google/wiki40b huggingface dataset:
Ģemzes

Sistemātikas izmaiņas

Vēl nesenā pagātnē ģintī bija tikai viena suga - ģemze, kurai bija 10 pasugas. Saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem ir izdalīta vēl viena suga - Pireneju ģemze, kurai ir 3 pasugas, bet ģemzei mūsdienās ir 7 pasugas. Pireneju ģemze no ģemzes nodalījusies pirms apmēram 280 000 gadiem pleistocēna beigās.

Izskats un īpašības

Ģemzes ir vidēji lieli dobradži. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Lai arī abas sugas ir apmēram vienādi lielas, ģemze ir nedaudz masīvāka nekā Pireneju ģemze. Ģemzes tēviņš var sasniegt 62 kg masu, bet Pireneju ģemzes tēviņš 50 kg. Abiem dzimumiem ir taisni, īsi ragi, kuriem galos ir neliels izliekums uz atpakaļu. Tēviņu ragi ir nedaudz masīvāki nekā mātītēm. Vasarā kažoks ir sarkanbrūns, bet ziemā tas kļūst tumši brūns, gandrīz melns.

Uzvedība

Ģemzes mājo kalnos, vasarā uzturoties augstkalnu pļavās virs 1800 metriem virs jūras līmeņa, bet ziemā nolaižoties nedaudz zemāk līdz 1100 metriem virs jūras līmeņa. Mātītes  vasaras periodā dzīvo nelielos ģimeņu baros, bet ziemā ģimenes apvienojas lielākā barā. Pavasarī, kad dzimst mazuļi, mātīte pamet baru, lai dzemdētu vientulībā. Parasti piedzimst viens mazulis, bet samērā bieži piedzimst dvīņi vai pat trīnīši. Drīz pēc piedzimšanas mazās ģemzes spēj sekot mātei un māte atgriežas barā. Pieaugušie tēviņi galvenokārt ir vientuļnieki, pievienojoties baram tikai riesta laikā.
Avogadro likums

Avogadro likums ir viens no ideālās gāzes pamatlikumiem. Tas apgalvo, ka dažādām gāzēm vienādos tilpumos V, spiedienos p un temperatūrās T ir vienāds molekulu skaits. Saskaņā ar šo likumu, normālos apstākļos (760 mm Hg, 0 °C) viens kilomols ideālas gāzes aizņem 22,4136 m³.
Likums nosaukts Amedeo Avogadro vārdā, kas 1811. gadā izvirzīja hipotēzi, ka divi vienāda tilpuma, temperatūras un spiediena ideālās gāzes paraugi satur vienādu molekulu skaitu.
Avogadro likums kopā ar Boila—Mariota, Šarla un Gē-Lisaka likumu kopā veido ideālās gāzes likumu.
Mikolajivas apgabals

