google/wiki40b huggingface dataset:
Matemātika

Matemātika (grieķu: mathēmatikē — ‘mācība’, ‘zinība’) ir zinātne par reālās pasaules skaitliskajām attiecībām un telpiskajām formām.  Cilvēkus, kuru mērķis ir izprast un veicināt tālāku matemātikas attīstību, sauc par matemātiķiem.
Matemātikā pētāmo objektu un procesu idealizētās īpašības ir noformulētas aksiomu veidā, kuras tiek postulētas par patiesām. No tām ar loģisku spriedumu palīdzību tiek iegūti citi patiesi apgalvojumi, kurus parasti sauc par lemmām vai teorēmām, bet pašu spriedumu virkni — par pierādījumu. Matemātikā jauni jēdzieni tiek ieviesti ar definīciju palīdzību. Ja šādi iegūtā teorija apraksta kādu dabā sastopamu objektu vai procesu, tad to sauc par pētāmā objekta vai procesa matemātisko modeli.

Vēsture

Līdz 17. gadsimta vidum matemātika pētīja galvenokārt skaitļus un ģeometriskas figūras. 17. gadsimtā sākās strauja matemātikas attīstība, izmantojot mainīgā lieluma un funkcijas jēdzienus. Par atsevišķām matemātikas nozarēm izveidojās variāciju rēķini, diferenciālģeometrija, varbūtību teorija, skaitļu teorija, kombinatorika. Matemātikas attīstības mūsdienu posms sākās 19. gadsimtā, kad izveidojās kompleksā analīze, grupu teorija, neeiklīda ģeometrija, matemātiskā loģika, topoloģija, kopu teorija, funkcionālanalīze. 20. gadsimtā paplašinājās matemātikas lietojuma forma, ciešāki kļuva tās sakari ar citām zinātnēm. Atzīmēsim, ka mūsdienās ir daudzi matemātikas profesori un universitāšu pasniedzēji, kas uzskata, ka matemātika nav zinātne. Tas ir tāpēc, ka matemātikas pētāmie objekti nav atrodami realitātē. Visām citām zinātnēm pētāmie objekti ir arī realitātē.

Nozares

Nozīmīgākās matemātikas nozares ir algebra, skaitļu teorija, ģeometrija, algebriskā ģeometrija, matemātiskā analīze, loģika, kombinatorika, teorētiskā datorzinātne, varbūtību teorija un matemātiskā fizika.
Olvi

Vēsture

1878. gada 5. oktobrī Īsalmi aldaris Viljams Gideons Obergs (William Gideon Åberg) un viņa sieva Onni dibināja uzņēmumu Iisalmen Oluttehdas Oy, lai ražotu alu.
Pirmais alus pārdots 1880. gadā. 1892. gadā sākts ražot medalus. 1906. gadā uzņēmums sāka ražot limonādes.
1919. gadā Iisalmen Oluttehdas kapitālu pārņēma E. W. Obergs (E.W.Åberg). Šajā pat gadā stājās spēkā alkohola ierobežošanas likums, kas atļāva pārdot alkoholiskos dzērienus, kuros etanola daudzums bija zem 2 procentiem.
1920. gadā Kajāni atvērta noliktava un birojs. 1925. gadā Kajāni dibināts uzņēmums Kajaanin Kalja Oy.  Pieprasījums pēc iesala un limonādes dzērieniem bija liels, un vairums operāciju tika pārvietots uz Kajāni.
1932. gadā beidzās "sausā likuma" ierobežojumi, un varēja atsākt stiprāku alu ražošanu. Kajaanin Kalja Oy nosaukums mainīts uz Oluttehdas Oiva Oy, un Iisalmen Oluttehda tiek iznomāts jaunajam uzņēmumam.
1938. gadā Oluttehdas Oiva Oy un Iisalmen Oluttehdas Oy apvienojās, izveidojot uzņēmumu Oluttehdas Oiva Oy.
1949. gadā uzņēmums sāka ražot saldējumu.
1952. gadā uzņēmums tika pārdēvēts par Olvi Oy. Sākotnēji piedāvāto nosaukumu Oiva Oy ("lielais") noraidīja Tirdzniecības un rūpniecības ministrija, jo tas bija sastopams vairāku uzņēmumu nosaukumos. Savukārt alus darītava Olvi Oy Helsinkos bija pārtraukusi darbību. Oluttehdas Oiva iegādājās tā nosaukumu un logotipu.
1955. gadā E. W. Obergs un viņa sieva Hedviga Oberga (Hedwig Åberg) dibināja Olvi Foundation, uz kuru tika pārnests Olvi Oyj kapitāldaļu vairākums.
1961. gadā visām alus darītavā tika atļauts ražot stipro A tipa alu. Pieprasījums pēc Olvi alus pieauga. Populārākais produkts tajā laikā bija vieglais I tipa alus.
1970. gados stājās spēkā jauni alkohola ierobežojumi, un par Olvi pārdotākajiem produktiem kļuva bezalkoholiskie dzērieni.
1987. gadā Olvi akcijas sāka kotēt Helsnku biržā.
1993. gadā iegādāts sulu ražotājs Sonkari Oy (vēlāk pārdēvēts par Kesäpäivä).
1996. gadā Olvi nopirka 15 % Igaunijas alus ražotāja AS Tartu Ölletehdas kapitāldaļu. Nākamajā gadā tas nopirkts pilnībā kopā ar meitas uzņēmumu Saare Ölu, un ieguva savu agrāko nosaukumu A. Le Coq.
1998. gadā no Chymos-juomat Oy iegādāts sidra zīmols FIZZ.
1999. gada aprīlī A. Le Coq no Norvēģijas—Latvijas uzņēmējdarbības attīstības fonda iegādājās akciju vairākumu Latvijas alus ražotājā AS Cēsu alus. Septembrī no Pilzner Urquell iegūta daļa no Lietuvas uzņēmuma AB Ragutis (kopš 2011. gada Volfas Engelman).
2000. gadā Olvi daļa Ragutis pieauga virs 50 %.
2003. gadā meitas uzņēmums A. Le Coq iegādājās dzērienu ražotāju AS Ösel Foods.
2008. gadā Olvi ieguva 51 % no Baltkrievijas dzērienu ražotāja Lidskaje piva.
2009. gadā Olvi palielināja savu daļu Cēsu alus un Lidskaje piva (līdz 87,84 %).
2011. gada pavasarī Lietuvas uzņēmums Ragutis mainīja nosaukumu uz Volfas Engelman.
Krimmičava

