google/wiki40b huggingface dataset:
Jānis Lūsis (vieglatlēts)

Dzīvesgājums

Dzimis 1939. gada 19. maijā Jelgavā mērnieka-kultūrtehniķa Voldemāra Lūša ģimenē, tēvs gāja bojā Otrā pasaules kara laikā. Bērnību pavadīja mātes tēva mājās Matkules pagastā, mācījās Matkules pamatskolā un Kandavas vidusskolā. 
Studēja Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā un līdztekus kopš 1957. gada piedalījās vieglatlētikas sacensībās. Bija pirmais latviešu vieglatlēts, kas šķēpa mešanā pārsniedza 80 m robežu (1961). Ieguva bronzas medaļu 18. olimpiskajās spēlēs (1964. gads, Tokija; 80,57 m), zelta medaļu 19. olimpiskajās spēlēs (1968. gads, Mehiko; 90,10 m) un sudraba medaļu 20. olimpiskajās spēlēs (1972. gads, Minhene; 90,46 m). 
Pēc palikšanas 8. vietā 21. olimpiskajās spēlēs (1976. gads, Monreāla; 80,26 m) pārtrauca piedalīties sacensībās un sāka strādāt par Latvijas PSR un PSRS šķēpa metēju izlases treneri (1976-1986), bija arī PSRS olimpiskās izlases šķēpa metēju treneris (1980). Vēlāk strādāja par treneri Madagaskarā (1987-1990), pēc atgriešanās dzimtenē bija Latvijas olimpiskās izlases vieglatlētu treneris (1992, 2000), kopš 1997. gada Latvijas Nacionālās sporta skolas treneris. Latvijas Olimpiskās komitejas loceklis (1992-2004). Desmit reizes atzīts par gada populārāko sportistu Latvijā (1962—1973). Viens no Latvijas Šķēpmetēju kluba dibinātājiem, regulāri notiek Jāņa Lūša kausa izcīņas sacensības.
Pēc aktīvās sportista karjeras beigām darbojās kā treneris un sporta funkcionārs. Mēģināja iesaistīties politikā, piedalījās vairākās vēlēšanās no sociāldemokrātiski orientētu partiju sarakstiem. Kopš 2006. gada dzīvo Ogres novada Juglā "Zušu" mājās.

Sportista karjera

Visu savu sportista karjeru (no 1957. līdz 1976. gadam) J. Lūsis pārstāvēja PSRS. 1964. gada Olimpiskajās spēlēs izcīnīja bronzas medaļu, bet pēc 4 gadiem Mehiko viņš kļuva par olimpisko čempionu. 1972. gada Olimpiskajās spēlēs Minhenē viņš izcīnīja sudraba medaļu. J. Lūsis pašlaik (2012) ir vienīgais latvietis, kam izdevies izcīnīt visu trīs kalumu olimpiskās medaļas. Viņš startēja arī 1976. gada Olimpiskajās spēlēs Monreālā, bet palika astotais un nolēma beigt karjeru. Izcīnījis arī 4 Eiropas, 12 PSRS un 1 Latvijas čempiona titulu. Divas reizes laboja pasaules rekordu šķēpa mešanā — 1968. gadā tas bija 91,68 metri, bet 1972. gadā 93,80 metrus tāls. Latvijas rekordu šķēpmešanā labojis 10 reizes, trīs reizes labojis Latvijas rekordu arī desmitcīņā.

Ģimene

J. Lūsis ir precējies ar šķēpa metēju Elvīru Ozoliņu, 1960. gada Olimpisko spēļu čempioni. Arī viņu dēls Voldemārs Lūsis ir bijis šķēpa metējs, piedalījās divās Olimpiskajās spēlēs.  Viņu kontā ir astoņi starti Olimpiskajās spēlēs, četras Olimpisko spēļu medaļas, seši pasaules rekordi, pieci Eiropas čempionu tituli.
Egils Birznieks

