā un līdz 1926. gadam saukta par godu tās dibinātājam Karasibejam par Karesi (Karesi). 1897. gadā stipri cieta zemestrīcē.
Prey (programmatūra)

Uzņēmums

Fork Ltd. ir privāts uzņēmums ar birojiem ASV, Čīlē un Honkongā. To 2009. gadā dibināja Tomass Pollaks un Karloss Jakoni.

Versijas

2009. gada martā pirmā aģenta versija tika izlaista Linux un Mac OS X videi. Aprīlī sekoja versija Microsoft Windows.
Prey piedāvā automātisku Wi-Fi savienojuma izveidi, datu aizsardzību, ekrānuzņēmumu veidošanu, tīmekļa kameras attēlu uzņemšanu, aparatūras izmaiņu uzraudzību, ekrāna bloķēšanu, attālinātu paziņojumu nosūtīšanu un signalizācijas skaņas signāla atskaņošanu. Katra iespēja tiek pārvaldīta kā modulis un var tikt aktivizēta pēc pieprasījuma.
Upes nēģi

Morfoloģija

Augšžokļa plāksnīte ir plata, labi attīstīta, tās malās ir pa vienam zobam. Apakšžokļa plāksnīte ar 6—11 zobiem, no kuriem ārējie ir palielināti vai arī divdaļīgi. Lūpu zobi reizēm veido radiālas rindas. Tādā gadījumā zobi neveido vienlaidu tiltveida klājumu, bet ir izkaisīti. Iekšējie malējie lūpu zobi ir 3 vai 4 katrā pusē, kas vienmēr ir palielināti un parasti divdaļīgi vai trīsdaļīgi. Reizēm ir arī ārējie malējie lūpu zobi. Apakšlūpas zobi var būt un var nebūt. Priekšējā mēles plāksnīte ir bez vidējā padziļinājuma un tai ir 5—19 zobiņi, no kuriem vidējais ir palielināts. Ģints pārstāvjiem ir divas muguras spuras, un otrā spura pāriet astes spurā.
Gēringa gambīts

Vēsture

Gēringa gambītu 19. gs. vidū izstrādājis vācu meistars K. Gērings.

Stratēģiskā ideja

Baltie ar bandinieka upuri tiecas iegūst attīstības pārsvaru, melnie - radīt aktīvu pretspēli, izdevīgā momentā atgriežot ziedoto bandinieku.
Mūsdienu praksē sastopams samērā reti.
Prāta filozofija

Apziņas filosofija ir filozofijas nozare, kurā tiek pētīta prāta daba, garīgie notikumi, garīgās funkcijas, garīgās īpašības, apziņa un to saistība ar fizikālo ķermeni, galvenokārt ar smadzenēm. Gara-miesas problēma, tas ir, apziņas saistība ar ķermeni, ir centrālais apskates objekts prāta filozofijā, lai gan tiek apskatītas arī citas problēmas, kas nav sakarā ar ķermeni.
Amēlija Erharte

