google/wiki40b huggingface dataset:
Jūrasgrunduļu dzimta

Sistemātikas izmaiņas

Jūrasgrunduļu dzimtai 2016. gadā saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem veiktas ievērojamas izmaiņas. Nesenā pagātnē dzimtai bija 6 apakšdzimtas. Mūsdienās dalījums apakšdzimtās likvidēts, atstājot jūrasgrunduļu dzimtā divu bijušo apakšdzimtu ģintis (jūrasgrunduļu apakšdzimtas (Gobiinae) un kurkuļgrunduļu apakšdzimtas (Benthophilinae) ģintis), bet pārējās četras izdalītas dūņlēcēju dzimtā (Oxudercidae). 
Savukārt dzimtu Kraemeriidae, Microdesmidae, Ptereleotridae un Schindleriidae sugas pievienotas jūrasgrunduļu dzimtai.

Latvijā

Latvijā sastopamas 5 jūrasgrunduļu dzimtas zivju sugas: melnais jūrasgrundulis (Gobius niger), divplankumu jūrasgrundulis (Gobiusculus flavescens), apaļais jūrasgrundulis (Neogobius melanostomus), jūrasgrundulis (Pomatoschistus microps) un mazais jūrasgrundulis (Pomatoschistus minutus).

Kopīgās īpašības

Lielākā daļa jūrasgrunduļu dzimtas sugas ir neliela auguma zivtiņas, tipiski mazākas par 10 cm. Mazākā dzimtā ir liliputgrundulis (Trimmatom nanus), kura pieaugušie īpatņi ir apmēram 1 cm gari un ir vieni no mazākajiem mugurkaulniekiem pasaulē. Lielākais dzimtā ir plakangalvas jūrasgrundulis (Glossogobius giuris), kura ķermeņa garums var sasniegt 50 cm. 
Iezīmīgākā jūrasgrunduļu pazīme ir tā, ka daudzām sugām vēdera spuras ir saaugušas kopā, veidojot piltuvveida piesūcekni, ar kura palīdzību jūrasgrundulis turas pie kāda grunts objekta, piemēram, pie akmens vai koraļļa. Lielākajai daļai sugu ir divas muguras spuras: pirmajai asi, dzeloņaini stari, otrajai pirmie stari asi, bet pēc tam seko vairāki mīksti stari. Dažas jūrasgrunduļu dzimtas sugas ir ļoti krāsainas, bet citas kriptiskas (ar maskējošiem raibumiem). Ķermeni sedz zvīņas.

Uzvedība

Jūrasgrunduļu dzimtas sugas galvenokārt sastopamas tropu un subtropu jūrās un siltajos okeānu reģionos, dažas sugas mājo saldūdens ūdenstilpēs (upēs un ezeros). Tās kopumā ir bentiskas zivis un galvenokārt uzturas seklos piekrastes ūdeņos virs grunts. Tikai pelaģiskajam jūrasgrundulim (Sufflogobius bibarbatus), kā jau tā nosaukums norāda, ir samērā pelaģisks dzīves veids. Lielākā daļa sugu slēpjas iedobēs, alās un spraugās un ir teritoriālas. Jūrasgrunduļi ir plēsīgi un barojas ar nelieliem bentiskiem bezmugurkaulniekiem, kā arī ar zooplanktonu. Dažos gadījumos jūrasgrunduļi dzīvo simbiozē ar citiem neradniecīgiem jūras dzīvniekiem, piemēram, vēžveidīgajiem.
Akmeņogles

Akmeņogles ir biogēnas izcelsmes nogulumiezis. Tas ir melnas vai brūngani melnas krāsas degtspējīgs iezis, kuram ir liela nozīme pasaules enerģētikā. Akmeņogles pieder pie neatjaunojamiem dabas resursiem. Akmeņogles galvenokārt sastāv no oglekļa. To sastāvā bieži ir arī ūdeņradis, sērs, skābeklis un slāpeklis.

