google/wiki40b huggingface dataset:
Kvintesence

Kvintesence (latīņu: quinta essentia — ‘piektā esence’) jeb ēters (grieķu: αἰθήρ, aithēr — ‘tīrs, svaigs gaiss/debesis’), bija piektais elements antīkajā un viduslaiku dabas filozofijā, kā arī fizikā un alķīmijā.
Alķīmijā pastāvēja uzskats, ka antīkajai pasaulei zināmie četri elementi (ūdens, uguns, zeme, gaiss) jāpapildina ar piekto pirmesenci — ar tīri garīgu "ēteriskā" pasaules gara elementu. Tā līdzdalība pasaules kopējās norisēs nodrošinātu aktīvāku garīgo darbību, kas ved pie būtiskā. Šīs piektais elements, kā attiecīgās atsevišķās elementu jomas vainagojums ūdenī iemiesots delfīnā, gaisā — ērglī, ugunī — fēniksā, bet uz zemes — cilvēkā. Tam būtu gan jāapņem katrs atsevišķais elements, gan jāpaceļas tam pāri. Kvintesences idejas grafiskais attēlojums ir pentagramma.
Aleksandrs Priede

Futbola karjera

Aleksandrs Priede, tāpat kā viņa brālis Ādolfs futbolista gaitas sāka sociāldemokrātu futbola paspārnē, 1927. gadā Rīgas Centra komandas sastāvā kļūstot par strādnieku sacensību uzvarētājiem. 1927. gada vasarā SSS sastādītās komandas sastāvā piedalījās spēlēs pret PSRS izlasi.1928 .gadā A. Priede un vēl viens vēlākais Latvijas izlases futbolists Augusts Baraks pārgāja uz pilsonisko sportu, pievienojoties Rīgas ASK komandai.
Kā ASK spēlētājs Aleksandrs Priede 1929. gadā debitēja Latvijas izlases sastāvā un jau 2. spēlē - Baltijas kausa sacensībā pret Igauniju atzīmējās ar vārtu guvumu. 1930. gadā Aleksandrs Priede pārgāja uz spēcīgo RFK komandu un tās sastāvā 3 reizes (1930, 1931, 1934) izcīnīja Latvijas meistartitulu. 1935. gadā Priede atkal atgriezās ASK rindās  un par saviem sasniegumiem, pārstāvot Latvijas izlasi, saņēma LFS Lielo nozīmi, taču savā otrajā uznācienā armijnieku rindās viņš vairs tik veiksmīgs nebija, un 1936. gadā pie spēlēšanas Virslīgas spēlēs vairs netika. Latvijas neatkarības pēdējos gados Aleksandrs Priede spēlēja zemākās Rīgas līgās RPDS (tramvaja darbinieku) komandas sastāvā, liekot nopietnām sportiskajām gaitām punktu sirds problēmu dēļ.
Vēlākos gados strādājis, remontējot dzīvokļus, bet 1963. gadā pārcēlies dzīvot uz Lēdurgu, kur aizvadījis sava mūža pēdējos gadus. Apglabāts Lēdurgas kapos.
Elektroniskā grāmata

Raksturojums

Parasti elektroniskā grāmata ir ekvivalents iespiestai grāmatai, bet ir gadījumi, kad grāmata „ir dzimusi” elektroniski. Tātad elektroniskā grāmata var pastāvēt bez iespiestās grāmatas versijas. Lai lasītu elektroniskās grāmatas, tiek izmantoti dažādi elektronisko grāmatu lasītāji. Arī personālie datori un mobilie telefoni var tikt izmantoti, lai lasītu elektroniskās grāmatas.

