google/wiki40b huggingface dataset:
Griezes

Izskats

No abām sugām lielākā ir grieze, kuras ķermeņa garums var sasniegt 30 cm, bet Āfrikas griezes ķermeņa garums ir 23 cm. Abām ķermeņa apspalvojums uz muguras ir tumši brūns, bet uz vēdera gaiši pelēkbrūns. To kājas ir garas, bet knābji īsi. Atšķirībā no citām dumbrvistiņu dzimtas sugām abas griežu sugas priekšroku dod sausai pļavai, nevis mitrājam. Eiropas grieze pamatā dzīvo siena pļavās, bet Āfrikas grieze savannā.

Īpašības

Abas griežu sugas ir ļoti skaļas. Tām ir specifisks, viegli atpazīstams, griezošas skaņas sauciens, ar kuru tās paziņo par sevi un savu teritoriju, īpaši bieži šo saucienu var dzirdēt krēslas stundās. Tomēr griezes ir skaļas tikai ligzdošanas laikā. 
Tās kopumā ir aktīvas gaišajā dienas laikā, bet migrācijas ceļojumus griezes veic nakts laikā. Meklējot barību, griezes staigā lēni, augstu cilājot kājas, bet iztraucētas, ātri skrienot cauri zālei, paslēpjas. Tās ir visēdājas, kuru galvenā barība ir uz zemes virsmas dzīvojoši bezmugurkaulnieki. Ligzdai ir sekla, kausveida forma un tā ir vīta no sausas zāles tieši uz zemes labi paslēptā vietā. Pēc izšķilšanās mazuļi uzreiz pamet ligzdu un spēj lidot pēc 4 - 6 nedēļām.
25. šaha olimpiāde

25. šaha olimpiāde notika no 1982. gada 30. oktobra līdz 16. novembrim Šveices pilsētā Lucernā.
Vienlaicīgi Lucernā notika arī 10. sieviešu šaha olimpiāde.

Vispārīgs apskats

Par sacensību vietu organizatori bija izvēlējušies izstāžu paviljonu "Ausstellung-Festhalle Allmend". Olimpiādē piedalījās 91 komandas.
Spēles reglaments: Šveices sistēma, 14 kārtas. Apdomas laiks: pirmās 2,5 stundās 40 gājieni, katrā nākamajā stundā 16 gājieni.

Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti

Godalgoto komandu dalībnieču individuālie rezultāti redzami tabulās:
Vélib'

Vélib’ ir publiska velosipēdu noma Parīzē, Francijā. Tā tika izveidota 2007. gada 15. jūlijā un tajā ir ap 18 000 velosipēdu un 1230 pašapkalpošanās nomas punktu, Parīzē un dažās pieguļošajās pašvaldībās. Vidēji to 2011. gada dienā izmantoja 85 811 braucieniem. Nosaukums Vélib' ir veidots no franču valodas vārdiem vélo (latviešu: "velosipēds") un liberté ("brīvība").
Vélib’ tiek izmantoti Francijas reklāmas nozares uzņēmuma JCDecaux reklāmas objekti. 2014. gadā Vélib' bija sestā lielākā velo koplietošanas sistēma pasaulē pēc velosipēdu skaita pēc piecām sistēmām Ķīnas pilsētās. 2013. gada jūlijā Velib' bija viens velosipēds uz 97 iedzīvotājiem, kas bija augstākais rādītājs pasaulē, tam sekoja Vélo'v Lionā ar 1 velosipēdu uz 121 iedzīvotāju, un Handžou Ķīnā ar 1 uz 145. Kopš 2011. gada decembra Vélib’ ir papildināts ar Autolib', kas ir elektroauto koplietošanas sistēma, kura darbojas pēc līdzīgiem principiem.
Salīdzināmo uzņēmumu un darījumu metode

