google/wiki40b huggingface dataset:
Tekstūru kartēšana

Tekstūru kartēšana ir metode, ko lieto, lai noteiktu augstas frekvences detaļu, virsmas tekstūru vai krāsu informāciju uz datora radīta grafikas vai 3D modeļa. Tās pielietošanu 3D grafikā aizsāka Edvīns Ketmuls 1974. gadā. Tekstūru kartēšana sākotnēji atsaucās uz metodi (tagad precīzāk saukto difūzo kartēšanu), kas vienkārši ietin pikseļus no tekstūras uz 3D virsmas. Pēdējo desmitgažu laikā multi-pass renderēšana un sarežģītas kartēšanas, piemēram, augstuma kartēšana, normālā kartēšana, pārvietošanas kartēšana, atstarošanas kartēšana, spekulārā kartēšana, oklūzijas kartēšana un daudzas citas variācijas ar tehniku (kontrolēta ar materiālu sistēmu) ir padarījusi iespējamu simulēt gandrīz fotoreālismu reālajā laikā, ievērojami samazinot poligonu skaitu un apgaismojuma aprēķinus, kas nepieciešami, lai izveidotu reālistisku un funkcionālu 3D ainu.

Tekstūru karte

Tekstūru karte ir attēls, kas uzklāts (kartēti) uz virsmas poligona formā. Tas var būt bitmap attēls vai procedurāla tekstūra. Tos var uzglabāt bieži sastopamos attēlu failu formātos, atsaucoties uz 3d modeļa formātiem vai materiāla definīcijām, un samontēt resursu kopā. Tiem var būt 1-3 dimensijas, lai gan 2 dimensijas ir visizplatītākās priekš redzamajām virsmām. Rendera API parasti tekstūras kartes resursus pārvalda (kas var atrasties ierīces atmiņā), kā buferi vai virsmas, un var atļaut "renderēt par tekstūru" papildu efektiem, kā pēc apstrādes, vides kartēšanu. Tie parasti satur RGB krāsu datus (vai nu saglabāti kā tieša krāsa, saspiestā formātā, vai indeksēta krāsa), un dažreiz papildus kanālu priekš alfa jaukšanas (RGBA).

Programmas

Neskaitot 3D renderēšanu, pieejamība tekstūru renderēšanas aparatūrai ir iedvesmojusi tās izmantošanu, paātrinātu citiem mērķiem:

Tomogrāfija

Ir iespējams izmantot tekstūras kartēšanas aparatūru, lai paātrinātu gan rekonstrukciju vokseļu datu kopām no tomogrāfijas skenējumiem, un vizualizēt rezultātus.

Lietotāja saskarnes

Daudzas lietotāju saskarnes izmanto tekstūru kartēšanu, lai paātrinātu animētas pārejas no ekrāna elementiem, piem. Expose iekš Mac OS X.
Jēkaba kanāls

Būvdarbi

Kanāla rakšanas darbi sākās pēc Otrā Ziemeļu kara beigām un hercoga Jēkaba atbrīvošanas no zviedru gūsta 1660. gadā, kad viņš ar lielu sparu sāka strādāt pie savas valsts saimniecības atjaunošanas.
Pirmo izraka kanāla pilsētas daļu no tirgus laukuma, kur atradās ūdensdzirnavas ūdens līmeņa pacelšanai, līdz pilsētas nocietinājumiem tagadējās Lielās ielas galā. 
Lai pilsētas nocietinājumu grāvjiem pievadītu papildus ūdeni no Svētes upes, izraka platu kanālu gar tagadējo Dambja ielu un pie nocietinājumiem ierīkoja slūžas ūdens līmeņa regulēšanai. Kanāla rakšanu pabeidza neilgi pirms hercoga Jēkaba nāves 1681. gadā.
Ceļš