Vēsture

Pirmās elektroniskās grāmatas idejas parādījās Gūtenberga projektā, ko aizsāka Mihaēls Sterns Harts 1970.gadā. Sākotnēji elektroniskās grāmatas bija radītas šaurai mērķauditorijai. Tomēr dažādu tehnikuas nozaru attīstība, it īpaši interneta vispārēja pieejamība veicināja elektronisko grāmatu popularitāti un izplatību. Parādījās neskaitāmi elektronisko grāmatu formāti, atsevišķus no tiem atbalsta lielie programmatūru izstrādātāji, kā piemēram Adobe ar savu PDF formātu. Dažādi lasītāji izmanto dažādus formātus, šis faktors elektronisko grāmatu tirgu veido ļoti sadrumstalotu.
Grāmatu autoriem un izdevējiem trūka vienprātības par elektronisko grāmatu pārdošanas standartu. Elektroniskās grāmatas piedzīvoja uzplaukumu melnajā tirgū. Daudzi elektronisko grāmatu tirgotāji sāka izplatīt elektroniskās grāmatas, uz kurām neattiecas autortiesības.
Elektroniskā grāmata dod iespēju tiešsaistē publicēties tiem rakstniekiem, kuru darbi ir saņēmuši atteikumus no izdevniecībām.
1998. gadā ASV bibliotēkas sāka sniegt pieeju bezmaksas elektroniskajām grāmatām ar zinātnisku vai tehnisku tematiku, bet šīs grāmatas nebija iespējams lejupielādēt. 2003. gadā bibliotēkas sāka piedāvāt arī bezmaksas daiļliteratūras un dokumentālas elektroniskās grāmatas, uzsākot elektronisko grāmatu izsniegšanas modeli, kas veiksmīgi darbojās vairākās publiskajās bibliotēkās. 2010. gadā elektroniskās grāmatas piedāvāja jau 66% ASV publisko bibliotēku.
No 2009. gada tika uzsākta jaunu elektronisko grāmatu tirdzniecības un lasīšanas aparatūras modeļu izstrāde. Tomēr vēl šobrīd elektroniskajām grāmatām, atšķirībā no elektronisko grāmatu lasītājiem, nav izveidota vienota izplatīšanas sistēma.

Elektronisko grāmatu lasītāji

Par elektronisko grāmatu lasītāju var uzskatīt planšetdatoru vai kabatā nēsājamu datoru ar displeju un programmu, kas ļauj lasīt elektroniskus tekstus.
1926. gada Latvijas čempionāts šahā

1926. gada Latvijas šaha čempionāts - II Latvijas šaha kongress un vienlaicīgi Latvijas šaha čempionāts.

Turnīra gaita

No 20. līdz 31. decembrim 1926. gadā Rīgā norisinājās II Latvijas šaha kongress. Kongresa virsturnīrā piedalījās 12 Rīgas šahisti, divi Liepājas šahisti (S.Meijers, I. Strazdiņš) un viens Daugavpils (Z.Grubins) šahists.
Pēc tā laika noteikumiem I Latvijas šaha kongresa uzvarētājs Hermanis Matisons turnīrā nevarēja piedalīties, jo bija jau izcīnījis Latvijas šaha meistara nosaukumu. Bez sava galvenā konkurenta Fricis Apšenieks guva pārliecinošu uzvaru turnīrā un ieguva titulu "Latvijas šaha meistars". Par pārējām godalgotām vietām cīņā sekmīgi iesaistījās jaunās paaudzes šahisti Teodors Bergs, Vladimirs Petrovs un Augusts Strautmanis, kas turnīra tabulā apsteidza daudz pieredzējušākus dalībniekus.
Īvānu Velnakmens

Nostāsti un teikas

Nostāsti vēsta, ka pie šī akmens bijusi pagāniska ziedojumu vieta. Saglabājusies teika, ka velns esot šeit uz akmens sēdējis un kalis naudu. Cita teika atkal vēsta, ka velns pēc pēršanās pirtī uz šī akmens esot sukājis bārdu.
Latvijas Kamanu suņu sporta federācija

Vēsture

LKSSF tika dibināta 2008. gada 3. martā Rīgā. 2008. gadā organizācija tika uzņemta Starptautiskajā Kamanu suņu sporta federācijā (IFSS) kā pagaidu biedrs. 2010. gadā LKSSF tika atzīta kā vadošā sporta organizācija Latvijā par kamanu suņu sporta veidiem no Latvijas Sporta Federāciju padomes puses, kā arī tika uzņemta IFSS kā pilntiesīgs biedrs.
LKSSF sākotnēji dibināja individuālās personas, bet ar laiku, lai izpildītu vietējās likumdošanas prasības, LKSSF pārgāja uz klubu sistēmu.
LKSSF mērķis ir veicināt un attīstīt kamanu suņu sporta darbību Latvijā.