Korekciju veikšana un gala vērtības noteikšana

Praksē, lai objektīvāk noteiktu uzņēmuma vērtību, vērtētājs izvēlas vairākus salīdzinošos rādītājus un uzņēmuma vērtību nosaka, piemērojot katru no tiem. Rezultātā saņem tik daudz uzņēmuma vērtību, cik dažādu multiplikatoru tika piemēroti.
Atkarībā no konkrētiem apstākļiem, mērķiem un vērtēšanas objekta vērtētājs aprēķina aritmētisko vidējo vērtību, ja pieņem, ka visiem pielietotajiem multiplikatoriem ir vienādi svari, vai vidējo svērto vērtību, ja piešķir multiplikatoriem dažādus svarus.
Iegūto sākotnējo uzņēmuma vērtību koriģē atkarībā no izvēlētā salīdzinošās vērtējuma metodes paņēmiena, pielietotajiem multiplikatoriem un citiem faktoriem, ko vērtētājs uzskata par svarīgiem.
Tā, ja izvēlētie salīdzināmie uzņēmumi tiek kotēti biržā, var tikt piemērots diskonts par vērtējamā uzņēmuma nepietiekamo likviditāti, salīdzinot ar publiskām kompānijām. Un otrādi, ņemot vērā, ka biržā tiek tirgotas minoritārās akciju paketes, bet vērtējamajam uzņēmumam tiek noteikta kopīga akciju paketes vērtība, var tikt piemērota prēmija par kontroli. Tāpat, ja vērtēšanā tika izmantoti finanšu rezultātu rādītāji (peļņas rādītāji) vai naudas plūsmu rādītāji, tad nepieciešams iegūto sākotnējo vērtību koriģēt ar to aktīvu summu, kas netiek iesaistīti aprēķinā izmantoto finanšu rezultātu vai naudas plūsmu rādītāju veidošanā.
Lēmumu par nepieciešamajām korekcijām, kas palielina vai samazina sākotnēji iegūto uzņēmuma vērtību pieņem vērtētājs, vadoties pēc vērtējamā uzņēmuma specifikas un tirgus apstākļiem.
Seti (etnoss)

Seti (pašnosaukums setoq) ir neliela etniskā grupa, kas dzīvo Dienvidigaunijā un Krievijā pie Igaunijas—Krievijas robežas. Igaunijā dzīvo aptuveni 10 000 - 13 000 setu. Setu apgabali Igaunijā ir Pelvas apriņķis un Veru apriņķis, bet Krievijā Pečori un Pleskava.

Kultūra

Setu tradīcijas ir cieši saistītas ar viņu reliģisko piederību pareizticīgo baznīcai. Seti atzīme dažādus pareizticīgo svētkus, kuros vienmēr dodas uz baznīcu, taču ikdienā ir saglabājušās arī daudzas pagāniskās tradīcijas, piemēram, maltīte ar mirušajiem piederīgajiem kapsētā. Setu dzīves divi svarīgākie notikumi ir kāzas un bēres. Abi notikumi ir saistīti ar līdzīgiem rituāliem. Pirms kāzām jaunas meitenes šķiras no sava sociālā statusa, ģimenes un mājām, kamēr bērēs atzīmē cilvēka fizisko šķiršanos no līdzšinējās dzīves. Abi šie cilvēka dzīves notikumi tiek atzīmēti ar apraudāšanas rituālu. 
Setu tautastērpi ir atšķirīgi no igauņu tautastērpiem. Populārākās krāsas tautastērpos ir melna, balta un sarkana. Sievietēm ap kaklu ir sudraba monētu virtenes un uz krūtīm liela sudraba sakta, kas ir katras precētas setu sievas lepnums. Jau no mazotnes meitenes krāj savas sudraba kaklarotas, jo rotaslietu daudzums parādīja sievietes statusu sabiedrībā un finansiālo stāvokli. Izslavēti ir setu meistarīgie rokdarbi. Vīri ir bijuši prasmīgi koka amatnieki, kamēr sievas bija labi zināmas savu prasmīgo adījumu dēļ.
Setu tautasdziesmas jeb lēlo ir neatņemama setu kultūras sastāvdaļa. Tās parasti dzied lielāka cilvēku grupa vai koris. Viens no dziedātājiem sāk dziedāt un vēlāk pievienojas pārējie, kas vēlreiz atkārto dziedāto. 2009. gadā lēlo dziedāšanas tradīcija tika iekļauta UNESCO Reprezentatīvajā cilvēces nemateriālā kultūras mantojuma sarakstā. Igaunis Jakobs Hurts bija pirmais, kurš apkopoja setu tautasdziesmas.
Visievērojamākais setu kultūras notikumus ir Lēlo diena, kas kopš  1977. gada norisinās reizi trijos gados. Lēlo dienās pulcējas visi lēlo kori, lai kopīgi koncertētu un veicinātu setu kultūras attīstību.
Kopš 1993. gada Setumā katru gadu tiek ievēlēts karalis. Reizi gadā seti satiekas kādā citā Setumā pilsētā, kuru pasludina par Setu karaļvalsti un tur izraugās nākamo karali. Vēlēšanās nenotiek balsošana ierastajā izpratnē. Visi dalībnieki tiek nostādīti vienā rindā un katrs savu atbalstu izsaka nostājoties aiz sava favorīta. Tas, kuram vairāk atbalstītāju arī ir nākamais Setumā karalis.
Mihails Kutuzovs

