google/wiki40b huggingface dataset:
Aivars Kalve

Biogrāfija

Dzimis jaunsaimnieku ģimenē. Vecāki, Roberts un Alma Kalves, 1944. gadā atstāja bērnus Daimoni (Aivaru) un viņa māsu Taigu Latvijā, bet paši devās trimdā uz Vāciju, vēlāk pēc DP nometnes pārcēlās uz Toronto (Kanāda). Abi bērni uzauga radu saimē.
Aivars Kalve bija precējies ar Jeļenu Kalvi (dzim. Lapiņu, 1944-2016). Ģimenē ir trīs bērni – Jānis (1971), Roberts (1974), Anna (1977). Aivars Kalve apglabāts Meža kapos, Rīgā. Viņa kapavietu rotā tēlnieka Induļa Rankas skulptūra.

Izglītība un darba gaitas

Aivars Kalve beidzis Taurkalnes (Pētermuižas) skolu (1954, mūsdienu Valles pagastā), Rīgas lauksaimniecības tehnikumu (1958), Valsts Mākslas akadēmijas Mākslas zinātņu nodaļu (1968).
Strādājis par Auces rajona kolhozu celtniecības nodaļas tehniķi (1959-1960), Zinātņu akadēmijas Astrofizikas laboratorijā Baldonē (1960-1961), Meliorācijas projektēšanas institūtā (1962-1965), žurnāla “Māksla” redakcijā (1967-1968). Bijis pedagogs E. Dārziņa mūzikas vidusskolā un Rīgas lietišķās mākslas vidusskolā, redaktors Rīgas kinostudijā, žurnālā “Zvaigzne” (1979-1991) un laikrakstā “Elpa” (1991). Rakstnieku savienības biedrs kopš 1969.gada.

Publikācijas

Žurnālā “Māksla”, “Zvaigzne” u.c. publicējis mākslas recenzijas un rakstus par māksliniekiem un mākslu. Pirmās publikācijas prozā – miniatūras žurnālā “Liesma” (1966, nr. 2). 1967. gadā iznāca debijas stāstu krājums “Loma”, kuram sekoja stāstu krājumi “Sarkans āboliņa lauks” (1971), “Tveice jūlijā” (1976), “Radu raksti” (1981), “Akmeni veļot” (1984). Aivaram Kalvem publicēti arī romāni - “Vēja kaņepes” (1973), “Atvadas” (1976), “Krītošais Ikars” (1986), “Sēlija: zaļais krasts” (1987), “Gaisa tilts (1990), “Atlantu nams” (žurnālā “Karogs, 1995, nr. 6-8).
Aivara Kalves darbi tulkoti krievu, rumāņu, igauņu (“Hüvastijätt” (Atvadas), 1982) u.c. valodās.
Augusta Deglava iela (Rīga)

Vēsture

Senākais ielas nosaukums kopš 1885. gada bija Rumpmuižas (Rumpju muižas) iela (vācu: Rumpenhöfsche Strasse), kas sākās pie Svētā Pāvila baznīcas un veda līdz Rumpju muižai jeb Rumpmuižai tagadējā Dreiliņu apkaimē.
1897. gadā ielu pagarināja pāri Rīgas—Mangaļu dzelzceļam, pēc Rīgas teritorijas paplašināšanas 1924. gadā tā sniedzās līdz jaunajai pilsētas robežai, kas atradās pie Dzilnas ielas (tagad Andreja Saharova iela).
1937. gadā to rakstnieka Augusta Deglava vārdā pārdēvēja par Augusta Deglava ielu.
Vulfstans no Hedebijas