2008. gads

Pirmās sacensības Latvijā notika 2008. gada 20. septembrī Baložos. Pārstāvētas tika sekojošas disciplīnas: kanikorss, baikdžorings, 2 suņu skūteru klase un 4 suņu velokamanas. Sacensības apmeklēja arī Lietuvas un Igaunijas sportisti. Kopumā startēja 30 dalībnieki.

2009. gads

2009. gada 2. maijā un  2009. gada 3. maijā Garkalnes pievārtē Latvijā tika aizvadīts pirmās Baltijas kausa sezonas otrais posms. Kopumā startēja 48 dalībnieki.
2009. gada 3. oktobrī un  2009. gada 4. oktobrī Baldones pusē "Mežkalnos" tiek aizvadīts pirmais Latvijas atklātais čempionāts un Baltijas kausa pirmās sezonas ceturtais posms. Kopumā startēja 68 dalībnieki.

2010. gads

2010. gada 16. oktobrī un  2010. gada 17. oktobrī Garkalnes pievārtē tiek aizvadīts otrais Latvijas atklātais čempionāts un Baltijas kausa otrās sezonas ceturtais posms. Kopumā startēja 73 dalībnieki.

2011. gads

2011. gada 22. oktobrī un  2011. gada 23. oktobrī Baldones pusē "Riekstukalnā" tiek aizvadīts trešais Latvijas atklātais čempionāts un Baltijas kausa trešās sezonas fināla posms. Kopumā startēja 110 dalībnieki pārstāvot septiņas valstis.

2012. gads

2012. gada 21. aprīlī un  2012. gada 22. aprīlī Baldones pusē "Riekstukalnā" tiek aizvadīts ceturtais Latvijas atklātais čempionāts un Baltijas kausa ceturtās sezonas pirmais posms. Kopumā startēja 121 dalībnieks pārstāvot sešas valstis.
Armands Krauze

Biogrāfija

A. Krauze ir rīdzinieks vairākās paaudzēs. 1988. gadā absolvēja Vecbebru tehnikumu biškopja specialitātē. 1996. gadā viņš absolvēja Latvijas Lauksaimniecības universitāti, ieguva lauksaimniecības bakalaura un dārzkopja izglītību. 2000. gadā pabeidza šo pašu universitāti kā lauksaimniecības maģistrs. Apsaimnieko bišu dravu Krimuldas novadā.
Kopš 2000. gada marta viņš ir Latvijas Biškopības biedrības valdes priekšsēdētājs, kā arī bijis Lauksaimnieku organizāciju sadarbības padomes valdes priekšsēdētājs. Iepriekš bijis Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības kameras padomes loceklis, no amata atkāpies līdz ar ievēlēšanu Saeimā. Bijis arī Lauksaimnieku organizāciju sadarbības padomes (LOSP) valdes loceklis un lauksaimnieku pārstāvis Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejā (EESK).