Dzīvesgājums

Dzimis Sanktpēterburgā, Krievijas impērijas ģenerālleitnanta ģimenē. 1757. gadā, divpadsmit gadu vecumā, Kutuzovs iestājās militārajā skolā. Skolas laikā apguva sešas valodas. 1762. gadā kā kapteiņa dienesta pakāpē tika norīkots uz Astrahaņu, tolaik pulkveža, Aleksandra Suvorova rīcībā. 1768. gadā Kutuzovs piedalījās Baras konfederācijas sacelšanās apspiešanā Polijā. 1771. gadā Kutuzovs tika nokomandēts cīnīties Krievu-turku karā (1768–1774), kur 1773. gadā kaujā par Aluštu tika smagi ievainots deniņos, tomēr brīnumainā kārtā izdzīvoja. Ievainojuma ārstēšanas nolūkos Kutuzovs no 1774. līdz 1776. gadam viesojās Berlīnē, Leidenē un Londonā. 1776. gadā atgriezās Krievijā, kur atkal dienēja Suvorova vadībā. 1784. gadā Kutuzovs kļuva par ģenerālmajoru. 1787. gadā kārtējā Krievu-turku kara laikā Kutuzovs atkal tika ievainots deniņos.
1805. gadā Kutuzovs komandēja Krievijas impērijas karaspēku, kas cīnījās pret Napoleonu Austrijā. 1805. gada 2. decembrī Kutuzovs bija klāt Austerlicas kaujā, kad karaspēka vadīšanu bija pārņēmis Krievijas ķeizars Aleksandrs I. Pirms tam Kutuzovs aicināja sagaidīt papildspēkus un tikai tad iesaistīties izšķirošā kaujā.
Sākoties 1812. gada karam, Krievijas impērijas karaspēka virspavēlnieks bija Barklajs de Tolli, kurš Napoleona pārspēka priekšā izvēlējās izdedzinātās zemes taktiku un atkāpās valsts iekšienē, iesaistoties tikai relatīvi nelielās sadursmēs. Laikam ritot un frančiem tuvojoties valsts vecajai galvaspilsētai Maskavai, auga neapmierinātība ar Barklaja de Tolli darbību. 1812. gada 17. augustā Barklajs de Tolli tika nomainīts ar populāro karavadoni Kutuzovu, kurš turpmāk gan faktiski turpināja Barklaja de Tolli taktiku. 1812. gada 7. septembrī Kutuzovs Maskavas pievārtē komandēja Krievijas karaspēku grandiozajā (tajā piedalijās ceturtdaļmiljona kareivju) Borodinas kaujā, kas beidzās ar krievu karaspēka atkāpšanos. Pēc Kutuzova pavēles tika nodedzināta Maskava, un liesmās gāja bojā vairāki tūkstoši Borodinas kaujā ievainoto krievu karavīru. Pēc tam, kad Napoleons 1812. gada oktobrī pameta Maskavu, Kutuzovs 1812. gada 24. oktobrī sakāva franču spēkus Malojaroslavecas kaujā un, veicot karaspēka manevrēšanu, piespieda frančus virzīties pa jau izpostīto rietumu ceļu. 
1813. gadā Kutuzovs saslima un 1813. gada 28. aprīli Prūsijas pilsētā Bunclavā nomira. Apglabāts Kazaņas katedrālē Sanktpēterburgā.
Vladimirs Piguļevskis