Dzīvesgājums

Dzimusi 1897. gadā Kanzasā jurista ģimenē. 1907. gadā ģimene pārcēlās uz Desmondu Aiovā, kur tēvs bija dabūjis darbu dzelzceļa kompānijā. Pirmā pasaules kara un Spāņu gripas epidēmijas laikā Amēlija Erharte strādāja par medmāsu.
1920. gada 28. decembrī Longbīčā Kalifornijā Amēlija Erharte pirmoreiz pacēlās gaisā lidmašīnā un saprata, ka viņa grib iemācīties to vadīt. Sakrājusi naudu un pabeigusi apmācību, 1923. gada 15. maijā viņa ieguva lidotājas apliecību un kļuva par 16. sievieti — lidotāju. Pēc tam, kad Čārlzs Lindbergs 1927. gadā veica pirmo lidojumu pāri Atlantijas okeānam, 1928. gadā Amēlija Erharte kļuva par pirmo sievieti — lidmašīnas pasažieri, kas pārlidojusi okeānu. Rezultātā viņa kļuva par slavenību, par viņu daudz rakstīja, Erharte piedalījās dažādās reklāmas kampaņās, kas ļāva uzlabot finansiālo stāvokli.
1932. gada 20. maijā Amēlija Erharte kļuva par pirmo sievieti, kas vienatnē pārlidojusi Atlantijas okeānu. Lidojums ilga 14 stundas 56 minūtes no Harborgreisas Ņūfaundlendā līdz Londonderi Ziemeļīrijā. 1935. gada 11. janvārī Amēlija Erharte kļuva par pirmo personu, kura vienatnē veica lidojumu no Honolulu Havajās līdz Oklendai Kalifornijā.
1937. gada 17. martā Amēlija Erharte kopā ar trim apkalpes locekļiem devās lidojumā apkārt pasaulei, izlidojot no Oklendas Kalifornijā, un nosēdās Honolulu. Šeit lidmašīnai atklājās tehniskas problēmas, un lidojumu nācās pārtraukt. Tomēr 1. jūlijā Erharte kopā ar pilotu Fredu Nūnenu vēlreiz devās lidojumā apkārt pasaulei, šoreiz austrumu virzienā no Maiami Floridā. 1937. gada 2. jūlijā viņas lidmašīna no Laes Jaungvinejā devās uz Haulenda salu. Tuvojoties Houlenda salai, tika nodibināti radiosakari, kas tomēr pazuda, un lidmašīna salā nenolaidās. Turpmākie apkalpes meklējumi bija nesekmīgi.

Bojāejas iemesls

Ir divas galvenās versijas par iespējamo lidmšīnas katastrofas vietu — izbeidzoties degvielai, lidmašīna iekritusi okeānā netālu no Houlenda salas vai arī tā mēģināta nosēdināt neapdzīvotajā Nikumaroro atolā (Fēniksa salas, tagad Kiribati Republikā). Ir arī vairākas citas vairāk vai mazāk fantastiskas teorijas par Erhartes likteni.
2018. gadā ASV zinātnieks Ričards Jancs publicēja rakstu par 1940. gadā Nikumaroro atolā atrasto kaulu atkārtotu analīzi, kas ļāva izdarīt secinājumu, ka Amēlija Erharte ir gājusi bojā lidmašīnas katastrofā šajā salā.
Plazmolīze

Plazmolīze ir process, kurā šūna hipertoniskā šķīdumā zaudē savu ūdeni (atūdeņojas). Pretējs process ir deplazmolīze, kas var notikt, ja šūnu ievieto hipotoniskā šķīdumā. Tādējādi samazinās osmotiskais spiediens un notiek tīrā ūdens plūsma šūnas iekšienē. Ar plazmolīzes un deplazmolīzes procesiem iespējams noteikt šūnas tonisko vidi, kā arī izšķīdušo vielu molekulu membrānas šķērsošanas ātrumu.

Turgors

Augu šūna hipotoniskā šķīdumā absorbēs ūdeni caur membrānu. Tā kā ūdens daudzums šūnā palielinās, tad arī palielinās spiediens šūnā, kuru sauc par turgoru. Turgora spēks liek šūnām spiesties vienai pret otru. Augu šūnu sieniņas sāk pretoties un apgrūtina ūdens iekļuvi šūnā, ko sauc par pilnu turgoru, savukārt dzīvnieku šūna tādos pašos apstākļos plīstu. Augu šūnas neplīst, jo tas ir saistīts ar to, ka šūnas ir stingrākas, jo jānotur ir lapas un ziedkopas. Ja šūnas nebūtu izturīgas, tad visi augi noliektos un nespētu noturēties. Turgora spiediens ļauj augiem stāvēt stingri un nenoliekties no sava svara jeb nenovīst. Šūna sāk samazināties turgora spiediens tikai tad, ja nav gaisa telpas ap to, un galu galā tas noved pie lielāka osmotiskā spiediena. Vakuolām ir liela nozīme turgora spiediena regulēšanā, jo ūdens atstāj šūnu (atrodoties hiperosmotiskā šķīdumā), kas satur izšķīdušas vielas, piemēram, mannītu, sorbītu, un saharozi
XVII Vispārējie latviešu Dziesmu svētki