Biogrāfija

1972. gadā E. Birznieks iestājās Latvijas Valsts universitātes Ģeogrāfijas fakultātē, ko beidza 1977. gadā. Specializējies cilvēka ģeogrāfijā. 1993. gadā ieguvis maģistra grādu.
1970. gadu vidū Latvijas Valsts universitātes Ģeogrāfijas fakultātē tika izveidota skolēnu pirmsstudiju izglītības forma — Jauno ģeogrāfu skola. Tās darbību nodrošināja fakultātes studenti, tostarp arī E. Birznieks. Drīz vien viņš kļuva par tās vadītāju. Strādājis par pasniedzēju LVU Ģeogrāfijas fakultātē.
Ata Kronvalda prēmijas laureāts (1988).
E. Birznieks negaidīti mira 1996. gada janvārī. Pēc pasniedzēja nāves ar LU Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultātes Domes lēmumu Jauno ģeogrāfu skola nosaukta viņa vārdā par Egila Birznieka Jauno ģeogrāfu skolu.
Raitis Sinkēvičs

Karjeras pirmsākumi (2005—2006)

Ar boksu R. Sinkēvičs sāka nodarboties 14 gadu vecumā boksa klubā "Madara" Jelgavā. 2006. gadā piedalījies 2006. gada Pasaules U-17 kadetu čempionātā Stambulā, Turcijā, kur svara kategorijā līdz 57 kg ieņēma 5. vietu.

Junioru gadi (2007—2008)

2007. gada Latvijas čempionātā R. Sinkēvičs debijā junioru grupā ieņēma 2. vietu, bet jau pēc gada, kad divu vasaru laikā pieņēmās svarā par 17 kilogramiem, ieguva savu pirmo titulu karjerā, uzvarot Latvijas junioru čempionātu svara kategorijā līdz 75 kg. 2007. gadā piedalījās pieaugušo prestižajā Gee Bee turnīrā Helsinkos, Somijā, iegūstot bronzas godalgu, pusfinālā zaudējot 2004. gada Atēnu Olimpisko spēļu piektās vietas ieguvējam alžīrietim Nabli Kasselu. Tajā pašā gadā Eiropas junioru čempionātā Somborā, Serbijā, R. Sinkēvičš ieņēma 9. vietu. 2008. gadā startēja 2. Latvijas olimpiādē, iegūstot sudraba godalgu.

Pieaugušo karjera (kopš 2009. gada)

2009. gada martā Jelgavā, uzvarot Latvijas čempionātā pieaugušo grupā, kļuva par otro "Madaras" bokseri, kam ir izdevies iegūt valsts titulu pieaugušo grupā. 2010. gada Latvijas čempionātā sasniedzis pusfinālu, taču pusfināla pēc mediķu slēdziena tika konstatēts rokas lūzums, kas liedza viņam pabeigt cīņu līdz galam, tādējādi ieņemot 3. vietu. 2011. gada Latvijas čempionātā izcīnījis 2. vietu. Nedēļu pēc čempionāta Latvijas Boksa federācija Raiti izsauca uz ikgadējo starptautisko Gee Bee turnīru, kurā R. Sinkēvičs debitēja jau 2008. gadā. R.Sinkēvičam pusfinālā pretī bija jāstājas ar 2008. gada Pekinas olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvēju Kenetu Eganu.
Dikļi

Cilvēki

Juris Neikens (1826-1868), Dikļu ev.-lut. draudzes mācītājs no 1857. līdz 1867.gadam, rakstnieks, Dikļu dziesmu dienas organizētājs.
Timoras jūra

Robežas

Ziemeļos atrodas Timora, Baratdajas salas, Bandas jūra. Ziemeļaustrumos — Tanimbaras salas. Austrumos — Arafuru jūra, kas tehniski jau ir daļa no Klusā okeāna. Dienvidos — Austrālija, kur jūra veido Žozefa Bonaparta līci. Dienvidaustrumos — Austrālijai piederošā Melvila sala un Van Dīmena līcis. Rietumos — Indijas okeāns, Ašmora un Kartjē salas, ziemeļrietumos saskaras ar Savu jūru.

