google/wiki40b huggingface dataset:
Kārlis Lācis

Biogrāfija

K. Lācis dzimis Tukumā, izglītību ieguvis Kandavas bērnu mūzikas skolas Klavieru klasē, līdz 1992. gadam mācījies Kandavas vidusskolā. Mācības turpinājis J. Mediņa Rīgas mūzikas koledžā klavieru specialitātē (1992—1997) un Latvijas Mūzikas akadēmijā, kur mācījies klavierspēli pie Jura Kalnciema, 2001. gadā iegūstot bakalaura grādu un 2005. gadā maģistra grādu. Studējis arī kompozīciju pie Jura Karlsona (2001—2002).
Komponists strādā gan akadēmiskajā un kora mūzikā, gan arī komponē mūziku teātra izrādēm, tai skaitā ir mūziklu "Pūt, vējiņi" (2011, Liepājas teātrī), "Oņegins" (2013, Dailes teātrī), "Žanna d'Arka" (2016, Dailes teātrī) un "Kazanova" (2017, Puškina teātrī, Maskavā) autors. Pievērsies arī džezam un popmūzikai. Sadarbojies ar izcilākajiem Latvijas mūziķiem, ilgstoši sadarbojies ar Intaru Busuli, piedalījies Dziesmu svētku koncertos. Pazīstams ne tikai kā komponists, bet arī kā pianists un producents.
Saņēmis "Spēlmaņu nakts" balvu nominācijā "Gada muzikālā izrāde" par mūziklu “Pūt, vējiņi” (2011) un “Oņegins” (2013). K. Lācim piešķirta arī Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva nominācijā "Gada albums bērniem" par albumu "Lāču tēta dziesmas" (2011), kuru ierakstījis bērnu ansamblis "Dzeguzīte" kopā ar solistiem. Laikraksta “Diena" gada balva kultūrā par skaņdarbu “Mirkļa izvēles vilinājums” simfoniskajam orķestrim (2006), kā arī albumu un koncertprogrammu “Ziedonis. Lācis. Sievietes” un dziesmu ciklu Mežā (2013).

Privātā dzīve

Kārlis Lācis ir precējies ar Vinetu Vilisteri, audzina divus dēlus. Brīvajā laikā nodarbojas ar orientēšanās sportu.
Kinoteātris

Kinoteātris ir vieta, parasti ēka, kur uz lielā ekrāna tiek izrādītas kinofilmas. Vairums kinoteātru ir komerciāli uzņēmumi, kas ar filmu izrādīšanu cenšas nopelnīt. Kinoteātros parasti ir vismaz viena zāle, kur publika, kas ieradusies skatīties filmas, sēž krēslos. Savukārt, piemēram, brīvdabas kino apmeklētāji var sēdēt arī zālājā vai automašīnā.
Vecākais kinoteātris, kas darbojas arī mūsdienās, ir Kino Pionier, kas izveidots 1907. gadā un atrodas Polijas pilsētā Ščecinā.
Ģula Neikoms

Šaha kompozīcija

1956. gadā Neikoms bija viens no FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgās komisijas (PCCC) organizatoriem un pirmais tās prezidents (1956—1957). No 1956. gada starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā.
No 1906. gada publicējis apmēram 750 dažādu žanru šaha kompozīcijas. Sevišķu vērību veltījis divvilčiem—blokiem un palīgmatiem.
Smaiļošana un kanoe airēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — Vīrieši, K-1 500 metri

