google/wiki40b huggingface dataset:
Polisaharīdi

Polisaharīdi (grieķu: πολύ, poly — daudz, σακχαρ, sakchar — ‘cukurs’) ir lielmolekulāri ogļhidrāti. Veidojas monosaharīdu polikondensācijas reakcijā. Atrodas visās šūnās, veic dažādas dzīvībai svarīgas funkcijas (rezerves vielu, balsta, imunitātes funkcija).
Polisaharīdu molekulu sastāvā ir vismaz desmit monosaharīdu atlikumu, kas saistīti ar glikozīdisko saiti. Tiek iedalīti homopolisaharīdos un heteropolisaharīdos. To molekula var būt lineāra vai sazarota. Parasti polisaharīdi ir bezkrāsainas vielas, ūdenī var gan šķīst, gan nešķīst. Nav saldas smaržas, parasti nekristalizējas. Polisaharīdi tiek izmantoti arī pārtikas rūpniecībā, ķīmiskajā rūpniecībā un medicīnā.
Pazīstamākie polisaharīdi ir celuloze (augu šķiedrās), ciete (sastāv no amilozes un amilopektīna), glikogēns (dzīvnieku šūnās) un hitīns (kukaiņu ķermeņu apvalkos). Lai arī hitīna sastāvā ir arī slāpeklis, struktūras līdzības dēļ to tomēr pieskaita pie ogļhidrātiem.
Lesa Kaninghema balva

Lesa Kaninghema balva ir hokeja apbalvojums, ko pēc katras sezonas noslēguma pasniedz Amerikas hokeja līgas vērtīgākajam spēlētājam. Vērtīgākā spēlētāja izvēlē piedalās mediju pārstāvji un līgas spēlētāji. Balva tiek pasniegta kopš 1947.—48. gada sezonas un nosaukta par godu Lesam Kaninghemam, pieckārtēja AHL Zvaigžņu spēles dalībniekam un trīskārtējam Kaldera kausa ieguvējam.
Antss Pīps

Dzīvesgājums

Dzimis Vīlandes apriņķa Mulgi pagasta Tuhalānes ciemā zemnieku ģimenē. Mācījās Baltijas skolotāju seminārā Kuldīgā. 1903.-1905. gadā bija Valkas apriņķa rakstvedis un skolotājs Alūksnē, vēlāk skolotājs Kuresāres draudzes skolā (1905—1906), Kuresāres jūrskolā (1906—1912) un Jansona Komercskolā Pēterburgā (1913—1915). Līdztekus studēja tieslietas Pēterburgas Universitātē (1908—1913), pēc tam saņēma Pēterburgas Universitātes pētniecisko stipendiju un 1916. gadā ieguva tieslietu maģistra grādu un bija Pēterburgas Universitātes Juridiskās fakultātes starptautisko tiesību privātdocents (1917). Pēc Februāra revolūcijas gadā bija Igaunijas Pagaidu zemes padomes loceklis un priekšstāvis Petrogradā (1917—1918), tad sūtnis Londonā (1918—1919).
1919. gadā Pīps piedalījās Parīzes miera konferencē, oktobrī viņu iecēla par Igaunijas ārlietu ministru, pēc tam par Igaunijas delegācijas locekli Tartu miera sarunās ar Padomju Krieviju (1919—1920).
No 1919. gada Pīps bija Starptautisko tiesību profesors Tartu Universitātē, līdztekus arī Igaunijas Provinču asamblejas, Satversmes sapulces un Rīgikogu deputāts. 1920. gadā bija Igaunijas vēstnieks Lielbritānijā. Igaunijas premjerministrs, pēc tam Igaunijas Valsts vecākais un vienlaikus Kara ministrs no 1920. gada oktobra līdz 1921. gada janvārim. Atkārtoti pildīja ārlietu ministra pienākumus no 1921. gada janvāra līdz 1922. gada novembrim.
1923.-1925. gadā Pīps bija Igaunijas vēstnieks ASV, pē tam atkārtoti ārlietu ministrs (1925. gada decembris — 1926. gada jūlijs; 1933. gada maijs-oktobris; 1939. gada oktobris — 1940. gada jūnijs), piedalījās sarunās par Igaunijas-PSRS bāzu līguma noslēgšanu 1939. gadā. No 1938. līdz 1940. gadam arī Igaunijas parlamenta Augšpalātas deputāts.
Pēc Igaunijas okupācijas viņu atcēla no visiem amatiem, 1941. gada 30. jūnijā arestēja NKVD un deportēja uz PSRS, kur viņš mira 1942. gada 1. oktobrī Gulaga Nirobas (Ныроб) nometnē.
Antons Rubins (1898)