Lielās Oktobra sociālistiskās revolūcijas 60. gadadienai un Padomju Latvijas 37. gadskārtai veltītie Dziesmu svētki jeb XVII Vispārējie latviešu Dziesmu svētki notika 1977. gada 17. – 24. jūlijā Rīgas Mežaparka Lielajā estrādē.
Svētkus rīkoja Centrālā republikāniskā Dziesmu svētku komisija. Kopkorī bija 14 466 dziedātāji, apvienotajā pūtēju orķestrī 1800 muzikantu. Kā viesi kopā ar PSRS republiku koriem piedalījās arī Kobes koris no Japānas.
Virsdiriģenti bija Imants Cepītis, Ausma Derkēvica, Jānis Dūmiņš, Daumants Gailis, Gido Kokars, Imants Kokars, Haralds Mednis, Edgars Račevskis. Goda virsdiriģenti Jānis Ozoliņš un Leonīds Vīgners.

Norise

Kopkoris uzstājās divos koncertos. Svētkos piedalījās arī koklētāju ansambļi. Izcilākie deju kolektīvi un vieskolektīvi koncertēja Sporta pilī. Repertuārā bijas apvienotas dziesmas, kas slavināja PSRS un tēvzemes Latvijas mīlestību. Latviešu dziesmas atskaņoja pārmaiņus ar PSRS tautu draudzības dziesmām.
Polārstacija

Polārstacija ir zinātniski pētniecisks komplekss Arktikā vai Antarktikā, kas veic sistemātiskus meteoroloģiskus, aeroloģiskus, ģeomagnētiskus, glacioloģiskus, bioloģiskus, medicīniskus un citus novērojumus un paredzēts autonomas darbības nodrošināšanai zināmā laika periodā. Ar nelieliem izņēmumiem tiek ierīkotas neapdzīvotos, grūti pieejamos apvidos, kur nav citas pētniecībai piemērotas infrastruktūras. Nereti tiek kombinētas ar militāriem objektiem (garnizoniem, lidlaukiem).

Vēsture

Pirmās polārstacijas tika izveidotas 1. Starptautiskā polārā gada ietvaros 1882. - 1883. gadā. 12 stacijas tika ierīkotas Arktikā un 2 Antarktikā. Lielākā daļa šo staciju tika slēgtas pēc izpētes programmas beigām. Antarktikā polārstaciju tīkls sāka veidoties Starptautiskā ģeofizikas gada ietvaros 1957. - 1958. gadā, kad tika nodibinātas vairāk kā 20 stacijas, daļa no kurām funkcionē joprojām. 
Par vecāko pētniecisko staciju Arktikā var uzskatīt Malije Karmakuli Novaja Zemļa arhipelāgā, kas izveidota 1877. gadā, piedalījās 1. Starptautiskā polārā gada programmā, bet nepārtraukti novērojumi tiek veikti kopš 1896. gada. Antarktikā vecākā joprojām funkcionējošā polārstacija ir 1904. gadā Dienvidorkneju salās argentīniešu ierīkotā Orkadasa. Vecākā joprojām funkcionējošā stacija kontinentālajā Antarktīdā ir čīliešu Henerala Bernardo O'Higinsa (1948).
Kopš 1937. gada 6. jūnija tiek organizētas dreifējošās polārstacijas Ziemeļu ledus okeānā, pirmā no kurām bija padomju Severnij Poļus-1, kas darbojās līdz 1938. gada 15. martam, nopeldot ar ledus gabalu ~2850 km. No 1952. līdz 1978. gadam ar pārtraukumiem uz Flečera ledus salas darbojās amerikāņu dreifējošā stacija.
Nereti polārstacijas tiek ierīkotas pielāgotās citiem mērķiem būvētās pilsētiņās un ciemos. Svalbāras bijusī ogļraču pilsētiņa Nīolesunna ir izveidojusies par Arktikas izpētes centru, kur darbojas 10 valstu 14 polārstacijas. Britu polārstacija Kingedvardpointa Dienviddžordžijas salā ierīkota blakus bijušajai norvēģu vaļu mednieku pilsētiņai Grītvikenai.