Priekšbraucieni

Kvalifikācijas noteikumi: 1..6->pusfinālā + 3 labākie laiki, pārējie ārā

Pusfināli

Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, pārējie ārā
Jāns Tenisons

Dzīvesgājums

Dzimis 1868. gada 22. decembrī (10. decembrī pēc VS) Vīlandes apriņķa Vīratsi pagasta Tenasilmas ciemā zemnieku ģimenē. 
Mācījās Vīlandes apriņķa skolā, studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1889—1892). Orlas guberņas izmeklēšanas tiesnesis (1894-1896). Pēc atgriešanās dzimtenē 1896. gadā iegādājās laikrakstu Postimees, ilgstoši bija tā galvenais redaktors, izdeva arī žurnālus Lasteleht, Tervis, Elu, Linda. 1898. gadā viņu ievēlēja par Tērbatas igauņu lauksaimniecības biedrības priekšnieku, 1899. gadā viņš sasauca 1. igauņu lauksaimniecības kongresu. No 1902. gada Tenisons vadīja paša dibināto 1. Igaunijas krājaizdevu sabiedrību, 1905. gadā nodibināja 1. Igaunijas savstarpējo kredītbiedrību.
1905. gada revolūcijas laikā nodibināja igauņu Progresīvo tautas partiju, 1906. gadā viņu ievēlēja par Krievijas impērijas 1. Valsts domes deputātu no Vidzemes guberņas. Pēc 1906. gada 23. jūnija Viborgas uzsaukuma (krievu: Выборгское воззвание) parakstīšanas Tenisonu 1907. gadā apcietināja un piesprieda trīs mēnešu cietumsodu. 1910. gadā apprecējās ar Hildegardi (Hildu) Lõhmusega (1890–1976).     
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā viņš bija Igaunijas Pagaidu zemes padomes loceklis, vācu okupācijas laikā 1918. gadā uzturējās Skandināvijā, pēc Igaunijas Pagaidu valdības darbības atjaunošanas 27. novembrī tika iecelts par pilnvaroto ministru darbam ārzemēs. Igaunijas brīvības cīņu noslēguma posmā 1919. — 1920. gadā bija Igaunijas premjerministrs. Ilgstoši bija Rīgikogu deputāts no Igaunijas Tautas partijas, atkārtoti bija Igaunijas Valsts vecākais (1927—1928, 1933), starplaikā pildīja ārlietu ministra (1931—1932) pienākumus. 
1935. gadā viņu ievēlēja par Tartu Universitātes profesoru, no 1938. gada viņš bija Igaunijas valsts domes (Riigivolikogu) loceklis. 
Pēc Igaunijas okupācijas Tenisons 1940. gada vasarā mēģināja izvirzīt alternatīvu kandidātu sarakstu okupācijas varas organizētajās šķietamajās parlamenta vēlēšanās. 1940. gada 12. decembrī viņu apcietināja un ieslodzīja NKVD cietumā, miris nezināmos apstākļos līdz 1941. gada jūlijam.
Spēlmaņu nakts 2007/2008

Teātra balvas Spēlmaņu nakts 2007/2008 noslēguma ceremonija ar tiešraidi LTV1 un LR1 norisinājās Latvijas Nacionālajā teātrī 2008. gada 23. novembrī. To veidoja režisors Kaspars Zvīgulis, aktieris Jānis Vimba un scenogrāfs Aigars Ozoliņš.

Žūrija

2007./2008. gada teātru sezonā žūrijā strādāja pieci teātra kritiķi un pieci teātra jomas eksperti.
Kaze

Izplatība

Kaze sastopama Baltijas, Melnās, Kaspijas un Arāla jūras upju baseinos. Baltijas jūras upēs kaze mājo, sākot ar Vislas un beidzot ar Ņevas baseinu, kā arī sastopama Ladogas un Oņegas ezerā. Nelielā skaitā mājo Baltijas jūras piekrastēs. Ziemeļu robeža Somijā ir 61° ziemeļu paralēle, bet areāls dienvidos sasniedz Turkmenistānu, Uzbekistānu un Afganistānu.

Latvijā

Latvijā kaze jau kopš 20. gadsimta sākuma tiek uzskatīta par retu sugu. Latvijā divi īpatņi 1929. gadā konstatēti Mazajā Baltezerā, 1930. gadā viens Lilastes ezerā. Literatūrā kazes izplatība tiek attiecināta arī uz citiem piejūras ezeriem: Juglas ezeru un Lielo Baltezeru, kā arī uz Gaujas baseinu. 1980. gados atsevišķi kazes eksemplāri noķerti Irbes grīvā, Lielupē un Ventā, arī jūras piekrastē pie Ventas, Irbes, Salacas, Daugavas, Vitrupes grīvām un Ķurmraga tuvumā. 1990. gados vairāki eksemplāri noķerti Ķīšezerā.