Biogrāfija

Antons Rubins piedzima 1898. gada 13. decembrī Asūnes pagastā. Pēc vidusskolas beigšanas iestājās Viļņas karaskolā. 1918. gadā pabeidza skolotāju kursus un sāka strādāt par skolotāju Daugavpils apriņķī.
1922. gadā apmeklēja mežziņu kursus un 26. augustā iecelts par mežziņa amata kandidātu Balvu virsmežniecībā. 1924. gada 1. aprīlī pārcelts uz Ludzas virsmežniecību tajā pašā amatā. 1926. gada 1. septembrī kļuva par mežzini Krustpils virsmežniecībā, 1927. gada 6. maijā — Krāslavas virsmežniecībā.
1940. gadā piedalījās nedemokrātiskajās Tautas Saeimas vēlēšanās, tika ievēlēts no vienīgā — Darba tautas bloka — saraksta. Tālākais liktenis nav zināms.
Rietumukrainas Tautas Republika

Rietumukrainas Tautas Republika (ukraiņu: Західноукраїнська Народна Республіка) bija starptautiski neatzīta valsts, kas pēc Austroungārijas impērijas sabrukuma pastāvēja bijušās Galīcijas un Lodomērijas karalistes teritorijā 1918. gada beigās un 1919. gada sākumā. 
Atbilstoši 1910. Austroungārijas tautas skaitīšanai, šeit dzīvoja ap 5,4 miljoniem cilvēku, no kuriem 60% bija ukraiņi, 25% poļi un 12% ebreji. Kamēr ukraiņi bija zemnieki, pilsētās dominēja poļi un ebreji. Sabrūkot impērijām, atdzima Polijas valsts, kas vēlējās kontrolēt poļu apdzīvoto Ļvovu. Lai apsteigtu poļus, Austroungārijas, Galīcijas un Bukovinas parlamentos pārstāvētie ukraiņu deputāti 1918. gada 1. novembrī pasludināja neatkarīgu Rietumukrainas Tautas Republiku. Ļvovā sākās poļu sacelšanās, kas sagrāba pilsētu, nevēloties atrasties ukraiņu republikā, sākās Poļu-ukraiņu karš. Situāciju reģionā sarežģīja vēl divu pundurvalstiņu pasludināšana. 
1918. gada 1. decembrī Rietumukrainas Tautas Republika vienojās par apvienošanos ar Ukrainas Tautas Republiku, ko oficiāli pasludināja 1919. gada 22. janvārī. Ņemot vērā Rietumukrainas atšķirīgo vēsturi un attīstību, tai bija paredzēta autonomija Ukrainas sastāvā. Abu republiku apvienošanās kara apstākļos bija tīri formāla. Kamēr Rietumukraina karoja ar poļiem, Ukrainas ienaidnieks bija padomju Krievijas Sarkanā armija. Pie Austroungārijas kārtības un disciplīnas pieradušos Rietumukrainas politiķus un kareivjus nepatīkami pārsteidza pārējā Ukrainā valdošais radikālais haoss. 
Lai arī Rietumukrainas Tautas Republikas armijas spēkiem izdevās atsist sākotnējos Polijas uzbrukumus, līdz 1919. gada jūlijam poļiem izdevās iekarot visu republikas teritoriju. Valdība pārcēlās uz Kamjanecu-Podiļsku. Neliela armijas daļa bēga uz Čehoslovākiju, kamēr 50 000 kareivju atkāpās uz Ukrainas Tautas Republiku. Trimdas valdības un Kijevas valdību attiecības bija saspringtas. Kamēr Rietumukrainas vadītāji domāja, ka Sarkanā armija varētu palīdzēt karā pret poļiem, Ukrainas vadītājs Simons Petļura cerēja uz poļu atbalstu karā pret boļševikiem. Rietumukraiņu armijas pārstāvji sāka sarunas ar Balto armiju, un 1919. gada novembrī pārgāja Balto pakļautībā. Rietumukrainas valdība 15. novembrī devās trimdā uz Vīni. 
1921. gada 23. februārī Tautu Savienība paziņoja, ka Galīcija nav Polijas daļa, un poļu okupācijas karaspēks šeit tikai uztur kārtību. Ņemot vērā situāciju pēc Krievijas pilsoņu kara un poļu-padomju kara, 1923. gada 14. martā Tautu Savienība atļāva Galīcijas iekļaušanu Polijā, ar noteikumu, ka tai piešķir autonomiju. Rietumukrainas Tautas Republikas trimdas valdība beidza pastāvēt, bet poļi ignorēja lēmumu par autonomiju ukraiņiem.
Marija Gevorgjana

