google/wiki40b huggingface dataset:
Ervīns Muštukovs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru uzsācis 1999. gadā Rīgas "NIK's Brih" sastāvā. Pirmo reizi valsts izlasē spēlējis 2002. gadā, kad pārstāvēja Latvijas U-18 izlasi.
2003.—2004. gadu sezonā Muštukovs spēlēja QMJHL Dramondvilas "Voltigeurs" sastāvā. Vēlāk viņš aizvadīja divas sezonas Latvijā (Liepājas "Metalurgs" sastāvā), līdz atgriezās Ziemeļamerikā. Viņš sāka spēlēt ECHL un SPHL, kur aizvadīja divus gadus, pārstāvot Toledo "Storm", Elmīras "Jackals" un Noksvilas "Ice Bears".
2008. gadā Muštukovs atgriezās Latvijā, jo parakstīja divvirzienu līgumu ar Rīgas "Dinamo", lielāko sezonas daļu aizvadot HK Rīga 2000 rindās, "Dinamo" sastāvā debitējot 2009. gada 29. janvārī. 2010. gada februārī Muštukovs tika iekļauts Latvijas izlases sastāvā dalībai Vankūveras ziemas olimpiskajās spēlēs.
2010. gada maijā viņš pievienojās Lielbritānijas hokeja līgas klubam Šefīldas "Steelers". Tai pašā sezonā Ervīns palīdzēja "Steelers" izcīnīt čempiona titulu, kā arī viņš tika atzīts par visas līgas labāko vārtsargu. Tāpat viņš uzstādīja vairākus rekordus (tai skaitā sausajās spēlēs) un tika iekļauts līgas pirmajā zvaigžņu izlasē, kas aizvadīja spēli pret nākamajiem Stenlija kausa ieguvējies Bostonas "Bruins".
2011. gada maija sākumā Muštukovs parakstīja līgumu ar Dānijas hokeja līgas klubu Odenses "Bulldogs", tā rindās nākamajā sezonā izcīnot līgas sudraba medaļas. 2012.—13. gada sezonā spēlēja Allsvenskan līgas klubā Mora IK, taču tad atgriezās Dānijā, noslēdzot viena gada līgumu ar Esbjerg Ishockey, kur pēc veiksmīgi aizvadīdas tezonas tika iekļauts otrajā zvaigžņu izlasē. Sezonas gaitā Muštukovs ieguva atzinību, kad ziņoja par komandas spēlētājiem, kas nodarbojās ar krāpšanu, liekot likmes un organizējot savas komandas zaudējumus. Ervīns piedalijās savās otrajās Olimpiskajās spēlēs pēc kārtas.
2014. gada 5. jūnijā noslēdza viena gada līgumu ar Dānijas hokeja līgas klubu Olborgas "Pirates", taču gadu vēlāk pievienojās Francijas hokeja līgas vienībai HK Grenoble. 2016. gada aprīlī Muštukovs atgriezās Lielbritānijā un noslēdza līgumu uz vienu gadu ar Šefīldas "Steelers",ar kuru vinnēja izslēgšnas spēlēs. 2017. gada aprīlī Muštukovs vēlreiz pagarināja līgumu ar Šefildas "Steelers".
2019. gada vasarā Muštukovs pievienojās jaunizveidotajai Rīgas "Olimp" un septembrī tika atzīts par Latvijas čempionāta mēneša vērtīgāko spēlētāju.
2015. gada Pasaules čempionātā Muštukovs debitēja Latvijas hokeja izlases vārtos. Turnīra atklāšanas spēlē pret Kanādu nedaudz vairāk kā vienā periodā Muštukovs ielaida piecus vārtus, kā rezultātā viņa vietā stājās Edgars Masaļskis.
Mazā stērste

Izplatība

Mazā stērste ligzdo Skandināvijas galējos ziemeļos, Krievijas taigas zonā, uz austrumiem līdz Klusajam okeānam. Areāla ziemeļu robeža aptuveni seko koku izplatībai, taču ne reti mazā stērste sastopama arī tundrā, tālāk ziemeļos. Areāla dienvidu robeža Sibīrijā aptuveni seko 60° ziemeļu paralēlei, taču paplašinās uz dienvidiem centrālajā daļā, sasniedzot Baikālu. 
Ziemo Dienvidaustrumāzijā (Indijas ziemeļos, Ķīnas dienvidos un pārējās Dienvidaustrumāzijas ziemeļu daļā). Rudens migrācijā regulāri ieceļo Eiropas rietumu un centrālajā daļā.