Polārstaciju iedalījums

Polārstacijas var iedalīt pēc vairākiem parametriem: pēc darbības režīma, faktiskā stāvokļa, funkcijām, lieluma, piederības u. c.
Pūrisms (valodniecība)

Preskriptīvā valodniecība

Pūrisms ir saistīts ar deskriptīvas (no.latīņu: describere — 'aprakstīt') un preskriptīvas (no latīņu: praescribere — 'dot rīkojumu u. tml.') valodniecības jēdzieniem, kur deskriptīva ir tāda, kura pēta, bet preskriptīva — tāda, kura regulē.
Piemēram, par latviešu valodniecību varētu teikt, ka AILab nodarbojas ar deskriptīvu valodniecību (korpusa veidošana, semantisko hierarhiju aprakstīšanas risinājumi u. tml.), kurpretī ZA TK, VVK, VVC u.c. ir preskriptīvas funkcijas.
Daži autori pūrismu sauc par preskriptīvās valodniecības galējāko formu.
Dīsburga

Vēsture

Tā kā pilsēta novietota stratēģiski svarīgā vietā, pirmās apmetnes pilsētas teritorijā radās jau 1.gadsimtā. 5. gadsimtā romieši šeit uzceļ fortu. Pilsēta strauji attīstās, bet ap 1000.gadu Reina maina savu gultni un pilsēta savā izaugsmē apstājas. Dīsburga iegūst brīvpilsētas statusu, bet 1666.gadā tiek iekļauta Brandenburgas-Prūsijas sastāvā.
Jaunu impulsu Dīsburgas attīstībā atnes rūpnieciskā revolūcija un akmeņogļu atradņu izstrādnes sākums. Dīsburga ir pilsēta, kurā primāri attīstījās viens no Vācijas smagās rūpniecības flagmaņiem - Augusta Tissena nodibinātais - Thyssen AG. Mūsdienās Dīsburga ir viens no Vācijas melnās metalurģijas centriem - šeit iegūst gandrīz pusi no valsts čuguna un tērauda produkcijas.
Latvijas Spice

Latvijas Spice bija no 1996. līdz 2013. gadam apkopots Latvijas iknedēļas populārāko dziesmu saraksts. Tas tika veidots pēc tāda paša principa kā Latvian Airplay Top (un to apkopoja tie paši cilvēki, kopš 1999. gada — Artis Klušs), taču tajā tika iekļautas tikai Latvijas mākslinieku izpildītās dziesmas.
Vilce

Vēsture

Vilces senvēsture sniedzas līdz vidējam dzelzs laikmeta (5.—9. gadsimtam), kad Vilces upes stāvajā krastā pie nelielās Rukūzes upītes ietekas izveidojās seno zemgaļu nocietināta dzīves vieta — Vilces pilskalns. Vilces pagasta teritorija senos laikos piederēja pie Zemgaļu Silenes novada. Silene pirmo reizi tiek minēta 1254. gadā.
Vilces vārds pirmo reizi minēts 1426. gadā. Vietas nosaukums saistās ar Vilces upi, kura tek cauri Vilces pagasta teritorijai. Vārds VILCE nozīmē – vilcēja, tas ir straume, kas novelk mitrumu no tīrumiem. 1462. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs zemi starp Vilces, Svētes un Platones upēm izlēņoja Klausam fon Medemam.
1590. gadā tika uzcelta nocietinātā Vilces mūra muiža, tautā iesaukta par Mūrmuižu. Ap 1750.—1760. gadu Kristofera Dītriha Georga fon Mēdema laikā tika uzcelta Vilces muižas kungu māja, uz ko norāda saglabājies barokālais ēkas portāls ar Mēdemu un grāfu Keizerlingu alianses ģerboni frontonā. Pēdējais muižas īpašnieks bija Francs fon Hāns. 1822. gadā Vilces pagasts izveidojās kā administratīva vienība. 1893. gadā četri mazi pagasti — Vilce, Blankenfelde, Mūrmuiža un Lielplatone tika apvienota vienā — Vilces pagastā.
1935. gadā Vilces pagasta platība bija 8670 ha. 1945. gadā pagastā izveidoja Vilces un Ausmas ciemu. 1951. gadā Vilces ciemam pievienoja daļu Berķenes ciema, bet 1956. gadā — daļu Ausmas un Augstkalnes ciema. 1963. gadā Vilces ciemu pievieno Ausmas ciemam. 1974. un 1977. gadā Ausmas ciemam pievieno daļu Zaļenieku ciema. 1989. gadā Ausmas ciemu pārdēvēja par Vilces ciemu. 1990. gadā atjaunoja par Vilces pagastu.
Adminstratīvi teritoriālās pārkārtošanas laikā Vilces pagastā tika iekļautas daļas no Augstkalnes, Lielplatones un Zaļeniekiem.
Linda Krūmiņa (šahiste)