Ceļš ir speciāli izveidota zemes josla, kas atvieglo sauszemes transportlīdzekļu, kā arī gājēju kustību. Ceļš, kuram ir ciets segums, nereti tiek saukts par šoseju, bet pilsētās par ielu, bulvāri vai gatvi. Vilcieni pārvietojas pa dzelzceļu, pa speciāli izbūvētām sliedēm. Arī ūdens transportlīdzekļiem ir savi ceļi, pa kuriem tie pārvietojas, piemēram, kuģu ceļš.
Fizikā par ceļu sauc trajektorijas garumu un to apzīmē ar burtu "l", bet ar burtu "s" tradicionāli apzīmē pārvietojumu, kas atsevišķos gadījumos var sakrist ar ceļu.
Grieķijas republikas referendums (1973)

Politiskā situācija

Kopš 1967. gada 21. aprīļa valstī valdīja Grieķijas militārā hunta. Lai arī karalis Konstantīns II akceptēja apvērsumu un huntas valdību, 1967. gada 13. decembrī viņš mēģināja īstenot jaunu valsts apvērsumu, kas izgāzās un karalis ar ģimeni 14. decembrī bēga uz Romu. Grieķijas Karaliste turpināja pastāvēt un hunta par pirmo reģentu iecēla ģenerāli Zoitaki, bet 1972. gada 21. martā par reģentu kļuva huntas vadītājs Georgios Papadopoulos.
Pieaugot neapmierinātībai ar diktatūru, un it sevišķi pēc neveiksmīgā, karalim joprojām uzticīgās Grieķijas karaflotes apvērsuma mēģinājuma 1973. gada maijā, hunta veica radikālas izmaiņas valsts iekārtā. Lai nedotu atkārtotu iespēju monarhistiem, 1973. gada 1. jūnijā tika pasludināta prezidentālas republikas izveidošana. Papadopoulos sevi pasludināja par republikas prezidentu. Šis politiskais pavērsiens arī deva iespēju viņam vismaz daļēji liberalizēt diktatūru un padarīt to pieņemamāku Grieķijā un ārpus tās.

Referendums

Huntas izsludinātās konstitūcijas izmaiņas bija jāapstiprina 29. jūlijā notiekošajam referendumam. Tā kā valstī bija aizliegta politisko partiju darbība, to vadītāji aicināja balsot „Pret”, lai protestētu pret huntu. Balsošanas norise tika stingri kontrolēta un rezultāti bija labvēlīgi, lai arī 1974. gadā daudz brīvākos apstākļos veiktais republikas referendums tāpat beidzās ar līdzīgu iznākumu.
No valstī reģistrētajiem 6,61 miljoniem vēlētāju referendumā piedalījās 4,95 miljoni (75%) no kuriem “Par” nobalsoja 3,84 miljoni (78,6%) un “Pret” nobalsoja 1,04 miljoni (21,4%).

Sekas

1973. gada 8. oktobrī tika iecelta jauna civilā valdība. Taču karastāvokļa atcelšana, politieslodzīto atbrīvošana un armijas atstumšana no tiešas varas nebija pieņemamas huntas konservatīvajam spārnam Dimitriosa Joannidisa vadībā, kurš sāk plānot jaunu apvērsumu, kuru īstenoja 25. novembrī.
Pēc huntas krišanas, demokrātiski ievēlētā valdība 1974. gada 8. decembrī sarīkoja vēl vienu referendumu par valsts iekārtu, kurā atkal uzvarēja republikas atbalstītāji.
Open Shortest Path First

Open Shortest Path First jeb OSPF ir maršrutēšanas protokols, kas paredzēts lietošanai autonomajās sistēmās. OSPF ir, iespējams, šobrīd visplašāk lietotais maršrutēšanas protokols Interior gateway protocol (IGP) grupā.
OSPF ietilpst TCP/IP protokolu komplektā. Tā analogs OSI modeļa protokolu saimē ir IS-IS.
Lietuvas—Baltkrievijas PSR

Lietuvas—Baltkrievijas PSR, arī Litbels (lietuviešu: Lietuvos–Baltarusijos Tarybinė Socialistinė Respublika; baltkrievu: Літоўска–Беларуская Савецкая Сацыялістычная Рэспубліка, krievu: Литовско–Белорусская ССР, Лит–Бел) bija Poļu—padomju kara laikā Viļņas un Minskas, daļēji Kauņas un Grodņas guberņās izveidota Padomju Krievijas satelītvalsts tagadējās Lietuvas, Baltkrievijas un Polijas teritorijā. 
Litbela galvaspilsēta sākotnēji bija Viļņa, kopš aprīļa Minska. Tā pastāvēja no 1919. gada februāra līdz jūlijam, kad visu Lietuvas—Baltkrievijas PSR ieņēma Lietuvas un Polijas armijas. Litbela Tautas komisāru padome patvērās Smoļenskā, kur 1919. gada 25. augustā paziņoja par pašlikvidāciju.