Latvijā

Mazā stērste Latvijā ir reta ieceļotāja, līdz šim bijuši trīs novērojumi (divi novērojumi Papē un viens Kolkā).

Izskats

Mazā stērste ir neliela, kompakta stērste ar īsu kaklu vai gandrīz bez tā. Vismazākā, kas mājo Palearktikas rietumdaļā, manāmi mazāka par ļoti līdzīgo niedru stērsti. Ķermeņa garums 12—14 cm, spārnu plētums 20—22 cm, svars 12—19,3 g. 
Apspalvojums līdzīgs niedru stērstes mātītei: uz muguras un galvas virsas brūns ar tumšām svītriņām, uz vēdera balts ar smalkām, tumšām svītriņām (sāni raibāki kā pavēdere). Seja mazajai stērstei ir rudi brūna, pazode balta vai gaiši ruda. Vaigus sānos ieskauj tumši brūna svītra, apakšpusē balta josla, kas atgādina ūsas. Uz spārniem gaišas joslas. Melnais knābis taisns, smails, apakšējā daļa gaišāka. Īsās kājas gaiši brūnas, acis tumši brūnas. Aste īsa ar baltām malām. Abi dzimumi izskatās vienādi, kā arī apspalvojumam nav sezoniālu atšķirību.

Uzvedība

Mazā stērste ir gājputns un veic garu migrācijas ceļu no ligzdošanas uz ziemošanas areālu. Ziemas periodā parasti uzturas lauksaimniecības zemēs. Sastopama arī kalnos līdz 2000 m virs jūras līmeņa. Ligzdo atklātos skujkoku mežos, kas bieži jaukti ar bērziem vai vītoliem. Īpaši iecienīti ir ar vītoliem apauguši upju krasti.

Barība

Mazā stērste ir visēdāja. Galvenokārt barojas ar sēklām, bet ligzdošanas sezonā galvenokārt ar kukaiņiem. Barību meklē uz zemes.

Ligzdošana

Ligzdošanas sezona ir īsa, piemēram, Somijā ilgst no jūnija sākuma līdz jūlija vidum. Ligzda atrodas uz zemes, uz kāda kuplāka ciņa vai mīksta sūnu paugura, var būt arī uz celma. Tā paslēpta zem augstākiem augu ceriem vai krūmu zariem. Vīta no smalkiem zariņiem, augu stiebriem, sausas zāles un lapām, grīšļiem, dzīvnieku matiem, ķērpjiem un sūnām. 
Dējumā 4—6 olas. Inkubācijas periods ilgst 11—12 dienas. Perē galvenokārt mātīte, par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni ligzdu pamet 6—7 dienu vecumā, bet sāk lidot 11—13 dienu vecumā.
Akermanas konvencija

Akermanas konvencija parakstīta 1826. gada 25. septembrī Akermanā, starp Krievijas un Osmaņu impērijām, ar kuru osmaņi piekāpās Krievijas ultimātam attiecībā uz pareizticīgo provinču Serbijas, Valahijas un Moldāvijas īpašo stāvokli. 
Osmaņu karaspēks bija atgriezies Valahijas un Moldāvijas provincēm, kā arī centās apspiest serbu sacelšanos. 1826. gada 5. martā imperators Nikolajs I pieprasīja 1812. Bukarestes līguma ievērošanu un osmaņu karaspēka izvešanu. Sultāns Mahmuds II aprīlī piekrita sākt sarunas.
Konvencija atkārtoti apstiprināja Bukarestes līgumu, atjaunojot autonomiju Serbijas kņazistei, kā arī piešķirot Krievijai protektorāta tiesības pār Valahijas un Moldāvijas pareizticīgajiem iedzīvotājiem. Šo provinču gospodarus turpmāk amatos iecēla uz septiņiem gadiem, un nevarēja atcelt bez Krievijas vēstnieka piekrišanas. Krievijas kuģiem piešķīra brīvas kuģošanas tiesības Melnajā jūrā un Donavā. Kuģiem, kas tirgojās ar Krieviju, atļāva brīvu kuģošanu pa Dardaneļu un Bosfora jūras šaurumiem. Osmaņi arī piekrita atteikties no teritorijas Melnās jūras Kaukāza piekrastē (Suhumi, Anaklija) un Donavas robežu izmaiņām par labu Krievijai. 
Tas, ka 1827. gada 8. decembrī Mahmuds II lauza Akermanas konvenciju, cenšoties atjaunot savu kontroli Balkānu provincēs, 1828. gadā izraisīja Krievu-turku karu.
Ledus laikmets

