google/wiki40b huggingface dataset:
Lidosta

Lidosta ir vieta, kur paceļas gaisā un nolaižas lidmašīnas, helikopteri, dirižabļi un citi lidaparāti. Bieži vien lidaparāti tiek arī turēti lidostās. Lidosta sastāv vismaz no vien skrejceļa, kas var būt ne tikai uz zemes, bet arī ūdenī (hidroplāniem), kā arī lidostās var būt angāri un termināļi.
Lielākās lidostās tiek sniegti dažādi pakalpojumi: pastāvīgi operatora pakalpojumi, gaisa satiksmes kontrole, restorāni un atpūtas telpas pasažieriem, kā arī avārijas dienesti. Militārās lidostas ir vairāk zināmas kā gaisa bāzes. Savukārt par lidlaukiem sauc salīdzinoši mazākas lidostas, kuras izmanto arī salīdzinoši mazāki lidaparāti.
2009. gadā pasaulē kopumā bija aptuveni 43,8 tūkstoši lidostu, no kurām visvairāk atrodas Savienotajās Valstīs, tas ir, 15095 lidostas. Salīdzinoši, Latvijā ir tikai 43 lidostas.
Trāķija

Trāķija (bulgāru: Тракия, turku: Trakya, grieķu: Thrāíkē, latīņu: Thracia) ir vēsturisks un ģeogrāfisks reģions Eiropas dienvidaustrumos, Balkānu pussalas austrumos. Ģeogrāfiski reģions atrodas starp Egejas, Melno un Marmora jūrām. Uz sauszemes Trāķijas robežas ir Balkānu kalnu grēda ziemeļos un Rodopi dienvidos.
Lielākā daļa no Trāķijas mūsdienās atrodas Bulgārijas teritorijā. Bulgārijā un Turcijā šo reģionu sauc arī par Rumēliju. Šis nosaukums nāk no turku valodas vārda Rûm ("Roma").
Dāvids Komisārs

Dzīvesgājums

Ievēlēts Latvijas Satversmes sapulcē no sociāldemokrātu saraksta, pēc LSDSP šķelšanās sākotnēji pievienojies sociāldemokrātu-lielinieku frakcijai, taču 1922. gada 5. maijā no tās izstājies un iestājies sociāldemokrātu-mazinieku frakcijā. Vēlāk no LSDSP kandidējis arī uz 1. Saeimu, kā arī uz Bauskas apriņķa valdi, kurā arī ievēlēts, kā arī bijis Svitenes krājaizdevu sabiedrības padomes loceklis, vēlāk priekšsēdētājs. 
Ievēlēts Tautas Saeimā no vienīgā atļautā Darba Tautas Bloka saraksta, piedalījies komisijā, kas izstrādāja deklarāciju par Latvijas pievienošanos PSRS. Pēc Tautas Saeimas 1. sēdē pieņemtā lēmuma pasludināt padomju varu 1940. gada 25. augustā kļuvis par LPSR Augstākās Padomes deputātu. Miris 1942. gadā evakuācijā pēc Vācijas uzbrukuma PSRS.
Tallinas vēsture

Tallinas vēsture aptver laikaposmu kopš Tallinas dibināšanas vikingu laikos līdz mūsdienām.

Senie nosaukumi

1154. gadā Tallina tika iezīmēta arābu kartogrāfa Muhameda al Idrisi (Muhammad al-Idrisi) pasaules kartē Tabula Rogeriana kā Qlwn, kas atbilst Novgorodas hronikā lietotajam Tallinas pilskalna nosaukumam Kolivaņa (Колывань). Vikingu lietotais pilskalna vārds bija Lindanise (zviedru: Lindanäs). Arī Latviešu Indriķis 13. gadsimta sākumā Tallinas apzīmēšanai lietoja vārdu Lindanise, aprakstot 1219. gada dāņu karaļa Valdemāra II karagājienu uz Rēveles zemi.
Pēc Tallinas kļūšanas par Dāņu Igaunijas galvaspilsētu tā senās Revalas provinces vārdā tika dēvēta par Rēveli (latīņu: Revalia). Līdz pat Igaunijas Republikas nodibināšanai 1918. gadā Tallinas oficiālais nosaukums bija "Rēvele" (vācu: Reval, krievu: Ревель).