Priekšvēsture

Pēc Brestļitovskas miera līguma parakstīšanas 1918. gada 25. martā Baltkrievijas Tautas padome deklarēja Baltkrievijas Tautas Republikas neatkarību un lūdza Vācijas impērijai palīdzību patstāvīgas valsts izveidei. Tās plānotā teritorija aptvēra Mogiļevas guberņu un daļas no Minskas, Grodņas, Viļņas, Vitebskas un Smoļenskas guberņām, ieskaitot Bjalistoku, Viļņu un Daugavpili. Tomēr Vācijas impērijas valdība veicināja Lietuvas karalistes izveidi Lietuvas un Rietumbaltkrievijas teritorijā. 
Pēc Vācijas Novembra revolūcijas Sarkanā armija 10. decembrī ieņēma Minsku. 1918. gada 16. decembrī Sarkanās armijas ieņemtajā Daugavpilī izveidoja Padomju Lietuvas valdību Vinca Mickeviča-Kapsuka vadībā, kas pasludināja Lietuvas SPR dibināšanu. 1919. gada 1. janvārī lielinieki Smoļenskā proklamēja arī Baltkrievijas SPR. 5. janvārī Sarkanā armija ieņēma Viļņu.

Vēsture

1919. gada 2.—3. februārī Pirmais Baltkrievijas Padomju kongress Minskā pieņēma deklarāciju par apvienošanos ar Padomju Lietuvu, ko atbalstīja Pirmais Lietuvas Padomju kongress Viļņā 18.—20. februārī. Rezultātā 27. februārī Viļņā sanāca Padomju Lietuvas un Baltkrievijas apvienotā Centrālo izpildkomiteju sanāksme, kas pasludināja Padomju Lietuvas-Baltkrievijas (Litbela) republikas izveidi. 4.-6. martā notika Lietuvas un Baltkrievijas boļševiku partiju apvienošanās kongress, izveidojot partijas Centrālkomitejas prezidiju, kuru vadīja Vincs Mickevičs-Kapsuks, bet prezidija sekretārs bija Vilis Knoriņš. 
Poļu—padomju kara otrajā fāzē 1919. gada martā sākās Polijas armijas pretuzbrukums Grodņas un Viļņas guberņās. 8. aprīlī izsludināja karastāvokli, 19. aprīlī izveidoja Litbela aizsardzības padomi. Poļu armija ieņēma Novogrudoku, Baranovičus, Ļidu. Kad 19. aprīļī poļu armija ieņēma Viļņu, Litbela valdība pārcēlās uz Minsku.    
Kad 8. augustā Poļu armija ieņēma Minsku, Litbela valdība pārcēlās uz Smoļensku, kur pašlikvidējās 25. augustā.
Jūlijs Jaunkalniņš

Biogrāfija

Jūlijs Jaunkalniņš dzimis 1866. gada 16. martā Ieriķu muižas vagara ģimenē. 1881. gadā beidzis Cēsu apriņķa skolu. Māksliniecisko izglītību ieguvis, mācoties J. Lakšes - Laksmaņa zīmēšanas, būvniecības un amatniecības skolā līdz 1885. gadam. Vēlāk mācījies Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolas Dekoratīvās glezniecības klasē, ko beidzis 1893. gadā. Lai sagatavotos tekstila kompozīcijas klases atvēršanai šajā skolā, papildinājies Francijā Lionā un Parīzē, kā arī Itālijā un Vācijā. Atgriezdamies Pēterburgā, uzņēmies minētās klases izveidi un vadību, kur arī mācījis ornamenta mākslu un zīmēšanu, puķu gleznošanu. 1899. gadā ievēlēts par skolas inspektoru, kura laikā palielinājās studējošo latviešu skaits un skolas popularitāte. Skolā beidzis darbu 1918. gadā. Vēlāk bijis viens no mākslinieku pulciņa "Rūķis" dibinātājiem. Miris 1919. gada 14. februārī, apbedīts Pēterburgas Aleksandra Ņevska klostera kapos.

