Mercury-Redstone 3

Misijas sagatavošana

Freedom 7 palaišana sākotnēji bija paredzēta 1960. gada oktobrī, bet kosmodromā no rūpnīcas to nogādāja tikai decembrī. Lai arī bija vēlme palaist kosmosā uzreiz, bija nepieciešama 21 nedēļa, lai kapsulu sagatavotu lidojumam. Starts tika noteikts 1961. gada 6. martā, bet reaktīvās kontroles sistēmas bojāto peroksīda cauruļvadu nomaiņai palaišana tika pārcelta par astoņām dienām. Pēc tam bija nepieciešami vēl papildu pārbaudes un testi. Pa to laiku par pirmo cilvēku kosmosā kļuva PSRS pārstāvis Jurijs Gagarins 1961. gada 12. aprīlī. Beidzot par kosmosa kuģis bija gatavs lidojumam 2. maijā.
1961. gada janvārī MR-3 misijai tika izvēlēti trīs astronauti: Alans Šepards, Virdžils Grisoms un Džons Glens. 22. februārī viņu vārdi tika publiskoti, bet netika nosaukts, kurš no trijiem lidos pirmais. 1961. gada 2. maijā tika paziņots, ka kosmosā dosies Šepards. tajā dienā palaišana tika atcelta 2 stundas 20 minūtes pirms starta laikapstākļu dēļ.

Lidojuma gaita

5. maijā agrā rītā Šepardu ietērpa skafandrā un atveda uz starta laukumu. 10:21 UTC viņš iesēdās kosmosa kuģī un tika pieslēgts pie dzīvības nodrošināšanas un citam sistēmām. Nākamās četras stundas viņš pavadīja kapsulā, gaidot startu.
9:34 pēc vietējā laika (14:34 UTC) nesējraķete Mercury-Redstone startēja ar Freedom 7. Pēc 2 minūtēm 21,8 sekundēm tika izslēgti raķetes dzinējs. Glābšanas sistēmas raķete atdalījās 2 min 22,2 s pēc starta. tas notika vienu sekundi ātrāk kā paredzēts, un vairākas pazīmes liecina, ka tas tika izdarīts manuāli. Šepards gan teicis, ka neatceras, ka būtu to izdarījis.
2 min 32,3 s pēc starta uz vienu sekundi tika iedarbināti trīs raķešdzinēji, atdalot Freedom 7 no Redstone raķetes. 3. minūtē automātiskā stāvokļa kontroles sistēma pagrieza kosmosa kuģi par 180 grādiem ar karstumvairogu pa priekšu. Šādā stāvoklī kapsula palika visu lidojuma laiku. 
Šepards pārņēma kosmosa kuģa stāvokļa kontroli no automātiskās sistēmas. Viņš izmēģināja kuģa kustināšanu pa trijām asīm un guva apstiprinājumu, ka kosmiskais aparāts reaģē tāpat kā simulators uz zemes. Pēc tam viņš veica novērojumus kuģa ārpusē, izmantojot divus logus un periskopu. 
Trīs bremzēšanas dzinēji uz 10 sekundēm (ar 5 sekunžu nobīdi katram) tika iedarbināti 5 minūtes 15 sekundes pēc starta, īsi pēc tam, kad Freedom 7 sasniedza 187,5 km augstumu. Periskops tika ievilkts 5 min 45 s. Bremzēšanas dzinēju pakete no kapsulas tika atdalīta 5 min 13,6 s. 
Lidojuma 7 min 48,2 s tika konstatēts paātrinājums 0,05 g (0,5 m/s²). Automātiskā stabilizācijas un kontroles sistēma iegrieza kapsulu ap vertikālo asi līdz 10 apgriezieniem sekundē, lai palielinātu kosmosa kuģa stabilitāti nolaišanās posmā atmosfērā. 
6,4 km augstumā, 9 min 38,1 s pēc starta tika izvilkts bremzējošais izpletnis. 4,6 km augstumā atvērās vārsts, lai izlīdzinātu kabīnes spiedienu ar āra gaisu. 3,0 km augstumā 10 min 14,8 s no kapsulas augšpuses atvienojās antenas kārba, izvelkot galveno izpletni. Pēc 5 sekundēm par 1,2 m uz leju tika nomests berilija karstumvairogs, lai izvērstu nolaišanas spilvenu. 
Nolaišanās notika 15 min 22,0 s pēc palaišanas Atlantijas okeānā 486 km attālumā no starta vietas. trieciens ūdenī bija samērojams ar reaktīvās lidmašīnas nolaišanos uz bāzes kuģa. Freedom 7 par 60° sasvērās uz kreiso sānu. Šepards pārbaudīja hermētiskumu, bet neatklāja nevienu sūci. lēnām, minūtes laikā kapsula atgriezās stāvus pozīcijā. 
Glābšanas helikopters izcēla Šepardu no kapsulas un nogādāja uz kuģi USS Lake Champlain. Viņš uz kuģa bija 11 minūtes pēc nolaišanās. Tika izcelts un uz kuģi nogādāts arī Freedom 7.
Pacelšanās fāzē Šepards izjuta 6,3 g (62 m/s²) un nolaižoties 11,6 g (114 m/s²).