Vēsture

Livonijas krusta karu laikā 1227. gadā pilsētu ieņēma Zobenbrāļu ordenis, bet pēc Saules kaujas un apvienošanās ar Vācu ordeni, to nelabprāt atdeva dāņu karalim Valdemāram II. 
No 1238. līdz 1346. gadam Tallina līdz ar Ziemeļigauniju (Dāņu Igauniju) bija Dānijas sastāvā. Pēc populāras leģendas kaujā par pilsētu dāņu karalim debesīs parādījās karogs ar krusta zīmi, pateicoties tam dāņi uzvarēja kaujā. Šādi radās pašreizējais Dānijas karogs (Dannebrog). 1285. gadā tā kļuva par Hanzas savienības locekli. 1347. gadā Dānija pārdeva Ziemeļigauniju Livonijas ordenim.
Livonijas kara laikā Tallinas rāte 1561. gadā padevās Zviedrijas karalim Ērikam nosūtīja karaspēku uz savā kontrolē nonākušajām Livonijas teritorijām. 1570. gada 10. jūnijā Maskavā kronētais Livonijas karalis Magnuss ar 20 tūkstošiem krievu algotņu mēģināja atkarot zviedriem Tallinas cietoksni, bet nespēja to ieņemt līdz pat 1571. gada martam.
Līdz 1710. gadam Tallina bija Zviedru Igaunijas galvaspilsēta.
Lielā Ziemeļu kara laikā Tallina kapitulēja krievu karaspēkam un tika iekļauta Krievijas impērijā. Tallina bija Igaunijas guberņas centrs.
1918. gada 24. februārī Tallinā tika publicēta Neatkarības deklarācija un Tallina kļuva par neatkarīgās Igaunijas galvaspilsētu.
2. pasaules kara laikā Tallina līdz ar visu Igauniju nokļuva padomju (1940-41), pēc tam vācu (1941-44), pēc tam atkal padomju okupācijā. Kara beigu posmā Tallinu bombardēja padomju aviācija, izraisot postījumus un upurus. Tomēr vecpilsētā lielākā daļa ēku, jo īpaši Doma kalnā (Toompea) ir saglabājušās. Kā runā ļaudis, tad par to jāpateicas Aleksandra Ņevska katedrālei, jo, tieši baidīdamies to iznīcināt, krievu kareivji Doma kalnu nebombardēja.
No 1940. līdz 1990. gadam Tallina bija Igaunijas PSR galvaspilsēta.
No 1991. gada Tallina atkal ir neatkarīgās Igaunijas galvaspilsēta.
1997. gadā tās senpilsēta tika iekļauta UNESCO pasaules arhitektūras mantojuma sarakstā.
Siekalu dziedzeri

Siekalu dziedzeri ir ārējās sekrēcijas dziedzeri mutes dobumā, kuri ražo siekalas. Mutes dobumā atveras triju lielo siekalu dziedzeru pāru izvadkanāli — pieauss, zemžokļa un zemmēles. Bez tam mutes dobumā ir apmēram 600 mazo siekalu dziedzeru.
Pieauss dziedzeris izdala šķidru olbaltumvielas saturošu sekrētu, tādēļ to sauc par olbaltumvielu dziedzeri. Šis ir pats lielākais siekalu dziedzeris.
Zemmēles siekalu dziedzeris izdala siekalas kā pārējie siekalu dziedzeri. Siekalas satur apmēram 99% ūdens un to uzdevums ir uzsākt ogļhidrātu gremošanu, mitrināt mutes dobumu un aizsargāt zobus no bojāšanās. Katru dienu cilvēka mutē siekalu dziedzeri saražo apmēram litrs šā sekrēta. Cilvēka dzīves laikā tiek saražots apmēram 30 000 litru, kas ir līdzvērtīgs tilpums apmēram 40 parastu vannu tilpumam. Siekalu dziedzeri ir pastāvīgi aktīvi funkcionējoši orgāni (izņemot miega laikā).