Politiskā darbība

2010. gadā A. Krauze kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta un tika ievēlēts Saeimā no Vidzemes vēlēšanu apgabala. Viņš saņēma mandātu un to nolika, lai pārstāvētu Latvijas lauksaimnieku intereses Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejā, kur viņu aptiprināja ar Eiropas Padomes lēmumu nepilnu mēnesi pirms ievēlēšnanas Saeimā. Viņa vietā par deputātu kļuva Didzis Zemmers. Darbojas ES Ekonomikas un sociālo lietu komitejā, no 2010. gada novembra līdz 2011. gada oktobrim A. Krauze bija arī Zemkopības ministrijas parlamentārais sekretārs.
2013. gadā nesekmīgi kandidēja Rīgas domes vēlēšanās (A. Krauze bija Latvijas Zemnieku savienības saraksta līderis, taču partija nepārvarēja 5% barjeru).
2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās A. Krauze kandidēja no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta un netika ievēlēts. Taču šī paša gada rudenī ievēlēts 12. Saeimā, vienlaikus atgriežoties arī Zemkopības ministrijas parlamentārā sekretāra amatā. 2015. gadā viņu ievēlēja par Zaļo un Zemnieku savienības valdes priekšsēdētāju. 2016. gadā, kad par valdības vadītāju kļuva Māris Kučinskis, A. Krauzi apstiprināja par Ministru prezidenta parlamentāro sekretāru.
Rīgas domes vēlēšanās 2017. gada A. Krauze atkal bija Latvijas Zemnieku savienības pārstāvētā saraksta līderis, taču Zaļo un Zemnieku savienības saraksts arī šajās vēlēšanās nepārvarēja 5% barjeru. 2018. gada rudenī ievēlēts 13. Saeimā. 2019. gada aprīlī A. Krauze tika ievēlēts par Latvijas Zemnieku savienības priekšsēdētāju, pārņemot amatu no ilggadējā tās vadītāja Augusta Brigmaņa.
Kārlis Ducmanis

Dzīves gājums

Dzimis 1881. gada 10. novembrī Brantu (Rozes) pagastā. No 1892. gada mācījās Raunas Jāņa skolā, tad Millera privātajā reālskolā Cēsīs (1894-1897) un Jelgavas reālskolā (1897-1901). Studēja Pēterburgas Tehnoloģiskajā institūtā (1902-1907), līdztekus darbojās kā „Zobgaļa kalendāra” līdzstrādnieks ar pseidonīmu "Atskabarga" (1901-1908) un bija „Pēterburgas avīžu” vadītājs (1905-1906). 
Vēlāk studēja tieslietas Pēterburgas universitātē (1907-1913), tad strādāja Rīgā par advokātu un vadīja avīzi „Līdums” (1913-1914). 
Pirmā Pasaules kara sākumā piedalījās Galīcijas kaujās, vēlāk bija latviešu bēgļu komitejas darbinieks Vitebskā (1916—1917). Vadīja ārzemju nodaļu avīzē „Baltijas ziņas”, vēlāk „Jaunākās ziņas” (1918). 
Latvijas brīvības cīņu laikā bija Latvijas informācijas biroja vadītājs Kopenhāgenā, vēlāk legācijas vadītājs (1919). 
Latvijas ģenerālkonsuls (1920) un pagaidu pilnvarotais lietvedis (chargé d’affaires) Stokholmā (1923-1925). Pastāvīgais delegāts Tautu savienībā Ženēvā (no 1925. gada septembra). Latvijas sūtnis Čehoslovākijā (no 1930. gada augusta līdz 1933. gada augustam). Latvijas sūtnis Dienvidslāvijā ar rezidenci Ženēvā, no 1930. gada — Prāgā (no 1928. gada februāra līdz 1933. gada augustam), vecākais juriskonsults Ārlietu ministrijā (1934. gada februārī - septembrī). Starptautiskā plebiscīta tiesnesis Zāras apgabalā (1934-1936). Latvijas Senāta loceklis, vadīja Senāta spriedumu biroju (1936-1940).
Pēc Latvijas okupācijas iekārtojās darbā kā tulks Latvijas PSR Darba TK Profesionālās izglītības nodaļā (1941). 
1941. gada 14. jūnijā viņu apcietināja un deportēja uz Vjatkas soda nomtnēm.
1942. gada 13. februārī Ducmanim uzrādīja apsūdzību, ka viņš "Buržuju un fašistu valdību laikā Latvijā bijis diplomāts un senators; darbojies reakcionārajā presē" (KPFSR KK 58-13.p.). Sevišķās apspriedes 1942. gada 5. decembra lēmums: "par cīņu pret revolucionāro kustību 5 gadi ieslodzījumā soda nometnēs". 
Miris Kirovas cietumā 1943. gada 20. augustā.
Medību diena

