google/wiki40b huggingface dataset:
SpaceX CRS-11

Lidojuma gaita

Dragon tika palaists 2017. gada 3. jūnijā 21:07:38 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 v1.2 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-39A.
Pēc otrās pakāpes atdalīšanās raķetes pirmā pakāpe nosēdināta Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas laukumā. Šī raķešpakāpe atkārtoti izmantota 2017. gada decembrī, palaižot kravas kuģi SpaceX CRS-13.
Kravas kuģis SKS sasniedza 5. jūnijā. 13:52 UTC to satvēra ar stacijas manipulatoru Canadarm2, kuru vadīja Pegija Vitsone un Džeks Fišers. Kosmosa kuģis tika pārvietots uz Harmony moduļa apakšējo pieslēgvietu; pilnībā pieslēgts 16:07 UTC.
7. un 8. jūnijā ar manipulatoru Canadarm-2 no Dragon nehermētiskās kravas sekcijas izņemta MUSES iekārta, un tā pārvietota uz platformu ELC-4. 11. jūnijā no Dragon tika izņemta NICER iekārta, un tā pārvietota uz platformu ELC-2. Pārvietošanas operācija ilga vairākās dienas ar pauzēm, dodot iespēju pieslēgt elektrobarošanu, lai NICER uzturētu nepieciešamo temperatūras režīmu. 17. jūnijā no Dragon tika izņemta ROSA saules bateriju komplekts un tika izvērsts manipulatora Dextre galā. To līdz 26. jūnijam vairākkārt izpleta un ievilka. Pēdējā saules bateriju ievilkšanas operācija bija neveiksmīga. Lai arī pēc sākotnējā plāna saules baterijas bija plānots nogādāt uz Zemes, tika nolemts to izmest. 26. jūnijā 21:15 UTC ROSA tika palaists orbītā brīvā lidojumā.
2. jūlijā 18:00 UTC Dragon ar Canadarm2 palīdzību tika atvienots no Harmony moduļa. Brīvā lidojumā tas palaists 3. jūlijā 06:41 UTC. Pēc tam 11:13 UTC kosmosa kuģis iedarbināja dzinējus un veica noiešanu no orbītas. 12:12 UTC nolaižamais aparāts nolaidās Klusajā okeānā. Lidojuma ilgums 29 dienas 15 stundas 4 minūtes.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Zilupes novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Zilupes novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
EVRY

Vēsture

2010. gada 14. oktobrī apvienojās Norvēģijas IT uzņēmumi EDB Business Partner un ErgoGroup, izveidojot uzņēmumu EDB ErgoGroup ASA. 
Tā lielākie akciju turētāji bija Posten Norge AS (40,0 %) un Telenor Business Partner Invest AS (30,2 %).
2012. gada 17. martā uzņēmums mainīja nosaukumu uz EVRY ASA.
2013. gada novembrī tika paziņots, ka EVRY iegādāsies Somijas karšu personalizācijas uzņēmumu TAG Systems Finland Oy ar filiāli Latvijā.
2015. gada martā par EVRY vairākuma kapitāldaļu īpašnieku kļuva Apvienotās Karalistes investīciju uzņēmuma Apax Partners netieši pārvaldītais uzņēmums Lyngen Bidco AS; tika iecelta jauna valde. Maijā Lyngen Bidco bija ieguvis 88 % EVRY kapitāldaļu; otrs lielākais īpašnieks bija Polygon (PE) Holdings LTD.
Pēc līguma ar Norvēģijas banku DNB zaudēšanas 2015. gada augustā EVRY paziņoja, ka tā atlaidīs 500 līdz 550 darbiniekus Norvēģijā un Zviedrijā. 2015. gada oktobrī uzņēmums paziņoja par vēl 600 darbinieku pārcelšanu uz IBM ārpakalpojumu līgumā 1 miljarda ASV dolāru vērtībā. 29. oktobrī Evry tika svītrots no Oslo fondu biržas.
2017. gada 21. jūnijā EVRY akcijas atsāka kotēt Oslo biržā. 1. novembrī Lyngen Bidco AS sev piederošās EVRY akcijas (54,3 %) nodeva Lyngen Holdco S.A.R.L.
2018. gadā tika iegādāts Zviedrijas uzņēmums Findwise  AB, kas nodarbojās lielo datu analīzes un meklēšanas pakalpojumos, un uzņēmums Exonor, kas nodarbojās klīnisko IT sistēmu ieviešanas konsultācijās atbalsta pakalpojumos.
2018. gada 13. decembrī ar Handelsbanken tika noslēgta vienošanos par nākamās paaudzes banku sistēmas un maksājumu risinājumu piegādi Somijā. Līguma kopējā līguma vērtība bija aptuveni 650 miljoni NOK, un tas darbojās astoņus gadus.
2019. gada 18. jūnijā tika paziņots, ka EVRY apvienosies ar Somijas uzņēmumu Tieto. Apvienotais uzņēmums iegūs nosaukumu TietoEVRY. Apvienošanos plants pabeigt 2019. gada pēdējā ceturksnī vai 2020. gada pirmajā ceturksnī. Evry akciju turētāji iegūs 37,5 % līdzdalību jaunajā uzņēmumā un kopējo naudas atlīdzību aptuveni 200 miljonu eiro apmērā.
VEF Rīgas skolu superlīga

