Lauku zvirbulis

Izplatība

Lauku zvirbuļa dabīgais izplatības areāls aptver Eirāzijas mēreno joslu un Dienvidaustrumāziju. Tas nav sastopams tikai pašos Eirāzijas ziemeļos un plašos meža masīvos. Lai gan lielākā daļa populācijas ziemo ligzdošanas teritorijā, tomēr aukstākajos reģionos dzīvojošie lauku zvirbuļi ir migrējoši. Tas sastopams nelielā teritorijā arī Ziemeļāfrikā, Eiropā dzīvojošie lauku zvirbuļi mēdz ieklīst Marokā, Tunisijā, Ēģiptē, Alžīrijā, Turcijā un Tuvajos Austrumos Vidusjūras krastā. Tas ir introducēts Ziemeļamerikā un Austrālijā.
Āzijā lauku zvirbulis lielāko tiesu sastopams apdzīvoto vietu tuvumā, mazākās un lielākās pilsētās, bet Eiropā tas galvenokārt mājo atklātās lauku ainavās, skrajos mežos un viensētu tuvumā, pilsētas vidi atstājot savam lielākajam radiniekam - mājas zvirbulim.

Latvijā

Latvijā lauku zvirbulis ir parasts ligzdotājs un nometnieks. Tas pamatā mājo lauku apvidū, dārzos un viensētu tuvumā. Latvijā sastopama lauku zvirbuļa nominālpasuga - Passer montanus montanus.

Izskats un īpašības

Lauku zvirbulis ir neliels dziedātājputns. Tā ķermeņa garums ir 14 cm, spārnu plētums 21 cm, svars 24 g.
Lauku zvirbulis ārēji ir ļoti līdzīgs mājas zvirbulim (Passer domesticus) un līdz 1713. gadam uzskatīja, ka tā ir viena suga. To apspalvojums ir pelēkbrūns ar tumšāku, brūni-melni raibumotu muguru un spārniem, kastaņkrāsas galvu un asti, bet gaiši pelēku vēderu un krūtīm. Uz spārniem ir divas šauras, baltas šķērssvītras. Tā apkakle un vaigi ir balti, bet uz tiem labi saskatāms melns, neliels punkts, pateicoties kuram sugu ir viegli atpazīt. Melns ir arī zods, pakakle un līnija no acīm līdz knābim. Kājas ir gaiši brūnas, bet masīvais konusveida knābis svina pelēks, ziemā kļūstot gandrīz melnam. Abi dzimumi izskatās vienādi, kā arī jaunie putni izskatās līdzīgi pieaugušajiem, lai gan krāsas ir mazāk košas.
Rudenī pirms ziemas lauku zvirbuļi maina apspalvojumu, un tiem pieaug ķermeņa masa, lai gan samazinās uzkrāto tauku daudzums. Masas pieaugums veidojas tādēļ, ka pieaug asiņu un ūdens daudzums ķermenī, lai veicinātu straujāku spalvu ataugšanu. Lai arī lauku zvirbulis ir dziedātājputns, tas neizceļas ar izkoptu dziedāšanu. Tas pamatā tikai čivina, čirkst un čiepst.

Barošanās

Lauku zvirbulis ir visēdājs: galvenokārt barojas ar dažādu augu sēklām, pumpuriem, dzinumiem, ogām un ziediem, barojas arī ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, piemēram, sienāžiem, vabolēm un zirnekļiem. Mazuļus pirmo nedēļu lauku zvirbulis baro tikai ar bezmugurkaulniekiem. Ārpus ligzdošanas sezonas lauku zvirbuļi ir draudzīgi un mēdz veidot palielus barus. Tos var bieži novērot arī jauktā barā kopā ar mājas zvirbuļiem.

Ligzdošana

Vairošanās sezona lauku zvirbulim ir no aprīļa vidus līdz augusta sākumam. Reizēm tie veido ligzdošanas kolonijas. Lauku zvirbulis nav tik agresīvs kā mājas zvirbulis un retāk sastrīdas par ligzdošanas vietām. Valda uzskats, ka lauku zvirbulis veido monogāmu pāri uz mūžu. Ligzdo koku dobumos, biezos krūmos, vārnu, žagatu ligzdās, būrīšos, ēku sienu spraugās, pajumtēs, pat balto stārķu ligzdu pamatos. Ligzda tiek būvēta no sausas zāles un izklāta ar putnu spalvām. Vienas sezonas laikā ir 2—3 perējumi. Dējumā ir 2—7 olas, kuras perē abi vecāki, lai gan perē galvenokārt mātīte. Inkubācijas periods ilgst 13—14 dienas. Mazuļi ir ligzdguļi un izšķiļas nevarīgi un bez spalvām. Pieauguša putna spalvas tiem izaug 15—20 dienu vecumā. Par mazajiem putnēniem rūpējas abi vecāki. Pirmajās dienās mātīte uzkavējas ligzdā, lai aprūpētu mazuļus. Tā galvenais ienaidnieks ir zvirbuļvanags.