Biogrāfija

Vladimirs Piguļevskis piedzima 1889. gada 11. martā Minskā (pēc citiem datiem — Grodņā). Mācijās Minskas ģimnāzijā, pēc tam Pēterburgas Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultāti, kuru absolvēja 1912. gadā.
Piedalījies Pirmajā pasaules karā, iesaukts Krievijas armijas dienestā kā rezerves virsnieks. Vispirms dienējis artilērijā, pēc tam — aviācijā. 1919. gadā sāka strādāt par pedagogu, organizēja baltkrievu skolas vispirms Ukrainā, tad Lietuvā. 1922. gadā ieradās Latvijā, bija baltkrievu vidusskolas skolotājs Daugavpilī un vidusskolas direktors Ludzā. Piguļevskis iztulkoja Rūdolfa Blaumaņa lugu «Pazudušais dēls» baltkrievu valodā.
1924. gadā iestājās Latvijas Sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā (LSDSP). 1927. gadā iecelts par Latvijas Republikas Izglītības ministrijas Baltkrievu skolu pārvaldes priekšnieku. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā no LSDSP saraksta Latgales apgabalā, amatā bija līdz 1931. gadam.
Pēc Otrā pasaules kara baltkrievu valodā iztulkoja vairākus latviešu literatūras darbus. 1950. gadā devās pensijā. Miris 1958. gada 17. jūnijā. Apglabāts Raiņa kapos.
Lielpilsēta (Turcija)

Lielpilsēta Turcijā (turku: Büyükşehir) kopš 1984. gada ir pilsēta, kurai saskaņā ar Turcijas 1982. gada konstitūcijas 127. pantu izveidota lielpilsētas pašvaldība (turku: Büyükşehir Belediyesi). Sākotnēji lielpilsētas pašpārvalde tika noteikta kā pirmā līmeņa pašvaldība (ilčes, jeb pagasta līmenī). Lielpilsētu un ilu (provinču) pašvaldību funkcijas nosaka Turcijas likums par pašvaldībām.

Pirmās trīs lielpilsētas

Saskaņā ar 1984. gada janvāra likumu Nr. 3306 un 1987. gada marta noteikumiem Nr. 195 tika noteiktas pirmās trīs lielpilsētu pašvaldības. Līdz ar to Stambula (15 ilčes), Ankara (5 ilčes) un Izmira (3 ilčes) tika nosauktas par lielpilsētām. Savukārt, saskaņā ar 1987. gada jūlija likumu Nr. 3030 tika skaidri noteiktas lielpilsētas un ila pašpārvalžu funkcijas.

Nākamās piecas lielpilsētas

Laikā no 1986. līdz 1988. gadam, par lielpilsētām tika noteiktas Adana (1986), Bursa, Gaziantepa, Konja (1987) un Kajseri (1988). Bursa un Konja sastāvēja no trīs ilčēm, bet Adana, gaziantepa un Kajseri — no divām ilčēm.