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1212. gadā. 19. gadsimta beigās Krimmičava izveidojās par ievērojamu tekstilrūpniecības centru. No 1903. gada 22. augusta līdz 1904. gada 18. janvārim pilsētā notika ievērojams streiks. Sabiedroto bambardēta Otrā pasaules kara gados.

Izglītība, kultūra un sports

Pilsētā atrodas Rietumsaksijas tekstilmuzejs, ievietots bijušās tekstilrūpnīcas Gebrüder Pfau KG telpās. Netālajā Blankenhainas pilī atrodas lauksaimniecības brīvdabas muzejs.
Pilsētas hokejkomanda ETC Crimmitschau spēlē Otrajā Bundelīgā.
Engures līdzenums

Ģeoloģija

Līdzenuma pamatiežu virsu veido galvenokārt vidusdevona un augšdevona smilšakmeņi un aleirolīti, nelielā teritorijā dienvidaustrumos — karbonātieži un ģipšakmeņi. Pamatiežu virsa pārsvarā atrodas zem jūras līmeņa. To sedz plāna, mazāk kā 10 m bieza kvartāra nogulumu sega, kas tikai dienvidos no Engures ezera pārsniedz 20 m.

Reljefs

Līdzenuma teritorijas lielāko daļu aizņem Baltijas ledus ezera un Litorīnas jūras smilšainie akumulatīvie līdzenumi, kuru virsa pakāpeniski paceļas līdz 36 m vjl. Rīgas jūras līča piekrastē paceļas mūsdienu kāpu vaļņi. Starp Mērsragu un Enguri līča krastā laukakmeņi. Kaltenes apkaimē sastopamas režģveida konfigurācijas rievotās morēnas, tā sauktās «velna kalvas». Starp Apšuciemu un Ragaciemu ir kangaru—vigu reljefs.

Klimats

Klimats mēreni silts, nedaudz mitrs. Gada vidējā temperatūra ap 6.25 °C, janvāra — –4 °C, jūlija — 16,5 °C. Bezsala periods rietumu daļā 143—160 dienas, nokrišņu daudzums — 600—700 mm gadā. Sniega sega veidojas pēc 30. decembra, nokūst marta otrajā pusē; tās biezums līdz 16—20 cm.