Jaunākais ledus laikmets

Vairums mūsdienu ģeologu uzskata, ka pašlaik turpinās kainozoja ēras kvartāra perioda apledojums, kas sākās pirms 2,58 miljoniem gadu pleistocēna epohā. Savu maksimumu ledāju izplatība sasniedza pleistocēna epohas noslēgumā pirms apmēram 22 tūkstošiem gadu.
Laiku pa laikam bija arī starpledus jeb interglaciālie periodi, kad klimats kļuva nedaudz siltāks, tomēr kopumā laiks bija daudz aukstāks un sausāks nekā mūsdienās. Mainījās arī daba ledāja tuvumā. Augu valsts kļuva nabadzīga, daudzi pie siltuma pieraduši dzīvnieki izmira vai devās uz dienvidiem.
Ziemeļeiropā sniegs un ledus īsajās vasarās nepaguva izkust un zemi sāka pārklāt ledājs — bieza ledus un sniega kārta. Ledājs ilgstoši klāja visu Eiropas ziemeļu daļu, arī Latvijas teritoriju. Ziemeļeiropā ledāja biezums sasniedza divus kilometrus.
Ledus laikmeta beigās pirms aptuveni 13 000 — 10 300 gadiem no ledāja kušanas ūdeņiem Ziemeļeiropā izveidojās Baltijas ledus ezers tagadējās Baltijas jūras ieplakas dienvidu un centrālajā daļā.
Pēc lielo ledāju atkāpšanās holocēna epohas sākumā pirms aptuveni 12 000 gadu iestājies relatīvi siltāks periods. Grenlandes ledāja dziļurbumu pētījumi liecina, ka pirms apmēram 5 tūkstošiem gadu vidējā gaisa temperatūra Ziemeļu puslodē atkal sāka samazināties, minimumu sasniedzot pirms apmēram 2000 gadiem. Šajā laikā sākās cilvēku migrācija no Skandināvijas uz dienvidiem (daļa no Lielās tautu staigāšanas). Pēc tam atkal kļuva relatīvi siltāks, Vikingu laikmetā (ap 1000 g. m. ē.) vidējā gaisa temperatūra sasniedza maksimumu, cilvēki apmetās Grenlandē un Islandē. Kopš tā laika zemes virsma atkal atdzisa, Ziemeļeiropā no 1350. līdz 1850. gadam iestājās "Mazais ledus laikmets".
Roberts Levandovskis

Karjera izlasē

Levandovskis debitēja Polijas futbola izlases sastāvā 2008. gada septembrī 2010. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas turnīra spēlē pret Sanmarīno, kurā iznāca uz maiņu un guva vienus vārtus.
2014. gada 7. septembrī 2016. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācijas turnīra spēlē pret Gibraltāru Levandovskis guva savu pirmo hettriku starpautiskās spēlēs. 2015. gada 13. jūnijā spēlē pret Gruzija viņš guva vēl vienu hettriku.
5 kāpēc

Princips

Metode balstās uz secīgu jautāju "Kāpēc?" uzdošanu, ar katru nākamo tuvojoties problēmas cēlonim. Praksē ir apstiprinājies, ka vairumā situāciju 5 ir optimālais skaitlis, lai nokļūtu pie problēmas saknes - iemesla, kas radīja problēmu, vai risinājuma, kā novērst problēmu (atkarībā no uzdevuma nostādnes).