Vēsturiskā nozīme

Vulfstana stāstā, kas tapis ap 880. gadu, pirmo reizi precīzi aprakstīta Baltijas jūras dienvidu krasta ģeogrāfiju un pieminētas uz austrumiem dzīvojušās baltu ciltis, kas tradicionāli sauktas par aistiem jeb "austrumniekiem", viņu zeme par "Austrumu zemi" (Eastland) un viņu galvenā osta par Truso. Vēlākajos gadsimtos par aistiem sāka saukt dāņu iekarotās Igaunijas ziemeļu daļas iedzīvotājus, kuri paši sevi par "eesti" sākuši dēvēt tikai 19. gadsimta sākumā. Iespējams, ka arī ģermāņu valodās lietotais Baltijas jūras nosaukums "Ostsee", (Alfrēda Lielā Eiropas aprakstā "Ost Sea") ir etimoloģiski veidojies arī kā "Aistu jūra", vecākos tekstos "Sarmatu jūra" vai "Sarmatu okeāns". Vulfstana aprakstā pirmo reizi pieminēta arī Dānijas ķēniņa valsts un vendu cilšu apdzīvotā zeme (Weonodland).

Aistu zemes apraksts Vulfstana stāstā

"Aistu zeme (Eastland) ir ļoti plaša, tajā ir daudz pilsētu, un katrā pilsētā ir ķēniņš. Tur ir daudz medus un zivju, un pat ķēniņš un bagātākie vīri dzer ķēves pienu, kamēr nabagi un vergi dzer medalu. Tur ir milzum daudz karu un sacensības starp šīs tautas dažādām ciltīm. Aisti nebrūvē alu, bet viņiem ir papilnam medalus.
"Pie aistiem ir arī tāda paraža, ka ja kāds nomirst, tad līķis netiek sadedzināts, bet kopā ar piederīgajiem un draugiem vismaz mēnesi, dažkārt divus, un ķēniņu vai izcilu vīru līķi, atbilstoši viņu turībai, dažkārt pat pusgadu, paliek mājās, šajā laikā dzerot un sportojot līdz apbedīšanas dienai.
Tad, kad tas tiek nests uz bēru sārtu, tad manta, kas palikusi no aizgājēja pēc visām svinēšanām un sportošanām, tiek sadalīta piecās vai sešās kaudzēs, dažreiz vairākās, atbilstoši tam, kas viņam pieder. Šīs kaudzes tiek tā novietotas, ka lielākai kaudzei jāatrodas vienu jūdzi no pilsētas, un mazākajām pakāpeniski īsākos attālumos, līdz visa bagātība tiek sadalīta, un vismazākajai kaudzei ir jābūt vistuvāk nelaiķa pilsētai.
Tad tiek sasaukti kopā visi, kam tajā zemē ir žiglākie zirgi, lai slēgtu derības, piecu vai sešu jūdžu attālumā no šīm kaudzēm, un viņi visi traucas sacensībā pēc aizgājēja mantas. Tad vīrs ar uzvarošo zirgu sasniedz lielāko kaudzi un viens pēc otra, līdz visas ir sasniegtas. Tad katrs paņem savu daļu un jāj at to visu prom. Pateicoties šai paražai, šajā zemē tiek arkārtīgi mīlēti strauji zirgi. Kad aizgājēja bagātība ir iztērēta, tad viņi aizved tā līķi no mājas un sadedzina kopā ar viņa ieročiem un drēbēm, un visumā viņi izšķērdē visu viņa bagātību ilgajā līķa turēšanas laikā un noliekot to kaudzēs gar ceļu, pa kuru svešinieki sacenšas un paņem to prom.
Aistu vidū ir arī iegājies paradums, ka katras cilts vai ģimenes mirušo ķermeņi ir jāsadedzina, un ja kāds atrod kaut vienu nesadegušu kaulu, tad tie tiek pamatīgi sodīti.
Šiem aistiem piemīt arī spēja radīt mākslīgu aukstumu, un ir tā, ka līķis paliek tik ilgi nesatrūdējis, kamēr viņi rada šo mākslīgo aukstumu, un, ja kāds noliek divus traukus ar alu vai ūdeni, tie pārklājas ar ledus kārtu, un tas ir vienādiņ kā vasarā, tā ziemā."
Anno Domini

