google/wiki40b huggingface dataset:
1987. gada Latvijas čempionāts šahā

1987. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas PSR 44. šaha čempionāts vīriešiem un Latvijas PSR 41. šaha čempionāts sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas PSR 44. šaha čempionāts vīriešiem notika no 9. līdz 29. martam 1987. gadā Rīgā. Turnīrā labi spēlēja jaunās paaudzes šahisti Aleksandrs Šabalovs un Aleksejs Širovs, tomēr lieliskā stilā savu otro Latvijas PSR čempiona titulu izcīnīja Edvīns Ķeņģis, kas nezaudēja nevienā partijā. Izšķirošās partijas godalgoto vietu sadalījumā bija Ķeņģa uzvara pār Šabalovu un Šabalova uzvara pār Širovu.
Latvijas PSR 41. šaha čempionāts sievietēm notika no 9. līdz 29. martam 1987. gadā Rīgā. Nevienai no turnīra dalībniecēm neizdevās izvairīties no zaudējumiem, arī līderu grupā bieži notika izmaiņas. Tomēr 5,5 punkti pēdējās 6 kārtās ļāva Tatjanai Voronovai trešo reizi pēc kārtas triumfēt čempionātā. Tas viņai bija ceturtais Latvijas PSR čempiones tituls. Par punktu no uzvarētājas atpalika Anuša Luckāne un Ingūna Erneste.
Žoau Fēlikss

Karjera

Savu karjeru Fēlikss sāka Portugāles Premjerlīgas komandā Lisabonas "Benfica" sastāvā. Savā pirmajā sezonā Fēlikss guva kopumā 20 vārtus visos turnīros, tādējādi piesaistot uzmanību no citiem Eiropas klubiem. 2019. gadā Fēlikss par 126 miljoniem € pievienojās Madrides "Atletico". Viņš uz to brīdi kļuva par piekto dārgāko futbolistu pasaulē.
Portugāles futbola izlases sastāvā debitēja 2019. gada 5. jūnijā spēlē pret Šveices futbola izlasi.
Inovāciju demokratizācija

Inovāciju kopienas

Lietotāju radītas inovācijas bieži vien ir plaši izplatītas, nevis koncentrētas dažu lietotāju lokā. Lietotāji iesaistās dažādās sadarbības formās, veidojot tīklus un kopienas, kas sniedz nepieciešamo struktūru inovāciju izplatībai. Inovāciju kopienas paaugstina lietotāju un ražotāju inovāciju difūzijas ātrumu un efektivitāti. 
Ēriks fon Hipels savā darbā "Inovāciju demokratizācija" par inovāciju kopienās raksta, ka lietotāji jeb novatori lielākoties labprāt dalās ar sev pieejamo informāciju. Taču, tā kā katram no viņiem var būt tikai daļa no nepieciešamās informācijas, inovāciju kopienas spēj piedāvāt kolektīvu un ērtu informācijas apmaiņu. Hipels inovāciju kopienas definē kā nozīmju krustpunktu/mezglu/bumbuli, kas sastāv no indivīdiem vai uzņēmumiem, kas savstarpēji ir saistīti ar informācijas plūsmām, ietverot face-to-face, elektronisko un cita veida komunikāciju.Inovāciju kopienas nereti ir specializētas, strādājot kā kolekcionēšanas punkti un informācijas glabātuves, kas saistītas ar šaurām inovācijas kategorijām. Tās spēj piedāvāt arī citas dalībniekiem nepieciešamas funkcijas, piemēram, tērzētavas, e-pastu saraksti, ar kuru palīdzību apmainīties ar informāciju. Lietas, kas lietotājiem palīdz attīstīt un integrēt viņu darbu var tik piedāvātas kopienu dalībniekiem, taču tās var tikt arī šo dalībnieku radītas.
16. jūlijs

16. jūlijs ir gada 197. diena pēc Gregora kalendāra (198. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 168 dienas.
Kumbuļu kapela