Izskats

Kaze ir vidēji liela saldūdens zivs. Tās garums var sasniegt 60 cm, svars 3,5 kg, lai gan tās garums parasti ir apmēram 25—40 cm, bet svars 300—400 g. Latvijā kaze ir mazāka, tās garums ir līdz 37 cm, svars 0,5 kg. Ķermenis kazei ir samērā slaids, no sāniem spēcīgi saplacināts, mugura tikpat kā taisna, bet vēders izliekts. Galva maza ar augstu novietotām acim.  Mute vērsta uz augšu. Mugura zilgana vai pelēcīgi zaļgana, sāni un vēders sudrabaini. Krūšu spuras, vēdera spura un anālā spura var būt dzeltenīgas vai sārtas. Krūšu spuras ļoti garas, muguras spura izvietota tālāk par anālās spuras sākumu. Sānu līnija zigzagveida, zvīņas smalkas, kuru skaits uz viduslīnijas apmēram 88—120. Uz vēdera garenvirzienā asa, ķīļveida viduslīnija, kuru nesedz zvīņas. Rīkles zobi smalki, ar āķīšiem galā.

Uzvedība un barība

Kaze mājo lielu upju lejtecēs, grīvās, jūrā un lielos ezeros. Uzturas baros tuvu ūdens virsmai. Lielākas koncentrācijas tā veido nārsta laikā un izvietojoties ziemošanas bedrēs. Ziemā mazaktīva. Kazei novērota līdz 500 km tāla migrācija. Mazuļi jau pirmajā vasarā migrē uz upju gīrvām. Tā barojas ar nelielām zivīm, bentosu, planktonu un ūdenī iekritušiem kukaiņiem.

Vairošanās

Dzimumgatavība kazei iestājas 1—7 gadu vecumā (visbiežāk 3—5 gados), sasniedzot 16—28 cm garumu. Nārsto upēs no aprīļa līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra ir 8—26°C. Nārsts var notikt gan seklumā, gan dziļumā, no 10 cm līdz 9 m. Auglība 1—152 tūkst. ikru. Kazei raksturīgs vienlaicīgs nārsts smilšainās vai zāļainās vietās, upēs vai jūras līčos, kas ilgst 2—60 dienas. Ikri puspelaģiski vai pelaģiski. Tie nogrimst gandrīz līdz gruntij un lēnām peld pa straumi. Attīstība ilgst 2—8 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Kaze var sasniegt 20 gadu vecumu, Latvijā dzīvo līdz 12 gadiem.
Lācīši (ģints)

Ekoloģija

Lācīšu ģints sēnes veido mikorizu ar lapu un retāk skuju kokiem, visbiežāk ar bērziem, apsēm, priedēm, ozoliem. Aug mežos, retāk parkos vai pie atsevišķiem kokiem. Augļkermeņi pārsvarā parādās no jūlija līdz oktobrim, labvēlīgos klimatiskos apstākļos no jūnija līdz novembrim.
Kristaps Bergs

Dzīvesgājums

Dzimis kā Kristaps Kalniņš 1843. gada 12. martā Udzes (Bērzmuižas) pagasta "Lapačās" zemnieka ģimenē. 
Mācījās vietējā pagastskolā, pēc kuras beigšanas no 1856. gada bija māceklis Jelgavas un Rīgas tirgotavās. 1864. gadā uzsāka patstāvīgu uzņēmējdarbību. No 1876. gada sāka namu būvi Rīgā, uzbūvēja "Berga bazāru". Bija Rīgas domes loceklis un viens no Rīgas Latviešu biedrības pamatlicējiem un runasvīriem, teātra komisijas aktīvs darbinieks. Sacerēja viencēliena lugu “Šis un tas” (1873), piedalījās izrādēs. Finansiāli atbalstīja sabiedriski nozīmīgus pasākumus.
No 1893. gada apgāda “B. Dīriķis&Co” līdzīpašnieks, laikrakstu “Baltijas Vēstnesis” (1880–1906), “Balss” (1880–1907), “Latvija” (1906–1907) akcionārs, izdeva “Berga bazāra kalendāru” (1893–1907), kura pielikumā publicēti daudzu latviešu literātu jaundarbi.
Miris 1907. gada 6. martā Rīgā, apbedīts Lielajos kapos Rīgā.
Botsvāna