Vēsture

Tagadējā Mikolajivas apgabala teritorija līdz 3. gadsimtam piederēja skitiem un sarmatiem. 257. gadā to ieņēma no Baltijas jūras piekrastes pārcēlušies goti. 375. gadā šo apgabalu iekaroja huņņi, bet 7. gadsimta beigās hazāri. Līdz 13. gadsimtam to apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). 1239. gadā to iekaroja Batuhans, vēlāk apgabala teritorija bija pakļauta Zelta Ordai. 13. gadsimtā Dženovas tirgotāji pie Dņepras ietekas Melnajā jūrā uzcēla Leričas cietoksni. 1415. gadā Lietuvas dižkunigaitis Vītauts Dižais iekaroja Dņepras grīvu un lika uzcelt Daševas cietoksni. Vēlāk apgabala iedzīvotāji nonāca Moldovas kņazu pakļautībā. 1492. gadā to ieņēma Krimas hanistes valdnieks Mengli Girejs, kas pie Dņepras ietekas Melnajā jūrā nodibināja Karakarmenas cietoksni. 1526. gadā to iekļāva Osmaņu impērijas Silistrijas provincē un pārdēvēja par Očakovas (açı kale) cietoksni. 1728. gadā uz šejieni no Kubaņas pārcēlās nogajiešu Jedisanas orda, kas 1774. gadā pakļāvās Krimas haniem.
Krievu—turku kara (1735—1739) laikā krievi uz laiku ieņēma Očakovu, bet nākamā Krievu—turku kara (1787—1792) laikā, pēc ilga aplenkuma, krievu karaspēkam izdevās ieņemt šo cietoksni un nogalināt apmēram 20 000 tā aizstāvju.
1788. gadā iekarotās zemes iekļāva Jekaterinoslavas vietniecībā, kurā nodibināja Nikolajevas pilsētu. No 1796. gada apgabala teritoriju iekļāva Jaunkrievijas guberņā, ko 1802. gadā sadalīja Nikolajevas, Jekaterinoslavas un Taurijas guberņās. 1803. gadā Nikolajevas guberņu pārdēvēja par Hersonas guberņu. Lai kolonizētu iekarotās zemes, 1835. gadā Krievijas ķeizars Nikolajs I izdeva manifestu par ebreju lauksaimnieku koloniju dibināšanu pie Melnās jūras. Latvijā izplatījās baumas, ka ķeizars ir gatavs dot arī latviešu brīvlaistajiem zemniekiem "tukšo zemi" Jaunkrievijā, kas izraisīja tā saukto "Siltās zemes kustību" (1841).
No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas sastāvā. 
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada martā Hersonas guberņu ieņēma Vācijas armija. No 1919. gada augusta līdz 1920. gada aprīlim tā bija Deņikina karaspēka kontrolē. Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām 1920. gadā nodibināja Nikolajevas guberņu, ko 1922. gadā iekļāva Odesas apgabala sastāvā. 1937. gadā atjaunoja Mikolajivas apgabalu, no kura 1944. gadā atdalīja Hersonas apgabalu.
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Ziepes

Ziepes ir anjonu virsmas aktīvas vielas, kas kopā ar ūdeni tiek izmantotas mazgāšanai, var būt cietā vai šķidrā veidā. Pēc ķīmiskā sastāva ziepes ir taukskābju nātrija vai kālija sāļi, kas tiek iegūti, iedarbojoties uz eļļām vai taukiem ar spēcīga sārma (visbiežāk ar nātrija hidroksīda) šķīdumu pārziepošanas procesā, otrs reakcijas produkts ir glicerīns. Pārziepošanās procesā tauki pirmie tiek izšķīdināti brīvajās taukskābēs, kuras savienojas ar sārmu, lai radītu neapstrādātas ziepes. Glicerīns ir atbrīvots un ir vai nu atstāts vai arī atdalīts kā noderīgs blakusprodukts.
Mūsdienās ziepes bieži tiek aizstātas ar citiem tīrīšanas līdzekļiem (detergentiem). Ziepes ir pamatsastāvdaļa taukainākajām ziedēm, kas parasti ir kalcija ziepju vai litija ziepju un minerāleļļu emulsijas. Šīs ziedes ir plaši izmantotas. Daudzas citas metālisku vielu saturošas ziepes arī ir noderīgas, sevišķi tās, kurās ir alumīnijs, nātrijs vai to savienojumi. Šādas ziepes ir arī lietotas eļļu viskozitātes palielināšanai. Senos laikos smērvielas tika pagatavotas arī no kaļķa un olīveļļas.
Jānis Kalniņš (ģenerālis)