Vēsture

Sākoties Trešajai atmodai, arvien vairāk Kumbuļu cilvēki sāka pievērsties ticībai, bet nebija telpu dievkalpojumu noturēšanai, tāpēc dievticīgie apmeklēja dievkalpojumus sava pagasta Demenes baznīcā vai arī devās uz Silenes baznīcu Skrudalienas pagastā, jo no Kumbuļiem tās atradās aptuveni vienādā attālumā. Vietējie iedzīvotāji griezās pie Demenes pagasta vadības ar lūgumu iekārtot ciematā lūgšanu vietu, sakarā ar problemātisko tikšanu uz baznīcu. Atbrīvojoties telpām Sociālā riska ģimeņu bērnu atbalsta centrā "Paspārne", kas izvietojies bijušajā Kumbuļu pamatskolas un bērnudārza ēkā, pagasts ierīkoja tur kapelu, ko Silenes draudzes prāvests Janušs Bulašs palīdzējis iekārtot. 2002. gada 30. jūnijā kapelu iesvētījis Jelgavas diecēzes bīskaps Antons Justs, veltot to Dieva žēlastības godam. 2011. gadā šī ēka kļuva par Kumbuļu saieta namu un kapela atrodas tā namā.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Vjačeslavs Rosļaks. Draudze ir Silenes draudzes filiāle. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Kumbuļos un to apkārtnē. Dievkalpojumi notiek poļu valodā vienu reizi nedēļā un svētku dienās.
Dabas rezervāts

Dabas rezervāts ir cilvēka darbības neskarta vai maz pārveidota teritorija, kurā nodrošināta dabisko norišu netraucēta attīstība, lai aizsargātu un izpētītu retas vai tipiskas ekosistēmas. Atšķirībā no citām īpaši aizsargājamām dabas teritorijām, rezervātos cilvēkiem atļauts uzturēties tikai ar mērķi veikt zinātnisko darbu vai dabas aizsardzības pasākumi, jo pat neliela cilvēku ietekme var apdraudēt ekosistēmas daļas vai norises. Rezervātu galvenie mērķi ir saglabāt trauslākās dabas vērtības, kā arī veikt zinātnisko izpēti dabiskās teritorijās ar zemu cilvēka ietekmi.
Latvijā ir četri dabas rezervāti: Teiču, Krustkalnu, Moricsalas un Grīņu dabas rezervāts.
Līdztiesība (partija)

Vēsture

Dibināta 1993. gadā kā sabiedriskā organizācija "Kustība par sociālo taisnīgumu un līdztiesību" uz LR Augstākās Padomes frakcijas "Līdztiesība" pamata. Tās sākotnējie vadītāji bija Tatjana Ždanoka un Sergejs Dīmanis. 1993. gadā 5. Saeimas vēlēšanās "Kustība par sociālo taisnīgumu un līdztiesību"  ieguva 7 vietas. No 1993. līdz 1996. gadam vistuvākie "Līdztiesībai" bija laikraksti "Оппонент" un "Трибуна оппонента". 1994. gada pašvaldību un 1995. gada 6. Saeimas vēlēšanās "Līdztiesības" pārstāvji kandidēja Latvijas Sociālistiskās partijas sarakstā, kas Saeimā ieguva 5 mandātus. 
1996. gadā organizācija tika pārveidota par partiju; norobežojoties no LSP, tā saglabāja divus Saeimas deputātus. 1997. gada Pašvaldību vēlēšanās "Līdztiesība" ieguva 4 vietas Rīgas domē. 1998. gadā partija kļuva par apvienības "Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā" dalībnieci. 2000. gadā partija tika pārdēvēta par "Līdztiesību". 
No 2001. gada līdz partijas likvidācijai 2007. gadā tās vadītāji bija līdere Tatjana Ždanoka (kas vienlaikus bija arī PTVL līdzpriekšsēdētāja) un priekšsēdētājs Vladimirs Buzajevs. 2003. gada aprīlī tika pieņemta jauna partijas programma, kas paredzēja atbalstu integrācijai Eiropas Savienībā un sociāli liberālu pieeju ekonomikas politikai. Kopš 2003. gada rudens "Līdztiesība" un otrā PCTVL dalībniece — partija "Brīvā izvēle tautu Eiropā" — darbojās kā vienotā organizācija. 2006. gada jūnijā PCTVL ietilpstošās partijas pieņēma jaunu vienotu, sociāldemokrātiskāku programmu. 2007. gada maijā "Līdztiesības" 11. konferencē bija pieņemts lēmums apvienoties ar PCTVL, oktobrī to apstiprināja Uzņēmumu reģistrs.
Fluorūdeņražskābe