Pārējās lielpilsētas

Tā kā Turcijas iedzīvotāju skaita dabiskais pieaugums ir diezgan straujš un ir izteikts urbanizēšanās process, veidojas vairākas citas lielas pilsētas. Līdz ar to, 1993. gadā tika noteiktas jaunas lielpilsētu pašvaldības: Antalja, Dijarbakira, Eskišehira, Erzuruma, Mersina, Izmita un Samsuna. Tajā pašā gadā tika pieņemti noteikumi Nr. 505, kas noteica, ka šo lielpilsētas pašpārvaldes reformējamas vairākās ilčēs līdz 2008. gadam. Antalja, Dijarbakira, Mersina un Izmita tika iedalītas trijās ilčēs, bet Eskišehira, Erzuruma un Samsuna — divās.
Pēc 1999. gada Izmitas zemestrīces Marmora jūras piekrastē, 2000. gadā šīm septiņām lielpilsētām pievienojās arī Adapazari ar trijām ilčēm.

Lielpilsētu saraksts

01 Adana
06 Ankara
07 Antalja
16 Bursa
21 Dijarbakira
25 Erzuruma
26 Eskišehira
27 Gaziantepa
33 Mersina
34 Stambula
35 Izmira 
38 Kajseri
41 Izmita
42 Konja
54 Adapazari
55 Samsuna
Anda Čakša

Biogrāfija

1999. gadā absolvējusi Latvijas Medicīnas akadēmiju, iegūstot ārsta grādu. 2007. gadā Rīgas Starptautiskajā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolā ieguvusi maģistra grādu biznesa vadībā.
Pēc Latvijas Medicīnas akadēmijas absolvēšanas līdz 2002. gadam tur strādājusi Pediatrijas katedrā par vecāko laboranti. No 2001. līdz 2005. gadam strādājusi par ārsti pediatri Bērnu klīniskās universitātes slimnīcas bērnu intensīvās terapijas nodaļā. Strādājusi arī farmācijas biznesā.
Kopš 2011. gada jūlija bija Bērnu klīniskās universitātes slimnīcas valdes priekšsēdētāja. No 2014. gada marta līdz 2016. gada janvārim bijusi Paula Stradiņa klīniskās universitātes slimnīcas valdes locekle.

Politiskā darbība

2016. gadā no marta A. Čakša bija veselības ministra Gunta Belēviča padomniece ārstniecības jautājumos līdz ministra demisijai jūnijā. 2016. gada 16. jūnijā apstiprināta veselības ministres amatā kā bezpartejiska Zaļo un Zemnieku savienības virzīta kandidāte Māra Kučinska valdībā.
2017. gada decembrī A. Čakša iestājās Latvijas Zaļajā partijā. Šajā pašā mēnesī devās bērna kopšanas atvaļinājumā, kura laikā viņas pienākumus uzņēmās pildīt Ministru prezidents M. Kučinskis. 2018. gada aprīlī A. Čakša atsāka pildīt ministres pienākumus. Rudenī ievēlēta 13. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības. 2019. gada augustā izstājusies no Latvijas Zaļās partijas un kļuvusi par poltisko partiju apvienības "Vienotība" biedri.
1938. gada Pasaules čempionāts hokejā

Latvijas izlase 1938. gada Pasaules čempionātā

Šis bija trešais Pasaules čempionāts hokejā, kurā piedalījās arī Latvijas hokeja izlase.
Uz Prāgu komandas sastāvā devās vārtsargi Herberts Kušķis un Roberts Lapainis, aizsargi Kārlis Paegle, Leonīds Vedējs, kā arī Augusts Ozols, un uzbrucēji Roberts Bluķis, Aleksejs Auziņš, Ādolfs Petrovskis, Arvīds Pētersons, Edgars Klāvs, Ludvigs Putniņš, Kārlis Zilpaušs un Harijs Vītoliņš.
Turnīru Latvijas izlase uzsāka ar uzvaru pār Norvēģiju, taču tad piedzīvoja minimālus zaudējumus ASV un Vācijai, kā arī ar 1 - 5 zaudēja Lielbritānijai, turnīro noslēdzot dalītā 10. vietā.
Jumindas bāka

Raksturojums

Bākas augstums ir 32 m. Bāku veido apaļš betona un metāla tornis ar galeriju un laternu. Torņa apakšējā daļa ir baltā krāsā, augšējā melnā un sarkanā. Gaismas elements atrodas 40 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (3 s deg, 2 s pārtraukums, 3 s deg, 7 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 12 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.

