Valdis Dombrovskis

Izglītība

1989. gadā absolvēja Rīgas 58. vidusskolu (tagad Iļģuciema vidusskola).  
Studēja Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē (1989—1993), iegūstot fizikas bakalaura grādu. Paralēli 1995. gadā beidza arī Rīgas Tehnisko universitāti, iegūstot inženierzinātņu bakalaura grādu ekonomikā. Turpinot studijas Latvijas Universitātē maģistratūrā, sava darba eksperimentālo daļu izstrādāja Maincas Universitātes Fizikas fakultātē (1995—1996). No 1997. līdz 1998. gadam studēja doktorantūrā Mērilendas Universitātes Elektrotehnikas fakultātē.

Karjera

No 1993. līdz 1997. gadam V. Dombrovskis strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku un laborantu Latvijas Universitātes Cietvielu fizikas institūtā un Pusvadītāju fizikas katedrā, Maincas Universitātes Fizikas institūtā, kā arī Mērilendas Universitātes Elektrotehnikas fakultātē.
1998. gadā V. Dombrovskis sāka strādāt Latvijas Bankas Monetārās politikas pārvaldē kā makroekonomikas analīzes speciālists. 1999. gadā kļuva par Latvijas Bankas Monetārās politikas pārvaldes vecāko ekonomistu, 2000. gadā - par Monetārās politikas pārvaldes galveno ekonomistu.

Politiskā darbība

2002. gadā V. Dombrovskis iesaistījās politikā un bija viens no partijas "Jaunais laiks" dibinātājiem (tās izveidotājs un vadītājs Einars Repše līdz 2001. gadam bija Latvijas Bankas prezidents, līdz ar to V. Dombrovska priekšnieks), kļuva par partijas valdes locekli un tā paša gada rudenī tika ievēlēts 8. Saeimā.
2002. gada novembrī Saeima viņu apstiprināja par finanšu ministru E. Repšes valdībā. 2004. gada martā līdz ar valdības demisiju viņš zaudēja finanšu ministra amatu un atgriezās Saeimā. 2004. gada jūnijā V. Dombrovski ievēlēja par Eiropas Parlamenta deputātu, šo amatu viņš ieņēma līdz kļūšanai par Ministru prezidentu 2009. gadā. No 2004. gada decembra līdz 2006. gada aprīlim V. Dombrovskis bija arī ekonomikas ministra padomnieks.
2007. gada decembrī V. Dombrovskis bija partijas "Jaunais laiks" premjera amata kandidāts, tomēr par premjerministru tika virzīts un izvēlēts Ivars Godmanis.

Ministru prezidenta amatā

2009. gada 26. februārī, sešas dienas pēc I. Godmaņa atkāpšanās, Valsts prezidents Valdis Zatlers izvirzīja V. Dombrovski Ministru prezidenta amatam. 12. martā 9. Saeima apstiprināja V. Dombrovski šajā amatā. Valdības pirmajos darbības mēnešos Ministru prezidents pats ieņēma arī Bērnu, ģimenes un sabiedrības integrācijas lietu ministra amatu līdz tā likvidācijai.
2010. gada martā Tautas partija izstājās no koalīcijas un atsauca savus ministrus no valdības, līdz ar to V. Dombrovskis kļuva par mazākuma valdības vadītāju. Tomēr valdība krīzes apstākļos darbojās salīdzinoši veiksmīgi un vasaras beigās Latvijas ekonomika sāka uzrādīt atjaunošanās pazīmes. Šajā situācijā V. Dombrovskis tika izvirzīts kā partiju apvienības "Vienotība" līderis un Ministru prezidenta amata kandidāts 10. Saeimas vēlēšanās, kas notika 2. oktobrī. Saraksts guva uzvaru vēlēšanās, iegūstot 33 vietas parlamentā, bet Ministru prezidents V. Dombrovskis bija vēlētāju visvairāk atbalstītais kandidāts, Vidzemes vēlēšanu apgabalā savācot 77 168 plusiņus vēlēšanu biļetenos. Uzreiz pēc vēlēšanām V. Dombrovskis sāka sarunas par jaunas valdības izveidi un 10. Saeimas pirmajā darba dienā 2010. gada 2. novembrī Valsts prezidents V. Zatlers uzaicināja viņu sastādīt jaunu Ministru kabinetu. Saeimas ārkārtas sēdē 2010. gada 2. novembrī jaunā valdība tika apstiprināta ar 63 balsīm par. Valdībā V. Dombrovskis ieņēma ne vien Ministru prezidenta, bet arī reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministra krēslu, līdz brīdim, kad, saskaņā ar valdības deklarāciju, šis ministra amats tiks apvienota ar vides ministra amatu kopējā ministrijā.
2011. gadā 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās bija partijas "Vienotība" Ministru prezidenta amata pretendents un vēlētāju visatbalstītākais kandidāts "Vienotības" sarakstā, tika ievēlēts 11. Saeimā no Vidzemes vēlēšanu apgabala. Pēc ilgām un sarežģītām sarunām par koalīcijas veidošanu, Valsts prezidents Andris Bērziņš V. Dombrovski uzaicināja veidot valdību. Viņš kļuva par pirmo, kurš vadījis trīs valdības pēc kārtas. 2013. gada augustā Dombrovskis kļuva par Ministru prezidenta amatā visilgāk nostrādājušo personu kopš neatkarības atjaunošanas.
2013. gada 27. novembrī V. Dombrovskis paziņoja par atkāpšanos no Ministru prezidenta amata, "uzņemoties politisko atbildību par Zolitūdes traģēdiju". 2014. gada 22. janvārī viņu amatā nomainīja Laimdota Straujuma.