"Timoras sprauga"

Zem Timoras jūras atrodas nozīmīgi naftas un dabasgāzes krājumi. Lielā Saullēkta naftas lauks (Greater Sun Rise Area) ir viens no lielākajiem Āzijas un Klusā okeāna reģionā un varētu dot Austrumtimorai ap 4 miljardus dolāru ienākumu.
Austrālija un Austrumtimora ilgstoši nevarēja vienoties par to, kurai valstij piederēs jūras gultne, kas pazīstama ar nosaukumu "Timoras sprauga" (angļu: Timor Gap). Austrumtimora velk jūras robežu pa viduslīniju starp abām valstīm, toties Austrālija — pa kontinentālā šelfa ārējo malu. Starptautiskā jūras tiesību likumdošana paredz, ka jūras robeža šādā gadījumā ir jāvelk pa viduslīniju, savukārt Austrālija pirms šīs normas spēkā stāšanās (1994) vienojās ar agrāko Austrumtimoras okupantu — Indonēziju — ka tai pieder viss kontinentālais šelfs. Šī iemesla dēļ Austrālija arī centās kavēt Austrumtimoras neatkarības atzīšanu.
2006. gada 12. janvārī abas valstis vienojās sadalīt atradnes krājumus uz pusēm.
19. maijs

19. maijs ir gada 139. diena pēc Gregora kalendāra (140. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 226 dienas.
Elfrīda Pakule

Biogrāfija

E. Pakule dzimusi 1912. gada 2. jūnijā, Rīgā muzikālā strādnieku ģimenē. Skolas gados apguvusi klavierspēli. Pirmais E. Pakules solo koncerts notika 1938. gada 29. novembrī Melngalvju namā. 1940. gada ziemā E. Pakuli uzaicināja piedalīties Nakts karalienes lomā V. A. Mocarta operas "Burvju flauta" iestudējumā Leo Bleha vadībā.

Krievijā, 1941-1944

1941. gada jūnijā E. Pakule kopā ar vairākiem citiem Latvijas dziedātājiem devās uz Maskavu, lai piedalītos Vissavienības estrādes mākslinieku konkursā. Sākoties Otrajam Pasaules karam, E. Pakule evakuējās uz Ivanovu, kur no 1941. gada jūlija līdz 1942. gada maijam darbojās Latvijas PSR Valsts mākslas ansamblī, gada laikā sniedzot aptuveni 200 koncertus. 1942. gadā E. Pakule pārcēlās uz Maskavu. Sniegusi aptuveni 80 koncertus Maskavas Radiostudijā. Daudzkārt uzstājusies Maskavas Lielajā teātrī Violetas lomā. 1943. gadā viesojusies aplenktajā Ļeņingradā.
Augstrozes pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Augstrozes ciema padomi. 1947. gada 16. oktobrī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Limbažu apriņķī. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Limbažu rajonā. Mūsdienās Augstrozes pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Limbažu novada Umurgas pagastā un neliela daļa Pārgaujas novada Stalbes pagastā.
Ieva Akuratere

Biogrāfija

I. Akuratere ir teātra zinātnieces Līvijas Akurateres un aktiera Voldemāra Akurātera meita. Beigusi Rīgas 23. vakara vidusskolu (1976) un Liepājas teātra 2. studiju (1977).

Aktrises karjera

No 1974. līdz 1978. gadam I. Akuratere bija Liepājas teātra aktrise, starp lomām nozīmīgākā ir viņas loma Imanta Kalniņa rokoperā "Ei, jūs tur!" (1977), vēlāk šo lomu Ieva atveidoja arī "Pērkona" versijā 1984. gadā kopā ar Raimondu Bartaševiču un 1986. gadā televīzijas iestudējumā kopā ar Igoru Siliņu.
No 1978. līdz 1980. gadam I. Akuratere strādāja Operetes teātrī, tur piedalās Zigmara Liepiņa mūziklā "Iedomu spoguļi" (1978). Pēc vairākiem gadiem viņa operetes aktrises ampluā atgriezās Dailes teātra izrādē F. Lehāra operetē "Mana skaistā lēdija" (1998), savukārt Daugavpils teātrī piedalījās Jura Kulakova muzikālajā izrādē "Čigāns sapnī" (2002).