Vēsture

2010. gadā tajā startēja tikai astoņas labākās galvaspilsētas zēnu komandas, par čempionu kļūstot Rīgas 49. vidusskolai. Pagājušajā mācību gadā tika apvienota "VEF Rīgas skolu superlīgas" un ilggadējā Rīgas domes kausa norise, nosakot čempionus arī meiteņu konkurencē. 2011. gada pavasarī par uzvarētājiem kļuva Rīgas 49. vidusskolas zēni un Rīgas 47. vidusskolas meitenes.
Mazsalaca

Vēsture

Vietā, kur mūsdienās atrodas Mazsalaca, apdzīvota jau vidējā akmens laikmetā - ap 5000 gadu p.m.ē. Vēlāk novadā apmetušies lībieši, no lībiešu valodas arī cēlusies virkne šī novada ģeogrāfisko nosaukumu, piemēram, upes Salaca, Ķirele, Iģe, Ramata u.c.
Mazsalacas Sv. Marijas baznīca dokumentos pirmo reizi minēta 1533. gadā, poļu-zviedru karu laikā tā tika nopostīta. Zviedru Vidzemes laikā ap 1697. gadu baznīca pēc zviedru karaļa Kārļa XI pavēles atkal atjaunota. 1890. gadā tās vietā uzcelta pašreizējā Mazsalacas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca.
1861. gadā Valtenberģu muižas īpašnieks Arnolds Fītinghofs zemniekiem par dzimtu te iznomāja pirmos apbūves gabalus un šajā vietā sākās pirmo namu celtniecība. Šajā laikā uzcēla pirmo tiltu pār Salacu. Jādomā, ka to veicinājusi ģeogrāfiski izdevīgā atrašanās vieta - jau senatnē šeit krustojušies Rūjienas - Ainažu un Valmieras - Pērnavas un citi apkārtnes apdzīvoto vietu ceļi.
Mazsalacas miestiņa iedzīvotāju skaits 1918. gadā sasniedza 1100 cilvēku, tie apdzīvoja 80 namus. Miests attīstījās lēni, pēc gandrīz 10 gadiem - 1927. gadā, iedzīvotāju skaits tajā bija pieaudzis līdz 1210 cilvēkiem. Savukārt namu skaits sasniedza 87. 1928. gadā Mazsalacai piešķīra pilsētas tiesības.
Mežirbes