Siekalu dziedzeru slimības

Pazīstamākā siekalu dziedzeru slimība ir epidēmiskais parotīts jeb cūciņa. Dažkārt sastopams arī siekalu dziedzeru iekaisums jeb sialadenīts, kā arī siekalakmeņu slimība. Siekalu dziedzeros var veidoties cistas un audzēji (kā labdabīgi, tā ļaundabīgi).
Zintis Ekmanis

Sportista karjera

Ekmanis sāka nodarboties ar bobsleju 1980. gados, ap to laiku, kad Padomju Savienībā notika pirmie bobsleja izmēģinājumi. 1984. gada Sarajevas ziemas olimpiskajās spēlēs Ekmanis ieguva bronzas medaļu divnieku ekipāžu sacensībās. "Četriniekos" sportists palika 12. vietā. 1985. gada FIBT pasaules čempionātā Ekmanis atkal ieguva bronzu divniekos. Zintis Ekmanis ir arī 1988. gada Pasaules kausa bobslejā bronzas medaļnieks divnieku sacensībās.
Arī citās sacensībās bobslejists ir ieguvis augstus rezultātus. Viņš ir 1985. gada Eiropas čempions (no latviešu pilotiem šo titulu pa reizei ir ieguvuši arī Jānis Ķipurs, Sandis Prūsis un Jānis Miņins), kā arī 1992. gada Latvijas čempions. Ekmanis beidza karjeru pēc 1994. gada Olimpiskajām spēlēm.
Masaju žirafe

Sistemātikas izmaiņas

Tā ir viena no četrām mūsdienās dzīvojošām žirafu ģints (Giraffa) sugām, un saskaņā ar mūsdienu sistemātiku masaju žirafei nav ģeogrāfisko variāciju. Vēl nesenā pagātnē masaju žirafei tika izdalītas 2 pasugas: G.t. tippelskirchi un G.t. thornicrofti, bet jaunāko ģenētisko pētījumu rezultātā abas pasugas apvienotas kā viena suga, Luangvas ielejā izolēti dzīvojošo Rodēzijas žirafi izdalot kā ekotipu. 
Sugas kopējā populācija ir apmēram 32 500 indivīdi, no kuriem 550 ir Rodēzijas žirafes. Zoodārzos mājo apmēram 100 masaju žirafes.

Izskats un īpašības

Masaju žirafe ir lielākā no visām žirafēm. Tādējādi masaju žirafe augumā ir augstākais sauszemes dzīvnieks pasaulē. Tēviņa augums sasniedz apmēram 6 metrus, mātītes 5 m. Svars tēviņam ir 900—1360 kg, mātītei 590—900 kg. 
Kažoka rakstu veido neregulāras formas raibumi, kas atgādina vīnogu lapas vai zvaigznes. Tie ir tumši brūni, bet kažoka pamatkrāsa ir krēmīgi brūna. Raibumi ir arī uz kājām, līdz pat nagiem. Izņēmums ir Rodēzijas žirafe, kurai raibumi var arī nebūt kāju apakšdaļā. Raibumi uz ķermeņa un kakla ir lieli, bet uz kājām, virzienā uz leju, tie paliek arvien sīkāki. Salīdzinoši masaju žirafe no visām žirafēm ir vistumšākā, turklāt tēviņi ir tumšāki nekā mātītes. Tēviņam kļūstot vecākam, tā raibumi kļūst tumšāki. Vistumšākie raibumi barā ir dominantajam tēviņam. Vairāk par žirafes anatomiju un īpatnībām var izlasīt galvenajā rakstā žirafes.
Hlorīdi

