google/wiki40b huggingface dataset:
1982. gada Tour de France

1982. gada Tour de France bija 69. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kas notika no 1982. gada 2. līdz 25. jūlijam. Dalībniekiem bija jāveic 3512 km 21 posma laikā un to viņi paveica ar vidējo ātrumu 38,059 km/h. Šajā gadā velobraucienā ceturto reizi savā karjerā uzvarēja Bernārs Ino. Viņš vadību kopvērtējumā saglabāja jau kopš 11. etapa.
SECAM

Vēsture

SECAM sistēmu izgudrojis franču inženieris Anrī de Franss 1956. gadā.

Darbības princips

Televīzijas attēla spilgtuma signālu SECAM sistēmā pārraida tāpat, kā melnbaltajā televīzijā un citās sistēmās — modulējot galvenās nesējfrekvences amplitūdu. Tādēļ SECAM sistēma melnbaltā līmenī ir savietojama ar PAL sistēmu, kurai rindu skaits kadrā ir tāds pats (625). Krāsainības signāli tiek pārraidīti ar speciālu subnesējfrekvenci jeb subnesēju, kuru modulē nevis pēc amplitūdas, bet pēc frekvences. Atšķirībā no PAL sistēmas, kurā abi krāsainības signāli tiek pārraidīti vienlaicīgi, SECAM sistēmā šos signālus pārraida secīgi katrai attēla rindai, bet uztvērējā savieto ar aiztures līnijas palīdzību, kuras aiztures laiks vienāds ar vienas rindas izvēršanas laiku.
Autoceļš P98

Vēsture

2014. gada decembrī tika pabeigta tilta pār Bērzi rekonstrukcija autoceļa astotajā kilometrā. Projekta kopējās izmaksas ir 170 000 EUR. 
2017. gadā, veicot autoceļa A10 rekonstrukciju, tika izbūvēts apļveida krustojums šī autoceļa un autoceļa A10 krustojumā, tādējādi uzlabojot satiksmes drošību.
2018. gada maijā uzsākta seguma pārbūve posmā no autoceļa sākuma līdz krustojumam ar autoceļu A9.
Pēteris Aronietis

Biogrāfija

Pēteris Aronietis piedzima 1880. gada 8. martā Grostonas pagastā. Beidzis Rīgas Politehnisko institūtu. Sākotnēji strādājis Kaukāza reģionā, taču 1919. gadā atgriezies Latvijā, strādājis par būvinženieri. 1925. gada decembrī kļuvis par Latvijas satiksmes ministru Kārļa Ulmaņa vadītajā valdībā. Amatu saglabājis, uzsākot darbu Artura Alberinga valdībai. 1926. gadā, līdz ar Alberinga valdības krišanu, amatu zaudējis.
Vairākkārt kandidējis Rīgas domes un Saeimas vēlēšanās, bijis Rīgas domes deputāts. 1941. gada jūnijā izsūtīts uz Krievijas PFSR, kur gājis bojā Vjatlagā.
Dimetilsulfāts

Izmantošana

Plaši izmanto organiskajā sintēzē kā efektīvu alkilējošu aģentu.
Rīgas loža "Konstantīns pie kronētās lauvas"

Rīgas loža "Konstantīns pie kronētās lauvas" vai "Konstantīns pie kronētā ērgļa" (vācu: "Konstantin zum gekrönten Adler") bija brīvmūrnieku loža Rīgā, kas izmantoja angļu brīvmūrnieku rituālu un darbojās no 1787. gada līdz 1794. gada 28. martam. Tā bija cieši saistīta ar Vidzemes guberņas augstākajām aprindām un arhīvos nav saglabājušās ziņas par to sastāvu, tādēļ zināmi tikai atsevišķu ložas locekļu vārdi.