Iegūšana

Iegūst, šķīdinot ūdenī fluorūdeņradi. Tehniskā fluorūdeņražskābe parasti satur dažādus piemaisījumus - Fe, Pb, As, heksafluorosilikātus, SO₂. Lai attīrītu, to destilē iekārtās no platīna vai svina (HF nereaģē ar svinu, jo uz tā virsmas veidojas nešķīstošs svina difluorīds PbF₂), atmetot pirmās destilāta porcijas. Sevišķi tīru fluorūdeņražskābi iegūst, pārvēršot tehnisko skābi par kālija hidrogēnfluorīdu (piemēram, reakcijā ar KOH) un pēc tam to termiski sadalot. Izdalījušos HF šķīdina destilētā ūdenī. Fluorūdeņražskābi glabā teflona vai polietilēna traukos, jo stiklu tā saēd. Koncentrētu fluorūdeņražskābi var uzglabāt arī tērauda traukos.

Izmantošana

Fluorūdeņražskābi lieto stikla kodināšanai (lai uz stikla iegūtu uzrakstu, stiklu pārklāj ar parafīnu, kura slānī izveido vēlamo uzrakstu un kodina ar HF šķīdumu). Ar fluorūdeņražskābi kodina arī silīcija plāksnītes pusvadītāju rūpniecībā. HF ietilpst dažādu elektroķīmiskās apstrādes šķīdumu sastāvā, ar ko kodina tēraudu un citus sakausējumus. Ar fluorūdeņražskābi var notīrīt smiltis no metāla lējumiem.
Analītiskajā ķīmijā fluorūdeņražskābi lieto silikātu šķīdināšanai.
Izmanto dažādu fluorīdu, heksafluorosilikātu un borfluorīdu iegūšanai, kā arī sintētisko eļļu un plastmasu ražošanā.
Jānis Roberts Tillbergs

Dzīvesgājums

Dzimis 1880. gada 2. jūlijā [v.s. 20. jūnijā] Rīgā dzelzceļnieka ģimenē.
Mācījās P. Larionova privātajā krievu elementārskolā, Rīgas pilsētas reālskolas komercnodaļā (1892—1898). Pēc tās pabeigšanas Tillbergs apmeklēja Rīgas amatniecības skolas vakara kursus, kur mācījās zīmēšanu pie B.Borherta un veidošanu pie A.Folca. 1900. gadā viņš aizbrauca uz Sanktpēterburgu un papildinājās L. Dmitrijeva—Kavkazska (Дмитриев—Кавказский) studijā, no 1901. gada studēja Pēterburgas Mākslas akadēmijas Augstākajā mākslas skolā D. Kardovska meistardarbnīcā (1904—1909).
1910. gadā piedalījās pirmajā latviešu mākslinieku izstādē. Nākamajā gadā uzsāka darbu Rīgas pilsētas mākslas skolā, bija viens no Latviešu mākslas veicināšanas biedrības dibinātājiem, 1914. gadā kļuva par tās priekšsēdētāju.
Pirmā pasaules kara laikā viņš no 1915. gada dienēja Krievijas impērijas armijas Sarkanajā Krustā, pēc Oktobra revolūcijas 1917. gadā darbojās Petrogradā, tad Vitebskā (1918—1919).
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām Tillbergs 1920. gadā atgriezās Rīgā un Latvijas Mākslas akadēmijā vadīja Figurālās glezniecības meistardarbnīcu (1921—1932), pēc tam nodibināja savu privātstudiju.
Pēc Latvijas okupācijas uzgleznoja Josifa Staļina portretu (1941), pēc kara atgriezās pie pasniedzēja darba Mākslas akadēmijā (1947—1957), gleznojot arī politiski motivētas gleznas par vēsturiskām tēmām (˝Markss un Engelss, sastādot Komunistisko manifestu˝, 1947, ˝Kaugurieši˝, 1957). 1955. gadā Tillbergam piešķirts Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukums.
Miris 1972. gada 7. novembrī Rīgā.
Jēkabs Strazdiņš