Vēsture

Metodi definēja Sakiči Tojoda (Sakichi Toyoda), un tā tika izmantota Toyota rūpnīcās ražošanas procesa problēmu noskaidrošanai. Šī metode ietilpst Toyota Production System metodoloģijā.
Zemeslodes 100 visapdraudētākās sugas

Zemeslodes 100 visapdraudētākās sugas (angl. The world's 100 most threatened species) ir visvairāk apdraudētāko dzīvnieku, augu un sēņu saraksts, kuru 2012. gadā ar Londonas zooloģijas biedrības atbalstu izveidoja ap 8000 speciālistu no Sugu izdzīvošanas komisijas. Saraksts tika publicēts grāmatā ar nosaukumu Priceless or Worthless? ("Nenovērtējami vai nevērtīgi?"). Grāmatas ievadā teikts: "Šī grāmata mums stāsta ne tikai par visapdraudētākajām sugām, bet arī rāda, kā mēs varam tās pasargāt. Tā ir izaicinājums, lai mūsu nenovērtējamo dabas mantojumu mēs saglabātu un nodotu nākamajām paaudzēm."
Saraksta sastādītāji izraudzīja vienīgi tās sugas, kas sabiedrībai nesniedz skaidri redzamu izdevīgumu, kuru saglabāšana netiek pietiekami finansēta, un par kuru izdzīvošanas draudiem masu mediji nesniedz plašu informāciju. Lai uzskatāmi parādītu izzūdošo planētas daudzveidību, divdesmit piecas sugas tiek vairāk izceltas un plašāk aprakstītas. Kopumā tās pārstāv 48 dažādas valstis.
Grāmatas trešajā nodaļā uzskaitītas vairāki simti augu, bezmugukaulnieku un mugurkaulnieku sugas, kas nesen izmirušas un "pastāv tikai vēstures grāmatās". Savukārt ceturtā nodaļa veltīta piecām veiksmīgu pasākumu rezultātā izglābtām sugām — Prževaļska zirgam, Rodrigesas fodijam, kuprvalim, Četema salas mušķērājam un Maurīcijas piekūnam norādot, ka izmiršanu ir iespējams novērst.
Beidzamās, piektās nodaļas ievadā pausta Mahatma Gandija atziņa: "Zeme spēj pietiekami nodrošināt katra cilvēka vajadzības, bet ne katra cilvēka alkatību". Nodaļā izklāstīti pasākumi, kurus nepieciešams veikt bioloģiskās daudzveidības saglabāšanai.
Konstantīns Čakste