Vēsture

Laika posmā no 200. līdz 500. gadam bantu valodās runājoši ļaudis, kas nākuši no Katangas reģiona, šķērsoja Limpopo upi un nonāca mūsdienu Dienvidāfrikas teritorijā. Līdz 1000. gadam tautu migrācija lielos apmēros bija noslēgusies un mūsdienu Botsvānas teritorijas iedzīvotājus jau var uzskatīt par mūsdienu cvanu senčiem.
19. gadsimta beigās starp vietējām cvanu ciltīm un no ziemeļaustrumiem ienākošām ciltīm izcēlās nesaskaņas. Cvanus no dienvidiem apdraudēja arī būru ieceļotāji. Izmantojot šos apstākļus, briti 1885. gadā mūsdienu Botsvānas teritorijā izveidoja Bečvanalendas protektorātu, bet cvanu apdzīvotās teritorijas dienvidu daļā izveidoja Britu Bečvanalendas koloniju, ko 1895. gadā pievienoja Kāpas kolonijai. No 1891. gada Bečvanalendas protektorāta pārvalde tika uzticēta Dienvidāfrikas ģenerālgubernatoram. Aizvien pieaugošā botsvāniešu prasība pēc pašnoteikšanās tika apmierināta 1964. gadā, kad tika ieviesta pašpārvalde.
1966. gada 30. septembrī Botsvāna kļuva par neatkarīgu valsti. Atšķirībā no daudzām citām Āfrikas kontinenta valstīm Botsvānā nav notikuši militāri konflikti.

Ģeogrāfija

Botsvāna ir valsts Āfrikas dienvidos uz ziemeļiem no Dienvidāfrikas. Ar kopējo platību 600 370 km², un ir četrdesmit astotā lielākā valsts pasaulē pēc platības. Pēc lieluma tā ir līdzīga Francijai un Madagaskarai. Valsts reljefs pārsvarā ir līdzens, lai arī vietām sastopami kalni, kur notiek kalnrūpniecības darbi. Valsts centrālos un dienvidrietumu rajonus aizņem Kalahari tuksnesis, savukārt ziemeļrietumus pasaulē lielākā iekšzemes upes delta Okavango.
Botsvānas augstākā virsotne ir Tsodilo kalns, kura augstums sasniedz 1491 metrus virs jūras līmeņa. Neraugoties uz lielo tuksneša koncentrāciju Botsvānas teritorijā, šajā valstī ir sastopamas daudz lielu upju kā Limpopo, Chobe, Okavango un Shashe.

Klimats

Botsvānas zeme nav pārāk auglīga, jo lietus sezona šeit nav izteikti ilga, taču tās relatīvi lielais augstums un ģeogrāfiskā atrašanās vieta ir par pamatu tam, ka Botsvānā valda subtropu klimats. Vasaras šeit ir ļoti karstas, sausā sezona ilgst no aprīļa līdz oktobrim valsts dienvidos un līdz novembrim valsts ziemeļos. Sausās sezonas laikā valstī valda vējains un putekļains laiks.

Iedzīvotāji

Pēc 2011. gada tautas skaitīšanas datiem Botsvanā dzīvoja 2 038 228 iedzīvotāju. 79% no iedzīvotājiem ir cvani, bet 3% ir baltie, kas runā angļu un afrikandu valodās.
Apmēram 70% Botsvānas iedzīvotāju ir kristieši.