Dzīves gājums

Dzimis 1905. gada 13. martā Jaunpiebalgas pagasta "Strazdu" māju saimnieka ģimenē. Beidzis Jaunpiebalgas draudzes pamatskolu (1923). Studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Dekoratīvās glezniecības un Figurālās glezniecības meistardarbnīcās (1924—1933). Darbojās kā pedagogs Rīgas 1. ģimnāzijā (1937—1944), Latvijas Valsts Mākslas akadēmijā, līdztekus gleznoja, rakstīja mākslas kritikas un uzsāka veidot Piebalgas Mākslas muzeja kolekciju.
Pēc Otrā pasaules kara bija Latvijas Valsts universitātes mācībspēks (1944—1949), Latvijas PSR Mākslinieku Savienības biedrs, apmelojuma dēļ 1949. gadā atlaists no amatiem un deportēts uz Bratskas Gulaga nometni. Dzimtenē atgriezās pēc Staļina nāves 1954. gadā, atjaunots Latvijas PSR Mākslinieku Savienībā (1956).
Miris 1958. gada 21. martā Rīgā, apbedīts Meža kapos.
Kaļinkaviči

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1560. gadā kā Lietuvas lielkņazistes apdzīvotā vieta. Pievienota Krievijas impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1882. gada - dzelzceļa stacija, bet 1916. gadā kļuva par svarīgu dzelzceļa mezglu. No 1925. gada - pilsēta. No 1941. gada 22. augusta līdz 1944. gada 14. janvārim atradās vācu okupācijā.
Kaļinkavičos dzimis airētājs Ramans Petrušenka (Раман Iванавiч Петрушэнка, 1980).
Lesoto

Saimniecība

Lesoto saimniecība lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju kapitālieguldījumiem un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 17,4% no IKP.
Rīgā pirku sirmu zirgu

Rīgā pirku sirmu zirgu ir Jāzepa Vītola kora dziesma ar latviešu tautasdziesmas vārdiem, kas atskaņota Devītajos latvju vispārējos dziesmu svētkos 1938. gadā.

Dziesmas raksturojums

1931. gadā komponēto dziesmu Vītols nosaucis par dainu, taču pati meldija ir autora oriģināls, pie tam tik tuvs tautas mūzikai, ka nezinātāji to uzskatījuši
par īstu tautas mantu. Vītola kundze tomēr atcerējās, ka tā ir oriģināldziesma ar dainu tekstu un dāvāta Paulam un Mildai Jozuum sudrabkāzās. Vītols teicis, ka "tas bijis tautas dziesmas viltojums". Bez skaistās, it kā miksolidiskās meldijas šī dziesma ir meistardarbs arī harmoniskā ziņā. Tā ir tīra diatoniska
dziesma ar dzidru trīsbalsīgu sieviešu kori sākumā un tīru kanonisku imitāciju vidus daļā, kam seko pirmā apstrādājuma atkārtojums abu koru unisonā. Diatoniska valoda un savdabīgās koru maiņas rāda kādu zīmīgu epizodu Vītola mākslā, liecinot, ka Vītolam nebūt nebij sveši arī tie principi, kas dominēja Jurjānu Andreja un Melngaiļa mākslā. Visumā šāda stila darbu Vītolam tomēr maz, un lielāko darbu ēnā tie palikuši tikpat kā nepamanīti.
Empīrisms

Empīrisms (sengrieķu valodā - empeiria) ir filozofiska nostādne, ka visām zināšanām ir jābalstās uz pieredzi.