Muzikālā darbība

Kopš 1981. gada I. Akuratere ar pārtraukumiem ir rokgrupas "Pērkons" soliste, kā arī uzstājas ar folkmūzikas programmām. 1986. gadā viņa neilgu laiku dziedāja "jaunā viļņa" grupā "K. Remonts".
Folkmūzika padarīja I. Akurateri par Atmodas laika slavenību pēc leģendārā B. un A. Ritmaņu dziesmas "Manai tautai" neplānotā izpildījuma festivālā "Liepājas dzintars" 1988. gadā. Citas populāras dziesmas tolaik bija "Reiz zaļoja jaunība" (J. Kulakovs, E. Veidenbaums, 3. vieta, Mikrofona aptauja 1988) un "Varbūt" (U. Stabulnieks, G. Godiņš, 5. vieta, Mikrofona aptauja 1989). 1988. gadā "Pērkona" sastāvā dziedātā "Zaļā dziesma" kļuva par vides aizsardzības entuziastu iecienītu dziesmu.
90. gadu sākumā "Pērkona" jaunrade apsīka. 1993. gadā tika izdots pēdējais I. Akurateres dziedātais hits "Kāzas", kas iekļuva Mikrofona aptaujas populārāko dziesmu divdesmitniekā.
I. Akuratere ir sadarbojusies arī ar daudziem citiem muzikālajiem projektiem - 1986. gadā, "Pērkona" otrā aizlieguma laikā, viņa uz brīdi pievienojās grupai "K. Remonts", 1989. gadā iesaistījās latviešu popmūzikas dīvu projektā "Dāmu pops", kā arī ierakstīja dziesmas kopā ar "Nebijušu Sajūtu Restaurēšanas Darbnīcu". Deviņdesmitajos gados viņa nodibina grupu "Simulācija", kurā dziedāja pašas sacerētas dziesmas. Pēdējos gados I. Akuratere darbojas eksperimentālā folkmūzikas projektā "Lidojošais paklājs", kurā perkusijas spēlē viņas dēls Matīss.

Politiskā darbība

2009. gadā iesaistījusies politikā un kā Pilsoniskā savienības biedre ievēlēta Rīgas domē. Pēc tam kandidējusi arī vairākās citās vēlēšanās no partijas "Vienotība" un Jaunās konservatīvās partijas saraksta, bet vēlētāju atbalstu nav saņēmusi.
Saņēmusi Jāņa Ivanova prēmiju (1990) un IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (1999).
Aizspriedums

Par aizspriedumu sauc pārsteidzīgu, novecojušu vai citādi nepietiekami pamatotu spriedumu. Nereti par aizspriedumiem dēvē kādu sociālu grupu negatīvu vērtējumu, kas balstīts uz vispārinājumu. Aizspriedumi bieži vien ir stereotipu pamatā, nevis otrādi, tie parasti izpaužas diskriminācijā pret kādu grupu vai atsevišķiem tai piederīgajiem vērstā uzvedībā. Aizspriedumi var būt saistīti arī ar cilvēku dzimumu. Aizspriedumus nosaka cilvēku sociāli ekonomiskais statuss, sociāli ekonomiskā situācija un sabiedrībā valdošā ideoloģija. Atbrīvošanās no aizspriedumiem ir ļoti grūta, to saknes bieži vien ir meklējamas jau agrā bērnībā, tos uztur un nostiprina cilvēka informācijas uztveres un apstrādes atsevišķi mehānismi, reizēm arī rakstītas vai nerakstītas sabiedrībā pieņemtās normas. Individuāli kontakti var mazināt aizspriedumus pret kādu vai pat novest pie pilnīgas to izskaušanas. Aizspriedumus var ietekmēt ne tikai tiešie kontakti, bet arī to vai citu grupu atspoguļojums masu informācijas līdzekļos, kinofilmās, literatūrā.
Maikls Gārnets