Ložas dibināšana

Ložu dibināja Anglijas provinciālložā Pēterburgā, kas vēlējās apvienot visas Krievijas impērijas ložas savā pakļautībā. 1787. gadā virkne brāļu nolēma dibināt jaunu ložu ar nosaukumu "Konstantīns pie kronētās lauvas", kas norādīja uz Senās Romas imperatoru Konstantīnu, ko brīvmūrnieku rituālu augstākajos grādos īpaši godina kā valdnieku, kas kristiešu brālību no vajātas kustības pārvērta par vadošās impērijas reliģijas nesēju. Kronētā lauva ir Rīgas simbols, kas pēc ložas pāriešanas Maskavas Lielās zemes ložas sistēmā, tika nomainīta ar kronēto ērgli - Krievijas (un Bizantijas) impērijas simbolu.
Daļa brāļu tomēr vēlējās palikt Anglijas provinciālložā un 1789. gada 17. augustā iesniedza pieteikumu jaunas ložas - „Zur kleinen Welt“ dibināšanai, kas no 1790. gada 20. februāra strādāja gan vācu, gan krievu valodā gan pirmajos trīs grādos, gan arī augstākajos grādos.
Pirmā lēdija

Pirmā lēdija (angļu: First Lady) ir ievēlētā valsts galvas sieva.
Sākotnēji termins "pirmā lēdija" tika apzīmēts ASV prezidenta sievas apzīmēšanai, bet vēlāk to ieviesa arī citās valstīs un mūsdienās tiek izmantots kā valsts galvas sievas apzīmējums prezidentālās valstīs.
ASV šis termins pirmo reizi tika lietots 1849. gadā, kad prezidents Zaharijs Teilors tā nosauca ASV 4. prezidenta Džeimsa Medisona sievu Doliju Medisoni viņas bērēs. Tomēr pirmā sieviete, kuru iesāka saukt par "pirmo lēdiju", bija Heriete Leina — ASV 15. prezidenta Džeimsa Bjūkenena radiniece (Bjūkenens bija vienīgais neprecētais ASV prezidents, tādēļ Baltā nama saimniece bija valsts galvas radiniece). Vispārēju atzinību šis apzīmējums ieguva tikai 1877. gadā, kad Mērija Eimsa savā avīzes reportāžā par prezidenta Raterforda Heisa inaugurāciju izmantoja terminu "pirmā lēdija", lai apzīmētu viņa sievu Lūsiju Vebu Heizu, ASV diezgan slavenu sievieti.
Pirmās lēdijas uztur diplomātiskas attiecības ar citu valsts galvu sievām un ģimenēm, valsts galvu oficiālajās vizītēs bieži tiek rīkotas tā saucamās "sieviešu programmas", kas paredzētas pirmajām lēdijām. Atsevišķas pirmās lēdijas aktīvi iesaistās valsts politiskajās lietās, spilgtākie piemēri ir Eleonora Rūzvelta un Eva Perona. Hilarija Klintone izvirzīja savu kandidatūru no Demokrātu partijas prezidenta amatam 2008. gada ASV prezidenta vēlēšanās, tomēr piekāpās citam demokrātu kandidātam Barakam Obamam. Divas Argentīnas pirmās lēdijas, Izabella de Perona un Kristina Fernandesa de Kiršnere nomainīja Argentīnas prezidenta amatā savus vīrus (Huanu Peronu un Nestoru Kiršneru). Šādā veidā Izabella de Perona kļuva par pirmo sievieti prezidenti pasaulē.
Svaru stienis

Svaru stienis ir sporta rīks, kuru izmanto svarcelšanā, pauerliftingā, kā arī vienkārši spēka vingrinājumos, lai attīstītu muskuļu spēku vai apjomu. 
Svaru stieņa lielāko daļu aizņem satvērienam domātā daļa, kas atrodas uz abām pusēm no centra. Lielākoties tām ir divas vai vairāk rievotas daļas, kas ir domātas satvērienam. Rievojums domāts, lai stieni būtu vieglāk noturēt rokās. Abos galos atrodas stieņa daļa, kas domāta svaru disku jeb ripu uzlikšanai. Tās varbūt atšķirīgas pēc sava principa, piemēram, ar vītni, uz kuras tie skrūvēts uzgrieznis, kas notur ripas vietā. Olimpisko spēļu svaru stieņa standartam galos ir pievienota daļa, kas ir piestiprināta pie stieņa. Tās galvenā īpašībā ir rotācija ap savu asi, kas nodrošina to, ka kustības ar stieni nav saraustītas. Iepriekšminētais standarts arī nosaka to, ka diski galos tiek nostiprināti ar noteikta lieluma un svara (2,5 kg) slēdzenēm. Ar svaru stieni ir iespējams veikt ļoti lielu skaitu vingrinājumu nodarbinot dažādas muskuļu grupas, piemēram, roku, kāju, muguras un citus muskuļus.