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt trīs gadu vecumā. Septiņu gadu vecumā sākusi apmeklēt šaha skolu, bet vēlāk - šaha akadēmiju. 2011. gadā Bulgārijas kūrortpilsētā Albenā izcīnījusi 3. vietu Eiropas meiteņu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2012. gadā uzvarējusi Armēnijas meiteņu šaha čempionātā U18 vecuma grupā un 12. Eiropas meiteņu ātrā šaha čempionātā U18 vecuma grupā.
2014. un 2015. gadā kļuvusi Armēnijas sieviešu šaha čempionāta sudraba laureāti. 2016. gadā 71. Armēnijas sieviešu šaha čempionātā izcīnījusi 8½ punktus no 9 iespējamajiem un kārtu līdz turnīra beigām kļuvusi par čempioni. 2017. gada janvārī, iegūstot 6½ punktus no 9 iespējamajiem, otro gadu pēc kārtas uzvarējusi Armēnijas sieviešu šaha čempionātā.
Pārstāvējusi Armēniju Pasaules komandu šaha čempionātā 2019. gadā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2015. gadā Marijai Gevorgjanai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu, bet 2019. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Zīdīšana

Zīdīšana ir jaundzimušo, cilvēka bērnu un citu sugu mazuļu barošana ar mātes pienu no sievietes (parasti, mātes) vai citas sugas sievišķā dzimuma būtnes krūtīm. Zīšanas reflekss ļauj jaundzimušajam izzīst pienu no krūts un norīt to. Piens krūtīs rodas laktācijas rezultātā.
Mātes piens ir vienīgā nepieciešamā un vispiemērotākā uzturviela bērnam pirmajos 6 dzīves mēnešos, kā arī — vienlaicīgi ar citu uzturu — līdz 2 gadu vecumam. Ar mātes pienu bērns saņem pilnvērtīgu uzturu, nostiprinās mazuļa imūnsistēma, viņš tiek aizsargāts no infekcijas slimībām un alerģijām, tiek veicināta bērna fiziskā un garīgā attīstība, kā arī veidojas garīga un fiziska tuvība starp bērnu un māti. Mātei arī vieglāk noris pēcdzemdību periods — ātrāk apstājas pēcdzemdību asiņošana, saraujas dzemde un atjaunojas ķermeņa svars, kāds tas bijis pirms grūtniecības.

Zīdīšanas sākums

Ja uzreiz pēc piedzimšanas bērnu uzliek uz mātes vēdera, viņš sāk meklēt krūti. Bērns satver krūti un instinktīvi sāk zīst. Pirmajās dienās no krūtīm izdalās pirmpiens — tā daudzums sākumā var būt vien daži pilieni. 3 — 5 dienu laikā piena daudzums strauji palielinās. Krūtis stipri piebriest, sievietei var būt drudzis,. Pāris dienu laikā tas pāriet.
Parasti jaundzimušais ēd ik pēc 1 — 2 stundām (naktī retāk). Lai bērns izzīstu pietiekami daudz piena un lai zīdot netiktu traumēti mātes krūšu gali, bērnam pareizi jāsatver krūts . Viena zīdīšanas reize ilgst 5 — 40 minūtes un ilgāk.