Sižets

Malumedību laikā tiek nošauts kāds vīrietis. Viņa slepkavam izdodas tikt cauri nesodītam. Bojāgājušā meita un dēls, kuram ir garīgās attīstības traucējumi, nolemj, ka viņi vēls uzzināt patiesību par tēva nāvi. Viņi dodas ceļā, lai apmeklētu tēva medību biedrus un viņiem uzdotu dažus neērtus jautājumus.
Škoda Octavia

Škoda Octavia ir Čehijas autobūves uzņēmuma Škoda automašīnas modelis, ko ražo kopš 1996. gada. Modeļa nosaukums ņemts no cita šīs pašas kompānijas ražotā modeļa Octavia, kuru ražoja no 1959.-1971. gadam.
KONČAR – Električna vozila

Vēsture

Uzņēmums tika dibināts 1970. gadā ar nosaukumu Rade Končar - Električne Lokomotive. 
Uzņēmums sāka darbību ar diožu elektrolokomotīvju ražošanu saskaņā ar Zviedrijas uzņēmuma ASEA licenci. Gandrīz vienlaikus tas sāka izstrādāt arī savas elektrolokomotīves, uz 1981. gadu tika radīta moderna tiristoru lokomotīve ar strāvas padevi 25 kV, 50 Hz.
1987. gadā ražošana tika pārcelta uz rūpniecisko zonu Jankomiru Zagrebas rietumu daļā.
Pēc ekonomiskās sistēmas pārveidošanas Horvātijā 1990. gadā uzņēmums tika reorganizēts par kapitālsabiedrību KONČAR - Električne Lokomotive d.d..
1990. gados uzņēmums izstrādāja unikālu diožu lokomotīvju modernizācijas risinājumu, tās pārveidojot par tiristora tipu. Tajā pašā laikā tika sākta tramvaju ražošana.
2002. gadā tika sākta zemās grīdas tramvaja izstrāde, kas sērijveida ražošanā nonāca 2005. gadā.
Sakarā ar darbības un ražošanas klāsta paplašināšanos 2005. gadā uzņēmums mainīja nosaukumu uz KONČAR – Električna vozila d.d..
2005. gadā tika sākta zemās grīdas elektrovilciena izstrāde, līdz 2009. un 2010. gadā veiksmīgi tika izmēģināts tā prototips.
2009. gada beigās KONČAR piegādāja pirmo zemās grīdas elektrovilcienu Bosnijas un Hercegovinas federācijas dzelzceļam. 2011. gadā Horvātijas dzelzceļam tika piegādāti divi elektrovilcienu prototipi.
Līdz 2019. gadam uzņēmums bija piegādājis 352 jaunas elektriskās lokomotīves un modernizējis vairāk nekā 400 lokomotīves, kas darbojas Horvātijā, Bosnijā un Hercegovinā, Serbijā, Melnkalnē, Maķedonijā, Rumānijā, Bulgārijā un Turcijā.
Zagrebas pilsētai bija piegādāti 158 tramvaji, 142 no kuriem bija 100% zemās grīdas tramvaji.
Hierapole

Vēsture

Pirmās celtnes Hierapoles teritorijā parādījās 2. tūkstošgadē pr.Kr.
Pergamas valdnieks Eumens II 190. gadā pr.Kr. šeit uzcēla jaunu pilsētu un nosauca to par Hierapoli (no grieķu svētā pilsēta). Turpmākajos gados pilsēta cieta zemestrīcē un tika atjaunota.
133. gadā pr.Kr. Hierapole nonāca Romas pakļautībā.
17. gadā pilsēta stipri cieta zemestrīcē un atkal tika atjaunota, bet 60 gados kļuva populāra romiešu aristokrātijas aprindās kā kūrortpilsēta. Sākās tās ziedu laiki.
Pilsētai bija svarīga nozīme kristietības izplatībā. 80. gadā Hierapolē ar galvu uz leju krustā sists un mira mocekļa nāvē svētais Filips, viens no 12 Jēzus apustuļiem.
Konstantīns Lielais pasludināja pilsētu par Frīģijas apgabala galvaspilsētu un vienlaicīgi par bīskapijas centru.
395. gadā Hierapole pārgāja Bizantijas pārvaldīšanā. 1097. gadā pilsēta tika nodota turku sultānam kā kara kompensācija. Turpmākajā laikā Hierapole kopā ar blakus esošajām pilsētām Laodiķeju un Kolosām kļuva par strīdus teritoriju un vairākas reizes pārgāja no rokas rokā. Pilnībā pilsēta nonāca turku rokās 1210. gadā. 1354. gadā spēcīgā Trāķijas zemestrīce sagrāva Hierapoli pilnībā.