Eiropas Savienības komisāra amatā

2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās ievēlēts Eiropas Parlamentā. 2014. gada septembrī tika izvirzīts kā kandidāts uz Eiropas Komisijas viceprezidenta amatu ar atbildību par eiro un sociālo dialogu Žana Kloda Junkera komisijā.
Pēc referenduma par Apvienotās Karalistes dalību Eiropas Savienībā rezultātu paziņošanas 2016. gada 25. jūnijā ES Finanšu stabilitātes, finanšu pakalpojumu un kapitāla tirgus savienības komisārs lords Džonatans Hills paziņoja par savu atkāpšanos no amata, un V. Dombrovskis pārņēma Džonatana Hilla amata pienākumus.
2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās V. Domrovskis, pārstāvot apvienības "Jaunā Vienotība" sarakstu, atkal tika ievēlēts Eiropas Parlamentā.

Apbalvojumi

2005. gadā par ieguldījumu Latvijas interešu aizstāvībā Eiropas Savienībā un finansiāli sabalansētas Eiropas veidošanā atzīts par Eiropas Gada cilvēku Latvijā. Otro reizi Eiropas Gada cilvēka Latvijā balvu saņēmis 2013. gada 17. decembrī kā politiķis, ar kuru var lepoties gan Latvijas, gan Eiropas līmenī un kuram piemīt augsta atbildības sajūta un morālā stāja krīzes situācijās.
2011. gada 4. decembrī saņēmis vācu ekonomista Frīdriha Augusta fon Hajeka fonda (Friedrich August von Hayek Stiftung) starptautisko balvu par nozīmīgu ieguldījumu Latvijas finanšu un ekonomiskās stabilitātes atjaunošanā.
2012. gada 24. jūlijā saņēmis Amerikas Studiju Fonda iedibināto Vašeka un Marijas Polāku vieslektora balvu par valdības vadītāja amatā paveikto finanšu krīzes pārvarēšanai. Šī balva dibināta 1995. gadā, lai godinātu Centrālās un Austrumeiropas līderus par viņu ieguldījumu demokrātijas un ekonomisko reformu īstenošanā reģionā. 2000. gadā šo balvu saņēma bijusī Latvijas prezidente Vaira Vīķe-Freiberga. Balvu iepriekš saņēmuši arī Čehijas prezidents Vaclavs Klauss, Polijas prezidents Lehs Valensa, Igaunijas premjers Marts Lārs, Lietuvas prezidents Valds Adamkus, Igaunijas premjers Andrus Ansips, Polijas premjers Donalds Tusks un citi.
2012. gada 8. novembrī saņēmis Baltijas Asamblejas medaļu par izcilu ieguldījumu Baltijas vienotības stiprināšanā un Baltijas valstu sadarbības veicināšanā.
2014. gada novembrī saņēmis Triju Zvaigžņu ordeni.