Akmeņogļu veidošanās

Akmeņogles veidojušās no augu organiskajām atliekām paleozoja ērā apmēram pirms 300 līdz 350 miljoniem gadu, tādēļ šo ģeoloģisko periodu sauc par akmeņogļu periodu.
Akmeņogles veidojas apstākļos, kuros augu atliekas uzkrājas ātrāk, nekā notiek to sadalīšanās baktēriju iedarbībā. Parasti šādi apstākļi ir purvos. Sākotnējā ogļu veidošanās stadija ir kūdra. Tai nokļūstot zem citiem nogulumiežiem, spiediena iedarbībā no kūdras izdalās ūdens un gāzes. Zemāka spiediena ietekmē veidojas brūnogles, augstāka spiediena un temperatūras ietekmē — akmeņogles un antracīts.

Izmantošana

Senākās ziņas par akmeņogļu izmantošanu kurināšanai ir lasāmas sengrieķu zinātnieka Teofrasta darbā "Par akmeņiem".
Līdz ar rūpniecisko revolūciju 18. gadsimtā Lielbritānijā un drīz pēc tam arī pārējā pasaulē par galveno enerģijas avotu kļuva akmeņogles.  Šis enerģijas ieguves veids pasaulē bija galvenais līdz pat 20. gadsimta sākumam, kad to nomainīja nafta un dabasgāze.
Mūsdienās akmeņogles izmanto galvenokārt par kurināmo siltuma un elektroenerģijas iegūšanai. Tās ir arī vērtīga ķīmiskā izejviela (skatīt Fišera—Tropša sintēzi). No akmeņoglēm iegūst akmeņogļu koksu, ko izmanto metalurģijā.
2012. gadā pasaulē tika patērēti 7,697 miljardi tonnu akmeņogļu. Salīdzinot ar 2000. gadu, kad akmeņogļu patēriņš bija 4,762 miljardi tonnu, tas ir pieaudzis par 60%. Visvairāk akmeņogļu patērē Ķīna, Amerikas Savienotās Valstis, Indija, Krievija un Japāna (76% no visas pasaules akmeņogļu patēriņa).
Latvijā nav rūpnieciski izmantojamu akmeņogļu atradņu, tās tiek importētas (pārsvarā no Kuzbasa). Kurzemē juras perioda nogulumos nelielā daudzumā sastopamas brūnogles, taču to izmantošana pagaidām ir problemātiska.
Radiņi (seriāls)

Sižets

Seriāla galvenie varoņi ir Kate un viņas vecvecāki Vanda, Ivars, Rasma un Guntis, kuri pieskata savu mazmeitu laikā, kad viņas vecāki Reinis un Dace ir aizņemti. Seriāls ir balstīts uz Ukrainas komēdijseriālu "Radu būšana".
DVB-IPTV

DVB-IPI ir atvērts DVB standarts, kas ļauj nodrošināt audio un video signāla pārsūtīšanu līdz mājām caur Intertīkla protokolu. Tas ir digitālās televīzijas variants, kur signālu pārsūta caur internetu.
Zivju eļļa

Zivju eļļa ir eļļa, kas iegūta no zivju audiem. Tā satur tādas omega-3 taukskābes kā eikosapenskābi un cervonskābi, kā arī eikosanoīdu prekursorus, kas mazina iekaisumu.
Visvairāk zivju eļļas ir plēsīgajās zivīs, piemēram, haizivīs un zobenzivīs, bet, lai izvairītos no toksiskām vielām, cilvēku uzturā visbiežāk izmanto lašu, makreļu, anšovu un sardīņu eļļu.
Sabiedrībā omega-3 taukskābēm zivju eļļā piedēvē ārstnieciskas īpašības pret dažādām slimībām, tomēr zinātniski pētījumi tādas nav pierādījuši. Zivju eļļa ir svarīga hipertrigliceridēmijas ārstēšanā, bet nav iegūti pierādījumi, ka tā mazinātu sirdstriekas un insulta risku. Zivju eļļa un omega-3 taukskābes ir daudz pētītas klīniskās depresijas, stresa, vēža un acs mākulas deģenerācijas ietvaros, bet veselības uzlabojumi no zivju eļļas nav novēroti.
Aizkraukles ģerbonis