Izskats un īpašības

Mežirbes ir vidēji lieli rubeņu apakšdzimtas (Tetraoninae) putni. Mazākā ir Ķīnas mežirbe (Tetrastes sewerzowi), kuras ķermeņa garums ir apmēram 34 cm, svars 310—341 g. Tā ir ne tikai mazākā mežirbju ģintī, bet visā rubeņu apakšdzimtā. Mežirbēm ir raksturīgs raibumaini brūns apspalvojums, tām ir proporcionāli mazas galvas un noapaļotas ķermeņa formas.
Mežirbes galvenokārt barojas ar sēklām, augļiem un ogām. Ligzdošanas laikā tā barojas arī ar kukaiņiem, nelielām čūskām un vardēm. Ziemā tā barojas ar koku pumpuriem un lazdu skarām.
Prezidenta pils (Viļņa)

Vēsture

Pils vēsture sniedzas līdz 14. gadsimtam, kad Lietuvas dižkunigaitis Jagailis izdeva rīkojumu, ziedojot pilsētas zemi Viļņas arhidiecēzei, šī iemesla dēļ to reizēm sauc par bīskapa pili. Pils celtniecība notika 14. gadsimta beigās un to uzraudzīja Viļņas bīskaps Andžejs Jastšembecs un laika gaitā ēka tika palielināta un pārbuvēta. Renesanses laikā pils atkal tika renovēta un tika paplašināti pieguļošie parki un dārzi.
Iestājoties 18. gadsimtam, pils vēsturē notika vairāki nozīmīgi notikumi: pilī dzīvoja pēdējais Viļņas bīskaps, Lietuvu anektēja Krievijas Impērija un ēku sabojāja divi lieli ugunsgrēki 1737. un 1748. gadā. 1750. gadā to rekonstruēja arhitekta Laurīna Guceviča vadībā. Pēc rekonstrukcijas pils tika izmantota kā imperatoru, karaļu un augstmaņu rezidence. 1796. gadā pilī dzīvoja cars Pāvils I. 19. gadsimta laikā pils kalpoja kā vairāku Krievijas Imērijas gubernatoru rezidence, to skaitā šeit dzīvoja Mihails Muravjovs-Viļenskis. 1804. gadā to apmeklēja arī nākamais Francijas karalis Luijs XVIII.
1812. gadā gan Krievijas impērijas ķeizars Aleksandrs I, gan Francijas imperators Napoleons izmantoja pili kā savu rezidenci. Laikā, kad notika Napoleona iebrukums Krievijā, viņš no pils organizēja militāras operācijas un Lietuvas armiju, to skaitā piecus kājnieku pulkus, četrus kavalērijas pulkus un Viļņas nacionālo gvardi. Viņš pieņēma Lietuvas augstmaņus, no jauna norīkotos administrācijas pārstāvjus un arī citas amatpersonas. Pēc Napoleona sakāves 1812. gadā pili izmantoja ceremoniāliem procesiem; šeit tobrīd ģenerālim Mihailam Kutuzovam piešķīra Krievijas augstāko militāro apbalvojumu — Svētā Jura ordeni. No 1824. līdz 1834. gadam pili ampīra stilā rekonstruēja ievērojamais Sanktpēterburgas arhitekts Vasīlijs Stasovs, pārbūvi uzraudzīja Karols Podčašinskis. Stasova rekonstrukcija ir saglabājusies līdz mūsdienām.
Pēc tam, kad Lietuva 1918. gadā atguva neatkarību, pilī atradās Ārlietu ministrija un Lietuvas ziņu aģentūra ELTA, līdz 1920. gadā pilsēta tika iekļauta Polijā. 1930. gados to restaurēja Stefans Narenbskis. Pēc Otrā pasaules kara pils kalpoja kā militāro virsnieku centrs, vēlāk tajā dzīvoja dažādi lietuviešu mākslinieki.
Pēc neatkarības atgūšanas tā lēnām tika pielāgota prezidenta vajadzībām un kopš 1997. gada tā kalpo kā oficiālā Lietuvas prezidenta mītne. Virs pils tiek pacelts karogs ar prezidenta ģerboni laikā, kad prezidents ir pilī vai pilsētā.
Vircava