Mākslinieciskā darbība

Gleznojis ainavas, visbiežāk akvareļa tehnikā. Darinājis arī zīmējumus audumu paraugiem. Mākslinieks uzskatāms par latviešu ziedu glezniecības konsekventu iedibinātāju.

Izstādes

Izstādēs sācis piedalīties 1910. gadā.
Eneīda

"Eneīda" (latīņu: Aeneis, grieķu: Aeneidos) ir romiešu dzejnieka Vergilija liroepikas darbs. Tas sarakstīts starp 29. un 19. gadu p.m.ē. Darbs ir par trojieti Eneju (dieves Afrodītes un varoņa Anhīza dēlu), par viņa ceļojumu uz Itāliju un ierašanos tur. Darbs kopumā ir apmēram 10 000 rindas garš, sarakstīts daktila pantmērā. "Eneīda" ir sadalīta divpadsmit daļās (grāmatās), no kurām pirmās sešas ir par ceļojumu no Trojas uz Itāliju, savukārt pārējās — par trojiešu uzvaru karā pret latīņiem.
2016. gadā Vatikāna Apustuliskā bibliotēka digitalizēja un publicēja tās krājumā esošās Eneīdas fragmentu. Latīņu valodā rakstītais manuskripts datēts ap 400. gadu mūsu ērā, tas ietver 76 teksta lapas un 50 ilustrācijas.
Prezidents

Prezidents ir daudzu organizāciju, uzņēmumu, universitāšu un valstu līdera tituls. Vārds ir cēlies no latīņu valodas vārdiem Prae (priekš) un Sedere (sēdēt), tātad latviski to varētu tulkot kā Priekšsēdētāju. Cita starpā, "prezidents" ir republiku valdnieks, ko parasti ievēl tauta vai izvēlas parlaments vai elektorātu kolēģija, lai gan šādu titulu mēdz izmantot arī diktatori.
Pušas muiža

Pušas muiža (poļu: Pusza) ir agrāko muižas ēku un parka komplekss Rēzeknes novada Pušas pagasta Pušā.
Pušas muiža agrāk piederēja Šadursku dzimtai. Jānis Šadurskis Pušas muižā jezuītu ordeņa vajadzībām 1743. gadā uzcēla koka baznīcu. 1778. gadā iesvētīja tagadējo Pušas baznīcu, 1811. gadā uz Pušu pārcēla Daugavpils jezuītu kolēģiju, kas 1820. gadā pēc ķeizara Aleksandra I pavēlēs tika slēgta. Netālu atrodas Šadursku dzimtas kapsēta.
Muižas īpašnieku Šadursku izveidotais terasveida Pušas muižas parks ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, bet 18. gadsimta beigās būvētā Pušas muižas kapela ir vietējās nozīmes arhitektūras piemineklis.
Mihājs Čīksentmihāji

Profesionālā darbība

Čīksentmihāji ir slavens ar pētījumiem par radošumu , laimi un jautrību, taču vislielāko atzinību guvis ar “plūsmas” (flow) teoriju.
Autors vairākiem bestselleriem un vairāk kā 120 rakstiem žurnālos un grāmatās. Viņu uzskata par vienu no visbiežāk citētiem mūsdienu psihologiem jomās, kas skar psiholoģiju un biznesu.
Autors darbā «Flow: The Psychology of Optimal Experience» iepazīstina ar savu teoriju – cilvēki ir laimīgākie, ja atrodas īpašā plūsmas stāvoklī (tāds iekšējās motivācijas stāvoklis, kas ļauj pilnībā saplūst ar veicamo darbu). Šajā stāvoklī cilvēks aizmirst par laiku, telpu, savām fizioloģiskajām vajadzībām. Lai sasniegtu plūsmu, jāatrod līdzsvars starp uzdevuma grūtības pakāpi un subjekta prasmēm.
Atteikta nosēšanās