Hlorīdi ir hlora binārie savienojumi ar elementiem, kas ir mazāk elektronegatīvi par to. Šajos savienojumos hloram ir visstabilākā oksidēšanas pakāpe -1. Hlora savienojumiem ar daudz mazāk elektronegatīviem elementiem, piemēram, sārmu metāliem, ir raksturīga jonu saite un bāziskas īpašības (MgCl₂, KCl). Tie ir kristāliskas cietas vielas ar augstu kušanas temperatūru un ir uzskatāmi par hlorūdeņražskābes jeb sālsskābes (HCl) sāļiem. Savukārt hlora savienojumiem ar elementiem, kas tikai nedaudz mazāk elektronegatīvi par to, ir skābas īpašības un to molekulās ir kovalentās saites (tetrahlorogleklis CCl₄, fosfora pentahlorīds PCl₅). Kovalentie hlorīdi ir viegli kūstošas cietas vielas, gāzes vai šķidrumi un tos sauc arī par hloranhidrīdiem. Starpstāvokli ieņem amfotērie hlorīdi, piemēram, alumīnija hlorīds AlCl₃. Lielākā daļa metālu hlorīdu labi šķīst ūdenī (nešķīstoši vai mazšķīstoši ir tikai AgCl, CuCl, AuCl, TlCl un PbCl₂).

Atrašanās dabā

Dabā hlorīdi lielā daudzumā atrodas jūras ūdenī, kā arī veido vairākus svarīgus minerālus - akmeņsāli NaCl, silvinītu NaCl·KCl un karnalītu KCl·MgCl₂·6H₂O. Hlorīdi ir nepieciešami jebkura dzīvā organisma funkcionēšanai.
Autosan SA

AUTOSAN SA ir poļu autobusu ražotājs. Uzņēmums atrodas Sanokā, Polijā. Tās pārdošanas tīkls ietver Eiropu (arī ārpus ES valstīm), Āfriku un Āziju. Pašlaik ražo aptuveni 300 autobusus gadā.
Emē Žibo

Biogrāfija

No 1920. gadu sākuma līdz 1930. gadu beigām bijis viens no vadošajiem Francijas šahistiem. Četras reizes uzvarējis Francijas šaha čempionātos (1928, 1930, 1935, 1940). Bijis arī pazīstams kā korespondencšahists, kurš trīs reizes uzvarējis Francijas korespondencšaha čempionātos (1929, 1931, 1932). Divas reizes pārstāvējis Franciju neoficiālajās Pasaules šaha olimpiādēs (1924, 1936).
Estētika

Estētika (no grieķu: αἰσθητικός (aisthētikos) — '(sa)jūtošs') ir filozofijas nozare, kurā aplūko jautājumus par skaistumu, mākslu un daiļradi. Tā pētī mākslas attieksmi pret īstenību, mākslas attīstības likumus, tās saturu un formu, mākslas sabiedriskās funkcijas u.c.
Par estētikas pamatlicēju uzskatāms Aleksandrs Baumgartens. Estētiku kā disciplīnu viņš izveidoja, par pamatu ņemot retoriku. 1750. gadā tiek izdots viņa darbs ar nosaukumu "Estētika", bet 1758. gadā darba otrais sējums. Pieminēšanas vērta ir arī latviešu filozofe Milda Paleviča, kura pētījusi estētikas problēmas.
Baldones iela (Jūrmala)

Sabiedriskais transports

Pa Baldones ielu kursē 7. mikroautobuss.
Elektroniskā mūzika

Elektroniskā mūzika ir plašs apzīmējums mūzikai, kura galvenokārt tiek veidota elektroniskā ceļā, izmantojot datorus, sintezatorus un citus instrumentus.
20. gadsimtā raksturīgākā tendence mūzikā bija dažādi eksperimenti ar mūzikas instrumentiem, kuriem vajadzīga elektrība.(bungas,ģitāras,klavieres,sintizators,stīgu instrumenti u.c.).
Elektroniskā mūzika kopš tās pirmsākumiem tika asociēta vienīgi ar rietumu akadēmisko mūziku, bet kopš 1960. gadu beigām ar straujo mūzikas tehnoloģiju pieaugumu elektroniskā mūzika ienāca arī populārajā mūzikā. Mūsdienās elektroniskā mūzika veido ļoti plašu žanru spektru, sākot no elektroakustiskās mūzikas līdz elektroniskajai deju mūzikai.
Trijstūris

Trijstūra leņķu novietojums attiecībā pret trijstūra malām

Trijstūra leņķim pretī esošā mala ir pretmala, un šai malai pretī esošais leņķis ir pretleņķis. Savukārt blakus esošās malas leņķim ir piemalas, un malai blakus esošie leņķi ir pieleņķi.