Nobriedusi laktācija

3 — 4 nedēļu laikā (dažreiz ilgākā laikā) zīdīšana nostabilizējas, iestājas t. s. nobriedusi laktācija, ko raksturo regulāra piena veidošanās, bez nozīmīgiem "pieplūdumiem". Krūtis pielāgojas zīdīšanas procesam un kļūst mīkstākas. Darbojas pašregulācijas procesi — tagad piens lielākoties veidojas bērna zīdīšanas laikā, un tas mazāk uzkrājas krūtīs.
Nobriedusi laktācija var noritēt mierīgi vai arī ar t. s. piena krīzēm — īslaicīgu piena daudzuma samazināšanos vai arī strauju mazuļa ēstgribas palielināšanos — jo bērnam augot, viņam vajag vairāk piena. 3-7 dienu laikā piena krīze pāriet — atjaunojas pietiekama piena izstrāde.
Šajā posmā vairums bērnu ēd ik pēc 1 — 3 stundām, ja viņus baro "pēc pieprasījuma", t. i., liek pie krūts tad, kad bērns izrāda vēlmi ēst. Liela daļa bērnu ēd arī naktī.
Parasti pēc 6 mēnešu sasniegšanas mazuli sāk iepazīstināt ar citu ēdienu, tomēr vēl vairākus mēnešus mātes piens paliek bērna pamatēdiens.

Zīdīšanas noslēgums

Nobriedusi laktācija, ja tā noritējusi pietiekami ilgi, vienmēr beidzas ar laktācijas involūcijas periodu. Krūts dziedzeris tā laikā samazinās, piena daudzums vairs neatbilst pieaugošajām bērna vajadzībām. Piena sastāvs mainās, un pēc antivielu sastāva sāk līdzināties pirmpienam. Krūts barošanas pārtraukšana laktācijas involūcijas periodā nerada nopietnas problēmas ne mātei, ne bērnam. Nobriedušas laktācijas gadījumā involūcija sākas ne āgrāk kā bērna 2 gadu vecumā, bet biežāk laika posmā starp 2 un 4 gadiem.
Telši

Vēsture

Līdz 13. gadsimtam tagadējais Telšu apriņķis atradās Cekļa zemē Kursas dienvidos, kuru pēc 1260. gada uzvaras Durbes kaujā ieguva žemaiši, tomēr kuršu valoda šeit saglabājās līdz pat 15. gs. sākumam. Telšes upe (Talsa) pirmo reizi pieminēta Vācu ordeņa hronikā 1317. gadā, bet 1398. gada Saliņas līgumā par Žemaitijas "iznomāšanu" Vācu ordenim pieminēta apdzīvota vieta Talsa. Ilgajās cīņās starp Lietuvas dižkunigaitiju un Vācu ordeni šī strīdus teritorija tika pilnīgi izpostīta. Tikai 1527. gadā atkal parādījās norādes par Telšiem kā pagasta centru, kurā 1536. gadā uzcelta katoļu baznīca un 1624. gadā bernardīniešu ordeņa klosteris. 1740. gadā atvēra katoļu priesteru semināru. Tagadējā Svētā Padujas Antonijas katedrāle pakalnā uzcelta 1765. gadā.
1791. gadā Telšu miestam piešķīra Magdeburgas tiesības un savu ģerboni, 1793. gadā atvēra pirmo pilsētas skolu. Līdz Pirmajam pasaules karam lielāka daļa Telšu iedzīvotāju bija ebreji, 1875. gadā Telšos nodibināja ebreju reliģisko skolu (Yeshivat Telz).
Otrā pasaules kara laikā pēc Lietuvas okupācijas PSRS Iekšlietu tautas komisariāta specvienība naktī uz 1941. gada 25. jūniju Raiņu mežā pie Telšiem nošāva 76 lietuviešu politiskos ieslodzītos, šī masu slepkavība pazīstama kā Raiņu slaktiņš (lietuviešu: Rainių žudynės). Savukārt nacisti iznīcināja gandrīz visus Telšos palikušos ebrejus.

