Kuldīgas novada muzejs

Muzeja pirmsākumi

Pirmā izstāde ar muzejisku nozīmi Kuldīgā tika organizēta 1899. gada pavasarī rātsnama zālē Baznīcas ielā. Izstādes sarīkošanai tika izveidota speciāla komiteja, kura vērsās pie Kuldīgas pilsētas un apkārtnes iedzīvotājiem ar lūgumu deponēt izstādīšanai viņu īpašumā esošos priekšmetus. Izstādē bija skatāmi: vēsturiski eksponāti (dažādi ieroči, mājturības priekšmeti, drukas darbi un manuskripti), mākslas darbi, piemiņas lietas no skolām un universitātēm, heraldika, zīmogi un zīmoggredzeni, monētas, medaļas, ordeņi un citi retumi.

Starpkaru periods

Pirmās brīvvalsts laikā Latvijā lielu uzmanību pievērsa valsts kultūrvēsturiskajam mantojumam, tiek veidoti jauni valsts un pašvaldības muzeji, īstenojot valsts noteikto politiku arheoloģisko, etnogrāfisko un vēsturisko materiālu vākšanā. 1935. gada 10. oktobrī Kuldīgas pilsētas valde pieņēma lēmumu par muzeja dibināšanu Kuldīgā. Muzeja pārziņa pienākumus uzņēmās pilsētas galva J. Dreimanis, bet par muzeja administratoru iecēla H. Celmiņu. Muzeja vajadzībām tiek ierādītas četras telpas Kalpaka ielā 1 (tagad Liepājas ielā 37).
1937. gada 11. aprīlī muzejs tiek iesvētīts un oficiāli atklāts. Ilgus gadus muzejs funkcionē kā vērtīgu priekšmetu glabātuve, kur priekšmeti tika sadalīti pa kolekcijām un pieejami apskatei, tomēr nekādi izpētes darbi netika veikti.

2. Pasaules kara periods

1940. gada pavasarī muzejam tika piešķirtas telpas Pils ielā 5. Šajā pašā gadā pieņēma darbā pirmo algoto darbinieku - muzeja pārzini Frici Spingu. 1942. gadā par direktori sāka strādāt Elvīra Upīte. Četrdesmito gadu beigās izveidoja vēstures, sociālistiskās celtniecības, Lielā Tēvijas kara (Otrā pasaules kara) un mākslas nodaļas, iekārtoja izstāžu stendus par aktuāliem notikumiem. 1945. gadā muzejā bija 5038 eksponāti. 1949. gadā muzejs maina profilu un kļūst par novadpētniecības muzeju.

Piecdesmitie, sešdesmitie gadi

Piecdesmitie gadi iezīmējās ar jaunām darba un sadzīves tradīcijām, kuru veidošanā aktīvi piedalījās arī muzejs, regulāri tiek rīkotas svinīgās pionieru uzņemšanas, kara veterānu tikšanās un citas tradīcijas. Sāka strādāt  dabas nodaļa, tiek veidota ekspozīcija un izstādes par novada dabas objektiem un to aizsardzību, floru un faunu.
Muzejs paplašinot savu darbību atvēra filiāli Saldū, kas darbojas līdz sešdesmito gadu otrajai pusei. 
Sešdesmitajiem gadiem raksturīgs darbinieku skaita pieaugums, arī dažāda veida ekspozīciju veidošana. Muzeja apsaimniekošanā nonāca Sv. Katrīnas baznīca. Baznīcā iekārtoja ekspozīciju „Kuldīgas novada arhitektūra 17. – 19. gadsimtā”. Notika baznīcas kapitāla pārbūve. Tās gaitā baznīcas iekštelpu pielāgoja muzeja filiāles un koncertzāles vajadzībām. Fondu glabātavām izbūvēja Pilssarga namiņu Pils ielā 4 un muzeja saimniecības ēku Pils ielā 5. No 1964. gada muzejs saucas „Kuldīgas novadpētniecības un mākslas muzejs”.

Septiņdesmitie, astoņdesmitie gadi

Rakstnieka Voldemāra Sauleskalna māja „Sauleskalni” un dārzs muzeja īpašumā nonāca 1973. gadā, kurā tika izveidota ievērojamiem novada kultūras darbiniekiem veltīta ekspozīcija. Kopš 1977. gada par tradīciju kļuva kultūras darbinieku salidojums.
20. gadsimta septiņdesmitie un astoņdesmitie gadi iezīmējas kā komplekso ekspedīciju laiks Latvijā. Lai papildinātu esošos muzeja krājumus, muzeju darbinieki veica kompleksās ekspedīcijas Latvijas laukos un pilsētās. Arī Kuldīgas muzejs veica rajona izpēti, aptverot visu Kuldīgas rajona teritoriju un bagātīgi papildinot muzeja krājumu. Tika paplašināta etnogrāfisko priekšmetu, sadzīves priekšmetu un darbarīku kolekcijas.

Deviņdesmitie gadi

Padomju laikā veidotās ekspozīcijas tiek demontētas kā saturiski un vizuāli novecojušas. Novada vēsture tiek ilustrēta tematiskās izstādēs. Muzeja filiālē Katrīnas baznīcā 1989. gada 25. martā atklāj izstādi  "Deportācijas un terors PSRS" ar kuru aizsākās noklusētās vēstures izzināšana.
Deviņdesmito gadu sākumā visā Latvijā notiek nozīmīgas pārmaiņas. Vairākas pārmaiņas notiek arī Kuldīgas muzejā. Tiek likvidētas muzeja filiāles „Sauleskalnos” un 1990. gadā Sv. Katrīnas baznīca tiek atdota draudzei. 1999. gadā muzejs izveidoja filiāli „Kāršu muzejs”, kur eksponēja J.Mētras spēļu kāršu privātkolekciju. Vēlāk filiāle tika pārveidota par izstāžu zāli „Kāršu istaba”.