Anno Domini (no latīņu: ‘Kunga [Kristus] gadā, mūsu ērā’), latviski tiek lietots saīsinājums m. ē., ir nosaukums, ar kuru apzīmē gadus, kas tiek lietoti Jūlija un Gregora kalendārā. Gadu skaitīšana tradicionāli tiek balstīta uz Jēzus Kristus dzimšanas laiku, ar ko sākas mūsu ēra; laiks pirms Kristus dzimšanas tiek apzīmēts ar p. m. ē. (pirms mūsu ēras). Netiek lietots nulltā gada jēdziens, mūsu ēras 1. gads seko uzreiz pēc 1. gada p. m. ē.
Šī sistēma tika izstrādāta 525. gadā, tomēr netika plaši pielietota līdz pat 800. gadam. Anno Domini jēdzienu ieviesis Dionīsijs Mazais.
Roberts Bancāns

Dzīvesgājums

Dzimis 1891. gada 12. decembrī Asares pagasta "Bancānos". Bija fabrikas strādnieks Rīgā, pirms Pirmā pasaules kara pārcēlās uz Maskavu, kur mācījās latviešu teātra "Skatuve" studijā. Bija šī teātra režisors, sacerēja trīs lugas, kuras pats arī iestudēja teātrī "Skatuve" — Fufcēners tintē (1927), Gaidītie un negaidītie (1931) un Miroņi vēl dzīvo (1931).
Teātra pastāvēšanas pēdējos gados viņš bija tā direktors (1932—1937). 1935. gadā R. Bancānam piešķīra Krievijas PFSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu.
Tā sauktās "Latviešu operācijas" laikā ‎R. Bancānu 1937. gada 1. decembrī kopā ar citiem teātra darbiniekiem apcietināja un 1938. gada 3. februārī nošāva Butovas poligonā pie Maskavas.
Latvijas Nacionālā projektu vadīšanas asociācija

Ieguvumi biedriem

Dalība asociācijā ikvienam dod iespēju būt informētam par aktualitātēm projektu vadīšanas jomā, saņemt informāciju par izglītības un kvalifikācijas paaugstināšanas iespējām gan Latvijā, gan ārvalstīs. Organizācija ļauj rast jaunus domubiedrus un sadarbības iespējas, piedaloties izstādēs, konferencēs un citos ar projektu vadības tematiku saistītos pasākumos, ietekmēt un iesaistīties ar projektu vadīšanu saistīto normatīvo aktu izstrādē, paust viedokli gan asociācijas biedriem, gan plašākai sabiedrībai, gūt atbalstu jūsu interešu pārstāvēšanai nacionālās un starptautiskās organizācijās, saņemt konsultācijas un palīdzību par dažādiem projektu vadīšanas aspektiem, saņemt atlaides dalībai asociācijas rīkotajos pasākumos, tai skaitā Projektu Vadītāju kluba pasākumos un konferencēs, saņemt atlaidi par iespēju izvietot asociācijas rīkotajos pasākumos savus informatīvos materiālus (iepriekš vienojoties par saturu), saņemt atlaides dalībai ikgadējā konkursā par Izcilības balvu projektu vadībā, saņemt atlaidi par informācijas izvietošanu „Projektu Ziņās” (ko izsūtām asociācijas biedru un draugu datu bāzei) vai asociācijas Interneta mājas lapā, izvietot profesionālus un izglītojošus rakstus “Projektu Ziņās” saistībā ar projekta vadības tematiku un aktualitātēm, saņemt atlaidi dalības maksai par sertifikācijas eksāmena kārtošanu, lai iegūtu starptautiski atzītu projekta vadītāja sertifikātu, projekta vadītāja profila informācijas izvietošana vienotajā projekta vadītāju datubāzē.
Visagals (stacija)

Vēsture

Stacija atklāta 1935. gada 26. novembrī, sākumā saukta par Mežciemu. 1938. gadā uzbūvēta vienstāva stacijas ēka ar dzīvokļiem jumta stāvā un tai pašā gadā pārdēvēta par Visagalu (tuvējā Visagala ezera vārdā). Pēc satiksmes slēgšanas ēka pamesta un izdemolēta.
Konrāds Ubāns