Dzīvesgājums

Konstantīns Čakste dzimis Jelgavā Jāņa Čakstes un Justīnes Čakstes ģimenē (ģimenē bija deviņi bērni, viens no brāļiem arī Mintauts Čakste). Čakste sākotnējo izglītību uzsāka Jelgavas ģimnāzijā, ko turpināja bēgļu gaitu laikā Kazaņas 3. ģimnāzijā. Pēc atgriešanās Latvijā viņš 1920. gada pavasarī pabeidza Rīgas 2. ģimnāziju.
Čakste 1920. gadā iestājās Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes Tiesību zinātņu nodaļā. Latvijas Universitāti viņš beidza 1925. gadā. Pēc tam Čakste papildinājās Parīzes universitātes juridiskā fakultātē (1932. gadā) un Briselē (1936./37.gadā). 1928. gadā viņš tika ievēlēts par Latvijas Universitātes jaunāko asistentu. 1931. gadā pēc habilitācijas darba "Nomaksas pirkums Latvijā un ārzemēs" aizstāvēšanas Čakste kļuva par Latvijas Universitātes privātdocentu civiltiesību katedrā, bet 1934. gadā - par docentu. Kopš 1935. gada viņš bija arī docents tirdzniecības tiesībās. 1937. gadā viņš kļuva par vecāko docentu (1938.gadā šo amata nosaukumu mainīja uz ārkārtējo profesoru) un lasīja tirdzniecības un civiltiesību kursu tautsaimniekiem. Čakste bija arī Institut International d’Étude et de Documentation en matiére de Concurrence Commerciale loceklis. Viņš publicējās periodiskos izdevumos (galvenokārt žurnālos "Jurists" un "Tieslietu Ministrijas Vēstnesis") par dzīvokļu tiesībām, paju sabiedrībām un citām tēmām. Čakste rediģēja arī Latvijas Universitātes akadēmiskās sabiedrisko zinātņu veicināšanas biedrības Aequitas izdoto rakstu krājumu, bija biedrības valdes priekšsēdētāja biedrs. Laikā no 1938. līdz 1940. gadam ieņēma žurnāla Jurists atbildīgā redaktora amatu. Kopš 1943. gada viņš bija arī Tautsaimniecības vārdnīcas redakcijas līdzstrādnieks.
Kopš vācu okupācijas sākuma Čakste stājās sakaros ar dažādām nacionālās pretestības grupām, kas iestājās par neatkarīgas un demokrātiskas Latvijas atjaunošanu, balstoties uz 1922. gada Satversmi. 1943. gada 13. augustā Latvijas Centrālās Padomes dibināšanas sēdē viņu ievēlēja par LCP priekšsēdētāju. Čakste darbojās LCP Juridiskajā komisijā un ir rediģējis LCP programmu, kā arī piedalījies LCP nelegālā izdevuma Jaunā Latvija izdošanā. Čakste nodibināja un uzturēja sakarus ar Latvijas diplomātiskajiem pārstāvjiem ārvalstīs, kā arī ar igauņu un lietuviešu nacionālās pretestības kustībām. 
1944. gada 29. aprīlī Gestapo (Geheime Staatspolizei) Čaksti arestēja. Tika arestēti arī citi LCP locekļi. Apcietināto LCP darbinieku lietu Gestapo izmeklēja līdz 1944. gada 1. septembrim, kad K. Čaksti, Bruno Kalniņu un Ludvigu Sēju no Rīgas Centrālcietuma pārveda uz Salaspils koncentrācijas nometni. 10. septembrī no Salaspils ar tvaikoni “Celebes” viņus pārveda uz Dancigu un ieslodzīja Štuthofas koncentrācijas nometnē. Čakste mira 1945. gada 22. februārī ceļā no Štuthofas nometnes uz Lauenburgas koncentrācijas nometni, apglabāts Genšas ciemā, vēlāk pārapbedīts Krempas Kašupskas  Nāves marša upuru kapsētā (apbedījums Z-V-23) Polijā.
Augstākie šaurdeguna pērtiķi un cilvēks

Izskats un īpašības

Augstākie šaurdeguna pērtiķi ir lielākie no visiem primātiem, turklāt orangutans ir lielākais kokos dzīvojošais dzīvnieks. Mazākie virsdzimtā ir giboni. Visas gibonu sugas ir mazākas par cilvēkpērtiķiem. Lielākais no giboniem ir siamangs (Symphalangus syndactylus), kura svars var sasniegt 14 kg, toties mazākais cilvēkpērtiķis ir bonobo (Pan paniscus), kura mātīte sver 30 kg. Lielākie virsdzimtā ir gorillas, kas vidēji sver 140—160 kg, bet var būt arī smagāki indivīdi, sasniedzot 220 kg.

Atšķirības no zemākajiem šaurdeguna pērtiķiem

Augstākajiem šaurdeguna pērtiķiem nav astes, toties lielākajai daļai zemāko šaurdeguna pērtiķu ir aste, kuru tie lieto līdzsvara noturēšanai. Lielākā daļa augstāko šaurdeguna pērtiķu ir lielāki augumā, izņemot gibonus, kas ir mazāki par dažiem zemākajiem šaurdeguna pērtiķiem. Pēdējie lielāko daļu dzīves pavada kokos. Augstāko šaurdeguna pērtiķu inteliģence, neņemot vērā cilvēkus, ir augstāka nekā zemākajiem šaurdeguna pērtiķiem, kuriem ir primitīvāka smadzeņu uzbūve.

Uzvedība

No primātiem inteliģentākās sugas skaitās augstākie šaurdeguna pērtiķi, bet cilvēkpērtiķu dzimta (Hominidae), neņemot vērā cilvēkus, ir visinteliģentākā no visām primātu dzimtām. To galvenā atšķirība ir spēja lietot un izveidot darba rīkus, spēja rast risinājumus nebijušām situācijām, kā arī spēja lietot zīmju valodu.