Jēdziena rašanās

Runājot par empīrisma rašanos, vajadzētu pieminēt grieķu filozofu Epikrītu, kurš radīja sistēmu, ko sauca par Epikrītismu. Epikrīts savas zinātnes teorijas balstīja uz saprāta nojēgumu, apgalvojot, ka maņa ir pastāvīgs un nemainīgs pamatojuma pierādījums. Pats termins “empīrisms” ir cēlies no grieķu vārda empeiria (tulk. - pieredze). “Empīrisms” ir radies arī no vārda empiric, kas nozīmē ārstu, kurš savā darbībā paļaujas uz praktisko pieredzi. Par empīrisma radītāju uzskata arī Džonu Loku, kurš radīja jēdzienu "tabula rasa" (ka cilvēks piedzimst kā balta lapa un tad sāk uzkrāt pieredzi).
Rolanda statuja (Vecrīga)

Vēsture un funkcijas

Rolanda skulptūra, veidota no akmens vai koka, viduslaikos bija sastopama galvenokārt Ziemeļvācijas pilsētās, kuras bija noslēgušas savstarpējas tirdzniecības un ekonomiskas sadarbības līgumus un pakāpeniski izveidoja Hanzas savienību. Rīga šai savienībai pievienojās 13. gadsimta beigās kā nozīmīgs un ietekmīgs Livonijas Konfederācijas tirdzniecības priekšpostenis, taču ir grūti pateikt, cik Rolanda koka skulptūru viduslaiku periodā bija pilsētas tirdzniecības rajonā. Ir zināms tikai tas, ka 1474. gadā Rīgas dome uzdeva kokgriezējam Jēkabam izveidot jaunu statuju iepriekšējās vietā, par ko liecina pilsētas hronikas ieraksti. Tas ir pirmais saglabājies Rolanda statujas dokumentālais pieminējums Rīgā. Pie koka Rolandiem Rīgā un citās Hanzas pilsētās bieži nāca ar lūgumu pēc palīdzības, svētās aizsardzības, ar lūgšanām par veselību, peļņu un veiksmīgu tirdzniecību, kā arī cerībā atrast taisnīgu tiesu.

Versijas par izcelsmi

Rolanda statujas precīza izcelsme un nozīme nav zināma, bet par Rolanda tēla veidošanos Eiropas viduslaiku kultūras telpā ir vairākas versijas. Daži pētnieki šo statuju saista ar leģendārā bruņinieka Rolanda, imperatora Kārļa Lielā māsasdēla personību. Tiek uzskatīts, ka Rolanda statujas, kas rotāja viduslaiku Hanzas pilsētu tirdzniecības rajonus, simbolizēja brīvo tirgu, pilsētas domes neatkarību, kam piederēja visaugstākā tiesu vara un komerctiesības, kā arī laicīgo iestāžu prioritāti attiecībā pret reliģiskām iestādēm.
Rolanda zobens bija taisnīguma alegorija un norādīja uz atriebības neizbēgamību.

Rolanda akmens statujas uzstādīšana

Rolanda statuja Rātslaukumā tika uzstādīta kā simboliska artēziskās akas apdare. Tas bija Rīgas ģeometriskais centrs; Rolanda zobena gals tradicionāli atzīmēja koordinātu krustošanās punktu. Jaunā statuja nomainīja iepriekšējo, no koka veidoto, kas tolaik jau bija apsūbējusi. Acīmredzot, Rolanda jaunās statujas uzstādīšana starp Rīgas rātsnamu un Melngalvju namu 19. gadsimta beigās bija paredzēta, lai ar īpatnēju "pieminekļu konfrontāciju" uzsvērtu Vācijas kultūras nosacīto vēsuriski dominējošo stāvokli Baltijas jūras reģionā.