Heraldiskais apraksts

Spāņu vairogs, dalīts pēdā ar sudrabu un zilu; augšējā laukā trīs dīseles veidā liktas, pie pamatnes savienotas, zelta ozola lapas, kuras pavada 3 sudraba piecstaru zvaigznes.
Trīs ozola lapas simbolizē Pļaviņu HES turbīnas, kuras griež Daugavas ūdens. Trīs zvaigznes — trīs Latvijas vēsturiskie novadi: Latgale, Kurzeme, Vidzeme. Apakšā sudraba Daugava.
Pavlovska (Sanktpēterburga)

Vēsture

Pavlovskas teritorijā jau 13. gadsimtā atradās novgorodiešu cietoksnis "Pilsētiņa pie Slavjankas" (krievu: Городок на Славянке), kas 1478. gadā nonāca Maskavijas pakļautībā. Pēc Livonijas kara zviedru Ingrijas teritorijā, pēc Lielā Ziemeļu kara Krievijas impērijas sastāvā. 
1777. gadā Katrīna Lielā to uzdāvināja savam dēlam Pāvilam, šajā laikā uzcelts Pavlovskas pils komplekss. 1788. gadā troņmantnieks Pāvils, kam labāk patika Gatčinas rezidence, uzdāvināja Pavlovskas pili savai sievai Marijai Fjodorovnai, kura šeit dzīvoja līdz mūža galam. 
19. gadsimta beigās Pavlovska kļuva par populāru vasarnīcu rajonu pārtikušiem pēterburgiešiem. 1836. gadā tika izveidota Krievijā pirmā dzelzceļa līnija, kas savienoja Pavlovsku un Carskoje Selo. Pavlovskas dzelzceļa stacija, kas, pēc tā laika modes, tika izmantota arī kā koncertzāle, saucās "Pavlovskas voksāle", un šis vārds (krievu: вокзал) krievu valodā kļuva par sugasvārdu dzelzceļa stacijas apzīmēšanai. 
Pēc Oktobra revolūcijas pils tika nacionalizēta. No 1918. līdz 1944. gadam Pavlovskas nosaukums bija Slucka (krievu: Слуцк) revolucionāres Veras Sluckas vārdā. Otrā pasaules kara laikā Pavlovska no 1941. līdz 1944. gadam bija vācu okupācijā. 1954. gadā Pavlovska tika iekļauta Ļeņingradas sastāvā.

Cilvēki

Pavlovska ir Grieķijas karalienes Olgas Konstantinovnas (Όλγα των Ελλήνων, 1851-1926) un fotogrāfa Romāna Višņaka (Roman Vishniac, 1897-1990) dzimtā pilsēta.
Niks Rubezis

Biogrāfija

Niks Rubezis ir futbola klubu „Alberts” un „Auda” audzēknis. 2008. gadā viņš tika pieteikts „Audas” pamatsastāvā, kurā debitēja sezonas beigās. 2009. gada maijā sākumā Niks Rubezis pabija pārbaudē Anglijas kluba „Fulham” akadēmijā.
2011. gada sākumā Niks Rubezis pārgāja uz klubu „Jelgava”, tomēr nekur tālāk par spēlēšanu dublieru komandā viņš netika.
2012. gada janvārī Niks Rubezis parakstīja līgumu uz pusotru gadu ar Spānijas klubu „Hercules”.
Lāsts (animācijas filma)

Sižets

Animācijas filmā attēlota alkohola destruktīvā ietekme uz cilvēku.
Livonijas savienības līgums

Livonijas savienības līgums ir 1435. gada 4. decembrī Livonijas landtāgā Valkā parakstīts savienības līgums jeb "vienu draudzīga vienošanās" (eiine fruntliche eyntracht) starp visiem Livonijas Konfederācijas partneriem (Livonijas ordeni, Rīgas, Kurzemes, Tērbatas, Sāmsalas-Vīkas un Tallinas bīskapiem un to vasaļiem, Rīgas, Tallinas un Tērbatas rātēm) par kopīgu militāru sadarbību.