Pētījumu vēsture

1887. gadā vācu arheologu grupa Kārļa Humanna vadībā sāka Hierapolē pirmos arheoloģiskos izrakumus. Rezultāti tika publicēti 1897. gadā.
Hierapoles mūsdienu izpētes posms  sākās 1957. gadā. Itālijas arheoloģijas institūts nosūtīja izrakumos arheologu grupu prof. Paolo Vercones vadībā. No 1973. gada šī grupa veic arī restaurācijas darbus.
Arheoloģiskie un restaurācijas darbi turpinās arī pašlaik, un tos veic MAIER (Itāļu misija Hierapolē) dalībnieki profesora Frančesko D'Andrija vadībā.
ASV Jūras kara flote

ASV Jūras kara flote (angļu: United States Navy) ir viena no piecām ASV bruņoto spēku daļām un viens no septiņiem uniformas valkājošajiem ASV dienestiem. ASV Jūras kara flote ir lielākā pasaulē, kara flotes kopējā tonnāža ir lielāka par nākamo 13 valstu kara flotu tonnāžu kopā. Tāpat tai ir lielākais aviācijas bāzes kuģu skaits pasaulē (11 no tiem ir aktīvi, viens tiek konstruēts un viens ir rezervē). Pašlaik ASV Jūras kara flotei ir 328 516 cilvēku liels aktīvais personāls. Tas darbojas ar 286 kuģiem un vairāk nekā 3700 gaisa kuģiem. ASV Jūras kara flotes vadība atrodas Ārlingtonā, Virdžīnijā. Kara flotes vadītājs ir Jūras kara flotes sekretārs Rejs Mebuss.
Bali tīģeris

Izskats

Bali tīģeris bija vismazākais no visiem tīģeriem, apmēram uz pusi mazāks par Amūras tīģeri un vienā lielumā ar leopardu un pumu. Tēviņi, kā visiem tīģeriem, bija lielāki nekā mātītes. Tēviņa ķermeņa garums bija 220—230 cm, svars 90—100 kg, mātītes garums 190—210 cm, svars 65—80 kg. Tā kažoka matojums bija īss, tumši oranžs vai sarkanīgi oranžs ar šaurām, melnām, tumši pelēkām vai brūnām svītrām. Dažiem īpatņiem svītru skaits uz pleciem, priekškājām un sānu priekšējās daļas bija samazināts. Reizēm starp svītrām bija nelieli, melni plankumi. Bali tīģerim uz galvas bija, tikai šai pasugai raksturīgs, smalks, blīvs svītrojums. Vēders bija balts un, tā kā kopumā kažoks bija tumšāks kā citām tīģera pasugām, tad tas koši kontrastēja ar oranžajiem sāniem.

Uzvedība un barība

Bali tīģeris, kā visi tīģeri, bija gaļēdājs un medīja visu, kas dzīvoja uz salas. Tomēr, lai tīģera medījums būtu pietiekami barojošs un enerģiju dodošs, tam ir jābūt vismaz 20 kg smagam. Tā galvenais medījums bija mežacūkas, Javas brieži, mundžaki, savvaļas vistas, varāni, mērkaķi un bantengi (kuri arī mūsdienās vairs Bali salā nav sastopami).

Vairošanās

Grūsnības periods ilga 100—110 dienas. Piedzima 2—3 nevarīgi, akli un nedzirdīgi mazuļi, par kuriem rūpējās tikai māte. Pēc dažām dienām atvērās acis un ausis. Māte mazuļus zīdīja ar pienu līdz apmēram gada vecumam, bet patstāvīgi tie kļuva apmēram 18—24 mēnešu vecumā. Bali tīģera dzīves ilgums bija 10—15 gadi.