Daļēja sagraušana un restaurācija

1941. gada Rīgas kaujas laikā skulptūra cieta artilērijas apšaudes laikā. 1970. gadā tās daļēju restaurāciju veica igauņu tēlniece Marija Ehelaide, kas piedalījās arī Pētera baznīcas portālu skulpturālā ansambļa atjaunošanā. Vēlāk, 1984. gadā skulptūra tika nodota Rīgas arhitektūras un pilsētplānošanas veicināšanas centram, kas atradās atjaunotajā Pētera baznīcā, kur skulptūra atrodas arī tagad.

Kopijas izveidošana

1999. gada maijā uz speciāli izgatavota postamenta tika uzstādīta Edvīna Krūmiņa veidotā Rolanda skulptūras kopija. Tādējādi Rīgā ir divas Rolanda statujas (oriģināls atrodas Pētera baznīcā, kopija Rātslaukuma centrā). Jāatzīmē, ka Rīgas Rolanda statuja atrodas Eiropā vistālāk uz ziemeļiem (vistālāk uz dienvidiem Eiropā Rolanda statuja atrodas Dubrovnikā, Horvātijā). Šī kopija ir vietējas nozīmes mākslas piemineklis.
Jānis Roberts Jansons

Biogrāfija

Jānis Roberts Jansons dzimis Jāņa un Emīlijas Jansones ģimenē. Viņam ir vecāks brālis Juris Jansons. Sieva Biruta Jansone, trīs bērni, 11 mazbērni un divi mazmazbērni. No 1951. — 1952. gadam mācījās Rīgas 52. pamatskolā.  1952. gadā sāka mācīties Rīgas 45.vidusskolā, kuru beidza 1959. gadā. No 1959. — 1964. gadam mācījās Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā, kur ieguva mākslinieka meistara kvalifikāciju. Mākslinieka grafiķa pedagoga kvalifikāciju ieguva Valsts mākslas akadēmijā, kur viņš mācījās no 1968. — 1974. gadam. 2003. gadā mācījās Latvijas mākslas akadēmijā , kur ieguva humanitāro zinātņu maģistra grādu mākslā.
No 1964. gada novembra līdz 1977. gada novembrim bija dienestā Padomju armijā. No 1967. gada decembra līdz 1968. gada jūnijam ir ZA Polimēru mehānikas institūts vecākais inženieris. No 1974. gada marta līdz 1974. gada jūlijam bija dekoratīvās noformēšanas ceha mākslinieks kombinātā Māksla. No 1974. gada jūlija līdz 1975. gada augustam bija izdevniecības Zvaigzne mākslas redaktors.
No 1975. gada oktobra līdz 1978. gada martam bija Valmieras rajona kultūras nodaļas centrālās bibliotēkas mākslinieks. No 1978. gada marta līdz 1980. gada janvārim bija Valmieras bērnu mākslas skolas skolotājs. No 1980. gada janvāra līdz 1981. gada janvārim bija L.Paegles valsts Valmieras drāmas teātris galvenais mākslinieks. No 1981. gada februāra līdz 1981. gada aprīlim bija Valkas kultūras nams mākslas pulciņa vadītājs. No 1981. gada septembra līdz 1990. gada decembrim bija Valmieras bērnu mākslas skolas skolotājs. No 1992. gada janvāra līdz 1992. gada augustam bija Skaņkalnes pagasta padomes skolotājs. Kopš 1992. gada augusta ir Mazsalacas mūzikas un mākslas skolas skolotājs.
Latvijas delegācija Parīzes Miera konferencē

Latvijas delegācija Parīzes Miera konferencē darbojās no 1919. gada janvāra līdz 1920. gada janvārim, kuru sākotnēji vadīja Tautas padomes priekšsēdis Jānis Čakste, vēlāk Zigfrīds Anna Meierovics un Jānis Seskis. Latvijas delegācijas galvenais uzdevums bija panākt Latvijas de iure atzīšanu, tā iesniedza notas, memorandus, paziņojumus Miera konferencei. Konferences ietvaros Baltijas valstis izveidoja speciālu Baltijas komisiju, kuras mērķis bija pievērst starptautisko uzmanību Baltijas valstu problēmām.