2007. gadā Igaunijas pasts izdeva pastmarku ar bākas attēlu.
Antonija Ahero

Biogrāfija

1941. gadā pabeigusi Rēzeknes vidusskolu. Otrā pasaules kara sākumā evakuējusies uz Gorkijas apgabalu (pašreizējais Ņižņijnovgorodas apgabals), kur strādājusi skolās par vācu valodas skolotāju. 1943. gadā uzsākusi mācības Baškīrijas pedagoģiskajā institūtā, no 1945. līdz 1947. gadam mācījusies Latvijas Valsts pedagoģiskā institūta Angļu valodas nodaļā.
Pēc augstskolas beigšanas uzsākusi darba gaitas kā angļu valodas skolotāja Rīgā. No 1951. gada bijusi jaunākā zinātniskā līdzstrādniece Valodas un literatūras institūtā, no 1953. līdz 1956. gadam — aspirante. 1959. gadā Ahero kļuva par vecāko zinātnisko līdzstrādnieci Valodas un literatūras institūtā. 1967. gadā sāka vadīt Svešvalodu katedru J. Alkšņa Rīgas Augstākajā kara aviācijas inženieru skolā. No 1974. līdz 1994. gadam vadījusi Svešvalodu katedru Latvijas Zinātņu akadēmijā.
Nodarbojusies ar angļu valodas īpašvārdu atveides principu izstrādi latviešu valodā.
Slāpekļūdeņražskābe

Izmantošana

Slāpekļūdeņražskābi galvenokārt lieto par šķīdumu konservantu. Dažus slāpekļūdeņražskābes sāļus, piemēram, svina azīdu, lieto detonatoros. Azīdiem uzsprāgstot, veidojas slāpeklis un brīvs metāls. Nātrija azīds karsējot sadalās bez sprādziena, to izmanto sevišķi tīra slāpekļa iegūšanai.
2012.—2013. gada KHL sezona

Formāts

Sākot ar šo sezonu līga veica izmaiņas regulārās sezonas formātā. Tā kā komandu skaits līgā pieauga līdz 26, katra komanda aizvadīja divas spēles (vienu mājās, vienu viesos) ar katru citu līgas komanda, kā arī vēl divas spēles ar kādu konkrētu, sezonas sākumā noteiktu vienību. Tādējādi kopējais spēļu skaits regulārajā sezonā samazinājās līdz 52.
Izmaiņas notika arī izslēgšanas kārtas formātā. Visās izslēgšanas kārtās spēlēs, atskaitot Gagarina kausa finālu, pamatlaikam nepieciešamības gadījumā sekoja 10 minūšu pagarinājums un pēcspēles metienu sērija. Paredzēts, ka pēc 2014. gada Olimpiskajām spēlēm līga varētu atgriezties pie 2011.-12. gada sezonas formāta.

Izslēgšanas kārta

Katrā kārtā sērija tiek aizvadīta līdz kādas komandas četrām uzvarām.
Reifi (tēls)