Vēsture

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Kroņvircavas muižas (Krons-Würzau) centru, kas celts pēc hercoga Pētera galma arhitekta Severīna Jensena projekta.
Izaugusi padomju laikā kā padomju saimniecības «Vircava» ciemats. Vircavā atrodas pagasta pārvalde, vidusskola, tautas nams, bibliotēka, ģimenes ārsta prakse, pasts, veikali.
EUTELSAT 10A

Lidojuma gaita

W2A tika palaists 2009. gada 3. aprīlī 16:24 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas. 4. aprīlī 01:34 UTC pavadonis tika izlaists ģeosinhronajā pārejas orbītā.
Ģeostacionāro orbītu tas sasniedza ar saviem dzinējiem. W2A tika novietots ģeostacionārās orbītas punktā 10° austrumu garuma. Naktī no 18. uz 19. maiju uz W2A tika pārslēgti pavadoņa W1 kanāli, un tas sāka aktīvu darbību. W1 pēc tam tika pārvietots uz pozīciju 10° austrumu garuma.
2012. gada 1. martā Eutelsat unificēja savu pavadoņu nosaukumu sistēmu. Kosmiskie aparāti turpmāk tika identificēti pēc to orbitālās pozīcijas. W2A ieguva nosaukumu EUTELSAT 10A.

S joslas aparatūra

Pavadonim bija uzstādīti S joslas raidītāji ar 12 m diametra antenu. Šī bija Eiropā pirmā S joslas derīgā krava, tā apzīmēta ar nosaukumu Solaris W2A. To apkalpoja Eutelsat un SES ASTRA kopuzņēmums Solaris Mobile, un to bija paredzēts izmantot mobilajiem pakalpojumiem, galvenokārt televīzijas uztveršanai mobilajās ierīcēs. Neilgi pēc pavadoņa palaišanas Solaris Mobile paziņoja, ka aparatūrā ir novērotas anomālijas un nepieciešami papildu testi. Kopš tā laika publiskota maz informācijas, piemēram, ka palaista EUR Radio, brīva ciparu radio demonstrācijas platforma Eiropai.
2014. gada 6. janvārī EchoStar nopirka uzņēmumu Solaris Mobile un līdz ar to derīgā krava Solaris W2A pārgāja EchoStar īpašumā.
Sāmsalas-Vīkas bīskapija

Sāmsalas-Vīkas bīskapija (igauņu: Saare-Lääne piiskopkond; vācu: Bistum Ösel-Wiek; lejasvācu: Bisdom Ösel-Wiek; latīņu: Ecclesia Osiliensis) bija autonoma bīskapija Livonijas konfederācijā no 1228. līdz 1560. gadam. Aptvēra daļu no Sāmsalas jeb Sāremā salas un tagadējo Lēnes apriņķi (Lääne) Igaunijā.

Vēsture

Bīskapiju izveidoja pēc Sāmsalas iekarošanas un apvienošanas ar Leales bīskapiju 1228. gada 1. oktobrī ar bīskapa rezidenci Leālē, kas vēlāk tika pārcelta uz Vec-Pērnavu, Hāpsalu un, visbeidzot, uz Kuresāri (Ārensburgu) Sāmsalā. 
Lietuvas-Livonijas kara (1262—1282) laikā bīskapijas zemes izpostīja Lietuvas un tās sabiedroto (žemaišu, zemgaļu) karaspēks Tranaiša (1263) un Traideņa (1270) vadībā. 
Pēc 1279. gada bīskapijas Doma baznīca (katedrāle) un domkapituls pastāvīgi atradās Hāpsalā. 
Livonijas kara laikā (1558—1582) pēdējais katoļu bīskaps Jānis V fon Minhauzens (Johannes V von Münchhausen) savu bīskapiju pārdeva Dānijas karalim Frederikam II (1560), kura jaunākais brālis Magnuss (Magnus Herzog von Holstein, vēlākais Livonijas karalis) tika ievēlēts par bīskapu. 
1560. gada maijā Dānijas karalis no Ulriha Bēra atpirka arī Kurzemes bīskapa tiesības par labu savam jaunākajam brālim Magnusam.
Teritoriju apvienošanas nolūkā Dānija iemainīja Polijai-Lietuvai bīskapijas kontinentālo daļu pret to Sāmsalas daļu, kas agrāk piederēja Livonijas ordenim, tādējādi visa Sāmsala un Kurzemes bīskapija kļuva par Dānijas īpašumu.
Magnuss 1578. gadā apmetās Piltenē kā pēdējais luterticīgais Kurzemes bīskaps. 
1579. gadā Magnuss padevās Polijas-Lietuvas virskundzībai.
Abrahams Kupčiks