J. Čakstes vadībā

Tūlīt pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gada 23. novembrī Tautas padome pilnvaroja Jāni Čaksti ārzemēs organizēt Latvijas juridisko atzīšanu. 1919. gada janvārī Čakste ieradās Londonā, bet pēc tam devās uz Parīzes miera konferenci, kur uzņēmās Latvijas delegācijas vadību. Darbodamies delegācijas vadībā, viņš izstrādāja reparāciju pieprasījumu no Vācijas. Delegācijas sekretārs 1919. gada februārī – jūlijā bija Oļģerds Grosvalds.
10. martā Latvijas, Lietuvas un Igaunijas pārstāvjus uzņēma Francijas parlamenta Ārlietu komisijas priekšsēdētājs Anrī Franklēns-Buijons. 16. martā Latvijas, Lietuvas, Igaunijas, Ukrainas un Gruzijas pārstāvjus uzņēma Francijas premjerministrs Žoržs Klemanso, kas solīja Francijas atbalstu jaunajām valstīm un to, ka tās drīzumā apspriedīs konferencē. 6. maijā Miera konferencē tika dibināta Baltijas komisija, par tās priekšsēdētāju kļuva Apvienotās Karalistes pārstāvis Esmē Hauards.

Z. A. Meierovica vadībā

Pēc tam, kad Jānis Čakste 21. maijā atgriezās Latvijā, par jauno Latvijas delegācijas vadītāju tika ievēlēts Z. A. Meierovics. 10. jūnijā Miera konferences Baltijas lietu komisija uzņēma Latvijas delegāciju (Z. A. Meierovics, Oļģerts Grosvalds un Jānis Seskis), kur viņi pieprasīja Latvijas de iure atzīšanu. Prasība tika atteikta līdz brīdim, kad Krievija atzīs Latvijas neatkarību.
Pēc tam, kad 8. jūlijā Latvijas Pagaidu valdība no Liepājas atgriezās Rīgā, Kārlis Ulmanis aicināja Z. A. Meierovicu atgriezties Latvijā. Latvijas delegācijas pienākumus pārņēma Latvijas pagaidu vēstniecība Francijā.
Āraišu vējdzirnavas

Apraksts

Dzirnavas ir klasiskā holandiešu stilā celtas vējdzirnavas ar grozāmo augšējo daļu, ko no dzirnavu pakājes ar īpašu mehānismu varēja pagriezt vēja virzienā. Dzirnavām ir četri stāvi. Trešajā stāvā bija īpaša tvertne — kratītājs, no kura tajā iebērtie graudi nokļuva otrajā stāvā esošajos dzirnakmeņos. Tajos saberztie milti pa gaņģi (speciālu koka skreju) nonāca pirmajā stāvā, kur iebira maisā. Dzirnavās darbojās arī speciāls pacēlājs, ar kuru graudu maisus no pirmā stāva varēja nogādāt trešajā stāvā.

Vēsture

Dzirnavu iespējamais uzcelšanas datums ir 1852. gads, par ko mudina domāt pārbūves laikā dzirnavu ēkas sienā atrasts akmens ar uzrakstu ANNO 1852. Tās pieminētas arī 1906. gada Rīgā izdotajā Konversācijas vārdnīcā. 1921. gadā dzirnavas nonākušas no Krievijas atbraukušā Sturmes īpašumā, kurš tās nopircis no dzirnavnieka Jēkabsona. Sturme dzirnavās malis putraimus, kā arī miltus rupjmaizei un lopbarībai. Malšanas neienesīguma dēļ tolaik vējdzirnavās bijusi arī iekārtota pat neliela klavieru izgatavošanas darbnīca. 1925. gadā dzirnavas iegādājies Kārlis Lībants. 1934. gadā Paulīne Eglīte (Lībanta meita) ar vīru aizgājusi dzīvot uz Cēsīm, bet no 1967. gada atgriezusies atpakaļ uz dzirnavām.
Vējdzirnavas bija pilnīgi izpostītas un tās atjaunotas laikā no 1982. līdz 1984. gadam. Dzirnavu atjaunošana notika pateicoties Gaujas nacionālajam parkam un to vadīja meistars Ādolfs Bitmets, kura dzimtas vīrieši jau 4 paaudzēs bijuši dzirnavnieki. Katru gadu, Jēkaba jeb jaunrudzu maizes dienā (jūlija beigās), Āraišu vējdzirnavu kalnā Gaujas nacionālais parks rīko Maizes dienu.
Medupe