Biogrāfija

Trenera Jāņa Vilerta audzēkne. 1990. gadu beigās un 2000. gadu sākumā bijusi viena no vadošajām Latvijas jaunajām šahistēm. 1999. gadā uzvarējusi Latvijas meiteņu šaha čempionātā. Vairākkārt piedalījusies Pasaules (1995. gadā U12 vecuma grupā; 1997. gadā un 1998. gadā U14 vecuma grupā) un Eiropas (2001. gadā U20 vecuma grupā; 2002. gadā U18 vecuma grupā) junioru čempionātos. Šajos gados bijusi arī regulāra Latvijas sieviešu šaha čempionātu finālu dalībniece.
No 2005. līdz 2015. gadam šaha turnīros piedalījusies reti. Kopš 2016. gada atkal aktīvi iekļāvusies šaha turnīru apritē. 2016. gada Latvijas sieviešu šaha čempionātā divas kārtas pirms finiša dalījusi pirmo vietu, taču abās beidzamajās partijās piedzīvojusi zaudējumus pret Lauru Roguli un Līgu Unguri, un palikusi piektā vietā. 2017. gadā aprīlī Rīgā piedalījusies Eiropas individuālais šaha čempionāts sievietēm. 2017. gada jūlija beigās un augusta sākumā Erfurtes starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā izpildījusi FIDE meistares normu (WFM). 2017. gada oktobrī uzvarējusi Latvijas sieviešu šaha čempionātā, apsteidzot lielmeistares Ilzi Bērziņu un Ingūnu Ernesti. 2018. gadā pārstāvējusi Latviju 43. šahā olimpiādē (+5, =1, -3). 2019. gada maijā izcīnījusi sudraba medaļu Latvijas sieviešu šaha čempionātā.
Sokaļa

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1377. gadā kā viena no Belzas kņazistes pilsētām. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pilsētā ienāca padomju karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Sokaļu ieņēma vācieši. Pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā.
Pēc Otrā pasaules kara Sokaļa kļuva par robežpilsētu starp PSRS un Poliju - mūsdienu pilsētas daļa, kas atrodas Rietumu Bugas kreisajā krastā tika iekļauta Polijā. Tomēr 1951. gadā, līguma rezultātā mainot robežas, arī upes kreisais krasts tika iekļauts PSRS. Sokaļa ietilpa PSRS līdz Ukrainas valsts neatkarības nodibināšanai 1991. gadā.
Bali

Ģeogrāfija

Bali ir vulkāniska sala. Tā atrodas 3,2 km uz austrumiem no Javas salas, starp 8°04' un 8°51' dienvidu paralēlēm un starp 114°26' un 115°43' austrumu meridiāniem. No Javas to atdala Bali šaurums, bet austrumos Lombokas šaurums atdala Bali no Lombokas salas. Rietumu–austrumu virzienā sala ir 153 km plata, bet ziemeļu–dienvidu virzienā — 112 km. Salas platība ir 5632,86 km², kas ir aptuveni 97% no Bali provinces sauszemes platības.
Bali centrālajā daļā ir vulkāniski kalni, kas sasniedz 3000 m virs jūras līmeņa. Agunga vulkāns, zināms kā “Mātes kalns”, ir aktīvs. Kalni plešas no centrālās daļas uz austrumu pusi. Bali vulkāniskā daba ir veicinājusi tā izcilo auglību, un tā augstie kalni nodrošina lietusgāzes, kas savukārt veicina lauksaimniecības nozari. Dienvidu daļā ir plaša, nolaidena teritorija, kur audzē lielāko daļu Bali rīsu ražu. Kalnu ziemeļu nogāze ir salas galvenais kafijas ražošanas apgabals. Bali garākā upe ir Ajunga, garums aptuveni 75 km.
Saskaņā ar Kepena klimata klasifikāciju, Bali valda trīs klimata tipi: salas centrālajā daļā ir tropisko lietusmežu klimats (Af), salas dienvidos ir tropisko musonu klimats (Am), bet salas ziemeļu piekrastē ir tropiskais savannu klimats (Aw). Salu ieskauj koraļļu rifi. Bali dienvidu pludmalēs dominē baltās smiltis, bet ziemeļu pludmalēs – melnās smiltis.