Saimniecība

Botsvānas saimniecības vēsture tiek uzskatīta par vienu no veiksmīgākajām Āfrikā. Valsts saimniecības bija gandrīz pilnīgi atkarīga no lauksaimniecības līdz 1970. gadam, kad tā sāka eksportēt dimantus un citus izrakteņus. Pateicoties dimantu ieguvei, Botsvānas saimniecība strauji pieauga no 1966. līdz 1997. gadam, kad to skāra Āzijas finanšu krīze.
A priori un a posteriori

Jēdzieni a priori un a posteriori tiek lietoti filozofijā, lai nošķirtu divus zināšanu veidus, taču tos izmanto arī dažādu veidu argumentu nošķiršanai. Abos gadījumos tas ir epistemoloģisks nošķīrums.
Laika gaitā šo jēdzienu definīcijas ir mainījušās. Tomēr vienkāršojot var teikt, ka a priori zināšanas ir neatkarīgas no pieredzes (piemēram, "Visi vecpuiši ir neprecējušies"), savukārt a posteriori zināšanas ir atkarīgas no pieredzes (piemēram, "Daži vecpuiši ir bārdaini"). Precīzāk izsakoties, jautājums ir par to, kāda ir izteikuma jeb apgalvojuma izcelsme un kas to pamato — vai uzskata pamatojums ir balstīts pieredzē.
Otello

"Otello" (angļu: The Tragedy of Othello, the Moor of Venice) ir Viljama Šekspīra traģēdija piecos cēlienos. Tiek uzskatīts, ka Šekspīrs to sarakstījis ap 1603. gadu. Lugas sižets veidots pēc Džovanni Batistas Džiraldi (Šintio) īsā stāsta Un Capitano Moro (pirmoreiz publicēts 1565. gadā).
Luga ir par Venēcijas armijas ģenerāli, mauru Otello, kuru viņa karodznieks Jago cenšas sazvērēt pret sievu Dezdemonu, pārliecinot, ka sieva viņu krāpj. Jago to dara atriebjoties Otello par Kasio, nevis viņa iecelšanu par leitnantu. Šekspīra darbu pētniekiem nav vienprātības par Otello rasi. E. A. J. Honingmans, Šekspīra pētnieks, secināja, ka rase ir neskaidra. Tomēr parasti Otello tiek tēlots kā tumšādains.
Tomass Volklijs publicēja lugu 1622. gadā. Pēc gada luga tika iekļauta First Folio Šekspīra lugu krājumā. First Folio iekļautā luga nedaudz atšķiras no 1622. gadā publicētās versijas. Vairākums mūsdienās izdoto lugas tekstu versiju veidotas pēc garākās Folio versijas.
Lugas tēmas aktualitātes dēļ "Otello" tiek bieži iestudēts arī mūsdienās. Luga ir piedzīvojusi arī vairākas ekranizācijas, tikušas veidotas dažādas literāras adaptācijas, operas.
"Otello" daudzkārt ir uzvests arī Latvijas teātros. Jaunajā Rīgas teātrī Māras Ķimeles režisētā "Otello" versija ar Andri Keišu galvenajā lomā tiek izrādīta no 2010. gada. A. Keišs par Otello lomu saņēmis 2010.—2011. gada Spēlmaņu nakts balvu kā Gada aktieris.
Apgrieztais poļu pieraksts

Apgrieztais poļu pieraksts jeb apgrieztā poļu pierakste (angļu: reverse Polish notation), arī postfiksais pieraksts, postfiksālā pierakste (angļu: postfix notation), sufiksais pieraksts, sufiksālā pierakste (angļu: suffix notation) ir matemātiska pieraksta sistēma, kur operandi tiek rakstīti pirms operatoriem. Tas ir pretēji poļu pierakstam, kur operatoru raksta pirms operandiem. Piemēram, "3 + 4" apgrieztajā poļu pierakstā būs "3 4 +".
Apgriezto poļu pierakstu lieto, piemēram, programmējamos kalkulatoros (Elektronika, Hewlett-Packard) un uz steku balstītās programmēšanas valodās (Bitcoin skripts, FORTH, PostScript).
Pabaži (stacija)