Dzīvesgājums

Dzimis 1867. gada 12. jūnijā Vecsalacas pagasta "Jesperos" zemnieka ģimenē. Mācījās Lielsalacas draudzes skolā. 1886. gadā kā brīvprātīgais iestājās Krievijas impērijas armijas 11. kājnieku pulkā Rīgā. Pēc obligātā dienesta 1890. gadā palika virsdienestā 99. kājnieku pulkā un 1891. gadā iestājās Viļņas junkurskolā, kuru pabeidza 1893. gadā kā podpraporščiks. 1894. gadā paaugstināts par podporučiku, 1898. gadā par poručiku, bet 1902. gadā štābkapteini. 
Piedalījās Krievijas–Japānas karā (1904–1905), kur kaujās guva vairākus smagus ievainojumus. 1908. gadā viņu paaugstināja kapteiņa dienesta pakāpē.
Pirmā pasaules kara sākumā viņš kā 237. kājnieku pulka bataljona komandieris 1914. gadā piedalījās smagās kaujās ar Austroungārijas karaspēku pie Lembergas, 1915. gada janvārī paaugstināts par  apakšpulkvedi.
1915. gada septembrī apakšpulkvedi J. Kalniņu iecēla par 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljona komandieri, viņš piedalījās kaujās pie Slokas, Babītes un Tīreļa purvos. No 1916. gada 1. aprīļa līdz 12. septembrim viņš bija Nāves salas karaspēka daļu pavēlnieks un komandants ar cietokšņa komandanta tiesībām, kaujās vairākkārt ievainots un kontuzēts, paaugstināja par pulkvedi. 
1917. gadā kontūzijas un slimības dēļ ārstējās Maskavas, pēc tam Poltavas slimnīcās, pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada sākumā demobilizēts. Krievijas pilsoņu kara laikā līdz 1920. gada jūlijam J. Kalniņš bija Poltavas kara invalīdu sabiedrības valdes loceklis. 
Pēc Baltās kustības sakāves 1920. gada decembrī viņu kā kontrrevolucionāru apcietināja padomju varas iestādes un noturēja apcietinājumā līdz 1921. gada martam. Pēc atbrīvošanas J. Kalniņš 1921. gada aprīlī atgriezās dzimtenē.
1921. gada 30. aprīlī J. Kalniņu ieskaitīja Latvijas armijas Galvenā štāba virsnieku rezervē, un 1. maijā iecēla par sevišķu uzdevumu virsnieku karaspēka inspektora rīcībā. No 1921. gada septembra J. Kalniņš bija 9. Rēzeknes kājnieku pulka komandieris, bet no novembra – Apsardzības ministrijas Padomes loceklis. 1924. gada maijā viņu paaugstināja par ģenerāli un atlaida no dienesta.
Pēc atvaļināšanās strādāja Vecsalas pagasta jaunsaimniecībā "Zaļmājās", ieņēma vadošus amatos Latvijas Aizsargu biedrībā un Latviešu veco strēlnieku biedrībā. 
Miris 1942. gada 14. novembrī Rīgā, apbedīts Brāļu kapos.
Deja

Vēsture

Deja, dejotājs tēlotājmākslā ir fiksēts kopš cilvēces attīstības pirmsākumiem. Dejas atveidojumi seno civilizāciju tēlotājmākslā ir vienīgie avoti, kas apstiprina dejas esamību kopš civilizācijas sākuma. Skulptūras, zīmējumi uz sienām ļauj spriest par dejas raksturu.
Kopš senatnes dejas māksla tika uztverta kā dievišķa izpausme. Indijas dejas mākslu pārzināja Šiva. Senās Grieķijas dejas aizbildne bija viena no Apolona Musageta mūzām — Terpsihora. Senajā Grieķijā, attīstoties teātrim, radās pantomīma, deja tās ķermeniskajā izpausmē. Kustība, deja veidoja cilvēka plastiku, veicināja harmoniju un skaistumu.
Par deju savu viedokli pauda arī tā laika filozofi Platons un Aristotelis. Viņi norādīja, ka bija sabiedriskās dejas un tās, kas ietilpa teātra izrāžu darbībā. Abas šīs formas bija saistītas ar mūzikas raksturu un tā izpausmēm. Visas žanru dejas vairāk bija emocionālas nekā intelektuālas.
Eiropas tautu vēsturē vēl pirms kristietības pieņemšanas, dejas bija plaši izplatītas. Tā kā tās, tāpat kā dziesmas un citi folkloras veidi, bija cieši saistītas ar tautu ticējumiem, baznīca daudzviet apkaroja tās kā pagānismu. Tādēļ viduslaikos feodāļu sabiedrībā dejas nebija plaši izplatītas, lai gan vienkāršā tauta dejas tradīciju saglabāja.
Renesanses laikā tautas dejas kļuva par galma dejām un radās balets (1581). Tapa pirmā karaliskā dejas akadēmija, rodas pirmie baletmeistari un prīmas.
Īpašu uzplaukumu baleta māksla piedzīvoja Francijas karaļa Ludviķa XIV laikā, kas pats dejoja baletu. Eiropas valstu karaļi savās zemēs dibināja karaliskās operas un baleta teātrus.
Juris Opuļskis