Biogrāfija

Dzimis Rīgā, Rīgas dzelzceļa strādnieku ģimenē. No 1902. līdz 1910. gadam mācījās Odiņa komercskolā. Pēc tam pusgadu studējis Odesas mākslas skolā. 1911. gadā iestājies Rīgas Mākslas skolā, kur studēja līdz 1914. gadam, kad sākās Pirmais pasaules karš, kas neļāva turpināt mācības šajā skolā. Izglītošanās gaitas turpina Penzas mākslas skolā, tomēr 1916. gadā tika iesaukts armijā, kurā dienēja līdz 1918. gadam. Šajā gadā viņš arī atgriezās dzimtenē. Jau 1920. gadā notiek viņa pirmā personālizstāde. Tai pašā gadā viņš sāka strādāt Valsts mākslas muzejā kā direktora Burkarta Dzeņa palīgs. 1922. gadu viņš pavada studiju braucienā pa Vāciju un Franciju. Nākamajā gadā notiek viņa otrā personālizstāde. 1925. gadā Vilhelma Purvīša aicināts viņš uzsāka darbu Latvijas Mākslas akadēmijā, kur bija gleznošanas pasniedzējs. Šajā darba vietā viņš strādā līdz pat 1940. gadam.
Padomju varas laikā kļūst par Glezniecības katedras docentu, bet vēlāk (1946) par glezniecības profesoru. Šajā darba vietā viņš darbojās līdz pat sava mūža beigām. 1945. gadā Ubāns ieguva Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu, bet 1959. gadā ieguva Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu. 1969. gadā notika viņa ceturtā personālizstāde, bet 1980. gadā viņa pēdējā personālizstāde, kura bija visplašākā pēc savu darbu kopskaita. Miris 1981. gadā, apglabāts Rīgas Meža kapos.

Mākslinieciskā darbība

Ubāns tiek uzskatīts par izcilu ainavistu, intīmas noskaņu ainavas meistars, izsmalcināts kolorists. Gleznojis arī portretus, klusās dabas, aktus, darbojies grafikā, tēlniecībā, keramikā. Strādājis eļļas tehnikā.
Sākot ar 1920. gadu vidu, Ubāna glezniecībā nostiprinājās interese par subjektīvi pastiprinātu impresionistisku redzējumu. Viņš gleznoja portretus, klusās dabas, bet jo īpaši Rīgas nomali Pārdaugavā un Daugavas ieleju. Motīvu izvēli noteica tas, ka pie Daugavas stāvajā Pērses upes krastā iepretim Kokneses pilsdrupām K. Ubāns ieguva savu vasaras māju.
Daugava pie Kokneses kļuva par K. Ubāna glezniecības neizsīkstošu iedvesmas avotu. Viņš ir sacījis šādus vārdus: “Man ļoti patīk Pērse, Daugavas krasti, un es esmu vairākas reizes no Pļaviņām nostaigājis līdz Skrīveriem un vērojis. Šis posms, man liekas, ir viens no skaistākajiem mūsu Daugavas posmiem. Man ir varbūt zināmā mērā romantiska daba, un es, vārdu sakot, tur sajūtu to, kas man ir tuvs. Tur es esmu no sevis visvairāk dabūjis ārā. Koknesē es biju pilnīgi savā elementā.”
1930. gados Ubāna ainavas ieguva monolītu un episku raksturu, krāsu kāpinājumu sasniedzot saulrieta gleznojumos. Saulriets padarīja iespējamas visplašākās krāsu simfonijas.
Anšlava Eglīša domas par K. Ubānu.: “Ubāns bija glīts, kulturāla paskata cilvēks. Vidējā, bet samērīga auguma. Vienmēr rūpīgi nokopies, tumšā uzvalkā. Vienmēr ļoti laipns, viņš tomēr turēja lūpas tikko viežamu ironisku smaidu. Viņš bija ļoti savaldīgs, nekad nesteidzās, nekad neiekarsa un neielaidās strīdos.”
Štefans Ružička