Trijstūru iedalījums

Malas un leņķi ir trijstūru pamatelementi, pēc kuriem var trijstūrus iedalīt.

Trijstūru iedalījums pēc leņķiem

Trijstūrus var iedalīt pēc leņķiem — pastāv šaurleņķa (visi leņķi ir šauri), taisnleņķa (viens leņķis ir 90° liels) un platleņķa trijstūri (viens leņķis ir lielāks nekā 90°).

Trijstūru iedalījums pēc malām

Tāpat trijstūrus var iedalīt pēc malām — pastāv dažādmalu (visas malas ir dažāda garuma), vienādsānu (divas malas, kas veido vienu leņķi, ir vienāda garuma) un vienādmalu jeb regulārs trijstūris (visas malas ir viena garuma).
Ārieši

Ārieši ir seno indoirāņu cilšu un tautu pašnosaukums. Šo jēdzienu vēdiskajā periodā (no 1500. līdz 500. gadam p.m.ē.) mūsdienu Indijas ziemeļos kā pašnosaukumu izmantoja senie indoārieši (daļa no mūsdienu indoirāņiem), bet vēlāk tas atsaucās uz dižciltīgo šķiru, kā arī uz ģeogrāfisko reģionu Ārjāvartu. Avestas rakstos vārds ārieši tiek izmantots Irānas nosaukuma izcelsmes skaidrošanā. 19. gadsimtā Rietumeiropā ar terminu ‘arieši’ sāka apzīmēt visas indoeiropiešu tautas, bet mūsdienās šis termins netiek izmantots šādā nozīmē. Pastāv arī apgalvojumi, ka ārieši ir sena un liela baltu tauta.
Pēc rasisma teorijas augstākas rases pārstāvjus sauc par āriešu rasi. To izmantoja Trešais reihs, tās līderis Ādolfs Hitlers uzskatīja, ka ģermāņi (vācieši) ir ārieši, kuriem jāvalda pār citiem āriešiem un vēl jo vairāk pār neāriešiem.
Dzelzceļa tilts (Ogre)

Vēsture

Līdz ar dzelzceļa līnijas Rīga—Dinaburga būvniecību, no 1858. līdz 1859. gadam tika uzbūvēts dzelzs siju un režģotu kopņu tilts uz akmens balstiem pāri Ogres upei. Tilta kopējais garums bija 100,3 metri un šis bija trešais lielākais tilts uz jaunās dzelzceļa līnijas. 1866. gadā ledus sablīvējuma postījumu rezultātā tika izskalots tilta dambis un tilts iebruka. 19. gadsimta beigās tiltu pārbūvēja to pielāgojot smagākiem vilcienu sastāviem. Tilts sastāvēja no trīslaiduma dzelzs sijām ar arkveida krastu balstiem.
1917. gadā vienu tilta posmu uzspridzināja, lai aizkavētu tuvojošos vācu karaspēku. Tajā pašā gadā ar koka konstrukcijām tika atjaunots saspridzinātais tilta posms un bojātie balsti. Tiltu sākotnējā izskatā atjaunoja 1924. gadā. Otrā pasaules kara laikā, 1944. gadā, tilts kopā ar netālu esošo Ogres staciju tika pilnībā saspridzināts. 1945. gadā pēc Krievijas padomju inženieru projekta vācu karagūstekņi uzbūvēja tagadējo dzelzceļa tiltu, daudzi no šiem karagūstekņiem ir apbedīti Čakstes prospekta Brāļu kapos.
Aleksandra Kislova