Olimpiskais standarts

Neskatoties uz to, ka ražotāji piedāvā dažādu variantu svaru stieņus, tomēr sacensībās tiek izmantoti noteikta smaguma, izmēra, lieluma svara stieņi. Viens no izplatītākajiem standartiem ir tas, kuru izmanto Olimpiskajās spēlēs. Viena no būtiskākajām īpašībām ir tas, ka šī standarta stieņiem daļa, kas domāta svaru disku uzlikšanai griežas ap savu asi, kas ļauj vieglāk un precīzāk veikt vingrinājumu, kā arī novērš nevēlamas sekas, piemēram, saraustītu stieņa pacelšanu.

Vīriešu svarcelšanas stienis

Vīriešu olimpiskais stienis ir 220 centimetrus garš un 20 kilogramus smags. Galos tā diametrs ir 50 milimetri, bet satvērienam domātajā daļā 28 milimetri. Uz satvērienam domātās daļas ir 910 milimetrus lieli rievojumi katrā pusē, kas domāti satvērienam. Ārpus Olimpiskajām spēlēm šis standarts tiek izmantots arī sacensības, kur piedalās sievietes, ja to atļauj federācijas noteikumi. Svaru stienim pievieno izmantojot svaru diskus. Kopējais svaru stieņa smagums parasti nav limitēts, respektīvi, stienis kopā ar ripām var svērt tik daudz, cik vien atlēts piesaka savā piegājienā. Ārpus Olimpiskajām spēlēm, ja to nosaka attiecīgās federācijas noteikumi, varbūt noteikts svars, kurš tiek uzskatīts par maksimālo.

Sieviešu svarcelšanas stienis

Sieviešu svarcelšanas stienis pēc izskata ir tāds pats kā vīriešu, bet tas ir nedaudz īsāks (205 centimetri) un vieglāks (15 kilogrami). Satvērienam domātā daļa arī ir nedaudz mazāka, respektīvi, 25 milimetri.

Variācijas

Trenējoties var izmanto jebkuru svaru stieni. Pastāv dažādas stieņa variācijas, kas ļauj izpildīt noteiktus vingrinājumus, piemēram, stieņi ar W burta izliekumu vidū. Tāpat svaru ripas varbūt izgatavotas no dažādiem materiāliem, piemēram, tērauda, čuguna. Parasti, lai ražošana būtu lētāka, tās tiek izgatavotas tieši no metāla un bez gumijas apvalka. Ripas varbūt nevis apaļas, bet gan kantainas, lai novērstu to ripošanu esot uz zemes. Lai būtu vieglāk ripas satvert un uzlikt uz stieņa, tām var būt caurumi.
Nēso (pavadonis)

Atklāšana un nosaukums

Pavadonis tika atklāts 2002. gada 14. augustā. To paveica astronomu grupas Metjū Holmana un Breda Gledmena vadībā. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2002 N 4. Vārds Nēso pavadonim tika piešķirts 2007. gada 3. februārī ar Starptautiskās Astronomijas savienības cirkulāru Nr.8802. Nēso grieķu mitoloģijā ir viena no nereīdām.

Orbīta un fizikālie parametri

Nēso ir neliels pavadonis. Tā diametrs ir apmēram 43 – 60 km. Pavadonis ap Neptūnu kustas pretēji tā rotācijas virzienam. Nēso ir pats ārējais no Neptūna zināmajiem pavadoņiem. Nēso orbitālie parametri ir līdzīgi Psamatei, tāpēc ir ticams, ka abi pavadoņi senatnē radušies pēc kāda cita lielāka pavadoņa sabrukšanas trieciena rezultātā. Nēso ir vistālāk no savas planētas riņķojošais pavadonis Saules sistēmā .
1963. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1963. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā abās cīņas sporta disciplīnās notika šķirti: sacensības brīvajā cīņā no 31. maija līdz 2. jūnijam Sofijā (Bulgārija), bet — grieķu-romiešu cīņā no 1. līdz 3. jūlijam Helsingborjā (Zviedrija).
Vladislavs Urtāns