Vēsture

Pabažu pietura tika atklāta 1934. gadā. 1990. gados pieturas punkta ēkā tika ierīkots pārtikas veikals, bet 2005. gadā "Latvijas dzelzceļš" pārdeva ēku privātpersonai. Kopš 2014. gada 8. septembra pieturas punkta ēkā vairs nav iespējams iegādāties vilciena biļetes. Ēka tika nolaista un izpostīta, līdz 2017. gadā tā tika atjaunota. Bijušajā pieturas punkta ēkā ir iekārtoti divi dzīvokļi, kas vasaras sezonā tiek izīrēti tūristiem.
Ieva Melgalve

Biogrāfija

I. Melgalve ir prozaiķes Valdas Melgalves meita. Uzaugusi Rīgā, Vecmīlgrāvī. Mācījusies Rīgas 31. vidusskolā (1987.-1996.), beigusi Rīgas komercskolu (2000). No 2000. līdz 2002. gadam studējusi Latvijas Kultūras akadēmijā. Kopš 2005. gada strādā par reklāmas tekstu autori. Vada praktiskās nodarbības topošajiem literātiem "Literārajā Akadēmijā". Latvijas Rakstnieku savienības biedre (2004).
Literārajai darbībai pievērsusies 12 gadu vecumā. Vairākkārt piedalījusies skolēnu un jauniešu literārajā nometnē "Aicinājums". Plašu ievērību un rezonansi izpelnījās viņas publikācija laikrakstā "Izglītība un Kultūra" 1996. gada 4. aprīlī, prozas darbs "Definīcijas", kas saturēja necenzētu leksiku un kļuva par skandāla iemeslu, jo tika apbalvota Izglītības ministrijas rīkotā skolēnu jaunrades darbu konkursā. Tajā pašā gadā žurnāla "Karogs" romānu konkursā ar atzinības godalgu tika atzīmēts viņas miniromāns "Kā es gaidīju pavasari jeb Ledussirds" (publicēts žurnālā "Karogs", 1996, Nr. 9). Abi šie darbi kopā ar citiem asociatīviem īsprozas tekstiem un viencēlieniem publicēti I. Melgalves pirmajā krājumā "Bezzaudējuma punkts" (1999). Šajā laika posmā periodikā un kopkrājumā "21 no 21. gadu simteņa" (1999) publicējusi arī dzejoļus.
Pievērsusies arī dramaturģijai. Kopā ar Daini Grīnvaldu sarakstījusi lugu "Mistērijas" (2002). 2005. gadā iestudēta I. Melgalves luga "Metāls". 2013. gadā izdota fantastikas luga "Necilvēki".
Vēlāk pievērsusies fantastikas žanram, sarakstījusi romānu "Mirušie nepiedod", kas nominēts "Literatūras gada balvai 2013" kā labākais prozas darbs, un grāmatu bērniem "Bulta, Zvaigzne un Laī", kas nominēta "Literatūras gada balvai 2014" kā labākā grāmata bērniem. Atsevišķi darbi un darbu fragmenti tulkoti arī lietuviešu, vācu un zviedru valodā.
2016. gadā uzsākusi studijas Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātes Kultūras un sociālās antropoloģijas studiju programmā.
Cilvēka un pilsoņa tiesību deklarācija

Cilvēka un pilsoņa tiesību deklarācija (franču: Déclaration des droits de l'homme et du citoyen) ir konstitucionālais akts, kurā apkopoti liberālās demokrātijas galvenie elementi un 1789. gada augustā pieņēma Francijas Nacionālā sapulce. Nozīmīgs Franču revolūcijas un cilvēka un pilsoņu tiesību dokuments. Deklarācijā iekļauti 17 panti, kuros visi cilvēki tika pasludināti par brīviem un vienlīdzīgiem, tauta tika pasludināta par augstākās varas avotu.
Daļa deklarācijas ideju izmantota 1791. un 1793. gada Francijas konstitūcijā. Šī deklarācija kopā ar ASV Tiesību bilu, ASV Neatkarības deklarāciju, ASV konstitūciju lielā mērā iespaidoja ANO 1948. gadā pieņemto vispārējo cilvēktiesību deklarāciju.
Edijs Riekstiņš