Atteikta nosēšanās jeb aiziešana otrā aplī (angļu: go-around) ir manevrs, ko gaisa kuģa ekipāža izpilda gadījumā, ja nav iespējams turpināt gatavošanos nosēsties (angļu: final approach). Uz 1000 nosēšanās gadījumiem notiek vidēji 1–3 atteiktas nosēšanās. Lēmumu pārtraukt nosēšanos var pieņemt gaisa kuģa pilots, pieprasīt pārtraukt nosēšanos var arī gaisa satiksmes kontrolieris. Atteikta nosēšanās pati par sevi nav uzskatāma par ārkārtas situāciju (taču tā var tikt veikta, reaģējot uz ārkārtas situāciju). Pareizi veikta aiziešana otrā aplī ir drošs un labi apgūts manevrs.

Lēmuma pieņemšana par aiziešanu otrā aplī

Lēmumu pārtraukt nosēšanos un aiziet otrā aplī pieņem gaisa kuģa komandieris, ja minimālo lēmuma pieņemšanas augstumu sasniedzot, komandieris to nav izdarījis, tad aiziešanu otrā aplī jāizpilda otrajam pilotam.
Ēriks Spūlstra

Karjera

Ē. Spūlstra pārstāvēja Portlendas universitātes basketbola komandu NCAA turnīrā; debijas sezonā viņš tika atzīts par konferneces labāko debitantu. Pēc universitātes absolvēšanas Ē. Spūlstra bija spēlētājs/treneris Vācijas basketbola klubā TuS Herten.
Laika posmā no 2001. līdz 2008. gadam Ē. Spūlstra bija trenera palīgs un skautinga direktors Maiami "Heat" klubā. 2006. gadā viņš izcīnīja uzvaru NBA kā Peta Railija palīgs. 2008. gadā viņš kļuva par vienības galveno treneri. Pirmajās divās sezonās Ē. Spūlstras vadītā vienība izcīnīja 90 uzvaru, kā arī abās sezonās kvalificējās izslēgšanas spēlēm (abas divas reizes tika zaudēts pirmajā kārtā). 2010.—2011. gada sezonā viņš ir sasniedzis NBA finālsēriju, Ē. Spūlstras vadītajā komandā šajā sezonā spēlē tādas līgas zvaigznes kā Dveins Veids, Lebrons Džeimss un Kriss Bošs. 2011. gadā kvalificējies finālsērijai, tomēr jau nākamajā sezonā izcīnīja NBA čempiontitulu. Arī 2013. gadā tika izcīnīts NBA čempiontituls, šoreiz finālā tika uzvarēta Sanantonio "Spurs" vienība.
Ē. Spūlstra ir pirmais filipīniešu/amerikāņu treneris NBA līgas vēsturē, tāpat viņš ir pirmais filipīniešu/amerikāņu treneris visā Ziemeļamerikas profesionālā sporta vēsturē.
Šarls Gijoms

Biogrāfija

Gijoma vectēvs bija atstājis Franciju politisku iemeslu dēļ revolūcijas laikā un Londonā uzsācis pulksteņu ražošanu. To turpināja viņs trīs dēli, no kuriem viens, Gijoma tēvs, pārcēlās uz Šveici. Šarls Gijoms pēc pamatizglītības iegūšanas iestājās Cīrihes Augstākajā tehniskajā skolā, kur ieguva doktora grādu. 1883. gadā Gijoms sāka strādāt Starptautiskajā Mēru un svaru birojā par asistentu. Viņa karjera tur turpinājās direktora vietnieka postenī no 1902. gada, bet no 1915. līdz aiziešanai pensijā 1936. gadā Gijoms bija biroja direktors. Pēc tam viņš bija goda direktors līdz savai nāvei 1938. gadā.