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Ružička uzsāka 2001.—02. gada sezonā, kad debitēja Slovākijas Ekstralīgas kluba HK Nitra rindās. Tiesa, sezonas izskaņā komanda izkrita uz zemāku līgu, taču Ružička kluba rindās turpināja spēlēt.
2003. gada vasarā uzbrucējs pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamo sezonu aizvadot Ontārio hokeja līgas kluba Ovensaundas "Attack" sastāvā, divas spēles aizvadot arī AHL klubā Filadelfijas "Phantoms". Ovensaundā hokejists aizvadīja arī 2004.—05. gada sezonu, taču 2005.—06. gadā Ružička spēlēja "Phantoms" rindās, sezonas gaitā ar vienu aizvadītu spēli debitējot arī NHL kluba Filadelfijas "Flyers" sastāvā.
2006.—07. gada sezonā hokejists "Flyers" aizvadīja jau 40 spēles, taču 2007.—08. gada sezonā tās bija vairs vien 14 spēles.
2008. gada vasarā Ružička atgriezās Eiropā, pievienojoties KHL klubam Maskavas "Spartak". "Spartak" Ružička aizvadīja nākamās četrarpus sezonas līdz 2012.—13. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Ufas "Salavat Julajev" rindām.
2013.—14. gada sezonas pirmajā pusē tika aizmainīts uz Omskas "Avangard" rindām.
Slovākijas hokeja izlases rindās spēlējis 2009. un 2011. gada Pasaules čempionātos.
Zibakcija

Vēsture

Pirmā plaši zināmā zibakcija notika 2003. gada maijā, Manhetenā. To organizēja Bills Vasiks, laikraksta „Harper’s Magazine” vecākais redaktors. Pirmais mēģinājums bija neveiksmīgs, jo izraudzītais mazumtirdzniecības preču veikals tika brīdināts par šo plānu. Vasiks izvairījās no šis problēmas otrās zibakcijas laikā, kas notika 2003. gada 3. jūnijā, universālveikalā "Macy’s" — viņš informēja dalībniekus par sākotnējām satikšanās vietām — četriem iepriekšsagatavotiem Manhetenas bāriem — un tikai tur viņi saņēma tālākas instrukcijas par pašu notikumu un tā norises vietu — tieši pirms tā sākuma. Bezskaņas diskotēkas (zibakciju paveids) ir piesaistījušas līdz šim lielākās savākšanās. „Klusais reivs” Londonā, Viktorijas stacijā iesaistīja 4000 dalībniekus. 2006. gada 30. novembrī vēl viens liels notikums bija vērojams Apvienotajā Karalistē, Padingtona stacijā ar vairāk nekā 3500 cilvēku piedalīšanos.

Zibakcijas Latvijā

2007. gada novembrī notika līdzīga akcija pie Rīgas cirka.
2009. gada 2. novembrī pie Brīvības pieminekļa norisinājās patriotiska "zibakcija" - himnas dziedāšana, kas organizēta pēc tirdzniecības ķēdes ELVI iniciatīvas.
Neskaitot to, ka ir domubiedru grupas un dažādas vietnes, kur savācas cilvēki, ir arī lapa, kurā var izīrēt pūli. Tā būtu kā nākamā pakāpe. Tas ir visām trim pusēm izdevīgi. Uzņēmumi dabū reklāmas kampaņu par minimāliem izdevumiem, cilvēki, kas piedalās zibakcijā, nopelna un sabiedrība tiek izklaidēta ar jauniem apbrīnas vērtiem kadriem.
Nosaukums "zibakcija" ir atzīts par 2010. gada vārdu latviešu valodā. "Zibakcijai" kā mūsdienīgai aktualitātei ir piedāvāti arī nosaukumi "pēksnis", "pārsteiga", "ņūklis", "pēkšņotāji", "zibsapulce", "zibpulce", "momentakcija".
Urāna heksafluorīds

Iegūšana

Iegūst, iedarbojoties ar fluorējošiem aģentiem (parasti tīru fluoru; rūpniecībā lieto arī ūdeņraža un fluora liesmu) uz urāna savienojumiem, piemēram, urāna tetrafluorīdu UF₄ vai dažādiem urāna oksīdiem. Attīra rektificējot.