Spēlētāja karjera

No 1999. līdz 2002. gadam Gārnets spēlēja Rietumu hokeja līgā, taču tad pievienojās Austrumkrasta hokeja līgas klubam Grīnvilas "Grrrowl". 2001. gada NHL draftā Gārnetu ar kopējo 80. numuru izvēlējās Atlantas "Thrashers" vienība. Ar katru sezonu arvien lielāku spēles laiku Maikls aizvadīja "Thrashers" Amerikas hokeja līgas fārmklubā Čikāgas "Wolves". 2005.—06. sezonā, pēc tam, kad Kari Lehtonens bija guvis traumu, Gārnets tika izsaukts uz Atlantu. Sezonas gaitā Nacionālās hokeja līgas kluba rindās Maikls aizvadīja 24 spēles. 2006.—07. sezonu Gārnets aizvadīja "Wolves" rindās, un pēc sezonas beigām izlēma savu karjeru turpināt Eiropā.
2007. gada vasarā Gārnets pievienojās Krievijas Superlīgas klubam Ņižņekamskas "Ņeftehimik". Gārnets aizvadīja relatīvi veiksmīgu sezonu un nākamajā vasarā parakstīja divu gadu līgumu ar Balašihas "HK MVD" vienību. 2009.—10. sezonā Gārnets bija viens no komandas līderiem, kas panāca kluba nonākšanu Gagarina kausa finālā, kurā gan piekāpās Kazaņas "Ak Bars" vienībai. Gārnets tika arī iekļauts sezonas visu zvaigžņu maiņā.
2012.—13. gada sezonā Gārnets Gagarina kausa finālā spēlēja vēlreiz, šoreiz gan Čeļabinskas "Traktor" sastāvā. "Traktor" rindās Gārnets spēlēja līdz pat 2014.—15. gada sezonas noslēgumam. 2015.—16. gada sezonu aizvadīja Bratislavas "Slovan" rindās, kur bija komandas otrais vārtsargs aiz Berija Brasta. 2016. gada oktobra nogalē pievienojās Zagrebas "Medveščak".
Trijstūra augstums

Trijstūra augstums ir nogrieznis, kas savieno trijstūra virsotni ar pretējo malu vai tās pagarinājumu un ar to veido taisnu leņķi.
Atkarībā no trijstūra veida, augstums var atrasties trijstūra iekšpusē (šaurleņķu trijstūrim), sakrist ar trijstūra malu (taisnleņķa trijstūrim) vai atrasties ārpus trijstūra (platleņķa trijstūrim). Visi trīs trijstūra augstumi krustojas vienā punktā, ko sauc par trijstūra ortocentru.
Titānu uzbrukums

Norises vieta

Simts gadus pirms stāsta sākuma milzīgas cilvēkveida būtnes sauktas par Titāniem piespieda cilvēci atgriezties pie viduslaiku līmeņa tehnoloģijām un atkāpties betona sienu sistēmā, kas sastāv no 3 vienādā attālumā citu no citas izvietotām sienām. Šajās sienās cilvēki mierā dzīvoja nākamos simts gadus. Bet stāsta sākumā gigantisks 60 metrus garš Titāns un mazāks ar bruņām klāts Titāns pēkšņi izveidoja caurumu ārējā sienā un ar citiem Titāniem iekļuva pilsētā, liekot cilvēkiem atkāpties uz nākamo sienu, kas izraisīja badu un nemierus.
Par Titāniem, kuri parasti ir 3-15 metrus gari ar dažiem izņēmumiem, cilvēkiem nav zināms daudz. Tie iznīcina visus savā ceļā esošos cilvēkus bez jebkāda redzama iemesla. Titāniem nav nepieciešama pārtika un tie nenogalina citus dzīvniekus. Tiem ir cieta āda un piemīt spēja reģenerēties. Titānus var nogalināt tikai izdarot dziļu dūrienu tiem virs kakla. Šīs vājības dēļ tika radīta 3D manevrēšanas ierīce, kas ļāva cilvēkiem ātri pārvietoties telpā, lai piekļūtu Titānu vājajai vietai. Lai gan šī ierīce piešķir lielu mobilitāti, lietojot to pastāv liels risks pārpūlēt muskuļus, tāpēc, lai to lietotu, ir nepieciešamas īpašas fiziskās spējas un laba līdzsvara izjūta.