Priekšvēsture

1243. gada 1. oktobrī Rīgā Rīgas bīskaps Nikolajs, Tērbatas bīskaps Hermanis un Sāmsalas bīskaps Heinrihs, kā arī Vācu ordeņa vicemestrs Livonijā, Igaunijā un Vironijā Andrejs, uzskatīdami sevi par vienu [politisku] ķermeni ar Romas pāvestu kā galvu, noslēdza pirmo Livonijas konfederācijas līgumu. Ap 1420. gadu Rīgas arhibīskaps Johans VI Ambundi sasauca pirmo zināmo Livonijas landtāgu - Livonijas valstu pārstāvju kopsapulci, kurā risināja visām valstīm kopīgos jautājumus ārpolitikā vai savstarpējās attiecībās. 1435. gada 1. septembrī Livonijas ordenis tika smagi sakauts Pabaiskas kaujā un bija spiests meklēts ciešāku sadarbību Livonijas ietvaros.
Alphensijas kamaniņu un bobsleja trase

Alphensijas kamaniņu un bobsleja trase (korejiešu: 알펜시아 슬라이딩 센터) ir bobsleja, kamaniņu un skeletona trase Alphensijas kūrortā, Dienvidkorejā, Phjončhanas apgabalā. Šajā trasē norisinājās 2018. gada ziemas olimpisko spēļu sacensības.
Trases ietilpība ir 7000 skatītāju (1000 sēdvietas un 6000 stāvvietas). Trases garums ir 2018 metri, kas īpaši uzsver olimpisko spēļu norises gadu, un platums — 1,40 metri. Trase platība ir 177000 m², un tās augstums virs jūras līmeņa ir 940 metri trases sākumā un 800 metri finišā.
Trasē norisinājās 2017. gada attiecīgo sporta veidu čempionāti, lai pilnībā sagatavotu visu nepieciešamo olimpiskajām spēlēm.

Celtniecība

Trasi būvēja kompānija Daelim Kanvando provinces uzraudzībā. Celtniecības izmaksas bija gandrīz 114,5 miljoni ASV dolāru, un tās tika sadalītas starp valsts valdību un pašvaldību.
Alphensijas kamaniņu un bobsleja trases būvniecība sākās 2014. gada martā un tika pabeigta 2017. gada pēdējos mēnešos.
Sikspārņu alas

Sikspārņu alas (arī Zābaku alas) ir mākslīgi veidotas alas Kazu gravas apkārtnē. 1985. gadā šīs alas apzināja un uzmērīja alu pēnieks Guntis Eniņš. Šīs ir lielākās dolomītu alas Latvijā. Pavisam Kazu ielejas apkārtnē tika atrastas 7 alas, no kurām viena pie Ceipu mājām jau bija aizbrukusi. Vairāki ģeologi uzskata, ka alu izcelsme ir saistāma ar karsta vai sufozijas procesu, bet patiesībā laika posmā no 1905. līdz 1910. gadam šeit pazemē tika lauzts dolomīts, kuru pēc tam veda dedzināt uz tuvējiem kaļķu cepļiem, savukārt pēcāk alas veidojušās iebrūkot to griestiem. Mūsdienās ir aizliegts doties uz šīm alām, jo tajās ziemo viena no lielākajām sikspārņu kolonijām Latvijā un alas griestos atrodas bīstamas, nenoturīgas dolomīta plāksnes. Lielajā Sikspārņu alā, kuras eju kopgarums ir 54-63 metri un kopējais tilpums 175 m², 1985. gadā tika apgredzenoti 246 sikspārņi, kas ir lielākais skaits sikspārņu novērošanas vēsturē Latvijā, bet pēc vairākiem tūristu grupu apmeklējumiem sikspārņi skaits alā ir ievērojami sarucis. Lielā Sikspārņu ala bija pirmā ala Latvijā, kuru uzmērot, garums pārsniedza 50 m. Reizēm šajās alās mēdz būt iežu nobrukumi, par ko liecina dolomītu atlūžņi un šķembas uz alas grīdas.
Miļģerīns