Vēsture

Pieturas punkts tika atklāts 1930. gadā. Pēc piepilsētas vilciena Rēzekne-Daugavpils atcelšanas 1999. gadā, pieturas punkts ir neizmantots. Pasažieru nojume ir saglabājusies.
AGIHAS

AGIHAS vēsture

Biedrība AGIHAS tika izveidota 1993. gadā — laikā, kad Latvijā tika diagnosticēti pirmie HIV pacienti.
Džons Oto

Limp Bizkit karjera

Oto kopā ar savu brālēnu Semu Riversu un Fredu Dērstu jau no 1994. gada ir grupas Limp Bizkit pamatsastāvā. Kura sāka kā maza grupa no Džeksonvilas, Floridā un izveidojās par vienu no populārākajām ņūmetāla un repkora grupām , pārdodot vairāk nekā 45 miljonus ierakstu visā pasaulē.
2004. gada novembrī grupas fanu lapās sāka baumot, ka Džons Oto pametis kolektīvu. Tas tika izsecināts pēc tā, ka Džona Oto jaunās bildes, jau vairākus mēnešus neparādījās grupas oficiālajā mājaslapā. Izplatījās baumas, ka Oto ir kļuvis par benediktīņu mūku.
Džons sakomponēja un ierakstīja bungu partijas priekš The Unquestionable Truth (Part 1) albuma, bet pirms viņš to izdarīja, producenti un grupas locekļi ierakstīja dziesmas kopā ar bundzinieku Semiju Sīgleru, bez Džona ziņas. Grupas locekļiem un producentiem vajadzēja izlemt, kurš būs īstais bundzinieks galīgajam ieraksta variantam. Džons nevēlējās, lai viņu jauktu ar Semiju Sīgleru, kas pēc viņa domām ir izcils punk stila bundzinieks. Pēc Džona teiktā, Semijam nav tik zīmīgs skanējums un stils, kas ir unikāls viņam un ir Limp Bizkit pamats.

Mūsdienas

Oto ir atbrīvojies no narkotisko vielu atkarības. Viņš dzīvoja Marina del Rejā, Kalifornijā, kur viņš pasniedza bungu spēles kursus priekš Star Education. Pagaidām Oto dzīvo Holivudā, Kalifornijā. Viņš uztur kontaktus ar pārējiem Limp Bizkit grupas locekļiem. Džons pievērsies rap stila mūzikai. Viņš redzams Myspace mājaslapā zem segvārda Johnny Ottomatic, kopā ar repa grupu Sun Zoo un reperi LA Jay.
2008. gada 1. oktobrī, Oto sāka strādāt pie solo albuma un izvietoja savu pirmo dziesmu "Apocalypse" savā MySpace vietnē. Oto atklājis, ka viņa jauno grupu sauc Stereochemix, kuras sastāvā vēl ir Ceekay, DJ Apokalypze, Fin un Norm. Grupa nesen prezentēja savu pirmo mūzikas video savā mājaslapā.
Tāpat kā viņa brālēns, Oto arī ir muzicējis džeza grupā The Matt Butler Quartet.

Mūzikas instrumenti

Džons Oto muzicē uz OCDP bungām un Zildjian šķīvjiem.
Portugāles administratīvais iedalījums

Portugāles administratīvo iedalījumu veido 18 distrikti (portugāļu: distritos) un 2 autonomie reģioni (portugāļu: regiões autónomas). Distrikti un autonomie reģioni sikāk iedalās 308 municipalitātes (portugāļu: concelhos). Savukārt municipalitātes sīkāk iedalās 3092 pagastos (portugāļu: freguesias). Pašreizējais administratīvais iedalījums pastāv kopš 1976. gada.