Izmantošana

Urāna heksafluorīdu izmanto atomenerģētikā kā urāna bagātināšanas starpproduktu. To pārvērš gāzveida formā un ievieto centrifūgās, kas griežas ar virsskaņas ātrumu, tādējādi sadalot atkarībā no izotopu ²³⁵U un ²³⁸U sastāva. Izmanto arī gāzu difūzijas metodi. Attīrīto urāna izotopu var izmantot kā kodoldegvielu gan civilajās kodolspēkstacijās, gan atomieročos.
Zvīņas

Zvīņas jeb zvīņojums ir dažu dzīvo organismu grupu ārējais pārklājums, kas veidots no raga (amniotiem) vai kaula (zivīm) plātnītēm - zvīņām. Lielākā zivju daļa ir klāta ar zvīņām, kaut arī dažām grupām tās ir reducējušās. Zivju zvīņas attīstās ādas slānī un veido tur kaula aizsargkārtu, kuram reizēm ir sarežģīta uzbūve. Zivju zvīņas ādā kombinējas ar gļotu dziedzeriem. Zvīņu izvietojums uz organisma ķermeņa tiek saukts par folidozi.
Jānis Zālītis (ārsts)

Biogrāfija

1961. gadā ieguvis ārsta izglītību Tomskas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultātē. Līdz 1995. gadam strādājis Valsts onkoloģiskajā centrā, Rīgā, par onkologu un psihoterapeitu. No 1990. gada līdz 1993. gadam pasniedzis Latvijas Universitātē. 1995. gadā kļuvis par psihoterapeitu Valsts ģimenes centrā, "Zālīša Psihoterapijas klīnikā" Raunā. 2002. gadā strādājis Latvijas Transoloģiskās psihoterapijas asociācijas klīnikā par ārstu, bijis lektors Rīgas Stradiņa universitātē. Latvijas Seksologu un seksopatologu un Latvijas Transoloģiskās psihoterapijas asociāciju dibinātājs.
RS-232

RS-232 ir seriālo sakaru datu pārraides standarts. To 1960. gadā ieviesa Electronic Industries Association.
Standarts apraksta punkta-punkta savienojumu starp saimnieksistēmu (specifikācijā sauktu par datu galiekārtu, data terminal equipment, DTE) un  perifērijas iekārtu (datu ķēdes galiekārtu, data circuit-terminating equipment, DCE). RS-232 definē signālu elektriskos raksturlielumus un sinhronizāciju laikā, signālu nozīmi, kā arī savienojumu fiziskos izmērus un kontaktu izkārtojumu.
Līdz USB ieviešanai RS-232 bija personālo datoru standarta virknes pieslēgvieta perifērijas iekārtu pieslēgšanai. RS-232 vēl joprojām izmanto rūpnieciskās iekārtās, tīkla aparatūrā un citur.

Fizikālais slānis

RS-232 standarts nodrošina gan sinhrono gan asinhrono datu pārraidi. Bez datu ķēdes standarts apraksta arī vairākas vadības ķēdes, kas vada savienojumu starp DTE un DCE. Katra datu vai vadības ķēde darbojas tikai vienā virzienā. Tā kā datu pārraidīšana un datu uztveršana ir atdalīta atsevišķās ķēdēs, tad sakari var notikt pilnā dupleksā veidā, datu plūsmu nodrošinot vienlaicīgi abos virzienos.