Barība

Augstākie šaurdeguna pērtiķi ir veģetārieši vai visēdāji. Tie barojas ar dažādu augu barību, piemēram, koku lapām, riekstiem, augļiem, dažādām sēklām. Lielākā daļa sugu barojas arī ar dzīvnieku izcelsmes barību, kuru tie iegūst medījot vai atņemot citiem (cilvēku gadījumā dzīvnieki apēšanai pamatā tiek speciāli audzēti).
Jānis Veselis

Biogrāfija

Dzimis 1896. gada 1. aprīlī Neretas pagasta Āniņos zemnieku ģimenē. Mācījās Neretas Andreja skolā un Jēkabpils pilsētas skolā. Pirmā Pasaules kara laikā 1915. gadā iesaukts Krievijas impērijas armijā, pēc demobilizācijas 1918. gadā dzīvoja vecāku mājās Degumniekos netālu no Lubānas ezera, piedalījās brīvības cīņās. 1920. gada aprīlī laikraksts "Republikas Sargs" iespieda viņa pirmo dzejoli "Nav žēl", drīz vien vairāki dzejoļi un stāsts "Tuksnesī" parādījās arī laikrakstā "Latvijas Kareivis".
1921. gadā Veselis pārcēlās uz dzīvi Rīgā, pārtikdams vienīgi no sava literārā darba. Rakstīja stāstus, noveles, romānus un radīja pats savu literārās izteiksmes veidu – teiksmas. Sevišķu ievērību viņš ieguva ar romānu "Tīrumu ļaudis", ko 1928. gadā godalgoja Kultūras fonds. Bija laikrakstu "Latvijas Vēstnesis" un "Jaunākās Ziņas" līdzstrādnieks. 
Otrā pasaules kara laikā bija apgāda "Latvju grāmata" redaktors, 1942. gadā izdeva latviešu mitoloģijas iespaidā tapušās "Latvju teiksmas". 
1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1950. gadā pārcēlās uz ASV, kur strādāja par latviešu grāmatu kolportieri. Jānis Veselis bija PEN kluba biedrs un studentu konkordijas Konkordija Valdemārija biedrs.
Miris 1962. gada 18. maijā, teicot runu "Daugavas Vanagu" sanāksmē Milvokos, apglabāts Kalamazū Riversaidas kapsētā.

Daiļrades raksturojums

Ja Veseļa prozas valoda vispār ir bagāta un sulīga, krāsainiem, spilgtiem epitetiem piebārstīta, tad „Latvju teiksmās” Veselis ir parādījis latviešu valodas vārda burvību jo krāšņu. Stils šeit ir izkopts līdz smalkākai niansei. Rakstnieks šeit ir vārda īstenā nozīmē valodas meistars. Valoda plūst ritmiski, viļņodamās un šūpodamās tai īpatnējā, daudziem salīdzinājumiem bagātā ritmā, kas Veseļa darbiem piešķiŗ vienreizīgu burvību un muzikalitāti. Šķiet, nākotnes literatūras vēsturnieku uzdevums būs parādīt, cik bagāts, gandrīz neizsmeļams ir rakstnieka lietāto vārdu krājums; cik daudz un dažādus apzīmējumus Veselis dažkārt ir lietājis vienai un tai pašai domai.
Helēna Tangijeva-Birzniece