Zinātniskā darbība

Strādājot Starptautiskajā Mēru un svaru birojā, Gijoms veica zinātniskus pētījumus. Pazīstamākie viņa izgudrojumi ir viņa atklātie niķeļa—dzelzs sakausējums invars un niķeļa—tērauda sakausējums elinvars. Invaram ir termiskās izplešanās koeficients tuvs nullei, kas ir noderīgi precīzu instrumentu izgatavošanai, kuru izmēri nedrīkst mainīties temperatūras svārstību ietekmē. Otrs sakausējums, elinvars, nozīmīgs ar savu nullei tuvo materiāla elastības koeficientu, kas dod iespēju izmantot instrumentu konstrukcijā atsperes no šī materiāla, izvairoties no temperatūras svārstību ietekmes. Šo sakausējumu var izmantot jūras hronometros. Tā kā sakausējums ir nemagnētisks, to var lietot arī nemagnētiskajos pulksteņos.
Gijoms sadarbojās ar Parīzes observatoriju, veica termostatiskos mērījumus, noteica precīzu kosmiskās telpas temperatūru.
Daina Andersone

Dzīvesgājums

Dzimusi 1948. gada 26. jūnijā Rīgā. Studēja Rīgas Medicīnas institūtā (RMI) līdz 1972. gadam. Bija RMI klīniskajā ordinatūrā (1977-1980), 1981. gadā Lietuvas Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūtā Viļņā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju "Lizosomālo fermentu aktivitātes noteikšanas asins plazmā un limfocītos klīniski diagnostiskā nozīme pacientiem ar infekciozi alerģisku miokardītu".
Strādāja par asistenti (1980-1983), tad par docenti (1983-1998) RMI Iekšķīgo slimību katedrā. Papildinājās Hanoveras Medicīnas Augstskolā (1993) un Kārļa Frīdriha Nirnbergas Universitātē (1995). 
1995. gadā Latvijas Medicīnas akadēmijā (AML) aizstāvēja disertāciju habilitētā medicīnas doktora grāda iegūšanai "Jauni aspekti jautājumā par reaktīvā artrīta etiopatoģenēzi", bija AML P. Stradiņa klīniskās slimnīcas Reimatoloģijas centra vadītāja (1993-1999).
Pēc konflikta ar AML vadību 1999. gadā pārgāja strādāt par reimatologu Rīgas Pilsētas 1. klīniskajā slimnīcā, vēlāk atgriezās Paula Stradiņa klīniskajā universitātes slimnīcā kā Reimatoloģijas centra vadītāja, bija LU Medicīnas fakultātes Internās medicīnas katedras asociētā profesore, tad profesore (2013). Latvijas Reimatologu asociācijas prezidente.
Jūrasgrundulis

Izplatība

Atlantijas okeāna piekrastēs sastopams no Mauritānijas un Marokas gar Portugāles un Spānijas krastiem līdz Tronheimfjordam Norvēģijā, Baltijas jūru un Vidusjūras rietumdaļu ieskaitot. Mājo arī Kanāriju Salu piekrastēs.

Baltijas jūrā un Latvijā

Baltijas jūrā jūrasgrundulis masveidīgi izplatīts rietumu un centrālās daļas piekrastēs. Virzienā uz austrumiem sastopams līdz Helsinkiem un Botnijas līcim.

Izskats

Jūrasgrundulis ir maza, ieapaļas formas zivtiņa ar garu astes stumbru. Ķermeņa garums var sasniegt 9 cm, parasti 2—3,5 cm. Galva nedaudz saplacināta no augšas. Lūpas biezas, acis vairāk laterālas, izvirzītas uz āru. Ķermenis ar zvīņām klāts tikai, sākot ar pirmo muguras spuru. Zvīņas sīkas, ktenoīdas. Sānu līnijā 39—52 zvīņas. Uz muguras divas spuras, kas atrodas relatīvi tuvu viena otrai. Pirmā spura ar 6—8 mīkstiem stariem, otrā spura ar 8—11 mīkstiem, sazarotiem stariem. Anālā spura ar vienu asu staru un 7—10 mīkstiem stariem. Vēdera spuras saaugušas kopā, veidojot piltuvveida piesūcekni, priekšējā membrāna ir ar gludu aizmugurējo malu. Astes spura noapaļota.  
Ķermenis gaišs, no pelēka līdz dzeltenīgi brūnam, uz tā rūsgani plankumi un tīklveida zīmējums, pie krūšu spuras pamatnes leņķveida zīmējums. Tēviņiem uz ķermeņa ir arī 10—15 tumšākas šķērssvītras un uz pirmās muguras spuras iespējams tumšs plankums. Nārsta laikā tēviņš kļūst tumšāks un spuras krāsainākas.