Spēlētāja karjera

1989. gadā Opuļskis debitēja PSRS hokeja līgas kluba Rīgas "Dinamo" sastāvā. Pēc PSRS sabrukuma, palika Rīgā, spēlējot PSRS līgas mantinieces - Starptautiskās hokeja līgas klubu Rīgas "Stars" un Rīgas "Pārdaugava" rindās. 1994.—95. Juris pievienojās Čehijas Ekstralīgas kluba HC Vitkovice rindām, taču sezonu noslēdza jau Vācijas Oberlīgas klubā Schongau. Vācijas zemākajās līgās Juris spēlēja līdz pat 2001. gadam, kad pievienojās HK Rīga 2000, taču jau drīz atgriezās Vācijā, kur šoreiz Geretsried klubā spēlēja līdz pat 2004.—05. sezonas noslēgumam. 2005.—06. sezonu Opuļskis aizvadīja HK Rīgas 2000 rindās un pēc sezonas noslēguma beidza profesionālā spēlētāja karjeru.
Latvijas hokeja izlases sastāvā Opuļskis spēlējis sešos Pasaules čempionātos, no kuriem pēdējos trīs, Latvijai spēlējot augstākajā divīzijā.
2012.—13. gada KHL sezonā pildīja Rīgas "Dinamo" ģenerālmenedžera funkcijas.
Māris Andersons

Biogrāfija

Dzimis Aucē. 1981. gadā absolvēja Auces vidusskolu. Beidzis Latvijas Mūzikas akadēmiju. No 1985. līdz 1992. gadam strādāja par aktieri Jaunatnes teātrī, no 1992. līdz 1996. gadam — Jaunajā Rīgas teātrī. Piedalījies arī Dailes teātra un Valmieras teātra izrādēs. Tēlojis kinofilmās "Apstākļu sakritība" (1987. gads, režisore Vija Beinerte), "Par mīlestību pašreiz nerunāsim" (1988, Varis Brasla) un "Depresija" (1991. gads, Aloizs Brenčs).
Kurzemes guberņa

Izveide

Kurzemes guberņa tika oficiāli izveidota 1797. gada 4. janvārī (1796. gada 24. decembrī pēc VS) pēc tam, kad pēdējais Kurzemes un Zemgales hercogs Pēteris atteicās no troņa, bet Kurzemes un Zemgales hercogiste un Piltenes apgabals tika inkorporēti Krievijas impērijas sastāvā. 
Napoleona Krievijas karagājiena rezultātā uz neilgu laiku 1812. gadā tika atjaunota Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogiste Polijas un Francijas protektorātā.

Tiesas

Guberņas augstāka tiesa (Oberhofgericht) atradās Jelgavā. Katrā virspilskunga iecirknī bija virspilskunga tiesa, bet pilskunga iecirkņos bija pilskunga tiesas. Pilsētu tiesas pakļavās saviem maģistrātiem, bet muizu pagastu tiesas pakļavās pilskungu (apriņķu) tiesām.

Likvidācija

Kurzemes guberņu 1915. gada vasarā okupēja ķeizariskās Vācijas karaspēks. De jure tā beidza eksistēt 1918. gada 3. martā, jo Brestļitovskas miera līgums paredzēja Krievijas atteikšanos no tiesībām uz Kurzemi. Tās vietā tika īslaicīgi pasludināta Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošana, vēlāk Baltijas hercogistes dibināšana. 1918. gada 18. novembrī Kurzeme tika pasludināta par Latvijas Republikas daļu.
Terēza Meja