Iedzīvotāji

Bali dzīvo 4,2 miljoni iedzīvotāji, aptuveni 99% no Bali provinces iedzīvotājiem. Salas pamatiedzīvotāji ir balieši (89% no visiem salas iedzīvotājiem) un javieši. Lielākā pilsēta ir Denpasara, kurā dzīvo aptuveni 900 tūkstoši iedzīvotāju, atrodas salas dienvidos. Nākamā lielākā pilsēta ir Sinaradža, atrodas salas ziemeļos.
Bāmijāna

Vēsture

Bāmijānas vēsture sniedzas divus tūkstošus gadu senā pagātnē, kad tā ietilpa budistu Kušānu valstī. 3. gadsimtā budisti klintī bija izgrebuši milzīgu Budas statuju un 5. gadsimtā izgreba vēl vienu, vairāk kā 50 m augstu. Citās klintīs tika izkaltas alas, kurās dzīvoja un un dievu pielūdza līdz pat 8000 mūku. Trešajā gadsimtā Kušānu valstī iebruka un to sagrāva persiešu Sasanīdi, kas pakļāva arī Bāmijānu. 5. gadsimtā reģionā iebruka baltie huņņi, kas valdīja mūsdienu Afganistānas teritorijā līdz 7. gadsimta sākumam, kad varu atkal atguva Sasanīdi. 7. gadsimta vidū reģionā iebruka un to pakļāva arābi, kas vietējās tautas pamazām pievērsa islāmam. 870. gadā pilsētu ieņēma persiešu Safarīdi, bet nedaudz vairāk kā simts gadus vēlāk to pakļāva Gaznevīdi.
1221. gadā pilsētu aplenca Čingishana mongoļu karaspēks. Aplenkuma laikā kāds bultas šāviens nogalināja Čingishana mīļāko mazdēlu Moetukenu. Pēc nedēļu ilga aplenkuma Bāmijāna tika iznīcināta tik pilnīgi, ka bojā bija gājuši ne vien visi cilvēki, bet arī suņi un kaķi, un turpmāk šajā vietā tika aizliegts apmesties. Pēc mongoļu uzbrukuma Bāmijāna vēl ilgi neatguvās — mongoļu nopostītās pilsētas drupas joprojām atgādina par Čingishana iebrukumu.
Jaunu nozīmi pilsēta ieguva Pirmā angļu-afgāņu kara laikā (1839-1842) — vispirms pilsētā uz laiku patvērās britu vajātais Afganistānas valdnieks Dosts Muhammeds, bet vēlāk tajā atradās britu karaspēka bāze.
Afganistānas pilsoņu kara laikā (1996—2001) 1998. gada 13. septembrī pilsētu ieņēma talibi, kuri tur nekavējoties uzsāka etnisko tīrīšanu, nogalinot vairāk kā 500 hazāru tautības vīriešus. Tika nodedzināti arī vairāki apkārtnes ciemi, kuru iedzīvotāji bija spiesti doties bēgļu gaitās. Nākamā gada 21. aprīlī talibi no pilsētas tika atspiesti, bet 9. maijā to atkal atguva, nogalinot ikvienu pilsētas iedzīvotāju, ko sastapa. Nogalināto skaits nav precīzi zināms, bet tas mērāms vairākos simtos. Lielākā daļa iedzīvotāju jau bija pametusi pilsētu, dodoties bēgļu gaitās.
2001. gadā Bāmijāna piesaistīja visas pasaules uzmanību, kad talibi uzspridzināja gandrīz divtūkstoš gadus senās Budas statujas, pamatojot savu rīcību ar to, ka islāms aizliedz attēlot dzīvas būtnes. Šāds vandalisma akts notika, par spīti vairāku valstu un starptautiski atzītu muzeju paustajai gatavībai atpirkt statujas, lai tās izvestu no valsts drošībā. Tūlīt pēc statuju iznīcināšanas sausuma nomocītajā valstī (Afganistānā četrus gadus nebija lijis lietus) nolija lietus, ko talibu garīgais līderis mulla Muhammeds Omars izskaidroja šādi: "Mēs sasitām elkus un Allāhs mums atsūtīja lietavas. Ņemot dolārus no Rietumiem [statuju saglabāšanai], mēs nekad nevarētu panākt lietus nolīšanu."
Austrumu sisinātājķauķi

Latvijā

Latvijā sastopama viena Austrumu sisinātājķauķu ģints suga — Pallasa ķauķis (Helopsaltes  certhiola), kas līdz šim Latvijā novērots vienu reizi.