Biogrāfija

Vladislavs Urtāns ir dzimis 1921. gada 4. janvārī Ludzā Antona un Veronikas Urtānu ģimenē. Agri zaudēja tēvu un kopā ar māti, māsu un brāli pārcēlās uz Rīgu, kur Vladislavs mācījās Rīgas pilsētas 1. ģimnāzijā. Pēc absolvēšanas 1939. gadā uzsāka vēstures un klasiskās filoloģijas studijas Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātē. Kļuva par latviešu studentu korporācijas Lacuania biedru. Jau studiju laikā piedalījās vairākos Elvīras Šnores vadītajos arheoloģiskajos izrakumos Vecrīgā, kā arī Ludzas Nukšu kapulaukā.
1941. gada 14. jūnija deportāciju laikā Vladislavs tika izsūtīts uz Sibīriju. 5 gadus pavadījis Gulaga nometnēs. 1946. gadā, piesakoties pavadīt vagonu ar 112 latviešu bāreņiem, viņam izdevās puslegāli atgriezties Latvijā.
1947. gadā sāka strādāt Centrālā valsts vēstures muzeja Arheoloģijas nodaļā. Atsāka arī izsūtījuma dēļ pārtrauktās vēstures studijas, kuras pabeidza ar izcilību 1949. gadā. 1950. gadā draudēja jaunas represijas, un viņš, no tām izvairoties, devās uz Madonu, kur līdz 1958. gadam strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku Madonas novadpētniecības muzejā. Madonā arī iepazinās un apprecējās ar Stefāniju Nadricku un abu ģimenē piedzima dēli — nākamais arheologs un kultūrvēsturnieks Juris, kā arī nākamais biologs Andris. 1958. gadā atgriezās Centrālajā valsts vēstures muzejā kā vecākais zinātniskais līdzstrādnieks.
1971. gadā aizstāvēja vēstures zinātņu kandidāta disertāciju. 1986. gadā uzsāka rakstīt savas atmiņas par izsūtījuma gadiem, kuras vēlāk sakārtoja dēls Juris un 2017. gadā izdeva grāmatā "Par ko?".
Vladislavs Urtāns miris Rīgā 1989. gada 26. jūlijā. Apbedīts Rīgas Meža kapos un uz viņa kapa uzstādīts Laimoņa Blumberga veidots piemineklis.

Zinātniskā darbība

Vladislava Urtāna intereses un darbība bija plaša. Strādājot Madonas novadpētniecības muzejā, sarakstījis publikācijas par 1905. gada revolūciju, kā arī novada kultūras pieminekļiem. Izstrādājis arī jaunu ekspozīcijas plānu un vairākus tūrisma maršrutus.
Strādājot Centrālajā valsts vēstures muzejā, vadījis daudzus arheoloģiskos izrakumus. Piemēram, Aizkraukles, Daugmales un Madalānu pilskalnos. 1961. gadā kopā ar Jāni Graudoni sarakstīta populārzinātniskā grāmata "Senatnes pēdās". Bija vēstures un arheoloģijas redaktors Latvijas Padomju enciklopēdijas redakcijā arī vairāku rakstu autors un konsultants.
Aktīvi iesaistījies pedagoga darbā. Kopā ar sievu vairāk kā 20 gadus vadījis arheoloģijas pulciņu Rīgas pionieru pilī, vēlāk Republikāniskajā jauno tūristu stacijā. Vadījis arī arheoloģiskās prakses mākslas vēstures studentiem.
Kopumā sarakstījis ap 70 zinātnisku rakstu, kā arī 1977. gadā monogrāfiju "Senākie depozīti Latvijā".
Latvijas Grand Prix

Latvijas Grand Prix ir svīdveja Grand Prix izcīņa, kas notiek Daugavpilī, Latvijā. Līdz šim visas Grand Prix izcīņas notikušas Latvijas spīdveja centra trasē, kuras garums ir 373 m.
Pirmoreiz Latvijas Grand Prix notika 2006. gadā, tajā uzvarēja amerikānis Gregs Henkoks, kas kopumā Latvijas Grand Prix ir uzvarējis trīs reizes. Augstāko sasniegumu starp Latvijas sportistiem ir guvis Kjasts Puodžuks, kas 2014. gadā sasniedza pusfinālu un ieņēma 5. vietu.
Sākotnēji 2014. gada Latvijas Grand Prix bija paredzēts rīkot Biķernieku trasē, Rīgā, tomēr laikapstākļu dēļ dienā, kad bija jānotiek Grand Prix izcīņai Rīgā, sacensību norise tika pārcelta uz Daugavpili, kur posms tika aizvadīts nākamajā dienā.
Jānis Taurēns