Biogrāfija

1962. gadā ieņēmusi 4. vietu PSRS junioru šaha čempionātā. 1966. gadā pirmo reizi piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionāta finālā, kurā nospēlējusi ļoti veiksmīgi, izcīnot sudraba medaļu aiz uzvarētājas Nanas Aleksandrijas. 1966. gadā FIDE viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Piedalījusies 1967. gada pretendentu turnīrā šahā sievietēm Suboticā, kurā ierindojusies augstajā 5. vietā (uzvarēja Alla Kušnira). Šajā laikā Kislova bijusi viena no pasaules pirmā desmitnieka šahistēm. 
Diemžēl vēlākajos gados šos panākumus nav izdevies atkārtot. PSRS sieviešu šaha čempionātos Kislova vairs neizcīnīja godalgotās vietas: 1971. gadā viņa dalīja 6.-8. vietu, 1972. gadā dalīja 9.-12. vietu, 1973. gadā dalīja 8.-10. vietu, 1974. gadā bija 13. vietā, 1976. gadā palika 18. vietā, bet 1977. gadā ieņēma 10. vietu. Divas reizes pēc kārtas viņa uzvarēja Krievijas PFSR sieviešu šaha čempionātos (1974, 1975). Krievijas PFSR komandas sastāvā uzvarējusi PSRS komandu šaha čempionātā 1975. gadā un bijusi otrā 1967. gadā. Kopā ar sporta biedrības Trud komandu izcīnījusi sudraba (1966) un bronzas (1974) medaļas PSRS komandu kausa izcīņā šahā. Starptautiskajos sieviešu šaha turnīros bijusi 3. vietā Petrozavodskā (1966), 2. vietā Ļipeckā (1974) un dalījusi 2.-3. vietu Čerepovecā (1975).
Kopš 1992. gadā nav piedalījusies šaha turnīros.
Antons Drekslers

Biogrāfija

Dzimis Minhenē (Vācijā). Viņa tēvs bija dzelzceļa strādnieks. Strādāja par atslēdznieku Minhenē, bet 1902. gadā kļuva par dzelzceļa atslēdznieku Berlīnē. Pirmā pasaules kara laikā iestājās Vācijas Tēvzemes partijā (vācu: Deutsche Vaterlandspartei). 1918. gada martā ar saviem kolēģiem nodibināja “Brīvo strādnieku komiteju par labāku pasauli” (vācu: Freier Arbeiterausschuß für einen guten Frieden), bet vēlāk, šai pat gadā - konservatīvo “Strādnieku politisko pulciņu” (vācu: Politischer Arbeitszirkel). Drekslers sevi sauca par sociālistu, strādnieku, kurš iestājas pret kapitālismu, tomēr tas vairāk bija sociālisms ar nacionālisma nokrāsu.
1918. gada 5. janvārī kopā ar Karlu Hareru, Gotfrīdu Federu un Dītrihu Ekartu Minhenē nodibināja Vācu strādnieku partiju, DAP (vācu: Deutsche Arbeiterpartei, DAP), kuru 1920. gada 24. februārī tika pārdēvēta par Vācu nacionālsocialistisko strādnieku partiju, NSDAP (vācu: Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei,  NSDAP). 1919. gada janvārī Antons publicēja rakstu “Proletāriešu Internacionāļu sabrukums un brālības idejas krahs”. Tajā pat gadā parādījās viņa pamflets “Mana politiskā... No vācu strādnieka politiskās dienasgrāmatas”, kura piesaistīja Ādolfa Hitlera uzmanību.
1919. gadā Hitlers no savas vadības puses (Reihsvēra) tika nosūtīts uz Drekslera partijas sanāksmi, lai pārbaudītu tās politiskos uzskatus un tās nostāju. Ievērību partijas biedru starpā viņš ieguva 1919. gada 12. septembrī, kad no publikas teica runu pret runātāju no tribīnes, kurš aizstāvēja Bavārijas atdalīšanos no Vācijas. Drīz pēc tam Hitlers iestājās partijā. 1921. gadā viņš tika ievēlēts par tās priekšsēdētāju. Drekslers, kurš sāka zaudēt savu ietekmi partijā, centās vest sarunas ar citām labējām partijām par iespējamo apvienošanos, bet neveiksmīgi. 1921. gada 25. martā Dekslers vērsās policijā, kurā sūdzējās par Hitlera provokatorisku rīcību. Pēc Hitlera nākšanas pie varas NSDAP Drekslers kļuva par tās “goda priekšsēdētāju”.
Šo amatu viņš saglabāja līdz 1923. gadam, kad notika Alus pučs. Viņš tajā nepiedalījās un pēc partijas aizliegšanas iestājās Tautas blokā. No tā viņš tika ievēlēts Bavārijas landtāgā (1924 -1928). 1925. gadā, kad tika atjaunota NSDAP darbība, nepiedalījās tās darbībās un distancējās no tās. 1933. gadā, kad pie varas Vācijā nāca NSDAP, atkal iestājās tajā. 1934. gadā apbalvots ar “Asiņu ordeni”, kurš tika izveidots, lai atminētos 1923. gada puču, tomēr partijā viņš nebija vairs politiski svarīgs. 1942. gadā miris Minhenē.
Auce