Kopīgās īpašības

Austrumu sisinātājķauķu dziesmām raksturīgas īsas frāzes, kuras vienu no otras atdala pauze. Dziedāšanas raksturs var būt ļoti dažāds, jo ir atkarīgs no putna aizrautības. Katra frāze ir melodiska, atšķirīga viena no otras. Savukārt sisinātājķauķiem dziedāšanas frāzes nav viena no otras nodalītas ar izteiktām pauzēm, kā arī pati dziedāšana ir daudz monotonāka, mehāniskāka un ātrāka. Morfoloģiskas atšķirības starp ģintīm praktiski nav.
Hārdkors (rokmūzikas žanrs)

Hārdkors vai smagais pankroks (angļu: hardcore punk) ir pankroka žanrs, kas radies Ziemeļamerikā 1970. gadu beigās. Hardcore punk atšķirībā no pankroka ir daudz ātrāks un smagāks. Hardcore punk pirmsākumos tam bija raksturīgs vokālais pavadījums, kas pielāgojas ātrajam bungu ritmam, tomēr mūsdienu hardcore punk mūzikā tā vairs nav noteikta šī žanra raksturiezīme.
Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīca

Mūsdienas

2008. gadā pasaulē bija vairāk kā 13,5 miljoni baznīcas locekļu ar galveno mītni Soltleiksitijā. No 2000. gada ārpus Amerikas Savienotajām Valstīm dzīvo vairāk baznīcas locekļi nekā pašā ASV. Šobrīd Baznīcas prezidents un pravietis ir Rasels M. Nelsons, kurš 2018.gada 14.janvārī stājās mirušā prezidenta un pravieša Tomasa S. Monsona vietā. Baznīca turpina savu darbību nepārstājot sūtīt pasaulē misionārus, nostiprinoties visos pasaules reģionos. Baznīcas vadītājiem, sadarbojoties iespēju robežās ar valstu līderiem, un ar reģionālajiem līderiem, kā arī ar nevalstiskajām organizācijām tiek veidota sadarbība. Īpaši aktīvi tā notiek krīzes brīžos, uz kuriem baznīca cenšas nekavējoties reaģēt, nosūtot humanitāro vai jeb kādu citu situācijai nepieciešamo palīdzību, par ko visaugstākie valstu līderi bieži ir izteikuši pateicību.

Kritika

Citas kristīgās konfesijas negribīgi atzīst, un daudzos gadījumos pat neatzīst Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcu par kristīgu konfesiju. Kritiku izraisa tādas lietas kā alternatīvie Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcas svētie raksti tādi kā Mormona grāmata, Mācība un Derības, Dārgā Pērle un citi baznīcas svētie raksti. Un līdz ar to citas konfesijas neakceptē lietas un notikumus, kas tajos ir aprakstīti. Nav ticības par Džozefa Smita atrasto zelta plākšņu patiesumu, kā rezultātā pašos pamatos jau tiek noliegts no citu kristīgo konfesiju puses baznīcas autentiskums, Smita pravieša un atklājēja statuss, kā arī oficiālie baznīcas vadītāji ("12 apstuļi").
Eiropas saulpurene

Raksturojums

Augums vidējs, 10—90 cm. Stumbrs stāvs, dažreiz zarojas, dobs. Apakšējās lapas ar kātiem vai sēdošas, staraini dalītas. Augšējās lapas sēdošas. Ziedi dzelteni, lieli, pa vienam stumbra galā. Zied maijā un jūnija sākumā. Auglis — someņu kopauglis.

Izplatība

Suga izplatīta Eiropas ziemeļu un kalnu apvidos. Latvijā ir sastopams visā teritorijā. Aug mitrās pļavās, upju krastos, mežu pļavās.