Biogrāfija

Piedzimis ebreju ģimenē tagadējā Baltkrievijā, taču jau 1903. gadā kopā ar vecākiem pārcēlies dzīvot uz ASV. Pēc Pirmā pasaules kara sekmīgi piedalījies šaha turnīros. Atsevišķās partijās spēlējis neizšķirti ar toreizējiem Pasaules šaha čempioniem Hosē Raulu Kapablanku un Aleksandru Aļehinu. Desmit reizes uzvarējis Manhetenas šaha kluba čempionātos. ASV komandas sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādē 1935. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis zelta, bet individuālajā — bronzas medaļu.
Pēc profesijas bijis grāmatvedis. Pēc Otrā pasaules kara šaha turnīros piedalījies reti. Miris Ņūdžersijas štata Montklēras pilsētā.
Sloboda

Vēsture

Pirmās slobodas veidojušās kā izceļotāju vai kazaku nocietinātas apmetnes reti apdzīvotās zemēs mūsdienu Krievijas dienvidu daļā un Ukrainā. Lai veicinātu jaunu zemju kolonizāciju, vietējie valdnieki, vēlāk arī Krievijas valdība, slobodu iedzīvotājiem piešķīra dažādus atvieglojumus. Līdzīgus atvieglojumus piešķīra arī Livonijas kara gūstekņiem un citiem "vācu tautības" ieceļotājiem Maskavas piepilsētā (Немецкая слобода), kas baudīja autonomiju līdz pat 1699. gadam.
16.—17. gadsimta nepārtraukto karu periodā par slobodām tika dēvētas krievu bēgļu apmetnes Polijas-Lietuvas kopvalsts zemēs, arī Inflantijas vaivadijas un Kurzemes un Zemgales hercogistes austrumu daļā - Sēlpils virspilskunga iecirknī. Vēstures avotos Otrā Ziemeļu kara bēgļu apmetne - Sloboda pirmo reizi minēta 1655. gadā iepretim Krustpilij - tagadējās Jēkabpils vietā. Pēc ortodoksās baznīcas šķelšanās 17. gadsimtā arī no Krievijas caristes izbēgušie vecticībnieki nodibināja savas slabadas Latgales teritorijā.
Dzejkoncerts (albums)

Tapšana

Performance "Dzejkoncerts" tapa 2014. gadā ar biedrības "Ascendum" un sabiedriskās kustības "Mans Doms" atbalstu. Tajā kopā ar grupu "Sigma" piedalījās dzejnieki Inese Zandere, Uldis Bērziņš, Inga Gaile, Anna Auziņa, Artis Ostups, Arvis Viguls un Kārlis Vērdiņš, kā arī Olgas Žitluhinas vadītās laikmetīgās dejas horeogrāfu apvienības "ĀRĀ" dalībnieki. Tās pirmatskaņojums notika 2014. gada 6. septembrī Rīgas Domā. Pasākuma scenogrāfs bija Andris Freibergs, gaismu mākslinieks Jānis Sniķeris, režisore Inga Surgunte. "Dzejkoncerta" izrādes notika arī Jūrmalā, Liepājā, Ventspilī, Rēzeknē un Cēsīs.
2015. gada 22. jūlijā nāk klajā "Dzejkoncerta" koncertieraksta audiogrāmata ar CD, kurā iekļautas septiņas "Sigmas" dziesmas un lielākā daļa autorlasījumā izskanējušo dzejoļu. Skaņas montāžu un ierakstu veica Haralds Stenclavs, izdevuma mākslinieks ir Artis Tauriņš, tajā ir Ilmāra Šlāpina ievadvārdi un Ģirta Raģeļa fotogrāfijas. Projekta vadītāji ir Gatis Vectirāns un Dace Bargā.
Indīroks