Sprieguma līmeņi

RS-232 standarts definē sprieguma līmeņus, kas atbilst loģiskajam vieninieka un loģiskajam nulles līmenim datu pārraides un kontroles signālu līnijās. Derīgi signāli ir diapazonā no +3 līdz +15 volti vai diapazonā no -3 līdz -15 voltiem attiecībā pret "kopējās zemes" (GND) kontakttapiņu; līdz ar to diapazons no -3 līdz +3 voltiem nav derīgs RS-232 līmenis. Datu pārraides līnijām (TxD, RxD un to sekundāro kanālu ekvivalentiem) loģiskais vieninieks ir definēta kā negatīvs spriegums, signāla stāvokli sauc par "atzīmi" (mark). Loģiskā nulle ir pozitīvs spriegums, signāla stāvoklis tiek saukts par "atstarpi" (space). Kontroles signāliem ir pretēja polaritāte: apstiprinājuma vai aktīvajam stāvoklim ir pozitīvs spriegums, un neapstiprinājuma vai neaktīvajam stāvoklim ir negatīvs spriegums.
Standarts arī nosaka izejas sprieguma izmaiņas ātruma maksimālās robežas. Šīs robežas ir iekļautas, lai palīdzētu samazinātu iespējamu šķērsrunu starp blakus signāliem. Jo mazāks ir pacēluma un krituma laiks, jo mazāka šķērsrunas iespējamība. RS-232 pieļaujamais sprieguma izmaiņas ātrums ir 30 V. Bez tam kā standarts ir definēts maksimālais datu ātrums 20 kilobiti sekundē.
Vēl tiek definēta impedance interferencei starp raidītāju un uztvērēju. Slodze raidītājam ir norādīta no 3 kΩ līdz 7 kΩ. Sākotnējā RS-232 standartā vada maksimālais garums starp raidītāju un
uztvērēju tika norādīts 15 metri. Šī standarta daļa tika mainīta pārskatā "D" (EIA / TIA-232-D): tā vietā, lai norādītu maksimālo kabeļa garumu, tika noteikta maksimālā kapacitīvā slodze 2500 pF , kas noteikti ir atbilstošāka specifikācija. Tādējādi maksimālais kabeļa garums, ko nosaka pēc kapacitātes uz kabeļa vienības garumu, ir iekļauts kabeļu specifikācijās.
Burial LP

Burial ir Lielbritānijas dabstepa producenta Burial albums, kas tiek uzskatīts par vienu no svarīgākajiem ierakstiem dabstepa vēsturē. Starptautiskā dabstepa foruma Dubstepforum.com rīkotajā aptaujā tas tika atzīts par 2006. gada labāko albumu.

Vispārīga informācija

Izdošanas laiks: 2006. gada 1. maijs
Ierakstu kompānija: Hyperdub
Formāts: CD
Kataloga numurs: HDBCD001

Iekļauto skaņdarbu saraksts

01. Burial  - Untitled
02. Burial  - Distant Lights
03. Burial (feat. The Spaceape) - The Spaceape
04. Burial  - Wounder
05. Burial  - Night Bus
06. Burial  - Southern Comfort
07. Burial  - U Hurt Me
08. Burial  - Gutted
09. Burial  - Forgive
10. Burial  - Broken Home
11. Burial  - Prayer
12. Burial  - Pirates
13. Burial  - Untitled
Kalnu ķeģis

Izplatība

Eiropas populācija ligzdo Lielbritānijā, Īrijā un Skandināvijas pussalas rietumos. Ligzdošanai izvēlas mežiem neapaugušus kalnu rajonus. Pārsvarā nometnieks, bet putni no Eiropas populācijas ziemeļu daļas migrē uz dienvidiem gar Ziemeļjūras un Baltijas jūras piekrastēm. Izplatības areāls Āzijā ir plašāks, tas aptver tās kalnaino centrālo daļu no Turcijas līdz Ķīnai.

Latvijā

Latvijā kalnu ķeģis ir samērā reta, tomēr regulāra caurceļojoša un ziemojoša suga. Kopš pirmā novērojuma 20. gadsimta sākumā līdz 80. gadu beigām tika novērots neregulāri, tāpēc tika uzskatīts par ļoti reti sastopamu. Pēdējo pārdesmit gadu laikā novērojumu skaits ir pieaudzis, pārsvarā novērotāju skaita un aktivitātes pieauguma rezultātā, taču, iespējams, ir pieaudzis arī caurceļojošo un ziemojošo putnu skaits. Latvijā sastopama nominālā pasuga L. f. flavirostris.

Izskats

Kalnu ķeģis pēc izskata ir necils, nevienmērīgi brūni krāsots putns kaņepīša lielumā. Tā ķermeņa garums ir 12—14 cm, svars 14—18 g. Tā atšķiršana no citiem žubīšu dzimtas un it īpaši savas ģints putniem nepieredzējušam putnu vērotājam var sagādāt grūtības. Rudenī un ziemā, kad kalnu ķeģi var novērot Latvijā, tam ir raksturīgs spilgti dzeltens knābis. Toties vasarā knābis ir pelēks. Vasarā kalnu ķeģa tēviņam sārtais ķermeņa apspalvojuma tonis kļūst košāks.