Vēsture

Kopā ar saviem brāļiem Tūši (vācu: Tûsche; Tusze, lietuviešu: Tuče, Duče) un Ģiņģeiķi (vācu: Gingeike; Gingeke, lietuviešu: Gineika) piederēja pie kunigaišu klana, kas pretojās Lietuvas valdnieka Mindauga centieniem pakļaut savai kontrolei zemes, kas atradās starp Nalsenes zemi un Daugavas kreisā krasta sēļu zemēm, kurās "dzīvoja kristīgie visgarām". Miļģerīns vadīja Nalsenes valdnieka Lengvīna sagūstīšanu, kurš pēc tam tika nogādāts Miļģerīna zemē (vācu: Milgerînes lant). No tā var spriest, ka šī zeme ir atradusies vistuvāk galvenajam Lengvīna pilskalnam. Pēc tam Miļģerīns kopā ar saviem ļaudīm un iedzīvi apmetās iepretim Aizkrauklei un kristījās katoļu ticībā. Pēc tam viņš kopā ar brāļiem piedalījās ordeņa karagājienā uz Nalseni 1245. gadā. 
Vēsturiskajos tekstos pieminēts trīs reizes - Atskaņu hronikas vēstījumā par Lengvīna karu ar kaimiņu zemēm (pirms 1245) un krustnešu otro karagājienu uz Nalseni (1245) un karagājienu uz Žemaitiju (1255).
Jādomā, ka Miļģerīna zeme bija starp tām Sēlijas zemēm, ko Mindaugs 1255. gada oktobrī, pateicībā par Vācu ordeņa starpniecību, kuras dēļ pāvests licis viņu kristīt un kronēt par visas Lietuvas pirmo karali, dāvināja ordeņa Livonijas mestram, proti Medeni, Peloni, Maleisini un Tovraksti .

Miļģerīna zemes lokalizācija

Lietuviešu vēsturnieki J.Stakausks  un pēc viņa E.Gudavičs lokalizēja kādā Lietuvas ziemeļdaļā, izsakot pieņēmumu par tagadējiem Pasvales un Pakrojas rajoniem, kas atradās vistuvāk Aizkrauklei un piederēja sēļu Medenes zemei vai zemgaļu Upmalei.
Turpretī pēc Atskaņu hronikas ziņām Miļģerīna zemei jāatrodas tuvāk Lengvīna galvenajam pilskalnam, kurā viņš tapa sagūstīts. Tā kā mūsdienās par Nalsenes galveno pilskalnu tiek uzskatīts Ginuču pilskalns (Ginučių piliakalnis) Ignalinas rajona rietumos, tad Miļģerīna zeme lokalizējama ar Tovrakstes zemi tagadējā Utenas rajonā.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Vanuatu

Sarakstā apkopotas tās vietas Vanuatu, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstāno Vanuatu ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts), savukārt 5 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Vanuatu Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 2002. gada 13. jūnijā.
2008.—2009. gada LHL sezona

Latvijas hokeja līga 2008-09 bija 18. Latvijas hokeja līgas sezona pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas.
Sezonā līgas regulārajā sezonā nespēlēja četri iepriekšējās sezonas klubi: HK Rīga 2000, HK Liepājas Metalurgs, ASK/Ogre un DHK Latgale. Klubi spēlēja Baltkrievijas Ekstralīgā, un līgai pievienojās vienīgi tās izslēgšanas kārtā.
SNP tilts

Nosaukums

Kopš tilta celtniecības 1972. gadā to dēvē par SNP tiltu (Most SNP), kaut arī vietējie to sauca par Jauno tiltu. 1993. gadā, Bratislavas pilsētas dome pārdēvēja tiltu par Jauno tiltu (Nový Most), lai apvienotu tilta nosaukumu ar to kā to sauc tauta. 2012. gadā Bratislavas pilsētas dome pēc Bratislavas vecpilsētas mēra Taņas Rosovas iniciatīvas nomainīja tilta nosaukumu uz sākotnējo.