Indīroks (Indie rock) ir alternatīva roka žanrs, kurš ir izveidots 1980. gados un, iespējams, pat agrāk Lielbritānijā un ASV.
Mēbiusa lente

Mēbiusa lente (arī Mēbiusa lapa vai Mēbiusa virsma) ir virsma, kurai ir tikai viena mala un viena puse, — tas ir vienkāršākais vienpusējas virsmas piemērs topoloģijā. Mēbiusa lentes modeli viegli var izgatavot no taisnstūrveida papīra sloksnītes, vienu tās galu pagriežot par 180° un salīmējot galus kopā (ja vienu galu nepagriež, iegūst parastu rotācijas virsmu).

Vēsture

Mēbiusa lenti neatkarīgi viens no otra pirmo reizi aprakstīja vācu matemātiķi Augusts Ferdinands Mēbiuss un Johans Benedikts Listings 1858. gadā.

Īpašības

Mēbiusa lentes galvenā īpašība ir vienpusīgums: no jebkura šīs virsmas punkta var nokļūt jebkurā citā, nešķērsojot virsmas malu (parastai plakanai vai cilindriskai virsmai tas nav iespējams, jo tām ir divas puses). Vēl viena Mēbiusa lapas īpašība ir tās neorientējamība. Tas nozīmē, ka, ja caur kādu tās punktu  novilktu normāli un piekārtotu vektoru, kas sākas punktā  un arī tā galapunkts atrastos uz normāles, tad vektoru pa Mēbiusa lapu var pārbīdīt tā, ka tas atkal izies no punkta , bet ies pretēji sākotnējam vektoram, atrodoties uz tās pašas normāles.
Ir iespējamas divu veidu spoguļsimetriskas Mēbiusa virsmas: labā un kreisā.
Ja Mēbiusa lenti pārgriež gareniski pa viduslīniju, iegūst divreiz šaurāku un garāku lenti, kas ir četrreiz vairāk "savērpta" nekā Mēbiusa lente (par 720°). Šādai lentei vairs nav Mēbiusa lentes īpašību: tā ir divpusēja, tāpat kā nesavērpta vai par 360° savērpta lente. Savukārt, ja Mēbiusa lenti sagriež gareniski, atkāpjoties no tās malas par trešdaļu platuma, iegūst divas saķēdētas lentes — vienu mazāku Mēbiusa lenti un vienu divpusēju, par 360° savērptu. Vēl interesantākas figūras var iegūt, sagriežot pusotras reizes (par 540°) savērptu Mēbiusa lenti (sagriežot to uz pusēm, iegūst mezglā sasietu lentu). Šādas lentes sauc par paradromajiem riņķiem.
Mēbiusa lentes mala ir topoloģiski ekvivalenta riņķa līnijai. Ir iespējams deformēt Mēbiusa lenti tā, ka tās mala kļūst riņķveida.

Izmantošana tehnikā

Mēbiusa lentes īpašības iespējams izmantot tehnikā. Piemēram, konveijera lenta vai slīpēšanas lenta nodilst vienmērīgāk, ja to izgatavo Mēbiusa lentes formā. Ja magnetofona lentu salīmē kā Mēbiusa lenti, var nepārtraukti ierakstīt divreiz garāku laiku nekā ar gredzenveida lenti. Daudzos adatu printeros krāsojošo lentu izgatavo Mēbiusa lentes veidā, lai paildzinātu tās resursu.

Mēbiusa lente mākslā

Mēbiusa virsma ir iedvesmas objekts skulptoriem un grafiķiem. Vairākas savas litogrāfijas šim topoloģiskajam objektam veltījis pazīstamais mākslinieks Moriss Ešers, vispazīstamākā no tām — skudras, kas iet pa Mēbiusa virsmu.
Starptautiskais izejvielu atkārtotas pārstrādes simbols ir veidots Mēbiusa lapas formā.

