Paviāni

Sistemātikas diskusijas

Paviānu ģintī tiek sistematizētas 5 sugas, lai gan jau ilgāku laiku starp sistemātiķiem nav vienprātības, vai tās ir piecas sugas vai pasugas. Ir sistemātiķi, kas paviāniem izdala tikai 2 sugas: mantijas paviānu (Papio hamadryas) un savannas paviānu (Papio cynocephalus), kuram ir 4 pasugas, šādu iedalījumu pamatojot ar faktu, ka mantijas paviānam ir visatšķirīgākais izskats un uzvedības modelis. Tomēr pēdējo gadu ģenētiskajos pētījumos noskaidrojies, ka mantijas paviāns ir tuvāk radniecīgs Gvinejas paviānam (Papio papio) un olīvzaļajam paviānam (Papio anubis) nekā dzeltenajam paviānam (Papio cynocephalus) un lāču paviānam (Papio ursinus). Līdz ar to valda uzskats, ka iedalījums 5 sugās ir akurātāks, nekā 2 sugās.
Ir sistemātiķi, kuru uzskati ir tieši pretēji, ka paviānu ģinti vajadzētu nevis samazināt, bet papildināt, izdalot divas no pasugām kā sugas; dzeltenā paviāna pasugu — Kinda paviānu (P. cynocephalus kindae) un lāču paviāna pasugu — pelēkpēdu paviānu (P. ursinus griseipes). Tomēr zinātnieki nesteidzas mainīt esošo sistemātiku, tā kā nav pietiekams daudzums pētījumu (gan morfoloģisko, gan ģenētisko), lai pieņemtu pamatotas izmaiņas.

Izskats

Visas piecas paviānu sugas (ar dažiem izņēmumiem) ir lielākās no visiem pērtiķiem un mērkaķiem, kas nav cilvēkpērtiķi. Par tiem lielāki ir tikai mandrili un drili. Ģints mazākā suga ir Gvinejas paviāns (Papio papio), kura mazāko tēviņu ķermeņa garums kopā ar galvu ir 50 cm, bet svars 13 kg. Lielākais ir lāču paviāns (Papio ursinus), kura lielāko tēviņu ķermeņa garums kopā ar galvu var sasniegt 114 cm, bet svars 44 kg.
Visiem paviāniem ir garš, suņiem līdzīgs purns, spēcīgi, masīvi žokļi, asi ilkņi, tuvu viena otrai novietotas acis un biezs, samērā garš matojums, kas neaug vienīgi uz purna. Tiem visiem ir arī īsas astes un biezādaina, nejūtīga sēžas tulzna. Visām sugām ir raksturīgs dzimumu dimorfisms — tēviņi ir izteikti lielāki nekā mātītes, kā arī to ilkņi ir lielāki. Mantijas paviānu tēviņiem atšķirībā no mātītēm ir arī garas, sudrabotas krēpes, kas apklāj tā plecus kā mantija.

Uzvedība un barība

Paviāni ir uz zemes dzīvojoša mērkaķu suga. Tie mājo Āfrikas savannā un skrajos mežos. Paviāni ir visēdāji, bet lielākā daļa to barības ir veģetāra. Tie barojas arī ar kukaiņiem un medī zivis, vēžveidīgos, zaķus, putnus, zaļos mērkaķus un nelielas antilopes. Paviāni barību vāc, pārmeklējot apkārtni, un tie ir aktīvi ik pa laikam gan dienā, gan naktī. Paviāni mēdz ielavīties arī cilvēku mājokļos, tos pārmeklējot, meklējot barību. Dienvidāfrikā ir novērots, ka paviāni medī arī mājas aitas un kazas.
Paviānu galvenie ienaidnieki ir cilvēki, lauvas, hiēnas un leopardi, lai gan leopards spēj nomedīt tikai jaunos paviānus. Pieauguši tēviņi nebēg, bet uzbrūk leopardiem, tiem pat dzenoties pakaļ. Nebrīvē paviāni var nodzīvot līdz 45 gadu vecumam, bet savvaļā līdz 30 gadiem.

Bara attiecības

Paviāni veido barus, kuros valda stingra hierarhija. Barā var būt 5—250 īpatņi (visbiežāk ap 50). Bara lielums ir atšķīrīgs atkarībā no sugas un no sezonas. Visatšķirīgākais bara modelis ir mantijas paviāniem, kuri mēdz veidot ļoti lielus barus un kurā ir apvienojušies vairāki mazāki harēmi (katram tēviņam ir apmēram 4 mātītes). Pārējām sugām, kuras bieži sauc kopīgā vārdā par savannas paviāniem, bara uzbūve ir vienkāršāka - stingra hierarhija pa mātes līniju.

Reprodukcija

Paviānu vairošanās modelis ir atkarīgs no sugas un cieši sasitīts ar bar uzbūves modeli. Savannas paviāniem ikviens tēviņš var sapāroties ar ikvienu mātīti, īpatņa pārošanās iespēja ir atkarīga no hierarhijas stāvokļa barā un cīņas starp tēviņiem notiek reti. Tēviņi cenšas sadraudzēties ar kādu mātīti, tādējādi panākot paredzamu pārošanās iespēju, palīdzot rūpēties par tās mazuļiem, apkopjot mātītes kažoku vai piegādājot tai barību. Zinātnieki uzskata, ka šādos gadījumos tēviņš visbiežāk ir arī mazuļu tēvs. Dažām mātītēm izteikti patīk pāroties ar šādiem tēviņiem, ar kuriem tām ir ilgstošas pāra attiecības. Pārošanos ierosina mātīte, demonstrējot savu sēžas tulznu, kurai mainās krāsa, kad mātīte ir gatava pāroties. Mantijas paviāniem pārošanās ir iespējama tikai dominantajiem tēviņiem, kuriem ir savs harēms.
Pēc 6 mēnešu grūtniecības parasti piedzimst viens mazulis, kas sver apmēram 400 gramus. Par mazuli primāri rūpējas māte, lai gan reizēm vairākas mātītes apvienojas, lai rūpētos par mazuļiem kopīgi. Ar pienu mazulis tiek zīdīts apmēram vienu gadu. Dzimumbriedumu paviāni sasniedz 5—8 gadu vecumā. Tēviņi pamet savu dzimto baru pirms sasniedz dzimumbriedumu, bet mātītes paliek savā dzimtajā barā visu mūžu.