Sižets

Stāsta centrā ir Erens Džagers, viņa pusmāsa Mikasa Akermane un viņu draugs Armins Arlerts. Pēc ārējās sienas krišanas un Erena mātes nāves viņš zvēr atriebties Titāniem un vēlāk iestājas armijā kopā ar saviem draugiem. Pēc vairākiem gadiem, savas pirmās kaujas pret Titāniem laikā, Erens atklāj, ka viņam piemīt spējas pēc gribas pārvērsties par Titānu. Pēc šī atgadījuma daži viņu uzskata par draudu, bet daži par cilvēces pēdējo cerību, un Erens kopā ar saviem kompanjoniem iesaistās cīņā, lai aizsargātu cilvēces paliekas, meklējot atbildes uz Titānu un savas eksistences noslēpumiem.
Skaidrīte Smildziņa-Budovska

Karjera

Basketbolu sākusi spēlēt Rīgas 1. bērnu sporta skolā pie Aivara Rasas. Rasas vadībā 1958. gadā Rīgas "Daugavas" sastāvā kļuvusi par Latvijas čempioni un PSRS čempionāta bronzas medaļas ieguvēju. Vēl 1958. gadā spēlējusi VEF komandā. 1958. gadā kļuva par jaundibinātā Rīgas TTT spēlētāju, laikposmā no 1963. līdz 1969. gadam bija kluba kapteine. TTT sastāvā ir 11 reizes uzvarējusi Eiropas čempionvienību kausā, kas ir dalīts rekords turnīra vēsturē ar Dzintru Grundmani, Tamāru Kārkliņu-Hendeli un Uļjanu Semjonovu. Tāpat 12 reizes kļuva par PSRS čempioni un 1959. gadā tika izcīnīta uzvara PSRS ziemas meistarsacīkstēs.
Latvijas PSR izlasē aizvadījusi 88 spēles no 1959. līdz 1971. gadam. Tās sastāvā četras reizes piedalījusies PSRS Tautu spartakiādē. 1959. gadā tika izcīnīta 7. vieta, 1963., 1967. un 1971. gadā — 1. vieta.
No 1959. līdz 1968. gadam spēlējusi PSRS izlasē. Tās sastāvā izcīnījusi trīs Pasaules čempionāta zelta medaļas (1959, 1964, 1967). 1964. gada Pasaules čempionātā tika atzīta par labāko centra uzbrucēju pasaulē, tāpat žurnālisti viņai piešķīra skaistākās basketbolistes titulu Miss Basketball Mundial. PSRS sastāvā divas reizes kļuvusi arī par Universiādes čempioni (1965, 1967).
1960. gadā kļuvusi par PSRS sporta meistari, 1966. gadā — PSRS starptautiskās klases sporta meistari un 1968. gadā — PSRS Nopelniem bagāto sporta meistari. 1998. gada 26. oktobrī tikusi apbalvota ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Ir LBS Goda biedre.

Privātā dzīve

Dzimusi 1943. gada 2. martā Rīgā. Izglītību ieguvusi Rīgas 15. pamatskolā, ko grūto sadzīves apstākļu dēļ pameta pēc septītās klases un iestājās Rīgas Industriālajā politehnikumā, Metālu termiskās apstrādes nodaļā. 1980. gadā absolvējusi arī Rīgas Politehnisko institūtu.
1967. gada 6. novembrī apprecējusies ar sporta ārstu Māri Budovski. Viņiem piedzima divas meitas: Evija un Agnija. Evijai ticis piedāvāts arī spēlēt TTT komandā, bijusi TTT jaunatnes komandas dalībniece. Abas meitas pabeigušas Latvijas Medicīnas akadēmijā, Agnija pabeigusi arī Rīgas Biznesa augstskolu.
Ir strādājusi "Komunālprojektā" un Valsts zemes dienestā.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeru vai kantrī mūzikas albums

Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeru vai kantrī mūzikas albums ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz par labāko šlāgermūzikas vai kantrī mūzikas albumu aizvadītajā gadā Latvijā.
Līdz 2002. gadam nominācijas nosaukums bija Latvijas Mūzikas ierakstu gada labākais šlāgeru mūzikas albums, bet 2003. gadā tā ieguva savu pašreizējo nosaukumu. Balva tiek pasniegta katru gadu kopš 1994. gada, izņemot 1996. gadā
Mozilla Firefox

Vēsture

Deivs Hiats un Bleiks Ross sāka strādāt pie Firefox kā eksperimentāla Mozilla projekta atzara. Viņi uzskatīja, ka Netscape komerciālās prasības un izstrādātāju radītā iespēju pārbagātība mazināja Mozilla pārlūkprogrammas lietojamību. Viņi radīja patstāvīgu pārlūkprogrammu, ar kuru vēlējās aizstāt Mozilla Suite. 2003. gada 3. aprīlī Mozilla organizācija paziņoja par plāniem pievērsties Firefox un Thunderbird izstrādei, bet Mozilla Suite atstāt otrajā plānā.
Firefox projekts piedzīvoja vairākas vārda izmaiņas. Sākumā saukts Phoenix, bet tika pārdēvēts zīmola nesaskaņu dēļ ar Phoenix Technologies. Savukārt tā jaunais vārds Firebird izraisīja asu reakciju no Firebird brīvās datubāzes programmatūras projekta. Atbildot, Mozilla pamatlicēji paziņoja, ka pārlūkam vienmēr jābūt priekšā "Mozilla", lai nebūtu pārpratumu ar datubāzes programmatūru. Turpmākais spiediens no Firebird projekta lietotāju kopienas piespieda Mozilla mainīt pārlūkprogrammas nosaukumu; 2004. gada 9. februārī Mozilla Firebird kļuva par Mozilla Firefox, bieži vienkārši saukta par Firefox. Mozilla dod priekšroku saīsinājumam Fx vai fx, tomēr nosaukums tiek biežāk saīsināts kā FF.
Firefox projekts pieredzējis daudzas versijas pirms 1.0 izlaišanas 2004. gada 9. novembrī. Pēc vairākām stabilitātes un drošības pārbaudēm, Mozillas pamatlicēji izdeva savu pirmo lielo uzjauninājumu, Firefox versija 1.5, 2005. gada 29. novembrī. 2006. gada 24. oktobrī Mozilla izlaida Firefox 2. Šī versija nāca ar zīmotņu pajauninājumu, papildinājumu pārvaldniekam, interfeisam, meklēšanas dziņiem, jaunu sesiju atjaunošanas iespēju, iekšējo vārdu kļūdu labotāju un aizsardzību pret pikšķerēšanu.
Baltezera baznīca

Vēsture

Dievnamu baroka stilā 1772. gadā uzbūvēja arhitekts Bernhards Joahims. Padomju okupācijas periodā baznīcu 1948. gadā atņēma draudzei, tika iznīcināta visa Baltezera baznīcas iekšpuse, bet 1958. gadā nojauca tās torni. Šajā laika posmā to izmantoja visdažādākajām vajadzībām - kā kinoteātri, deju zāli, telefona centrāli, minerālmēslu noliktavu, pat kāpostu skābētavu.
1989. gadā to pārņēma Valsts Kultūras pieminekļu inspekcija un baznīcu pilnībā atjaunoja. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Ādažu draudze savā pārraudzībā atguva dievnamu un 1994. gadā atsāka tur darboties, kaut arī remontdarbi vēl nebija pabeigti.
Ārons Brukss