Bali un Javas tīģeris

Abas pasugas, Bali un Javas tīģeris, ir savstarpēji ļoti līdzīgas ar minimālām anatomiskām atšķirībām. Pastāv divas teorijas par šo pasugu izveidošanos. Pirmā teorija abu pasugu izveidošanos saista ar laiku, kad pirms apmēram 10 000 gadiem, beidzoties ledus laikmetam un ceļoties jūras līmenim, Bali sala tika nodalīta no Javas salas ar jūras šaurumu, tādējādi esošo tīģeru populāciju sadalot divās izolētās grupās. Otra versija pieņem, ka tīģeri ir mājojuši tikai Javas vai Bali salā, bet tā kā tīģeris ir ļoti labs peldētājs, tad kādi īpatņi ir pārpeldējuši salīdzinoši šauro jūras šaurumu (2,4 km) un okupējuši kaimiņsalu.

Izmiršana

Lai arī Bali kultūrā tīģerim un tā simbolam ir liela nozīme, vietējie iedzīvotāji no tā baidījās un uzskatīja par velnišķīgu un ļaunu garu. To centās nomedīt un no tā klātbūtnes atbrīvoties. Tomēr īpaši intensīvas medības uzsākās, kad 19. gadsimtā salā ieradās eiropieši. Tika organizētas maksas sporta medības eiropiešiem no Javas. Pēdējo tīģeri nošāva Bali rietumos 1937. gada 27. septembrī. Kopš šīs dienas neviens tīģeris salā vairs netika redzēts, lai gan ziņojumi no vietējiem iedzīvotājiem par tīģera klātbūtni turpināja pienākt līdz 1940. gadiem un pat 1970. gados par plēsēja klātbūtni ziņoja mežu cirtēji. 1947. gadā Bali rietumos izveidoja nacionālo parku tīģeru aizsardzībai. Visticamākais, šajā parkā arī patvērās pēdējie tīģeri.
Bali tīģeris nekad nav turēts nevienā zoodārzā, par dzīvu Bali tīģeri nav saglabājusies neviena filma un fotogrāfija. Zinātniekiem ir pieejami tikai galvaskausi un kažokādas, kas glabājas dabas muzejos. Pēdējās nošautās tīģerienes āda glabājas Indonēzijas Zooloģijas muzejā Bogorā.
Ni Šicjuņa

Biogrāfija

2015. gada jūlijā Ķīnas zonas turnīrā dalījusi 2.-3. vietu ar Džai Mo (uzvarējusi Taņa Džunji) un iekļuvusi 2017. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas. Tā paša gada oktobrī Pekinā uzvarējusi pirmajā Āzijas universitāšu šaha čempionātā. 2016. gadā Abū Dabī uzvarējusi Pasaules universitāšu šaha čempionātā.
2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Lilitu Mkrtčjanu, 2. kārtā uzvarējusi Valentīnu Guņinu, 3. kārtā uzvarējusi Natāliju Pogoņinu, bet ceturtdaļfinālā zaudējusi Aleksandrai Kosteņukai. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Natālijai Žukovai, bet 2. kārtā zaudējusi Aleksandrai Kosteņukai.
Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā Šicjuņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2015. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Rita Trence

Biogrāfija

R. Trence mācījusies Liepājas E. Melngaiļa mūzikas vidusskolā, studējusi Latvijas Valsts konservatorijas Mūzikas pedagoģijas nodaļā. Dziedājusi kamerkorī "Ave Sol". Līdz 1985. gadam dziedājusi TV un radio estrādes orķestra sieviešu vokālajā ansamblī. 80. gados ierakstījusi Raimonda Paula, Ulda Stabulnieka, Ērika Ceļdoma un citu komponistu solodziesmas. Starp populārākajām R. Trences dziesmām ir R. Paula "Pie jūras dzīve mana" un U. Stabulnieka "Trijjūgs iz tumsas".
90. gados uzstājusies kopā ar dziedātāju Andri Daņiļenko un aktieri Imantu Skrastiņu.
Inna Tražukova