Dzīves gājums

Dzimusi 1956. gada 1. oktobrī Īstbornā, Saseksas grāfistē, slimnīcas kapelāna Huberta Breizija (Hubert Brasier, 1917—1981) un viņa sievas Zeidijas Marijas (Zaidee Mary, née Barnes, 1928—1982) ģimenē. Viņas tēvs vēlāk kļuva par vikāru Vītlijā pie Oksfordas. Mācījās Oksfordšīras pamatskolās, studēja ģeogrāfiju Oksfordas Universitātes Sv. Hjū koledžā.
No 1977. līdz 1983. gadam strādāja Anglijas Bankā, vēlāk par finanšu konsultanti starptautiskā organizācijā (1985—1997).
1997. gadā Meja tika ievēlēta Apvienotās Karalistes parlamenta apakšpalātā, bija vairāku ēnu kabinetu locekle.
2010. gadā viņa kļuva par Apvienotās Karalistes iekšlietu ministri. 2016. gada jūnijā pēc referenduma par Apvienotās Karalistes dalību Eiropas Savienībā, pēc kura par atkāpšanos no partijas līdera un Apvienotās Karalistes premjerministra amata paziņoja Deivids Kemerons, Meja paziņoja par kandidēšanu uz partijas vadītājas (un līdz ar to arī premjerministres) amatu. 2016. gada 13. jūlijā oficiāli apstiprināta Apvienotās Karalistes premjerministres amatā. Viņa kļuva par otro premjerministri sievieti Apvienotās Karalistes vēsturē pēc Mārgaritas Tečeres.
Ciešot neveiksmi Breksita sarunās, 2019. gada 24. maijā Terēza Meja paziņoja, ka 7. jūnijā atkāpsies no Konservatīvās partijas vadītājas amata.
Krūškurvis

Krūškurvis (Thorax) apņem un pasargā tajā esošos iekšējos orgānus, kā arī tieši ir iesaistīts elpošanas mehānismā. Krūškurvī atrodas krūšu dobums, kurā ir plaušas, sirds, barības vads, traheja, nervi un lielie asinsvadi.

Forma

Parasti krūškurvja forma ir koniska un tas ir nedaudz saplacināts priekšas - muguras virzienā. Šī forma ir atkarīga no vairākiem faktoriem - dzimuma, vecuma, mehāniskās ietekmes, muskulatūras attīstības. Muskulatūras attīstība veicina visu krūškurvja izmēru palielināšanos. Vislielākais krūškurvja apkārtmērs ir 8. ribas līmenī. Pieaugušam vīrietim šis apkārtmērs sasniedz pusi no auguma garuma. Sievietei krūškurvis ir īsāks un platāks nekā vīrietim.
London Stock Exchange

Vēsture

Birža dibināta 1801. gadā. 1802. gadā tā pārcēlās uz Capel Court ēku.
Pirmā pasaules kara laikā birža slēgta no 1914. gada jūnija līdz 1915. gada janvārim.
Otrā pasaules kara sākumā 1939. gada septembrī birža slēgta uz sešām dienām. 1945. biržas ēkā trāpīja vācu V-2 raķete.
1972. gadā atklāta jauna biržas ēka — Stock Exchange Tower ("Fondu biržas tornis"). 1973. gadā biržā tika atļauts tirgoties sievietēm un ārzemniekiem. Martā Londonas birža (formāli) apvienoja 11 Lielbritānijas un Īrijas reģionālās biržas.
1980. gados tika atcelta finanšu tirgus regulēšana (nosaukta par Big Bang, "Lielo Sprādzienu"). Birža kļuva par privātu kapitālsabiedrību.
2000. gadā birža kļuva par publisku kapitālsabiedrību.
Kopš biržas operācijas kļuva vairāk datorizētas, Stock Exchange Tower bija palicis par lielu, un 2004. gadā birža pārcēlās uz ēku Paternosteras laukumā (Paternoster Square).
2007. gadā London Stock Exchange apvienojās ar Borsa Italiana, izveidojot London Stock Exchange Group (LSEG).
Varnaviči

Vēsture

Varnaviči kā vieta bijusi sen, par ko liecina Varnaviču senkapi, kā arī pirmā katoļu baznīca, kas tika uzcelta 1822. gadā un Varnaviču muiža. Kā ciems Varnaviči sāka attīstīties 1930. gados, par ko liecina apbūve, bet it īpaši padomju  gados, kad 1945. gadā tika izveidots Varnaviču ciems, 1969. gadā to pievienoja Sarkanarmiešu ciemam, kuru likvidēja 1979. gadā, tā teritoriju pievienojot Kaplavas ciemam.
Lielā izstāde