Cilvēki

Telšos dzimuši Polijas pirmais prezidents Gabriels Narutovičs (Gabriel Narutowicz, 1865—1922) un Lietuvas prezidents Rolands Pakss (Rolandas Paksas, 1956), dziedātāja Jurga Šeduikīte (Jurga Šeduikytė, 1980), bibliofils Vilfrids Mihails Voiničs (Wilfrid Michael Voynich, 1865—1930).
Vitālijs Jagodinskis

Klubos

Karjeru sācis Latvijā FK Daugava kluba sastāvā, vēlāk spēlējis FK Jūrmala-VV. 2012. gadā parakstīja līgumu ar Ukrainas klubu Kijevas "Dinamo", pirmos divus gadus aizvadīja tā jaunatnes komandas sastāvā. 2014. gadā tika izīrēts Ukrainas klubam Užhorodas "Hoverla".
Pēc līguma ar Kijevas "Dinamo" beigām uzsāka jauna kluba meklējumus. 2016. gada septembrī devās uz pārbaudi Krievijas Premjerlīgas klubā Samaras "Kriļja Sovetov", taču līgums netika parakstīts.
2016. gada oktobrī parakstīja līgumu ar Ungārijas augstākās līgas klubu Diósgyőri VTK. 2017.—2018. gada sezonu klubā neuzsāka.
2017. gada oktobrī pievienojās Rumānijas klubam Jaši "Politehnica".

Izlasē

Pārstāvējis Latvijas jaunatnes izlases. 2014. gada 3. septembrī debitējis Latvijas izlases sastāvā draudzības spēlē pret Armēniju, nākot uz maiņu otrā puslaika sākumā.
Faenca

Ģeogrāfija

Faenca atrodas 50 km uz dienvidaustrumiem no Boloņas, Apenīnu kalnu pakājē. Tā ir izvietota ļoti auglīgā apkārtnē ar plaši izplatītu vīnogulāju lauksaimniecību. Netālu no pilsētas atrodas Samodžas (Samoggia) un Lamones (Lamone) upes.
No pilsētas nosaukuma cēlies fajansa vārds. Faenca ir saistīta ar Formula 1 sacīkstēm: tajā ir dzimis Džankarlo Minardi, bijušās sacīkšu komandas "Minardi" dibinātājs. Faencā atradās komandas bāze. Kopš 2006. gada komanda pieder Red Bull koncernam un piedalās ar nosaukumu "Scuderia Toro Rosso".
Nacionālais polāro pētījumu institūts

Nacionālais polāro pētījumu institūts (japāņu: 国立極地研究所; bieži izmantota abreviatūra NIPR no iestādes angļu valodas nosaukuma National Institute of Polar Research) ir Japānas galvenā arktiskos un antarktiskos pētījumus koordinējošā institūcija.
Par institūcijas pirmsākumu var uzskatīt 1961. gada maijā Izglītības, zinātnes un kultūras ministrijas paspārnē izveidoto Polāro pētījumu institūtu, kura uzdevums bija Japānas antarktisko pētījumu ekspedīcijas iegūto materiālu un pētījumu uzglabāšana, katalogizēšana un pētīšana. 1962. gada aprīlī Nacionālajā zinātnes muzejā tiek nodibināts Polārais departaments. 1966. gada aprīlī muzejs un departaments tiek reorganizēti un pēc vairākkārtējām pārdēvēšanām tas saucas par Polāro pētījumu nodaļu. 1970. gadā tas kļūst par Polāro pētījumu centru un tiek izveidotas atsevišķas operāciju, pētījumu, materiālu un administratīvā nodaļas un centrs veidojas par antarktisko ekspedīciju galveno koordinatoru.
1973. gada 29. septembrī tiek nodibināts Nacionālais polāro pētījumu institūts un par tā galveno pētījumu bāzi kļūst Šovas stacija Antarktīdā. Paplašinot pētījumu programmu tiek nodibinātas Midzuho (1970-1987), Asukas (1985-1991) un Domufudži (1995) stacijas Antarktīdā, kā arī NIPR stacija (1990) Nīolesunnā Svalbārā. Kopš 2009. gada maija institūta ofiss atrodas Tačikavas pilsēta Tokijas prefektūrā.
Ska