Vēsture

Auce atradās zemgaļu Spārnenes pilsnovadā, kuru pēc Zemgales valsts sadalīšanas līguma 1254. gada aprīlī piešķīra Rīgas arhibīskapijas domkapitulam. Dalīšanas līgumā minēts, ka Spārnenes zemē ietilpst Auces ezers (latīņu: stagnum que ... Autzil), tagad – Lielauces ezers. Kādā 1426. gada dokumentā pieminēta kā Owcze. Minēta arī 1576. gada Dobeles pēdējā komtura Tīsa Rekes līgumā ar pirmo Kurzemes hercogu Gothardu, kad tās īpašnieks bija Johans no Brēmenes (von Bremen). 1616. gadā rakstos pirmoreiz pieminēta Vecauces muiža, kurā tika sasaukts Kurzemes un Zemgales hercogistes landtāgs, kas iekšējo konfliktu dēļ tika pārcelts uz Jelgavu.
1667. gadā Vecaucē tika uzcelta luterāņu baznīca. Vecauces muiža līdz 1672. gadam piederēja Fītinghofu dzimtai, pēc tam – Kurzemes hercogiem, no 1768. gada līdz agrārajai reformai 1920. gadā tā atradās grāfu Mēdemu dzimtas īpašumā. Pils projekta autors ir arhitekts Augusts Frīdrihs Štīlers (1800–1865), un tā celta angļu neogotikas stilā. Celtnes kompozīcijā un apdarē pasvītrota fon Mēdemu dzimtas bruņnieciskā izcelsme.
1889. gadā pie Jelgavas–Mažeiķu dzelzceļa sāka veidoties Vecauces miestiņš, kurā Pirmā pasaules kara laikā Vācijas impērijas karaspēks no 1915. līdz 1917. gadam ierīkoja Austrumu frontes kara lidotāju skolu ar lidlauku (Artillerie-Fliegerschule Ost I). 1920. gadā Vecauces muižā tika ierīkota Latvijas Universitātes mācību saimniecība lauksaimniecības studentiem. 1921. gada 1. jūlijā Aucē tika izveidota patstāvīga pašvaldība, bet 1924. gada 11. septembrī tā saņēma pilsētas tiesības. 1925. gada 31. oktobrī tika apstiprināts Auces ģerbonis.
Apbalvojums

Apbalvojums ir kaut kas, ko pasniedz kā pateicību par nopelniem vai izcilību. Par apbalvojumiem uzskata goda zīmes, balvas, prēmijas, godarakstus, vērtīgas dāvanas un goda nosaukumus jeb titulus.

Goda zīmes

Pie goda zīmēm pieskaita ordeņus, krustus, medaļas, krūšu atšķirības zīmes. Goda zīmes nēsā piestiprinātas pie drēbēm un kalpo ne tikai ka rota, bet arī kā cilvēka sasniegumu vai personisko īpašību acīmredzams apzīmējums.

Balvas

Kaut arī balva ir apbalvojuma sinonīms, par balvām sauc arī piemiņas suvenīrus. Pie tiem ir pieskaitāmi kausi, statuetes, plāksnes, šķīvji. Balvas ierasti tiek piešķirtas par sasniegumiem konkursos un sporta sacensībās.

Goda raksti

Goda raksts ir dokuments (pārsvarā svinīgi noformēts), kas kalpo kā sasniegumu apliecinājums. Pie tiem ir pieskaitāmi dažādi diplomi un pateicības.