Visu tautu rūpniecības sasniegumu lielā izstāde (angļu: Great Exhibition of the Works of Industry of all Nations), pazīstama arī kā vienkārši Lielā izstāde (The Great Exhibition), bija starptautiska izstāde Haidparkā, Londonā, Apvienotajā Karalistē, kas notika no 1851. gada 1. maija līdz 11. oktobrim. Šī bija pirmā no starptautiskajām Pasaules izstādēm, kas kļuva populāras 19. gadsimtā. Izstādes rīkošanu uzņēmās valsts ierēdnis un izgudrotājs Henrijs Kols un Princis Alberts, tobrīdējās karalienes Viktorijas vīrs. Izstāde notika speciāli tai būvētajā Kristāla pilī. Izstādē piedalījās 28 valstis.
Kopumā izstādi apmeklēja apmēram 6 miljoni cilvēku, tai skaitā vairākas nozīmīgas tā laika personības. Vidēji dienā to apmeklēja 42 831 persona, vislielākais apmeklējums tika fiksēts dažas dienas pirms izstādes slēgšanas, 7. oktobrī, kad to apmeklēja 109 915 cilvēki. Izstādē tika izstādītas apmēram 100 000 ekspozīcijas. Sākotnēji augsto biļešu cenu dēļ izstādi tās sākumā apmeklēja vienīgi bagātie ļaudis, tomēr 25. maijā biļešu cenas tika samazinātas līdz tādam līmenim, ka tās varēja iegādāties arī parastie ļaudis.
Rīgas Hanzas vidusskola

Vēsture

Rīgas Hanzas vidusskolas vēsture sākās 1992. gada 8. maijā, kad Latvijas Republikas Rīgas Vidzemes priekšpilsētas Tautas deputātu padomes lēmumu Skolu valde atļāva pārprofilēt bērnudārzu Grostonas ielā par skolu. 1993. gadā skolā uzņēma 108 pirmklasniekus un mācības sākās pagaidu telpās Rīgas 66. bērnudārzā. 1994. gadā skolai piešķīra Rīgas Hanzas vidusskolas nosaukumu un 1994. gada 1. septembrī tika atvērts pirmais mācību korpuss – tagadējais sākumskolas korpuss, kur mācības uzsāka 1.-10. klašu skolēni (četras 1. klases, pa divām –trim 2.-8. klasēm, viena 9. klase un trīs 10. klases).
1994. gada rudenī tika nodoti ekspluatācijā vēl divi mācību korpusi, un visi skolēni (800) mācības turpina trijos korpusos.
1995. gadā skolas celtniecība tika pabeigta, un 1995. gada 1. septembrī notieka oficiāla atklāšana, kurā piedalījās toreizējais Valsts Prezidents Guntis  Ulmanis. Skolu iesvētīja mācītājs Jānis Vanags.

Ēka

Skolai ir četri ar galerijām savienoti korpusi: sākumskolas, pamatskolas, vidusskolas un centrālais korpuss, kurā atrodas administrācijas telpas, medicīniskais bloks, bibliotēka, datorklase, peldbaseins. Katram korpusam bija sava ieeja un katrai klasei sava ģērbtuve. No 2012. gada 1. septembra skolai ir viena kopēja skolēnu ieeja un ģērbtuve centrālā vestibila pagraba stāvā.
2000. gadā skolai tika piebūvēta sporta halle, kurā atrodas sporta zāle, aerobikas zāle, trenažieru zāle, treneru un skolotāju darbistabas, četras mācību klases.

Nosaukuma izcelsme

1994. gadā skolas direktors Lapiņš izteica ideju, ka jaunajai skolai varētu dot Hanzas nosaukumu, jo Hanzas savienība bija pilsētu savienība, kurai bija vajadzīgi gudri cilvēki, kas prata matemātiku, cienīja kultūru un tradīcijas, un, protams, zināja svešvalodas. Tāpēc skolā padziļināti tiek apgūtas komerczinības, svešvalodas, matemātika, tiek piešķirta liela nozīme kultūrai un tradīciju noturībai.