Ska Latvijā

Latvijā neviena grupa pagaidām nav spēlējusi un nespēlē pirmā vai otrā viļņa ska, lai gan tādas grupas kā Voiceks Voiska, All Day Long, "Mango", Loco Locals, Guerilla Habits, "BezGaisma", Hidden Well, Pest of a Child savā mūzikā izmanto vai ir izmantojušas ska elementus un spēlē trešā viļņa ska mūziku.
Lodāmurs

Lodāmurs ir rokas instruments, ko izmanto lodēšanā, lai izkausētu lodalvu, kas izplūstot un sacietējot fiziski savieno divus metāliskus elementus, nodrošinot elektrisko vadāmību.
Vienkāršākais lodāmurs sastāv no metāliska, uzsildāma uzgaļa un roktura ar siltuma izolāciju. Uzgalis parasti tiek uzsildīts, izmantojot strāvu, kas izplūst cauri pretestības tipa sildelementam. Retāk uzgalis tiek uzsildīts ar gāzi, izmantojot katalītisko gāzes sildītāju.
Lodāmurus pārsvarā izmanto elektronikā, lodējot vai pārlodējot komponentes uz iespiestās plates. Lielie lodāmuri tiek izmantoti, lai savienotu metāliskas plāksnes.
Tirgū ir pieejami lodāmuri ar jaudām no 5W līdz 550W. Lodāmurus ar jaudu zem 30W izmanto ļoti smalku detaļu lodēšanai elektronikā, pulksteņu un fotokameru remontam. 30 līdz 80W jaudas lodāmurus izmanto pārsvarā elektronisko komponenšu lodēšanai. Lieljaudīgos lodāmurus izmanto metālisko lokšņu lodēšanai. Praktiski lodāmura izvēli nosaka katra atsevišķa lietotāja ieradumi un vēlmes. Teorētiski prasības pret lodāmura jaudu nosaka nepieciešamais siltuma daudzums, lai uzkarsētu un izkausētu lodalvu vēlamā laikā. Piemēram, lai izkausētu vienā sekundē lodalvu SN60Pb40 ar masu , īpatnējo siltumietilpību , sākuma temperatūru 25°C, kušanas temperatūru 191°C un īpatnējo kušanas siltumu , ir nepieciešami 6,47 W. Prasības pret jaudu par 30 - 50 W var palielināt siltuma noplūdes uz pašu lodējamo komponenti, metāliskiem korpusiem un siltuma novadītājiem.
Japānas zebiekste

Izskats un īpašības

Japānas zebiekstei ir slaids, garš un lokans ķermenis ar īsām kājām. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Tēviņa ķermeņa garums bez astes ir 29—37 cm, astes garums apmēram 17 cm, mātītes ķermeņa garums 20–26 cm. Kažoka krāsa Japānas zebiekstēm ir līdzīga Sibīrijas kolonokam, tā ir oranži brūna, ar tumšāku matojumu uz sejas, pazode balta. Japānas zebiekstes foto apskatīt šeit.
Japānas zebiekstei zem astes ir smakas sekrēta dziedzeri. Briesmu gadījumā tā ienaidnieku cenšas aizbaidīt ar smaku. Par spīti savam smakas ierocim, zebiekstes ir tīrīgi dzīvnieki un migas tuvumā iekārto speciālu vietu tualetei.

Uzvedība un barība

Japānas zebiekste apmetas kalnu mežos un krūmājos ūdens tuvumā. Tā ļoti labi peld un uz ūdens uzvedis līdzīgi mazam ūdram. Tā apmetas uz dzīvi koku dobumos, izklājot migu ar sausu zāli vai putnu spalvām. Japānas zebiekste ir veikla, izturīga un nežēlīga medniece ar asiem zobiem. Tā medī peles, vardes, rāpuļus, kukaiņus un vēžus. Ja barības ir daudz, tā tiek noglabāta krātuvēs. Reizēm zebiekste, nokožot peli, izēd tikai smadzenes un rīkles galu.
Japānas zebieksti medī lielie, plēsīgie putni, lapsas un mājas kaķi, tādēļ atklātā vietā zebiekste iziet ar lielu piesardzību. Tā labāk uzturas mežā, ložņājot zem zariem, pa akmeņu kaudzēm un grauzēju alām. Izmantojot savu izcilo ožu un dzirdi, tā meklē savus upurus. Dzimumbriedumu Japānas zebiekste sasniedz pirms tā ir gadu veca. Parasti piedzimst 4—5 mazuļi, par kuriem rūpējas abi vecāki.
Arnis Rumbenieks