Dzīvesgājums

Dzimis Rīgā, vecāki šķīrušies, kad viņam bija pieci gadi. Mācījās Rīgas 65. vidusskolā Ķengaragā, pēc 8. klases mācības vairs neturpināja. Nodarbojies ar džudo, mācījies ķīniešu un japāņu valodu. Pēc mātes vārdiem 1991. gada 20. janvāra vakarā Edijs esot devies uz Vecrīgu, nošauts tiešā tēmējumā 1991. gada 20. janvāra vakarā pie Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas ēkas Raiņa bulvārī 6 Rīgas OMON un pagaidām nezināmu kaujinieku uzbrukuma laikā.
Kanālmalas apstādījumos starp Bastejkalnu un Raiņa bulvāri atrodas akmens ar uzrakstu Edija Riekstiņa piemiņai. Informācija par viņu atrodama 1991. gada barikāžu muzejā.

Apbalvojums

2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Ediju Riekstiņu pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa tuviniekiem.
2003. gada Latvijas futbola 1. līgas sezona

Latvijas futbola 1. līgas 2003. gada sezona bija 12. Pirmās līgas sezona. Pirmajā līgā piedalījās 10 komandas, kas aizvadīja triju riņķu turnīru.
Par 1. līgas čempioniem kļuva FK "Jūrmala".
7 miljardi gadu pirms pasaules gala

Sižets

Filma stāsta par diviem latviešu jauniešiem Leo un Annu, kuri sastopas Francijas dienvidos. Leo studē restaurāciju, bet Anna jau sen apmetusies uz dzīvi Marseļā, strādā frizētavā. Pēc īsā romāna Francijā Leo atgriežas Latvijā, kur jau atkal pēc brīža satiek Annu – viņa ir atgriezusies, par spīti sarežģītām attiecībām ar Rīgu. Abu mīlestība uzplaukst, tomēr – jo tuvāk viņi viens otru pielaiž, jo Anna šķiet neaizsniedzamāka.

Mūzika

Spēlfilmā daudz skan Māra Šverna mūzika gan viņa, gan viņa grupas "Baložu Pilni Pagalmi" izpildījumā. Atsevišķas filmas epizodes uzņemtas grupas koncertā. Filmā izmantota arī Baha mūzika.
Baļotes ezers

Raksturojums

Ezers ir salīdzinoši dziļš, tā vidējais dziļums ir 2,6 metri, taču tā maksimālais dziļums ir 4,76 metri. Ezera spoguļa laukums ir 180 ha, bet sateces baseina laukums ir 6,8 km². Gada vidējā notece ir 200 mm. Baļotes ezerā pastiprināti aug aļģes un ūdensaugi, kuru vidū ir minami meldri, hāras, glīvenes, kosas un niedres, tas ir eitrofs. Lai saglabātu ezera ūdens līmeni, ezers ir regulēts, tam ir meniķis. 
Ezers ir bagāts ar zivīm, tajā mīt līnis, līdaka, zutis, asaris, rauda, karūsa, zandarts, plaudis, ķīsis un karpa. Ezers tiek izmantots kā atpūtas vieta, tam ir peldvieta. Ezers ir tīrs, par ko liecina ezerā konstatētie vēži.
No ezera iztek 11 km garā Donaviņas upe, kas ietek Mazajā Daugavā Jēkabpils pilsētas teritorijā.

Ezera juridiskais statuss

Ezers ir iznomāts, to apsaimnieko S/O "Baļote", kas nodarbojas arī ar zivju audzēšanu.
Horst-Wessel-Lied