Zinātniskās fantastikas televīzijas seriālā "Zvaigžņu Vārti: Atlantīda" reifi (angļu: wraith) ir būtnes, kuras eksperimentu rezultātā radījuši Senie. Tie ir dominējošais spēks Pegaza galaktikā. Reifi ir apveltīti ar telepātiskām spējām, tie barojas no cilvēka "dzīvības spēka". Seriāla pirmajā sezonā tā varoņi meklē ceļu, kā izdzīvot reifu uzbrukumā. Kaut arī nākamajās sezonās parādās jauni ienaidnieki, reifi joprojām ir spēcīgs un bīstams drauds Atlantīdas ekspedīcijai. Vairumu reifu seriālā spēlēja vieni un tie paši aktieri. 
Ģenētiski reifi ir tuvi kukaiņiem, kaut arī tie ir līdzīgi cilvēkiem. Tie radušies, Seno radītas cilvēku populācijas DNS saplūstot ar kukaiņu — Iratus vaboļu DNS, kuras spēj uzņemt cilvēka dzīvību, lai dziedinātu sevi.
Ņukšu pagasts

Daba

Lielākā daļa atrodas Latgales augstienes Rāznavas pauguraines ziemeļu malā. Pagasta ziemeļaustrumu mala atrodas Rēzeknes pazeminājumā. Augstākā vieta - paugurs Zofinā (181,6 m vjl.).

Hidrogrāfija

Upes: Leičupeite, Pilda - līdz ietekai Pildas ezerā sauc par Ilžu (Iļžu).
Ezeri: Pildas ezers (295 ha), Lielais Zurzu ezers (77,2 ha), Mazais Zurzu ezers (55,8 ha), Opolais Snidzins (46,9 ha), Sleinovas ezers (25,5 ha), Bečeru ezers (10,8 ha)
Daudz mazāku ezeriņu.
Purvi: Nelielie Čižiku purviņš un Zīļu purvs.

Vēsture

1945. gadā Ludzas apriņķa Pildas pagastā izveidoja Nukšas ciema padomi. Ludzas rajona Nukšas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Purenu ciemu un 1975. gadā tika veikta teritoriju apmaiņa ar Goveiku ciemu. 1990. gadā Nukšas ciemu reorganizēja par Ņukšas pagastu. 2006. gadā pagastu pārdēvēja par Ņukšu pagastu. 2009. gadā Ņukšu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ludzas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Ņukši (pagasta centrs), Gaveiki.
Longīns Ausējs

Dzīvesgājums

Dzimis 1885. gada 30. oktobrī latviešu Lauru kolonijā (tagad Lauru ciems Pleskavas apgabalā vai arī Pededzes pagasts Latvijā.)
Mācījās Alūksnes draudzes skolā, Pleskavas reālskolā (1899-1900) un Pleskavas klasiskajā ģimnāzijā (1900-1906). Studēja Pēterburgas universitātes matemātikas fakultātē (1906-1910). 
No 1910. gada strādāja par skolotāju un direktoru Cēsu reālskolā. 1917. gada viņu ievēlēja Vidzemes pagaidu zemes padomē, 1918. gadā viņš bija Cēsu pilsētas galva. No 1919. gada strādāja par Izglītības Ministrijas Skolu departamenta direktoru. 1921. gadā iestājās Arveda Berga vadītajā Bezpartijiskajā nacionālajā centrā un no 1921. gada 27. aprīļa līdz 18. jūnijam bija Izglītības ministrs.   
1925. gadā Ausēju ievēlēja Rīgas Domē, kur viņš bija Rīgas Skolu valdes loceklis. No 1927. gada Ausējs bija 2. Saeimas deputāts Nacionālajā centra frakcijā.    
Kā eksterns beidza arī Latvijas Universitātes tautsaimniecības nodaļu. Strādāja par Latvijas Universitātes vecāko docentu. Bija latviešu studentu korporācijas Beveronija biedrs. 
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā Ausēju deportēja uz Usoļjes labošanas darbu nometni (Usoļlagu) PSRS, kur 1942. gada 2. maijā viņu apsūdzēja par piedalīšanos kontrrevolucionārā organizācijā un nošāva 1942. gada 9. jūnijā.  Usoļlagā ieslodzītais Longīna Ausēja dēls Orests tika nošauts 1942. gada 17.jūnijā.
Pireneji

Reljefs

Pēc augstuma virs jūras līmeņa Piremeji otra lielākā kalnu grēda Rietumeiropā aiz Alpiem. Kalnu vidējais augstums ir no 1500 līdz 2000 metriem virs jūras līmeņa. Augstākā virsotne ir Aneto smaile (3404 m virs jūras līmeņa).