Īpašības

Jūrasgrundulis ir jūras piekrastes iemītnieks, neizvairās no stipri atsāļotiem rajoniem un sastopamas arī upju ietekās. Veido barus, uzturas virs smilšainas vai dūņainas grunts līdz 50 m dziļumā. Mēdz ierakties smiltīs, tādējādi izdzīvo pie ļoti zema ūdens līmeņa un izvairās no ienaidniekiem.

Barība

Jūrasgrundulis barojas ar zooplanktonu, nelieliem vēžveidīgajiem (piemēram, sānpeldvēžiem), tārpiem un kukaiņu kāpuriem.

Vairošanās

Dzimumgatavību jūrasgrundulis sasniedz 7 mēnešu līdz viena gada vecumā. Atkarībā no izplatības areāla nārsto no februāra līdz septembrim, kad ūdens temperatūra ir virs 15 °C. Nārsts parasti noris vēlāk nekā mazajam jūrasgrundulim un arī seklākās vietās, dziļumā līdz 1 m. Tēviņš nārsta laikā kļūst teritoriāls un agresīvi apsargā izvēlēto nārsta vietu. Mātītes auglība 600—3400 ikru. Tos nērš vairākās porcijās zem tukšām gliemeņu (galvenokārt lielo smilšgliemeņu) čaulām. Tēviņš pēc tam tos apsargā, līdz izšķiļas āpkuri, apmēram 9 dienas. Ikri ir bentiski un lipīgi. Mazuļi vasaras beigās migrē uz saldūdens tilpēm baroties. Jūrasgrundulis dzīvo 1—2 gadus.
Rīgas 7. pamatskola

Izglītības programmas

Pamatizglītības programma (kods 21011111), Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar somatiskām saslimšanām (21015411).

Vēsture

Skolas pirmsākumi meklējami 1912. gadā, kad atvēra skolu Ādažu pagasta Jaunciema evanģeliski luteriskajā baznīcā, bet 1913. gadā Jaunciema “Vinteru” mājās darbu uzsāka divklasīgā ministrijas skola.
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām 1920. gadā Jaunciema evanģeliski luteriskās baznīcas telpās skola atsāka darbību ar 4 klasēm, kurās strādāja skolotāji Anna Vintere un Voldemārs Brenners. 
1926. gadā skolas direktors Voldemārs Brenners atklāja jauno Ādažu Jaunciema 6-gadīgās pamatskolas ēku, kas bija paredzēta 160 skolēniem. Skolā darbojās pašdarbības teātris un koris, telpas izmantoja arī Jaunciema kultūras biedrība. 1935. gadā skolas kalnā iestādīja bērzu birztalu un liepu aleju. 
Pēc Jaunciema iekļaušanas Rīgas pilsētā to pārdēvēja par 44. Rīgas pilsētas pamatskolu, bet 1937. gadā par Rīgas pilsētas Jaunciema pamatskolu.
Pēc Otrā pasaules kara mācības skolā notika latviešu un krievu valodā. 1962. gadā uzcēla skolas piebūvi, bet 1968. gadā otro piebūvi.
Kopš 2003. gada mācības skolā notiek latviešu valodā. Skola sāka integrēt bērnus ar astmu un astmatisko bronhītu.
Rīgas plānošanas reģions