Dzīves gājums

Jānis Taurēns dzimis Rīgā 1969. gada 24. decembrī, 1988. gadā beidzis Saldus 1. vidusskolu. 
No 1988. līdz 1993. gadam studējis LU Vēstures un filozofijas fakultātē, iegūstot vēstures pasniedzēja specialitāti. No 1993. līdz 1996. gadam studējis LU Vēstures nozares doktorantūrā. No 1994. gada darbojies LU Vēstures un filozofijas fakultātē kā pētnieks, vēlāk asistents, lektors un docents. 
1999. gadā aizstāvējis doktora disertāciju par tematu "Baltijas virziens Latvijas Republikas ārpolitikā 1934.-1940. gadā", iegūstot vēstures zinātņu doktora (Dr. hist.) grādu.  2009. gadā kļuva par fakultātes Rietumeiropas un Amerikas jauno un jaunāko laiku vēstures katedras asociēto profesoru.

Zinātniskā darbība

J. Taurēna zinātniskā darbība galvenokārt ir saistīta ar Baltijas jautājumu starptautiskajās attiecībās, Latvijas ārpolitiku periodā starp pasaules kariem, 20. gadsimta Latvijas vēstures historiogrāfiju un Latviju trešās atmodas periodā.
Darbojas Latvijas Zinātnes padomes ekspertu komisijā "Humanitārās un sociālās zinātnes", Krievijas un Latvijas starpvalstu vēsturnieku komisijā, LPSR Valsts Drošības komitejas zinātniskās izpētes komisijā.
No 2003. līdz 2008. gadam bijis triju Latvijas vēsturnieku komisijas organizētu starptautisku zinātnisku konferenču organizācijas komitejas sekretārs, 2014. gada konferencē uzstājies ar referātu "Vēsturnieki par valstiskuma un demokrātijas attīstības problēmām pēc Pirmā pasaules kara Baltijas valstīs".
Pēc  čekas ziņotāju kartotēkas publicēšanas 2018.g. decembrī vēsturnieks teica, ka diezgan daudz ir pētīts kolaboracionisms Latvijā Otrā pasaules kara kontekstā, bet  akadēmiskā vide ar padomju periodu būtu sākusi strādāt tikai pēdējo gadu laikā. "Ja mēs gribam milzīgus panākumus tieši padomju posma izpētē, tad noderētu kāda speciāla grantu programma vai kaut kas līdzīgs," -- uzskata pētnieks, piebilstot, ka "šāda tematiska pētniecības virziena izdalīšana var nest līdzi pārmetumus par vēstures politizāciju. Vienlaikus var teikt, ka mēs vispār sasparojamies tad, kad notiek kaut kas nelāgs. Piemēram, Vēsturnieku komisija 1998. gadā radās pēc t.s. pensionāru piketa pie Rīgas domes un attiecību ar Krieviju pasliktināšanās. Tad politiķiem pēkšņi ievajadzējās vēsturniekus."
Rehenbergi-Linteni

Fon Rehenbergi-Linteni jeb fon Rehenbergi, saukti par Linteniem (vācu: von Rechenberg gennant Linten) ir vācbaltiešu dzimta, kas ieceļoja Kurzemes un Zemgales hercogistē 16. gadsimta beigās. Krievijas impērijas valdība 19. gadsimta vidū atzina Kurzemes fon Rehenbergu-Lintenu dzimtas tiesības lietot mantojamu baronu titulu. Dzimta bija ierakstīta arī Somijas lielhercogistes dižciltīgo dzimtu matrikulā. 
Cita fon Lintenu (von Linten) dzimta 1742. gadā bija ierakstīta Vidzemes bruņniecības matrikulā.