Biogrāfija

Inna Tražukova dzimusi Uļjanovskas apgabala Ciļņinas rajona ciemā Augšējie Timersjani, čuvašu ģimenē. Viņas tēvs Vjačeslavs Tražukovs pats bija nodarbojies ar cīņas sportu. Pēc tam organizējis ciemā cīņas sporta sekciju un kļuvis par tās treneri. Kad meitai bija desmit gadi, atvedis to uz sekciju. Sākumā sekcijā meiteņu nebija un Innai bija jācīnās ar zēniem.
2006. gadā Inna pēc tēva ierosinājuma pārcēlās uz Maskavu un iestājās olimpisko rezervju skolā № 1.
2010. gadā ieguva bronzas medaļu Eiropas junioru čempionātā. Divreiz bija Pasaules studentu čempionātu medaļniece (2010, 2012). Sacensībās piedalās no Maskavas cīņas kluba "Vitjazs". Četrkārtējā Krievijas čempione (2014—2016, 2018). Krievijas kausa divkārtējā uzvarētāja (2014-2015).
Ar bakalaura grādu beigusi Maskavas pilsētas pedagoģiskās universitātes treneru skolotāju fakultāti un turpina mācīties maģistratūrā.
2015. gada Eiropas spēļu un 2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece. 2019. gada pasaules čempionātā Nursultanā izcīnīja čempiones titulu svara kategorijā līdz 65 kg.

Konflikts ar Mihailu Mamiašvili

2016. gada Riodežaneiro olimpiādē Inna Tražukova zaudēja cīņu par bronzas medaļu polietei Monikai Mihalikai. Pēc tam Tražukova apsūdzēja Krievijas cīņas sporta federācijas prezidentu Mihailu Mamiašvili par to, ka pēc cīņas viņš, būdams alkohola reibumā, rupji viņu uzrunājis, lamājies un divreiz iesitis pa seju. Lai gan Tražukova solīja adresēt iesniegumu prokuratūrai un par incidentu ziņot Krievijas Republikas sporta ministram, tomēr pēc 12 dienām sportiste paziņoja, ka pieņem Mamiašvili atvainošanos un konflikts ir izbeigts.
Turlavas pagasts

Hidrogrāfija

Upes: Bēršupīte, Gulvalks, Jāmaņupe, Lapupe, Mara, Raudiņa, Vilgutiņa.
Ezeri: Ķikuru ezers, Lielais Bezdubens, Mazais Kundu Bezdubens.

Vēsture

Mūsdienu Turlavas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Jāmaiķu muiža (Gut Jamaicken, Jāmaiķi), Ķikures muiža (Gut Kickurn, Ķikuri), Maras muiža (Gut Marren, Maras), Turlavas muiža (Gut Turlau, Grantiņi).
Tagadējā Turlavas pagasta teritorija izveidojusies no pirmskara Turlavas un Klosteres pagastu teritorijām. 1935. gadā Turlavas pagasta platība bija 95,8 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Turlavas un Induļa ciema padomes. 1954. gadā Induļa ciemam pievienoja Turlavas un Vārdupes ciemus. 1960. gadā padomju saimniecības «Vilgāle» teritoriju pievienoja Kurmāles ciemam, bet 1965. gadā kolhoza «Spartaks» teritoriju pievienoja Laides ciemam. 1966. gadā Induļa ciemu pārdēvēja par Turlavas ciemu. 1968. gadā Turlavas ciemam pievieno lielāko daļu Klosteres ciema, 1977. gadā pievieno daļu Basu ciema bet daļu Turlavas ciema pievieno Laides ciemam. 1990. gadā ciemu pārdēvē par pagastu. 2009. gadā pagastu, kā administratīvu teritoriju iekļauj Kuldīgas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Turlava (pagasta centrs), Ķikuri, Grantiņi, Jāmaiķi, Maras, Klostere, kā arī kādreizējie kuršu ķoniņu ciemi Ķoniņciems, Ziemeļciems, Kalējciems, Pliķi.