Prēmijas

Prēmijas ir apbalvojuma paveids, kas tiek pasniegta naudas izteiksmē vai arī kā obligācijas vai akcijas, par sasniegumiem kādā jomā. Ierasti kopā ar prēmiju tiek piešķirts arī cits apbalvojums, piemēram, kopā ar Nobela prēmiju piešķir arī zelta medaļu.
Deutsche Schachzeitung

Izdošanas vēsture

Tika izdots no 1846. gada jūlija, vispirms kā Berlīnes Šaha biedrības izdevums ar nosaukumu Schachzeitung, bet no 1872. gada ar nosaukumu Deutsche Schachzeitung. 1944. gadā žurnāla izdošana tika pārtraukta, tā atjaunojās 1950. gada oktobrī Rietumberlīnē un turpinājās līdz 1988. gadam. 1989. gadā, finansiālu problēmu dēļ, tas tika apvienots ar žurnālu Schach-Report, kas savukārt, 1996. gadā tika pievienots žurnālam Schach.
1985. gadā Šveices izdevniecība Edition Olms izdeva laikā no 1846.—1944. gadam iznākušo žurnālu krājumus. Šaha vēstures gadsimts ievietojās 29 sējumos uz 39175 lappusēm.

Žurnāla saturs

Žurnāls plaši atspoguļoja Vācijas, Francijas, Lielbritānijas, Itālijas un citu valstu šaha dzīvi. Līdz ar šaha partijām un uzdevumiem žurnāls publicēja teorētiskus rakstus, bibliogrāfiskus un vēsturiskus materiālus.
Krājumos publicēti gandrīz 20000 šaha uzdevumi, vairāk nekā 2200 etīdes, to skaitā daudzas Horvica un Klinga, Kubbela, brāļu Platovu, Rinka, brāļu Bētiņu, Matisona un citi slavenu problēmistu kompozīcijas, vairāk nekā 9000 spēļu pozīcijas un vairāk nekā 13 500 šaha partijas.
Navarras karaliste

Navarras karaliste (spāņu: Reino de Navarra, basku: Nafarroako Erresuma, franču: Royaume de Navarre) bija karaliste, kas laikā no 905. līdz 1589. gadam pastāvēja Pireneju pussalas ziemeļrietumos un Francijas rietumdaļā.
Rīgas Pļavnieku pamatskola

Izglītības programmas

Pamatizglītības programma (21011111), Pamatizglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (21013111).

Vēsture

Skola dibināta 1986. gadā kā Rīgas 90. vidusskola, ēkas augšstāvā darbojās Mākslas skola. Daudzus gadus skolā mācību process tika organizēts divās maiņās, tādēļ no tās atdalīja Rīgas Pļavnieku sākumskolu, kurā mācības notika no 1. līdz 6. klasei.
Skolēnu skaitam krītoties, 2011. gadā abas skolas atkal apvienoja un pārveidoja par Rīgas Pļavnieku pamatskolu.
Andrejs Sekera

Spēlētāja karjera

2003.—04. gada sezonā Sekera debitēja Slovākijas Ekstralīgā, aizvadot trīs spēles Trenčīnas "Dukla" sastāvā. Pēc sezonas beigām aizsargs pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamās divas sezonas aizvadot Ontārio hokeja līgas kluba Ovensaundas "Attack" rindās.
2006.—07. gada sezonu hokejists aizvadīja AHL vienībā Ročesteras "Americans", divas spēlēs laukumā dodoties gan arī NHL kluba Bufalo "Sabres" rindās. "Sabres" sastāvā hokejists nostiprinājās vien 2008.—09. gada sezonā.
2013. gada NHL drafta laikā tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes" vienību.
Baltinavas iela

Vēsture

Ielai nosaukums piešķirts 1975. gadā un sākotnēji tā veidoja pilnu loku no un līdz Augusta Deglava ielai.
Propionskābe

Vēsture

Propionskābe pirmo reizi aprakstīta 1844. gadā kā cukura sadalīšanās produkts.

Atrašanās dabā

Veidojas dažādos rūgšanas procesos. Atrodama neattīrītā "koka etiķī".
Uz cilvēka ādas un sviedru dziedzeros var dzīvot baktērijas Propionibacterium acnes, kas izstrādā propionskābi un var radīt ādas slimības (izsitumus, pinnes).