Rīgas plānošanas reģions ir viens no pieciem Latvijas plānošanas reģioniem. Reģions aizņem Latvijas centrālo daļu un tā teritorija ietver Vidzemes rietumu daļu pie Rīgas jūras līča un ap Rīgu, Zemgales ziemeļu daļu un nelielu teritoriju Kurzemē ap Kandavu. Rīgas plānošanas reģiona teritorija izveidota, balstoties uz Ministru kabineta 2003. gada 15. marta noteikumiem Nr. 133 „Noteikumi par plānošanas reģionu teritorijām”, taču kā valsts iestāde tā nodibināta 2006. gada 12. oktobrī. To veido lēmējinstitūcija "Rīgas plānošanas reģiona attīstības padome" un izpildinstitūcija "Rīgas plānošanas reģiona administrācija".
Rīgas plānošanas reģiona Attīstības padomi veido padomes locekļi, kas ir ievēlēti no reģiona vietējām pašvaldībām. Padomi vada no padomes locekļu vidus ievēlēts priekšsēdētājs. Padomes pirmais priekšsēdētājs bija Edvīns Bartkevičs.
1995. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona

Latvijas futbola 1. līgas 1995. gada sezona bija 4. Pirmās līgas sezona. Pirmajā līgā piedalījās 12 komandas, kas aizvadīja divu riņķu turnīru.

Par 1. līgas čempioniem kļuva "Jūrnieks".
Romēns Grožāns

Karjera

2003. gada Romēns uzvarēja visos 10 Šveices Formula Renault posmos un 2004. gadā pārcēlās uz Francijas Formula Renault. Pirmajā sezonā Grožāns bija septītais ar vienu uzvaru un otrajā sezonā viņš kļuva par čempionu, izcīnot desmit uzvaras. Viņš piedalījās arī Formula Renault Eirokausā, kur divreiz finišēja uz goda pjedestāla. Franciju pārstāvošais braucējs debitēja Formula 3 sacīkstēs 2005. gadā, Makau posmā, kur kvalificējās 19. vietā un finišēja devītais. Visu 2006. gada sezonu Grožāns piedalījās F3 Eirosērijas sacīkstēs, tomēr viņam bija grūts gads un šveicietis tikai reizi kāpa uz goda pjedestāla, kopvērtējumā finišējot 13. pozīcijā. Nākamajā sezonā viņš nokļuva spēcīgajā ASM Formule 3 komandā, pateicoties kurai Romēns sezonas vidū izvirzījās čempionāta vadībā un vēlāk kļuva par čempionu. Prestižajā Formula 3 Masters sacīkstē sportists kvalificējās pirmajā vietā, tomēr sakarā ar problēmām startā sacīksti beidza četrpadsmitais. Grožāns izcīnīja uzvaras pirmajos divos 2008. gada Āzijas GP2 posmos. Kopš 2008. gada viņš ir arī Renault Formula 1 komandas testpilots, aizvietojot Nelsinju Pikē, kurš kļuva par pamatsastāva pilotu.
2008. gadā viņš izcīnīja Āzijas GP2 čempiona titulu divas sacīkstes pirms sezonas beigām. Togad viņš sāka piedalīties GP2 čempionātā, kurā ieguva 4. vietu kopvērtējumā. Šajā čempionātā viņš piedalījās arī nākamajā sezonā, tomēr tās vidū, būdams 2. vietā kopvērtējumā, kļuva par F1 pilotu. Grožāns sākot ar Eiropas Grand Prix aizvieto no komandas atlaisto Nelsinju Pikē.
2012. gada sezonā Romēns Grožāns vairākas reizes bija uz goda pjedestāla. Kopvērtējumā viņš palika 8. vietā.
2013. gada 29. novembrī tika apstiprināts, ka Grožāns paliks Lotus komandā 2014. gada sezonā.
2014 gada sezonā tika pieņemts jauns likums - braucēji var izvēlēties savu formulas numuru, kuru jāizmanto līdz F1 karjeras beigām. Grožāns izvēlējās skaitli 8. Ungārijas Grand Prix Grožāna formula sagriezās un avarēja, kamēr viņš sekoja drošības mašīnai.
Šalča

Nosaukums

Upes nosaukums atvasināts no lietuviešu šalti ("sals", "aukstums"), šaltas ("salts", "auksts").