Mācību sasniegumi

Vidējās izglītības centralizēto eksāmenu vērtējumā Rīgas Hanzas vidusskola 2012. gadā fonda „Draudzīgais aicinājums” skolu reitinga lielo pilsētu vidusskolu kategorijā ieguva 20. vietu Latvijā
Tomāšs Hertls

Spēlētāja karjera

Savu karjeru Hertls sāka Čehijas kluba Prāgas "Slavia" sistēmā. 2010.—11. gada sezonā uzbrucējs debitēja "Slavia" pamatsastāvā Čehijas Ekstralīgā. Jau nākamo sezonu Hertls pilnībā aizvadīja "Slavia" rindās. 2012.—13. gada sezonu hokejists noslēdza kā komandas rezultatīvākais spēlētājs.
2013. gada 3. jūnijā Hertls noslēdza trīs gadu līgumu ar Sanhosē "Sharks". NHL uzbrucējs debitēja ar rezultatīvu piespēli 2013. gada 3. oktobra spēlē pret Vankūveras "Canucks". Jau nākamajā spēlē Hertls guva divus vārtus, taču 8. oktobra spēlē pret Ņujorkas "Rangers" Hertls kļuva par jaunāko NHL spēlētāju kopš 1987.—88. gada sezonas, kas vienā spēlē guvis četrus vārtus.
Čehijas hokeja izlases sastāvā Hertls spēlējis 2013. gada Pasaules čempionātā, kā arī 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos junioriem.
Draudzīgais aicinājums

Draudzīgais aicinājums ir 1935. gada 28. janvārī Latvijas valsts vadītāja Kārļa Ulmaņa iedibināta akcija — aicinājums dāvināt grāmatas savām bijušajām skolām. Pirmajā akcijas norises gadā skolas saņēma 1,7 miljonu grāmatu un tūkstošiem gleznu. Kopš 1994. gadā šī tradīcija ir atjaunota.
Aleksis Mierlauks

Biogrāfija

Aleksis Mierlauks bijis aktieris, kas atveidojis izteiksmīgas raksturlomas. Viņš tiek uzskatīts par vienu no latviešu režijas mākslas pamatlicējiem un psiholoģiskā reālisma virziena veidotājiem. No 1890. līdz 1908. gadam viņš strādājis Rīgas Latviešu teātrī, no 1908. līdz 1915. gadam Jaunajā Rīgas teātrī. Pirmo pasaules karu aizvadījis evakuācijā Petrogradā, viņš atgriežas un strādā Nacionālajā teātrī.
Mierlauka nozīmīgākais sasniegums ir Raiņa lugas "Uguns un nakts" pirmuzvedums Jaunajā Rīgas teātrī 1911. gadā, kas apliecināja latviešu skatuves mākslas briedumu 20. gadsimta sākumā. Pats Mierlauks tajā atveidoja Kangara lomu.
Viņš piedalījies arī vairākās kinofilmās, viņa pēdējā loma ir mācītājs Loders filmā "Kaugurieši" (1941).
Otrā pasaules kara Austrumu fronte

Sekas

Kaujas šajā karadarbības teātrī kopumā ir raksturojamas kā vienas no lielākajām vēsturē. Raksturīga bija nepieredzēta nežēlība, masu deportācijas un liels upuru skaits no karadarbības, bada, slimībām un masu slepkavībām. Pēc dažādām aplēsēm Otrā pasaules karā kopumā gāja bojā ap 70 000 000 cilvēku, no kuriem ap 30 000 000 gāja bojā Austrumu frontē un tās rezultātā. Šīs frontes liktenim bija izšķiroša loma Trešā reiha sakāvē, kā arī viena no svarīgākajām lomām Otrā pasaules karā. Padomju Savienības uzvara Austrumu frontē ļāva tai iegūt savā kontrolē Austrumeiropu un daļu Centrāleiropas, kā arī kļūt par vienu no pēckara militārajām un industriālajām superlielvalstīm.
SAP (uzņēmums)