Uzvedība un barība

Kalnu ķeģis pārtiek no dažādām pļavas augu sēkliņām, kuras tas uzlasa no zemes. Tas arī savus bērnus baro ar sēklām. Dabīgo un bišu pļavu platību samazināšanās ir viens no galvenajiem kalnu ķeģa apdraudējumiem. Līdzīgi kā citi žubīšu dzimtas putni tie barojas baros, un baram ir raksturīgs ciešs, saskaņots viļņveida lidojums, kas kopīgi pārvietojas augšā, lejā.

Ligzdošana

Kalnu ķeģis ligzdo uz zemes vai klintīs. Reizēm ligzda tiek ievīta krūmā. Ligzda tiek būvēta no dažādiem augiem un oderēta ar saknītēm, spalvām un matiem. Dējumā ir 5—6 olas, kuras perē tikai mātīte 12—13 dienas. Kalnu ķeģa mazuļi aug ātri, pēc 15 dienām jaunie putni pamet ligzdu.

Aizsardzība

Sugas izplatības areāls ir plašs un tie apdzīvo cilvēka saimnieciskās darbības maz skartus apvidus, tādēļ nav būtiski apdraudēti.
Menijs Malhotra

Spēlētāja karjera

1998. gada NHL draftā Malhotru ar augsto septīto numuru izvēlējās Ņujorkas "Rangers" vienība, kuras sastāvā Malhotra spēlēja jau 1998.—99. gada sezonā, tādējādi uzsākot profesionālā spēlētāja karjeru. Nākamajās divās sezonās uzbrucējam gan saglabāt vietu "Rangers" sastāvā nenācās viegli, daļu sezonas aizvadot tās AHL fārmklubā Hartfordas "Wolf Pack".
2001.—02. gada sezonas vidū Malhotra tika aizmainīts uz Dalasas "Stars", savukārt divas sezonas vēlāk no neaizsargāto spēlētāju saraksta hokejista līgumu pārņēma Kolumbusas "Blue Jackets". 2004.—05. gada NHL lokauta laikā Malhotra spēlēja slovēņu klubā Ļubļanas "Olimpija", kā arī Zviedrijas Elitsērijas vienībā HV 71, taču tad atgriezās "Blue Jackets". 2005.—06. gada sezona hokejistam izvērtās visnotaļ veiksmīga, tajā, par spīti traumai, gūstot 31 punktus, kā rezultātā vasarā "Blue Jackets" pagarināja līgumu ar Malhotru uz nākamajiem trim gadiem.
2009. gada vasarā hokejists kļuva par brīvo aģentu, noslēdzot līgumu ar Sanhosē "Sharks" vienību, tās sastāvā aizvadot vienu vienīgu sezonu, nākamajā vasarā pievienojoties Vankūveras "Canucks" rindām un uzreiz sākot pildīt arī tās kapteiņa palīga funkcijas. 2010.—11. gada sezonā, kas bija viņa pirmā "Canucks" sastāvā, Malhotra guva nopietnu kreisās acs traumu, kuras ārstēšanai bija nepieciešamas vairākas operācijas. 2012.—13. gada sezonā traumas seku dēļ Malhotra tika ievietots savainoto spēlētāju sarakstā, un "Canucks" rindās laukumā devās vien deviņās spēlēs.
2013. gada vasarā Malhotram neizdevās noslēgt līgumu ar nevienu NHL klubu, tā rezultātā noslēdza 25 spēļu pārbaudes laika līgumu ar Amerikas hokeja līgas vienību Šarlotas "Checkers". Oktobra beigās hokejists tomēr noslēdza viena gada līgumu ar Karolīnas "Hurricanes" vienību. 2014. gada vasarā Malhotra pievienojās Monreālas "Canadiens" rindām.
Kanādas hokeja izlases rindās Malhotra spēlējis 2002. gada Pasaules čempionātā.
Lietussargu revolūcija

Lietussargu revolūcija ir apzīmējums protesta akcijām, kas notika 2007. gada 18. oktobrī pie Saeimas ēkas. Galvenais protestēšanas iemesls bija KNAB vadītāja Alekseja Loskutova atlaišana.