Vēsture

Rehenbergu dzimta cēlusies no Rehenbergas pils tagadējā Vidussaksijas apriņķī Saksijas zemē Vācijā. Pirmais rakstos pieminētais dzimtas ciltstēvs ir 1270. gadā pieminētais Apics no Rehenbergas (Apitz de Rechenberg). Heinrihs no Rehenbergas 1286. un 1290. gadā pieminēts kā Rohlicas pils karadraudzes loceklis. Bruņiniekam Hansam fon Rehenbergam 1534. gadā piešķīra Svētās Romas impērijas brīvkunga (Reichsfreiherr) titulu, brīvkungam Leopoldam Frīdriham fon Rehenbergam 1703. gadā grāfa titulu. Reformācijas laika karos fon Rehenbergi atbalstīja Saksijas un Silēzijas protestantus, vēlāk iesaistījās Livonijas karā Polijas-Lietuvas valdnieka Sigismunda II Augusta dienestā. Pēc kara beigām izveidotajā Kurzemes un Zemgales hercogistē parādījās muižnieku dzimta, kas sevi dēvēja Rehenbergiem-Linteniem (von Rechenberg gennant Linten), bet tieša viņu radniecība ar Rehenbergu dzimtas citiem atzariem nav pierādāma. Dzimta sadalījās vairākos atzaros, kas mūsdienās dzīvo Vācijā, Francijā, Šveicē, ASV un Austrālijā.
Voldemārs Valdmanis

Biogrāfija

Voldemārs Valdmanis dzimis 1905. gada 16. oktobrī Tambovas guberņā Krievijā. Tēlotāja mākslu apguvis, mācoties Cēsu amatniecības skolā, kur 1924. gadā beidzis lietišķās makslas klasi pie gleznotājiem Kārļa Brencēna un Kārļa Baltgaiļa, kā arī mācoties Uga Skulmes mākslas studijā Rīgā (1927). Darbojies Raiņa klubā (1920 — 1930). Bijis dekoratora māceklis Rīgas strādnieku teātrī, bet vēlāk dekorators Nacionālajā teātrī (1928 — 1940), kur radījis ietērpu 51 inscenējumam, Rīgas Tautas teātrī (1941 — 1944), Drāmas teātrī (1944 — 1946). Vēlāk bijis Rīgas kinostudijas galvenais makslinieks (1946 — 1947). Bijis Rīgas pilsētas Mākslas muzeja direktors (1940 — 1941) laikā, kad no šī amata padomju vara atstādināja Vilhelmu Purvīti, viņa uzdevums bija veidot padomju mākslas muzeju. No 1944. gada bijis Mākslinieku savienības biedrs. 1963. gadā Valdmanim tika piešķirts Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukums. Bija precējies ar Teodora Amtmaņa meitu Dagniju. Dzīvojis savas dzimtas mājās Rozakās, kas atradās Kosas, tagad Amatas pagastā. Miris 1966. gada 11. decembrī Rīgā, apbedīts Rīgas Meža kapos.

Mākslinieciskā darbība

Pievērsies stājgrafikai un grāmatu grafikai no 1947. gada. Ilustrējis daudzas grāmatas, kuru vidū ir minamas Jāņa Raiņa "Uguns un nakts" (1953), Viļa Lāča darbi "Zvejnieka dēls" (1947), "Vētra" (1946 — 1949), "Uz jauno krastu" (1955), "Raksti 1 — 10" (1959 — 1962), Aleksandra Puškina "Poltava" (1949), Andreja Upīša "Zaļā zeme" (1965) un daudzas citas grāmatas. Grāmatu grafikā detalizēti raksturojis personāžus un atklājis vidi. Darbojoties scenogrāfijā un zīmejot kostīmu metus daudziem uzvedumiem, reālistiski raksturojis vides un laikmeta iezīmes. Bijis Latvijas Republikas proklamēšanas 20 gadu svinību Rīgā mākslinieks. Ārpus scenogrāfijas un grafikas radījis arī darbus akvarelī, eļļā un pasteļa tehnikā. Mākslinieka radītajiem plakātiem raksturīgs ekspresīvs krāsu salikums, veiksmīgs figurālo grupu apvienojums ar burtu kompozīciju.

Izstādes

Sācis piedalīties izstādēs no 1928. gada. Piedalījies makslinieku biedrības "Zaļā vārna" strādnieku dzīvei veltītās tematikas izstādēs (9 — 14 izstāde).
Helmuts Štegmanis

Biogrāfija

1911. gadā pabeidza ģimnāziju Rīgā. 1915. gadā absolvēja Tartu Universitātes Juridisko fakultāti. No 1915. līdz 1919. gadam Štegmanis strādāja par ierēdni Rīgā. No 1919. gada aprīļa līdz 1920. gada martam dienēja Baltijas landesvērā.
Štegmanis bija Vācbaltu zemes partijas biedrs. No 1920. līdz 1933. gadam bija Rīgas domes deputāts. 1931. gadā kandidēja 4. Saeimas vēlēšanās no Vācbaltu partiju padomes apvienotā saraksta, netika ievēlēts. 1933. gada rudenī ieguva mandātu pēc tam, kad no tā atteicās Pauls Šīmanis. Parlamentā darbojās līdz 1934. gada maijam, kad notika Ulmaņa apvērsums. 1939. gada novembrī pārcēlies uz Poznaņu.
Miris 1983. gadā.
SpaceX CRS-3