Celtniecība

Tilts tika būvēts no 1967. līdz 1972. gadam pēc A. Tesara, J. Lacko un I. Slameņa projekta. Oficiāli to atklāja 1972. gada 26. augustā, un tas bija otrs tilts pāri Donavai Bratislavā. Liela daļa vecpilsētas pie Bratislavas pils, tajā skaitā arī ebreju kvartāls, tika nojaukti, lai izbūvētu tilta braucamās daļas, kas raisīja diskusijas. Tomēr tilts atviegloja satiksmi un paātrināja ļaužu nokļūšanu pilsētas otrā krastā. Tilta celtniecības procesā tika atsegtas vēsturiskas mūru daļas.
Elrejs Jepesens

Biogrāfija

Dzimis Leikčārlzā, Luiziānā, izaudzis Oregonā. Jau kopš bērnības bijis apsēsts ar lidošanu. 14 gadu vecumā pirmoreiz lidojis ar ceļojošā gaisa cirka lidmašīnu Curtiss JN-4 desmit minūtes par 4 dolāriem.
18 gadu vecumā pievienojies Teksa Renkina lidojošajam cirkam par palīgstrādnieku, kur arī iemācījies pilotēt lidmašīnu jau pēc 2 stundu un 15 minūšu mācību lidojuma. Vēlākajos gados strādājis par aerofotogrāfu. 1928. gadā, kad ASV valdība ieviesa pilotu licences, Jepesens saņēma Oregonas licenci ar Nr. 27, ko bija parakstījis pats Orvils Raits. 1930. gadā viņš pievienojās Boeing Air Transport kā aviopasta pārvadātājs.
Tajā laikā lidaparātu piloti orientējās pēc Rand McNally autoceļu kartēm, dzelzceļa līnijām un ievērojamiem objektiem maršrutā, lidojot 50—300 pēdu augstumā. Jepesens sāka par 10 centiem pirktā piezīmju grāmatiņā fiksēt detālus norādījumus par saviem regulārajiem maršrutiem. Viņš mērīja kalnu augstumus un vāca to fermeru telefonu numurus, kas piekrita sniegt laika novērojumus maršrutā. Viņa piezīmes kļuva slavenas, un viņš to kopijas iedeva vairākiem saviem paziņām pilotiem. Kad pieprasījums pēc šādas informācijas pieauga, Jepesens nodibināja firmu Jeppesen & Co ar ofisu Soltleiksitijā un pārdeva sevis savāktās informācijas kopijas par 10 USD gabalā, piesaistot informācijas vākšanā arī citus pilotus.
1941. gadā Jepesens pārcēla kompānijas galveno ofisu uz Denveru Kolorādo štatā. 1947. gadā Jepesens kopīgi ar ASV Civilās Aviācijas pārvaldi izstrādāja instrumentālo lidojumu standartu un nodibināja Nacionālo Lidojumu datu centru. 1957. gadā Jepesena kompānija paplašināja savu darbību uz Eiropu, atverot ofisu Frankfurtē. 1961. gadā Jepesena kompāniju nopirka Times-Mirror Company, bet pats Jepesens palika tās vadībā. Miris 1996. gadā Arapaho, ASV.
Pēteris Ozols

Dzīves gājums

Dzimis Vijciema pagastā tautskolotāja ģimenē. Mācības uzsācis Dubultos, bet 1. pasaules kara dēļ evakuējies uz Vidzemi, kur 1919. gadā Cēsīs pabeidzis ģimnāziju. 1919. gada jūnijā brīvprātīgi iestājies armijā un nosūtīts uz karaskolu. Piedalījies Brīvības cīņās 1919. gada 18. novembrī kaujā pret bermontiešiem pie Vareļiem ticis ievainots. 1920. gadā iestājies Latvijas Universitātes teoloģijas fakultātē. Pēc tam lūdzis pāreju uz medicīnas fakultāti, bet 1924. gadā turpinājis studijas tautsaimniecības un tieslietu zinātņu fakultātē. Paralēli strādājis, bijis Tiesu palātas krimināldepartamenta sekretārs (1926—1936). 1937. gadā pabeidzis universitāti ar tieslietu maģistra grādu. Strādājis tieslietu sistēmā.
Vācu okupācijas laikā bijis Rīgas Bāriņtiesas priekšsēdētājs. Kara beigās ar ģimeni devies uz Ventspili.
Pēc padomju otrreizējās okupācijas un sievas Marijas apcietināšanas nevarējis strādāt par juristu. Strādājis dažādus darbus un bieži mainījis dzīves vietas. Pēdēja dzīves vieta bijusi Ulbroka. Miris 1979. gada 10. novembrī Ādažu slimnīcā.
Cukura diabēts