Biogrāfija

Helēna dzimusi 31. martā (13. aprīlī) Pavlovskā. Viņas vectēvs bija armēņu kņazs, vecāmāte bija muižniece. Viņa āgri sāka studēt baletu - 8 gadu vecumā Čekriginu baleta privāta studijā Pēterburgā.
1924. gadā absolvējusi Petrogradas horeogrāfijas skolu, kurā viņai pasniegusi A. Vaganova, O. Preobraženska. Ļeņingradā dzīvojusi līdz 1927. gadam.
Helēna sāka karjeru Marijinas teātrī, un jau no 1925.g. kļuva par pasniedzēju Ļeningradas horeogrāfijas skolā.
1927.g. apprecējusies ar Aleksandru Birznieku, Latvijas diplomātu.
No 1927. līdz 1939. gadam bija baleta soliste Latvijas Nacionālajā operā. Vadījusi privātu baleta studiju no 1928. līdz 1944. gadam. No 1945. līdz 1952. gadam un no 1956. gada bija galvenā baletmeistare Operas un baleta teātrī. No 1952. līdz 1956. gadam — baletmeistare Operetes teātrī. 1948. gadā kļuvusi par pedagoģi Rīgas Horeogrāfijas vidusskolā. Starp viņas audzēkņiem bijuši tādi baletdejotāji kā Anna Priede, Mirdza Griķe, Velta Vilciņa, Ināra Gintere, Ausma Dragone, Ināra Ābele, Sarmīte Jakse.
1948. gadā saņēmusi Latvijas PSR Nopelniem bagātās skatuves mākslinieces goda nosaukumu, 1956. gadā — Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieces goda nosaukumu. 2007. gadā tikusi uzņemta dokumentālā filma "Tangijeva, Bravo!". Tikusi iekļauta Latvijas kultūras kanonā. Viņas vārdā nosaukta balva, kas kopš 1996. gada tiek pasniegta par izciliem sasniegumiem.
Mirusi 1965. gadā. Apbedīta Meža kapos.
CitāC

Tapšana

Kā vēsta nosaukums, albuma dziesmās izmantoti dažādu pazīstamu skaņdarbu motīvi, sākot ar J.S. Baha motīvu dziesmā "Pārdaugavas bārs" un beidzot ar "Lambadas" citātu dziesmā "Vāveres lambada". Albuma dziesmas "Bēbīšu maršs", "Viss ir iespējams", "Pārdaugavas bārs" un "Tuksnesis" izdotas kā singli. Albums guva atzinīgu novērtējumu no kritiķa Sandra Vanzoviča: "Šis albums ir gluži kā Intara Busuļa spoguļattēls – ar nopietnu sejas izteiksmi paust visādas ēverģēlības un turklāt darīt to kvalitatīvi. Albums „CitāC” ir patīkams pārsteigums – nudien nebija gaidīts kaut kas tik interesants!"
Dziesma "Bēbīšu maršs" aptaujas "Muzikālā banka 2012" finālā ierindojās 5. vietā, bet dziesma "Viss ir iespējams" aptaujas "Muzikālā banka 2013" finālā ierindojās 2. vietā.
Antimons

Īpašības

Antimons ir viens no pniktogēnu (15. vai VB grupas) ķīmiskajiem elementiem. Tā elektronegativitāte ir 2,05. Kā tas ir sagaidāms, skatoties periodisko tabulā, antimona elektronegativitāte ir lielāka nekā alvai un bismutam, bet mazāka nekā telūram un arsēnam. Istabas temperatūrā un saskarsmē ar gaisu antimons atrodas stabilā stāvoklī, bet paaugstinātā temperatūrā, reaģējot ar skābekli, veido antimona trioksīdu (Sb₂O₃), kas ir viens no nozīmīgākajiem komerciālajiem antimona savienojumiem.
Antimons ir sudrabains, spoži pelēks metāls, kura cietība pēc Mosa skalas ir 3. Tādēļ tīrs antimons netiek izmantots priekšmetu izgatavošanai, kuri tiek pakļauti lielai slodzei. 1931. gadā Ķīnā, Guidžou provincē, no antimona tika veidotas monētas, bet tā kā tās ātri nolietojās, tad to kalšana tika pārtraukta.
Antimonam ir četras alotropās formas: stabila metāliska forma un trīs nestabilas formas (eksplozīvā forma, melnā un dzeltenā forma).
Savienojumos antimonam var būt oksidēšanas pakāpes no -3 līdz +5.

Izotopi

Antimonam eksistē divi stabili izotopi — antimons-121 (57,21% no visa kopējā dabā sastopamā antimona daudzuma) un antimons-123 (42,79%).