Klimats

Klimats Pirenejos ir maigs un mitrs. Populārs tūrisma un ziemas sporta objekts. Kūrorti ar karstiem avotiem. Uz ziemeļiem no Pirenejiem valda mērenais klimats, bet uz dienvidiem — Vidusjūras klimata pazīmes. Ziemeļos un rietumos zemāk par 2000 metriem virs jūras līmeņa aug dižskābaržu un skujkoku meži un daudz pļavas, savukārt dienvidu pusei raksturīgi mūžzaļo cietlapju meži un krūmāji.
Kalnu ziemeļu pusē gada nokrišņu daudzums ir 1500–2400 mm, bet dienvidu pusē — 500–700 mm.
Džons Kenedijs

Biogrāfija

Džons Ficdžeralds Kenedijs ir dzimis 1917. gada 29. maijā Masačūsetsas mazpilsētā Brūklainā. Viņš bija otrais dēls Džozefa Patrika un Rozas Kenedijas ģimenē. Džons Kenedijs Brūklainā aizvadīja pirmos desmit dzīves gadus. 1927. gadā ģimene pārcēlās uz Riverraidu, Ņujorkā. Divus gadus vēlāk pārcēlās vēlreiz uz citu Ņujorkas rajonu Bronksvillu.
1935. gada septembrī Džons Kenedijs pirmo reizi devās ceļojumā ārpus Amerikas Savienotajām Valstīm, uz Londonu. 1936. gadā iestājās Hārvardas koledžā. Savu Eiropas ceļojumu laikā 1939. gada augustā 5 dienas pavadījis Rīgā. 1940. gadā absolvēja Hārvardas koledžu.
1941. gada septembrī Džons Kenedijs iestājās ASV flotē. Tur viņš kļuva par leitnantu. 1945. gadā beidza dienēt flotē.
1946. gadā Kenedijs kļuva par Masačūsetsas pārstāvi ASV Pārstāvju palātā. Kongresa apakšpalātā nostrādāja sešus gadus. 1952. gadā uzvarēja Senāta vēlēšanās Masačūsetsā. Senātā sāka strādāt 1953. gada 3. janvārī. 1953. gadā apprecējās ar Žaklīnu Lī Buvjē. 1956. gadā tika nominēts kā iespējamais ASV Demokrātu partijas prezidenta kandidāta Adlija Stīvensona viceprezidenta krēsla ieguvējs. Līdz prezidenta vēlēšanām šī vieta tomēr tika atdota Estisam Kīfoveram.
1960. gada ASV prezidenta vēlēšanās Džons Kenedijs kļuva par Demokrātu partijas kandidātu jau prezidenta krēslam. Vēlēšanās uzvarēja ASV Republikāņu partijas kandidātu Ričardu Niksonu un 1961. gada 20. janvārī Džons Kenedijs kļuva par ASV 35. prezidentu.
1963. gada 22. novembrī notika atentāts pret Džonu Kenediju. Šajā noziegumā tika apsūdzēts Lī Hārvijs Osvalds, taču divas dienas vēlāk viņu publiski nošāva Džeks Rūbijs. Džona Kenedija slepkavībā ir izvirzītas vairākas sazvērestības teorijas.  FIB oficiāli noslēdza lietu, par vainīgo izvirzot Osvaldu. Bet ASV varas iestādes lietu noslēdza apgalvojot, ka pierādījumi ir pārāk nepietiekami, domājot, ka aiz Kenedija slepkavības ir vainojama lielāka sazvērestība. Izmeklēšana norisinājās no 1963. līdz 1970. gadam.
Džons Ficdžeralds Kenedijs apglabāts Ārlingtonas nacionālajā kapsētā.