Klasifikācija

Cukura diabēts pamatā iedalās 1. tipa un 2. tipa cukura diabētā. 1. tipa diabēts rodas pazemināta insulīna (aizkuņģa dziedzera hormona) daudzuma dēļ. Ar 1. tipa diabētu slimo aptuveni 10—20% no visiem cukura diabēta slimniekiem. Pie 2. tipa diabēta insulīna daudzums var būt normāls vai pat paaugstināts, bet ir traucēta insulīna izmantošana šūnās. Slimo aptuveni 80% no visiem cukura diabēta slimniekiem. Vēl ir arī gestācijas diabēts (GDM), kas sievietēm grūtniecības laikā izpaužas kā paaugstināts glikozes līmenis asinīs.

Cēloņi

Cukura diabēta cēloņi ir atkarīgi no tā tipa. 1. tipa diabēta cēloņi var būt iepriekšēja slimošana ar aizkuņģa dziedzera slimībām vai ir bijušas autoimūnas slimības. 2. tipa diabēta cēloņi ir liekais svars, paaugstināts asinsspiediens, smēķēšana, pazemināts augsta blīvuma lipoproteīna holesterīna līmenis asinīs un/vai paaugstināts triglicerīdu līmenis asinīs. Risks saslimt ar 2. pakāpes diabētu palielinās, ja ar to ir slimojis kāds pirmās pakāpes radinieks, kā arī, ja ir vecāks par 45 gadiem.

Pazīmes un simptomi

Klasiskie neārstēta diabēta simptomi ir neizskaidrojams ķermeņa svara zudums, poliūrija (regulāra urinēšana), pastāvīgas slāpes, polidipsija (palielināta šķidruma uzņemšana), nespēks, neskaidra redze un polifāgija (palielināta ēstgriba). 1. tipa diabētam simptomi parādās straujāk (nedēļas līdz mēneša laikā), bet 2. tipa diabētam simptomi rodas daudz lēnāk un tie var būt arī nepastāvīgi.
Stena Line

Stena Line darbība Latvijā

Stena Line uzsāka darbību Latvijā 2012. gada maijā, pārņemot maršrutus no Scandlines. Darījums oficiāli noslēdzies 2012. gada 11. oktobrī. 
2014. gada aprīlī Stena Line prezentēja integrēto sauszemes un prāmja pakalpojumu izstādē "Transrussia'2014" Maskavā, piedāvājot apvienot dzelzceļa un autotransporta pārvadājumus ar prāmi. Rezultātā būtiski palielinājās pieprasījums pēc pārvadājumiem uz Skandināviju, un kompānija 2014. gada oktobrī palielināja reisu skaitu maršrutā Ventspils - Nīneshamna no sešiem līdz astoņiem nedēļā, bet 2017.g. sākumā līdz 12 nedēļā.
2015. gadā Stena Line nodrošināja militāro kravu pārvadāšanu saskaņā ar NATO karaspēka rotāciju Baltijas valstīs. "Konkursā par šādu pārvadājumu veikšanu var piedalīties tikai prāmju līnijas, jo tās ir universālas: uz to klāja iespējams izvietot ro-ro aprīkojumu, dzīvojamos konteinerus (pārvietojamās mājas), kā arī cilvēkus," teica Stena Line reģionālais direktors Oskars Osis.
2011. gada laikapstākļi Latvijā