Vēsture

1972. gada jūnijā pieci bijušie IBM darbinieki (Hasso Plattner, Dietmar Hopp, Klaus Tschira un Hans Werner Hector) Veinheimā dibināja privātās partnerības uzņēmumu SAP (Systemanalyse und Programmenentwicklung — "Sistēmanalīze un programmattīstība"). Pirmais lielākais klients bija britu Imperial Chemical Industries nodaļa, kuriem tika izstrādāta grāmatvedības un algu programma.
1973. gadā izlaista pirmais komercprodukts — finanšu grāmatvedības programma RF (vēlāk tā nodēvēta par SAP R/1), kas darbojās uz lieldatora.
1976. gadā reģistrēta sabiedrība ar ierobežotu atbildību SAP GmbH, akronīmu atšifrējot kā Systeme, Anwendungen und Produkte in der Datenverarbeitung ("Sistēma, lietojumprogrammas un produkts datu apstrādē"). Pēc pieciem gadiem privātā partnerība likvidēta, un tās tiesības nodotas SAP GmbH.
1977. gadā uzņēmums pārcēlās uz Valdorfu; sākta programmatūras piegādāšana klientiem ārpus Vācijas.
1979. gadā izlaista uzņēmējdarbības programmatūras uzlabota versija SAP R/2.
1984. gadā Šveicē dibināts pirmais meitas uzņēmums ārvalstīs SAP (International) AG. 1987. gadā sākts darbs pie SAP R/3.
1988. gadā uzņēmums pārreģistrēts kā publiska akciju sabiedrība SAP AG. Akcijas sāktas kotēt Frankfurtes un Štutgartes fondu biržā.
1990. gadā iegūti 50 % kapitāldaļu Vācijas programmatūras uzņēmumā Steeb un iegūts uzņēmums CAS. Austrumvācijā izveidots kopuzņēmums kopā ar Siemens Nixdorf un Robotron.
1991. gadā prezentēta sistēma SAP R/3. 1993. gadā sākta sadarbība ar Microsoft, lai SAP R/3 portētu uz Windows NT operētājsistēmu, kura izlaista nākamajā gadā.
1995. gadā SAP iekļuva Vācijas biržas indeksā DAX.
1998. gadā uzņēmuma akcijas sāktas kotēt Ņujorkas fondu biržā.
2001. gadā iegādāts Izraēlas uzņēmums TopTier Software. 2004. gadā izlaista integrētā platforma SAP NetWeaver, kuru izstrādāja Izraēlas speciālisti.
2006. gadā prezentēta uzņēmuma resursu plānošanas sistēma SAP ERP.
2007. gadā nopirkts ASV biznesa inteliģences uzņēmums Pilot Software.
2008. gadā iegādāts Francijas Business Objects.
2010. gadā par 5,8 miljoniem USD nopirkts ASV uzņēmums Sybase, kas specializējies informācijas analīzē un mobilo datu apstrādē.
2011. gadā izlaista atmiņas datubāzes sistēma SAP HANA.
2011. gadā nopirkts ASV uzņēmums SuccessFactors, kas izstrādā mākoņbāzētu cilvēkresursu pārvaldības programmatūru.
2012. gadā iegādāts programmatūras uzņēmums Ariba.
2014. gadā par 8,3 miljardiem ASV dolāru nopirks uzņēmumu Concur Technologies, kas uzturēja mākoņbāzētu ceļojumu un izmaksu pārvaldības programmatūru. Šis bija līdz šim dārgākais SAP darījums.
2014. gadā SAP sāka sadarbību ar IBM mākoņbāzētu pakalpojumu pārdošanā. 2015. gadā sākta sadarbība ar HPE, lai nodrošinātu SAP platformas drošus hibrīdus mākoņbāzētus pakalpojumus. Paziņota arī partnerība ar Microsoft, lai klientiem būtu pieejami rīki datu vizualizācijai, kā arī uzlabotām mobilajām lietotnēm.
2016. gadā SAP paziņoja par nodomu veikt lielas investīcijas lietu interneta tehnoloģijās.