Mēbiusa lente literatūrā

Zinātniskās fantastikas darbos Mēbiusa lente ir pastāvīgi sastopama tēma. Artura Klārka fantastiskajā stāstā "Tumsas siena" (Wall of Darkness, latviski nav tulkots) ceļotāji nonāk uz planētas ar Mēbiusa lentes īpašībām. A. Deiča stāstā "Mēbiusa lente" Bostonas metro sistēma, būvējot jaunu līniju, kļūst tik samudžināta, ka iegūst Mēbiusa virsmas īpašības un tajā sāk pazust vilcieni.
Tenzorreizinājums

Tenzorreizinājums ir bināra operācija, ko lieto lineārajā algebrā. Visbiežāk to attiecina uz lineārām telpām.
Rīgas 41. vidusskola

Vēsture

Skola savus pirmsākumus saista ar 1865. gadā dibināto Iļģuciema meiteņu skolu Buļļu ielā 8. 1922. gadā dibināto 7. Rīgas pilsētas pamatskolu Baltāsmuižas ielā 8-b 1937. gadā pārdēvēja par Rīgas pilsētas Spilves pamatskolu,, kurā mācījās Raimonds Pauls un Zigmunds Skujiņš.
Pēc Otrā pasaules kara pārdēvēta par Rīgas 7. septiņgadīgo skolu, 1953. gadā par Rīgas 41. vidusskolu. 1959. gadā tai pievienoja Rīgas 14. septiņgadīgo skolu un dažas klases no Rīgas 5. vidusskolas un pārcēla uz jaunuzceltu ēku Slokas ielā 49a.

Apbalvojumi

Par skolēnu sekmēm mācību priekšmetu valsts un atklātajās olimpiādēs, skolēnu zinātnisko darbu konferencēs, kā arī tehniskajās un radošajās skatēs Rīgas 41. vidusskola vairākkārt saņēmusi Ata Kronvalda fonda pasniegtās balvas „Lielā Pūce” un „Mazā Pūce”.
Par 2010./2011. mācību gadā ieņemto 1. vietu Latvijas mazo skolu grupā Rīgas 41. vidusskola 2011. gadā saņēma balvu „Lielā Pūce”. 2011./2012. mācību gadā tā mazo skolu grupā palika 2. vietā, bet 2013./2014. mācību gadā 147 mazo skolu konkurencē — 4. vietā, paturot vienu no jau pērn iegūtajām „Mazās Pūces” ceļojošajām balvām.
Arī tās mācībspēki saņēmuši dažādus apbalvojumus, piemēram, 2007. gadā skolotāja Tija Tripāne uzvarēja Latvijas Gada balvā sportā 2007 nominācijā „Gada sporta skolotājs”, bet 2009. gadā šai pašai balvai bija nominēta vēl viena skolas sporta skolotāja — Antra Šverna, kas 2014. gadā bija viena no divām Izglītības un zinātnes ministrijas pasniegtās balvas „Gada sporta skolotājs 2014” ieguvējām. Savukārt 2016. gada konkursā „Jaunais skolotājs” uzvarēja Rīgas 41. vidusskolas sporta skolotāja Kristīne Dovgiallo.
Jūrkalnes baznīca