Horst-Wessel-Lied (latviešu: Horsta Vesela dziesma), zināma arī kā Die Fahne hoch (latviešu: Pacelt karogus), ir 1929. gadā sarakstīta dziesma vācu valodā. Tās autors bija Horsts Vesels. No 1930. līdz 1945. gadam tā bija Nacionālsociālistiskās vācu strādnieku partijas himna. Pēc nacistu nākšanas pie varas 1933. gadā šī dziesma bija arī daļa no Vācijas himnas.
Horsts Vesels bija NSDAP aktīvists un SA šturmfīrers vienai no Berlīnes trieciennieku vienībām. 1930. gada februārī bijušais komunistiskās partijas biedrs viņu sašāva un nedaudz vēlāk Vesels mira slimnīcā no ievainojuma sekām. Šo notikumu izmantoja partijas propagandists Jozefs Gebelss, kurš ātri vien Horstu Veselu padarīja par mocekli, kurš vēlāk kļuva par vienu no nacionālsociālistiskās cīņas un propagandas simboliem.
Dziesma, ko Vesels bija sarakstījis gadu pirms savas nāves, tika pirmo reizi oficiāli atskaņota viņa bērēs kā bēru maršs. Pēc tam NSDAP pasākumos un SA ielu parādēs šī dziesma tika plaši atskaņota un tajā pašā 1930. gadā apstiprināta kā NSDAP himna. 1933. gadā, kad Ādolfs Hitlers kļuva par Vācijas kancleru, viņš 19. maijā Horst-Wessel-Lied nostiprināja ar likumu kā vienu no valsts nacionālajiem simboliem. Vēlākajos gados tika noteikts, ka, skanot pirmajam un ceturtajam pantam, ir obligāti jāizstiepj taisni labā roka nacistu sveicienam.
Pēc Otrā pasaules kara beigām, kad nacisti zaudēja varu, Horst-Wessel-Lied tika aizliegts. Arī šodien Vācijā šī dziesma ir aizliegta ar Krimināllikumu. Analoģisks regulējums pastāv Austrijā. Teksts un melodija šajās valstīs drīkst tikt izmantota tikai izglītojošos nolūkos.
Rugāju pagasts

Daba

Atrodas Austrumlatvijas zemienē - austrumu daļu aizņem Adzeles pacēlums bet rietumu daļu - Lubāna līdzenums. Augstākā vieta pagastā - 126,8 m vjl.

Purvi

Pagasta dienvidu daļā iestiepjas Šņitkas purva ziemeļu daļa - Raganas purvs. Tālāk ziemeļrietumos atrodas Reibānu purvs (714 ha)

Vēsture

Pēc 1920. gada agrārās reformas vēlākajā Rugāju pagastā esošā Balvu muižas daļa sadalīta 811 vienībās ar kopplatību 3689 ha.
Rugāju pagasts izveidots 1922. gadā. 1938. gadā tā platība bija 372,9 km². 1945. gadā pagasta teritorijā izveidoja Daugasnes, Dreimaņu, Kraukļu, Medņu, Pakratu, Rugāju un Teteru ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Rugāju ciemam pievienoja Dreimaņu un Pakratu ciemus, 1961. gadā - Kraukļu un Daugasnes ciemu padomju saimniecības "Rugāji" un kolhoza "Blāzma" teritoriju. 1965. gadā Rugāju ciema p/s "Lazdukalns" teritoriju pievienoja Lazdukalna ciemam. 1971. gadā Rugāju ciemam pievienoja lielāko daļu likvidētā Kraukļu ciema teritorijas. 1977. gadā pievienoja likvidētā Daugasnes ciema teritoriju, bet daļu Rugāju ciema teritorijas iekļāva Tilžas ciemā. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā, apvienojot ar Lazdukalna pagastu, izveido Rugāju novadu.

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju nacionālais sastāvs: latvieši - 84,9%, krievi - 12,3%, ukraiņi - 0,8%, citas tautības - 2%.

Apdzīvotās vietas

Aizstirne, Anenhofa, Biškāni, Cūkusala, Čušļi, Daudzene, Daugasne, Dekšņi, Dubļukalns, Dzeņi, Dziesnieki, Griestiņi, Grūzīši, Kaņepiene, Kozupe, Krampiņas, Kraukļova, Mazpokrota, Medņi, Mieriņi, Nagļi, Niedrumala, Oparnieki, Pērtupe, Pliksna, Pokrota, Riekstusala, Rugāji, Sebeži, Silinieki, Stradi, Strautiņi, Strazdiņi, Teteri, Tikaiņi, Upatnieki, Žeivenieki.

Transports

Pagastu šķērso 1. šķiras valsts autoceļi Rēzekne-Gulbene (P36), Balvi-Kapūne (P47) un Kārsava-Tilža-Dubļukolns (P48).