Lidojuma gaita

Dragon tika palaists 2014. gada 18. aprīlī 19:25:22 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 v1.1 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-40. Pēc tam, kad kravas kuģis veiksmīgi tika ievadīts orbītā, no otrajai raķešpakāpei piemontētajām četrām CubeSat pavadoņu izmešanas iekārtām Poly Picosatellite Orbital Deployers (PPODs) tika izmesti nanopavadoņi KickSat, ALL-STAR/THEIA, SporeSat, TestSat-Lite, PhoneSat 2.5.
20. aprīlī 11:14 UTC Dragon tika satverts ar manipulatoru Canadarm2, kuru no stacijas iekšienes vadīja Koiči Vakata. Kontakts ar Harmony moduli notika 14:00, un kosmosa kuģis pilnībā bija pieslēgts 14:06 UTC.
1. maijā ar stacijas manipulatora un DEXTRE palīdzību no Dragon vaļējā kravas nodalījuma tika izņemts HDEV kameru bloks un pārvietots uz Columbus modula montāžas plati. HDEV tika aktivizēts 2. maijā un sāka pārraidīt augstas izšķirtspējas video. 5. maijā no vaļējā kravas nodalījuma tika izcelta iekārta OPALS.
18. maijā 11:55 UTC ar manipulatoru, kuru vadīja Stīvens Svonsons, Dragon tika atvienots no Harmony moduļa un 13:26 UTC atlaists no robotrokas. 18:12 UTC veikts bremzēšanas manevrs. 19:05 UTC Dragon kapsula nolaidās Klusajā okeānā.
Pēc lūku atvēršanas nolaižamajā aparātā tika pamanīts neliels daudzums ūdens, bet tas nav ietekmējis uz zemi atgrieztos materiālus.
Latvijas Golfa federācija

Vēsture

Latvijas Golfa federācija tika izveidota 1989. gadā. Taču, ņemot vērā visiem labi zināmo politisko situāciju, lai panāktu starptautisku atzīšanu 1990.gadā Zviedrijā tika nodibināta Latviešu golfa apvienība, ar vēlāko nosaukumu Latvijas golfa apvienība. Latvijas Golfa apvienība 1991. gadā pateicoties Zviedrijas latviešu un jo īpaši V. Freivalda pūliņiem tika atzīta kā Pasaules Amatieru golfa apvienības biedrs. Latvijas Golfa apvienība laika posmā no 1990. gada līdz 1994. gadam Zviedrijā rīkoja Latvijas un Igaunijas valstsvienību sacensības un Latvijas meistara titula izcīņas turnīrus. Visas Latvijas Golfa apvienības pilnvaras un uzdevumus 1995. gadā pārņēma Latvijas Golfa federācija. Turpmāk jau 1995., 1996. un 1997. gadā Latvijas Golfa federācija Latvijas atklātos čempionātus, Latvijas čempionātus un Latvijas meistara titula izcīņas turnīrus rīkoja Igaunijā Nitvalijas golfa laukumā. Kopš 1998. gada, kad atvērās golfa laukums “Viesturi” visi šie turnīri tika rīkoti Latvijā.

Vēsture pirms 2. pasaules kara

Pirmajos Ulmaņlaikos Rīgas Tenisa klubā tikusi izveidota golfa sekcija, ko vadijis Jānis V. Poruks. Trīsdesmito gadu beigās tās biedri Daugavas krastā aiz toreizējās Kuzņecova fabrikas (tagadējā Ķengaraga rajonā) ķērās pie deviņu bedrīšu golfa laukuma iekārtošanas. Trūkstot zināšanām par golfa laukuma iekārtošanas niansēm, process ieilga, un laukums tika atklāts tikai 1940.gada jūnijā-brīdī kad sarkanās armijas tanki jau bija ceļā uz Rīgu. Jaunajai padomju varaišī buržuju spēle bija sveša un neizprotama. Tolaik tas nozīmēja-nevajadzīga un pat bīstama.