Gada raksturojums pa gadalaikiem

2010./2011. gada ziema, ar vidējo gaisa temperatūru −6,2 °C (20. aukstākā), bija tikai 0,5 grādus siltāka par iepriekšējo ziemu, kuras aukstākais mēnesis bija janvāris, šoziem janvāris bija siltākais sezonas mēnesis. Decembra un februāra mēneša vidējās gaisa temperatūras pagājušā ziemā bija tuvas normai, bet šoziem tās bija 4 grādus zemākas par normu un sezonas aukstākais mēnesis bija februāris. Nokrišņu daudzuma ziņā, pateicoties decembrim un janvārim, ziema, ar kopējo nokrišņu daudzumu 136% no normas, bija septītā ar nokrišņiem visbagātākā pēdējos gandrīz 90 gados. Baltijas jūru pārklāja plašākais ledus kopš 1987. gada, Rīgas līcis aizsala pilnībā. Pēdējie ledus gabali izkusa Rīgas līča dienvidu daļā 7. maijā, savukārt Botnijas līča ziemeļos — pēc 20. maija.
2011. gada pavasaris, tāpat kā gadu iepriekš, bija vienu grādu siltāks par normu. Siltāki par normu gan 2010. gadā, gan šogad bija arī visi pavasara mēneši. Savukārt nokrišņu ziņā, lai gan pēc sausajiem marta un aprīļa mēnešiem, maijā nokrišņu bija vairāk par normu, 2011. gada pavasaris kopumā bija sausāks (86% no normas) kā gadu iepriekš (119%).
2011. gada vasaras vidējā gaisa temperatūra bija +18,0 °C (2,2 grādus virs normas) un nokrišņu daudzums — 274 mm (125% no normas). Pateicoties siltajiem jūnijam un jūlijam, 2011. gada vasara siltāko vasaru rindā atkal bija augšgalā — tā dalīja 2.—3. vietu ar 2002. gadu, par 0,4 grādiem atpaliekot no vissiltākās — 2010. gada vasaras. Nokrišņu gan bija mazāk kā iepriekšejā vasarā. 2010. gada vasara bija 3. mitrākā pēdējos gandrīz 90 gados, bet 2011. gada vasaras kopējais nokrišņu daudzums to ierindojis mitrāko vasaru 20. vietā. 2011. gada jūlijs Latvijā pagāja ar ievērojami siltu un nokrišņiem bagātu laiku. No visiem 2011. gada mēnešiem jūlija vidējai gaisa temperatūrai bija otra lielākā pozitīvā novirze no normas. Tomēr arī 2011. gada jūnijs bija ievērojami siltāks par normu (vissiltākais vasaras sākuma mēnesis 21. gadsimtā un otrais siltākais jūnijs Latvijā pēdējos 88 gados). Tādējādi laiks no 2011. gada 1. jūnija līdz 31. jūlijam ir bijis vissiltākais vasaras pirmo divu mēnešu periods Latvijā pēdējos 88 gados, tiesa gan, dalot pirmo vietu ar analoģisku periodu 1999. gadā. Arī nokrišņu daudzuma ziņā jūlijs bija ar 2011. gadā vislielāko mēneša nokrišņu daudzuma novirzi no normas. Tomēr, ja temperatūra pārsvarā turējās vairāk vai mazāk virs normas, nokrišņu daudzums bija svārstīgs — sausāki par normu mēneši mijās ar nokrišņiem bagātākiem. Savukārt augusts bija mērens un tuvs normai gan siltuma, gan mitruma ziņā.
Ar siltu un sausu novembri noslēdzās 2011. gada rudens. Visi tā mēneši bija siltāki par normu. Līdz ar to viss gadalaiks ar vidējo gaisa temperatūru +8,5 °C (2 grādus virs normas) kļuva par piekto siltāko rudeni Latvijā. Savukārt nokrišņu daudzuma ziņā visi rudens mēneši bija sausāki par normu. Līdz ar to aizvadītais rudens ar nokrišņu daudzumu 68% no ilggadīgās normas ierindojās sausāko rudeņu 12. vietā.