Sastopamība

Antimona daudzums Zemes garozā ir aptuveni no 0,2 līdz 0,5 daļiņām no miljona. Lai gan šis metāls nav plaši sastopams, tas ir vairāk nekā 100 dažādu minerālu sastāvos. No 2006. līdz 2009. gadam 56% no visa antimona ir iegūts Ķīnā. Otrajā un trešajā vietā attiecīgi ir Meksika (28%) un Beļģija (7%). Lai gan dažreiz dabā tas ir sastopams tīrā veidā, to galvenokārt iegūst no antimonīta (Sb₂S₃).
Jozefs Šumpēters

Dzīve

Dzimis Tršeštjā, Morāvijā, Šumpēters sāka savu karjeru ar tieslietu studijām Vīnes Universitātē, kur viņa pasniedzējs bija austriešu skolas teorētiķis Eižens fon Bēma-Baverka (Eugen von Böhm-Bawerk). 1906. gadā ieguva doktora grādu. Pēc dažiem studiju izbraukumiem 1909. gadā, viņš kļuva par ekonomikas profesoru Čerņivcu universitātē, bet 1911. gadā pārcēlās uz Grācas universitātei, kur strādāja līdz Pirmā pasaules kara sākumam. No 1919. līdz 1920. gadam viņš pildīja Austrijas finanšu ministra pienākumus, bet no 1920. līdz 1924. gadam viņš strādāja par privātās Bīdermana bankas prezidentu. Laikā, kad liela daļa šā reģiona ekonomikas un banku sabruka, Šumpēters 1924. gadā bankrotēja.
Turpmākās dzīves gaitas no 1925. līdz 1932. gadam ekonomists pavadīja, strādājot Bonnas universitātē Vācijā. Vēlāk Šumpēters pasniedza Hārvarda Universitātē no 1927. līdz 1928. gadam un 1930. gadā. Pieaugot nacisma izpausmēm Vācijā, Šumpēters emigrēja uz ASV, kur pasniedza lekcijas no 1932. gada līdz pat savai nāvei 1950. gadā.
Laikā, kad Šumpēters pasniedza lekcijas Hārvarda Universitātē, viņš netika uzskatīts par izcilu mācībspēku, bet laika gaitā viņam izveidojās lojālu sekotāju pulks. Viņa idejām nebija daudz atbalstītāju, jo Šumpēters aizstāvēja tādas idejas, kas bija pretrunā ar tajā laikā populāro keinsismu. Šumpētera dzīves laikā viņa viedokli uzskatīja par novecojušu, lai gan savu ideju izpētei ekonomists veltīja milzu darbu. Bija maz tādu cilvēku, kas tajā laikā spēja saprast un atzīt viņa pamattēzes.
Lai arī Šumpēters pulcināja ap sevi jaunos ekonomistus-matemātiķus, un kādu laiku bija šīs ekonometristu apvienības prezidents (1940—1941), pats Šumpeters nebija matemātiķis, bet gan ekonomists un centās integrēt savu socioloģisko sapratni savās ekonomikas teorijās. Pēc ekonomista nāves pētnieki apgalvoja, ka ar tā laika matemātiskajām metodēm nav bijis iespējams pierādīt Šumpētera teorijas par ekonomikas attīstību un ciklu teoriju.
Šumpēters apgalvoja, ka viņš savā dzīvē noteicis trīs mērķus: kļūt par vislabāko ekonomistu pasaulē, kļūt par vislabāko jātnieku Austrijā un kļūt par vislabāko mīlētāju Vīnē. Viņš apgalvoja, ka ir sasniedzis divus no savas dzīves mērķiem, bet nekad neatzinās, kurus.

Biznesa cikli

Šumpētera attiecības pret citu ekonomistu idejām bija diezgan sarežģītas, jo viņa ievērojamākā teorija bija biznesa ciklu teorija. Teorijas pamatā bija tēze, ka galvenais iemesls ekonomiskajai attīstībai ir inovācija, kas izpaužas kā jauni tehnoloģiskie, saimnieciskie un cita veida risinājumi, ko uzņēmēji pielieto sava biznesa attīstībai. Šī teorija aizstāv ideju, ka ekonomiskā attīstība ir iespējama tikai cikliskā formā, kas balstīta un jaunu zināšanu radīšanu un izmantošanu jeb inovāciju. Lai gan Šumpētera devums inovāciju pētniecībā ir neaizvietojams, viņa dzīves laikā vēl netika veikti plaši pētījumi par inovācijam nacionālās inovāciju sistēmas kontekstā.