Karjera

2005. gada Pasaules jaunatnes čempionātā 10 000 metru soļošanā ierindojās 9. vietā. 2009. gada Eiropas U-23 čempionātā viņš 20 km distancē tika diskvalificēts. Izcīnījis uzvaru 2008. gada Latvijas čempionāta 50 km distancē. A. Rumbenieks piedalījās 2010. gada Eiropas čempionātā, kur 20 km distancē ierindojās 23. vietā; būdams pēdējais starp finišējušajiem, viņš šajās sacensībās tomēr uzstādīja savu sezonas labāko rezultātu (1:30:50).
Kvalificējās startam 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Tajās viņš izcīnīja 45. vietu ar rezultātu 1:26:26. 2013. gada Pasaules čempionātā Maskavā, Krievijā, izcīnīja 42. vietu.
2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs ieņēma 37. vietu 50 km soļošanā.
2019. gada maijā Alītā uzrādīja jaunu personisko rekordu 50 km distancē 3.57:09, tādējādi kvalificējoties Pasaules čempionātam. 2019. gada Pasaules čempionātā Dohā finišēja 21. vietā.
Minoritātes valoda

Minoritātes valoda ir valoda, kurā runā valsts iedzīvotāju mazākā daļa (minoritāte). Sauktas arī par mazākumtautību valodām.
Eiropā un citās vietās pasaulē, piemēram Kanādā, minoritāšu valodas tiek definētas likumdošanā vai konstitucionālos dokumentos un tām tiek nodrošināts lielāks vai mazāks oficiāls atbalsts.
Dažas minoritāšu valodas vienlaikus ir arī valsts oficiālās valodas, piemēram īru valoda Īrijā. Tāpat dažas nacionālās valodas bieži tiek definētas par minoritāšu valodām gadījumos, kad tās ir bezvalstu nāciju valodas.

Problemātika

Minoritāšu valodas kādā valstī bieži vien tiek marginalizētas visdažādāko iemeslu dēļ. Te iekļaujams gan nelielais runātāju skaits, runātāju skaita samazināšanās; tādas valodas bieži tiek uzskatītas par nekulturālām, primitīvām, vai arī vienkārši par dialektiem attiecībā pret dominējošo valodu. Tās reizumis uztver kā apdraudējumu, piemēram nesenā ķeltu valodu (īru, meniešu, skotu gēlu, velsiešu, korniešu un bretoņu) atdzimšana tiek dažkārt uztverta kā atbalsts separātismam, tādējādi par apdraudējumu politiskajai stabilitātei. Imigrantu minoritāšu valodas bieži tiek uztvertas kā šo valodu lietotāju nevēlēšanās integrēties.
Žestu valodas bieži netiek atzītas par īstām dabiskām valodām, neskatoties uz to, ka tās tiek plaši pētītas. Piemēram, ASV amerikāņu žestu valoda ir visvairāk lietotā minoritātes valoda un gandrīz vai vienīgā oficiāli neatzītā valoda.
Jānis Taube

Biogrāfija

Jānis Taube piedzima 1879. gada 1. augustā Rīgā. Bērnību pavadīja Grenču pagastā, pabeidza Irlavas skolotāju semināru un Tukuma pilsētas skolu, pēc tam pārcēlās uz dzīvi Rīgā.
Taube nodarbojās ar uzņēmējdarbību, dibināja ādas siksnu rūpnīcu un apdrošināšanas sabiedrību «Latvijas Lloids». Taube darbojās Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības bankas un izdevniecības «Valters un Rapa» valdē, kā arī bija Latvijas Sporta biedrības goda priekšsēdētājs.
1920. gadā ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē, pārstāvēja Bezpartijisko grupu. Amatā bija līdz 1922. gadam. Bezpartijisko grupas pārstāvji, to skaitā Taube, izveidoja partiju «Bezpartejiskais nacionālais centrs». Partija vēlāk bija zināma ar nosaukumu «Nacionālais centrs». Taube līdz 1926. gadam bija partijas padomes dalībnieks. 1920. gadā Taube bija Latvijas konsuls Ļeņingradā.
Miris Rīgas Sarkankalna slimnīcā 1928. gada 3. decembrī. Apbedīts 7. augustā Rīgas Meža kapos.
Starptautiskā praktiskās psiholoģijas augstskola