Karjera

Ā. Brukss pēc veiksmīgas augstskolu basketbola karjeras Oregonas universitātē tika izraudzīts 2007. gada NBA drafta pirmajā kārtā ar kopējo 26. numuru (Hjūstonas "Rockets"). Pirmo sezonu NBA ar 0. numuru spēlējošais aizsargs aizvadīja tikai kā rezervists, bet savā otrajā profesionāļa sezonā, pēc tam, kad komanda aizmainīja pamatsastāva saspēles vadītāju Raferu Elstonu, Ā. Brukss ieņēma vietu pirmajā pieciniekā un pārliecinoši organizēja "Rockets" spēli. Katrā no karjeras pirmajām trim sezonām ievērojami pieauga gan spēlētāja rezultativitāte, gan iedoto piespēļu skaits un vidējais spēlēs laiks. Sevišķi izcili spēlētājs aizvadīja 2009. gada play-off spēles, tai skaitā vienā no Rietumu konferences pusfināla sērijas spēlēm gūstot savā karjerā tobrīd augstāko punktu skaitu — 34. Neraugoties uz pašaizliedzīgo "Rockets" spēli, konferences finālā gan iekļuva Losandželosas "Lakers".
2010. gada janvārī uzvarā pret Minesotas "Timberwolwes" uzstādīja karjeras rezultativitātes rekordu — 43 punkti vienā spēlē, savukārt martā, spēlē pret Memfisas "Grizzlies" viņš iemeta 7 no 7 trīspunktu metieniem, uzstādot līgas rekordu. Pēc sezonas viņš tika atzīts par līgas progresējušāko spēlētāju.
Nākamajā sezonā Ā. Brukss cīnījās ar traumām un tās otrajā pusē tika aizmainīts uz Fīniksas "Suns" pret Goranu Dragiču un pirmās kārtas drafta tiesībām. 2011. gada lokauta laikā Ā. Brukss spēlēja Ķīnā, kur palika visu sezonu un tika līdz finālsērijai kluba Guangdong Southern Tigers sastāvā.
NBA Ā. Brukss atgriezās 2012. gada rudenī un spēlēja Sakramento "Kings", pēc tam atgriezās Hjūstonas "Rockets" (2012–2014) un spēlēja arī Denveras "Nuggets", taču iepriekšējā augstajā līmenī spēlēt vairs nespēja. 2014. gada jūlijā viņš noslēdza līgumu ar Čikāgas "Bulls".
Infraskaņa

Infraskaņa ir ļoti zemas frekvences (mazāk nekā 20 Hz) skaņas svārstības. Infraskaņu cilvēkam nav iespējams sadzirdēt, taču to sadzird, piemēram, ziloņi un daži citi lielie pārnadži.

Infraskaņas rašanās

Infraskaņa papildus sadzirdamajām skaņām rodas, piemēram, dzinēju darbības, sprādzienu, salūtu, šāvienu, vētras, zibens un zemestrīces laikā, infraskaņu var radīt arī ūdenskritumi, vulkānu izvirdumi, jūras bangas. Arī dažādu tehnisku ierīču, piemēram, veļas mazgājamās mašīnas, kompresoru, sūkņu, vēja turbīnu, kā arī satiksmes līdzekļu (vilcienu, lidmašīnu, kuģu, helikopteru) radītie trokšņi var ietvert infraskaņu.

Infraskaņas ietekme uz cilvēka organismu

Kaut arī infraskaņu nesadzird, tomēr cilvēki šīs skaņas uztver ar mehanoreceptoriem, izjūtot tās kā spiedienu (piemēram, ausī), pieskaršanās vai vibrācijas sajūtu. Dažkārt infraskaņa var cilvēkam radīt baiļu sajūtu. Augstas intensitātes infraskaņa var izraisīt sāpju sajūtu ausīs, ir pat iespējams auss bungādiņas plīsums. Dažiem cilvēkiem infraskaņas iedarbības rezultātā var rasties uzmanības koncentrēšanas grūtības, kas gan parasti pāriet, infraskaņas iedarbībai beidzoties. Novērojama straujāka noguruma iestāšanās, kas var būtiski ietekmēt darba spējas.

Infraskaņas izmantošana pētniecībā

Infraskaņai ir liels viļņa garums, tādēļ apkārtējā vidē tā izplatās bez būtiskas pavājināšanās. Tas ļauj, piemēram, ar akustiskām metodēm atklāt tālus, spēcīgus sprādzienus, pētīt zemūdens vidi vai atmosfēras augšējos slāņus.