Vēsture

Jūrkalnes pirmo koka  kapelu uzcēla muižnieks Juris Ulrihs fon Šverins reizē ar Alsungas baznīcu 1623. gadā. 1624. gada 3. novembrī muižkungs parakstījis aktu, ka gadā maksās 200 zlotu naudā un noteiktu uzturu graudā prāvestam, kas apkalpos Alsungas un Jūrkalnes baznīcas. 1642. gada 6. jūnijā muižture Barbara Šverina Konarska apsolīja priesteru pārtikai 300 zlotu un palielināt maizes devu, prasot, lai abās vietās būtu vikārs priesteris, kurš prastu latviešu valodu, sludinot ticību latviešiem. Kapelai novecojot, 1786. gadā Livonijas bīskapijas kanoniķis un Alsungas prāvests Antons Bužinskis uzbūvēja nākamo koka baznīcu par draudzes locekļu un Kurzemes hercoga Pētera Bīrona līdzekļiem un 27. augustā iesvētīja Svētā Pētera godam. Šis dievnams bija celts pašā jūras krastā, kur kāds kuģa kapteinis bija izglābies no bojā ejas. Par piemiņu tam baznīcā kā žirondols karājies izglābtā kuģa modelis, kurš vēlāk tika pārnests uz nākamo baznīcu.
Veco kapsētu un vecās baznīcas pamatus, kuras vietā vēl 1925. gadā bija krusts, noskaloja jūra.
Tagadējo mūra baznīcu būvēja draudzes locekļi, 1862. gadā to iesvētīja Alsungas baznīcas prāvests J. Proņevičs, veltot to Svētā Jāzepa godam. Ar to Jūrkalnes draudze bija kļuvusi par pastāvīgu draudzi un nodalījās no Alsungas draudzes.

Eksterjers

Dievnams ir mūra celtne ar vienu torni, kurā ir divi zvani un dakstiņu jumtu. Tā ir 12 metrus gara, 8 metrus plata un 6 metrus augsta ēka. To ieskauj dārzs, ko noslēdz mūra žogs, kura turpinājums iekļauj arī kapsētu. Baznīcas dārzā atrodas prāvesta Juža Novicka kaps. Aiz dievnama dārza ir draudzes plebānija.

Interjers

Baznīcai ir koka grīda un griesti, kas ir veidoti velvē. Tā ir vienas navas telpa. Virs ieejas ir kora telpas, kurās atrodas ērģeles. Presbitēriju, aiz kura atrodas sakristeja,  no lūgšanu zāles šķir koka dievgalds. Sakristejā atrodas ģērbkambaris un trauki. Dievnamam ir divi altāri, no kuriem vienā ir Svētā Jāzepa glezna. Dievnama griestos iekārts kuģa modelis.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Andris Vasiļevskis. Jūrkalnes draudze tika izveidota 1862. gadā, taču oficiāli par tādu kļuva tikai atjaunotās Rīgas diecēzes laikā. Dievkalpojumi baznīcā notiek divas reizes mēnesī. Draudzei ir divas kapsētas — Jūrkalnes kapsēta, kas atrodas blakus dievnamam un Sārnates kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki ir Svētā Jāzepa diena un Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki, ko jūrkalnieši sauc par Zāļu dienu.
Gošenīts

Gošenīts (nosaukums cēlies no atradnes vietvārda - Gošena Masačūsetsā, ASV) ir bezkrāsains vai gandrīz bezkrāsains minerāla - berila paveids. Gošenīts ir salīdzinoši viens no retākajiem berila paveidiem taču fakts, ka tam nepiemīt pievilcīga krāsa un tas nav dzirkstošs, padara gošenītu salīdzinoši mazāk vērtīgu salīdzinājumā ar citiem berila paveidiem.
Sākotnēji termins "gošenīts" ietvēra arī sārtus un jebkuras bālas krāsas berilus. Kopš mūsu ēras I gadsimta gošenīts tiek izmantots citu bezkrāsainu dārgakmeņu viltošanai. Nereti aiz gošenīta kristāla tiek novietota zaļa vai citas krāsas folija, tādējādi radot smaragda un citu dārgakmeņu imitācijas.
Jēkabs, Mimmi un runājošie suņi

Sižets

Jēkabs, kurš dzīvo Rīgas centrā, vasaru pavada pie radiem Maskačkā. Lai arī sākotnēji zēnam tas nepatīk, vēlāk izrādās, ka Maskačka ir ļoti neparasta — tur dzīvo runājoši suņi. Jēkaba māsīca Mimmi atklāj, ka uzņēmējs Imants Rausis vēlas rajonā uzcelt bezpersoniskas augstceltnes. Abi bērni cenšas apvienot spēkus ar runājošajiem suņiem, lai Maskačku izglābtu.