Vēsture

Augstskolas dibinātājs un prezidents bija Jānis Mihailovs. Sākotnēji to sauca par "Praktiskās psiholoģijas institūtu", ko 2004. gadā pārdēvēja par "Starptautisko praktiskās psiholoģijas institūtu", bet 2005. gadā par "Starptautisko praktiskās psiholoģijas augstskolu".
2007. gadā Izglītības un Zinātnes ministrija akreditēja SPPA Reklāmas un sabiedrisko attiecību studiju programmu, taču 2008. gadā to pameta daļa docētāju un studentu.
2013. gada maijā IZM Studiju akreditācijas komisija konstatēja, ka studiju virzieniem "Psiholoģija" un "Mākslas" studiju programmu īstenošana ir neapmierinošā līmenī, atteica akreditāciju un vēlāk anulēja licenci šīm studiju programmām.
Starptautisko praktiskās psiholoģijas augstskolu likvidēja 2017. gada 7. februārī.
Asins grupas

Asins grupas ir cilvēku, kā arī atsevišķu dzīvnieku sugu pārstāvju asins iedalījums grupās pēc asins olbaltumvielu bioķīmiskajām īpašībām. Cilvēkiem asinis ir sadalītas 35 asinsgrupās. Šo asinsgrupu skaitu izmanto kriminālistikā. Sadzīvē tās ir apvienotas četrās lielākās apakšgrupās:
1. jeb 0 (nulles), 
2. jeb A, 
3. jeb B  
4. jeb AB. 
Tāpat arī izšķir rēzus pozitīvas (Rh+) un rēzus negatīvas (Rh−) asinis.
Lielā asinsgrupu skaita dēļ, dažādas izcelsmes cilvēku asinis var būt nesavietojamas. To ietekmē arī dažādais antivielu sastāvs.
F91 Dudelange

Vēsture

F91 Dudelange tika nodibināts 1991. gadā, apvienojoties trīs futbola klubiem - Alliance Dudelange, Stade Dudelange un US Dudelange. Visi šie klubi iepriekš bija uzvarējuši Luksemburgas Nacionālajā divīzijā un ieguvuši Luksemburgas kausu.
Cyclingnews.com

Vēsture

1995. gadā austrālietis Bils Mičels, riteņbraukšanas entuziasts un ekonomikas profesors Ņūkāslas Universitātē (Austrālijā), jūtot, ka pastāv pieprasījums pēc savlaicīgām ziņām un sacensību rezultātiem angliski runājošās valstīs, izveidoja tīmekļa vietni ar nosaukumu Bill’s Cycling Racing Results and News. 1999. gadā Sidnejā bāzēta izdevniecība Knapp Communications nopirka šo vietni no Mičela un 2007. gada jūlijā to pārdeva britu izdevniecībai Future plc par 2,2 miljoniem sterliņu mārciņu. 2014. gada jūlijā to pārpirka Immediate Media Company.
TanDEM-X

Lidojuma gaita

TanDEM-X tika palaists 2010. gada 21. jūnijā 02:14:00 UTC no Baikonuras kosmodroma ar nesējraķeti Dnepr. Pēc ieiešanas orbītā kosmiskais aparāts darbojās normāli, un pēc trīs ar pusi dienām noraidīja pirmos uzņemtos attēlus. Nākamos mēnešus pavadonim tika veikti izmēģinājumi un kalibrēšana.
2010. gada 14. decembrī beidzās komisionēšanas fāze, un TanDEM-X bija gatavs sākt darba misiju.