Hidrogrāfija

Engures līdzenuma upes pieder Rīgas jūras līča baseinam. Līdzenumā teritorijā lielākoties ir tikai upju lejteces. Lielākās ir Roja, Grīva, Dzedrupe, Dursupe, Jurģupe un Melnupe.
Līdzenuma centrālajā daļā atrodas bijušās Litorīnas jūras lagūna — Engures ezers, ko no Rīgas jūras līča norobežo piekrastes kāpu josla. Otrs lielākais ir Vanadziņu ezers (3,2 ha).
Reljefa īpatnību dēļ līdzenumā ir pavājināta virszemes notece un augsts gruntsūdens līmenis, tādēļ daudz zemo purvu. Lielākie ir Puņu pļavas (1184 ha; nosusināts), Ūlu purvs (394 ha), Dzilnu purvs (382 ha), Ploču pļava (217 ha), Mazais Ūlu purvs (170 ha).

Dabas aizsardzība

Engures ezeru un tai pieguļošo teritoriju aizņem 19 992 ha lielais Engures ezera dabas parks. Līdzenuma dienvidaustrumu daļa iestiepjas Ķemeru nacionālā parka teritorijā. Dienvidu piekrastē atrodas dabas liegumi Plieņciema kāpa un Apšuciema zāļu purvs. Pie Kaltenes atrodas īpaši aizsargājams ģeoloģiskais piemineklis Kaltenes kalvas.
Anatols Dinbergs

Dzīvesgājums

Dzimis Rīgā 1911. gada 3. martā inženiera Alfrēda Dinberga ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā ar vecākiem bēgļu gaitās Vitebskā.  
Studēja Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinību fakultātēs (beidza 1937), Rīgas Finanšu institūtā (beidza 1931). Bija latviešu studentu korporācijas Fraternitas Lettica biedrs.
Līdztekus no 1932. gada darbojās Ārlietu ministrijā, sākumā bija praktikants (1932), ārštata darbvedis Latvijas goda konsulātā Lodzā (1933-1934), korespondents Rietumu nodaļā un Juridiskajā nodaļā (1934-1935).
No 1937. gada jūnija sekretāra palīgs Lativjas konsulātā Ņujorkā, no septembra - atašejs.
Pēc Latvijas okupācijas ar sūtņa Vašingtonā A. Bīlmaņa lēmumu 1940. gada septembrī iecelts par vicekonsulu, konsula pienākumu izpildītāju. Ņujorkas konsulāta likvidēšanas 1941. gada janvārī pārcelts par atašeju sūtniecībā Vašingtonā, bija pagaidu pilnvarotais lietvedis (1948-1949), no 1949. gada jūnija vēstniecības 1. sekretārs.
Līdztekus darbam vēstniecībā papildinājās politiskajās zinātnēs Džordžtaunas universitātē Vašingtonā (1943—1946), kur 1953. gadā ieguva doktora grādu politoloģijā par disertāciju The Incorporation of Latvia into the Soviet Union in 1940-41 (Latvijas inkorporācija Padomju Savienībā 1940-1941). No 1954. gada novembra sūtniecības padomnieks. 
1970. - 1991. gadā bija Latvijas pilnvarotais lietvedis un sūtniecības vadītājs ASV un visa Latvijas Republikas diplomātiskā un konsulārā dienesta vadītājs rietumu pasaulē. Iecēla Latvijas pārstāvjus Anglijā, Austrālijā, Francijā, Kanādā un Vācijā. 
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. - 1992. gadā bija Latvijas vēstnieks ASV, 1991. gadā Latvijas pastāvīgais pārstāvis un vēstnieks ANO. 
Miris 1993. gada 9. novembrī Vašingtonā.

Apbalvojumi

1993. gadā apbalvots ar Latvijas Republikas Ministru padomes Goda rakstu.
Madona

Nosaukums

Madonas vārds radies no tuvumā esošā Madonas ezera vai arī no Biržu muižas nosaukuma (vācu: Madohn, Modohn). Tādēļ arī par Madonu 1903. gadā nosauca šaursliežu dzelzceļa līnijas Pļaviņas—Valka staciju un apdzīvoto vietu, kas sāka veidoties pie stacijas.

Vēsture

Madona rakstos pirmo reizi minēta 1461. gadā, kad Rīgas arhibīskaps Silvestrs Stodevešers iznomāja Cesvaines pils novadā esošās zemes. Zviedru Vidzemes muižu redukcijas laikā tā kļuva par Zviedrijas kroņa muižu. Krievijas impērijas ķeizariene Elizabete Biržu muižu uzdāvināja grāfam Aleksandram Buturļinam (Бутурлин), bet imperatore Katrīna II — serbu izcelsmes ģenerālmajoram Maksimam Zoričam.
Kā apdzīvots centrs Madona sāka attīstīties tikai pēc 1900. gada, kad Biržu muižas Leivēra kroga uzcēla pirmās koka un mūra ēkas. 1903. gadā cauri Madonai uzbūvēja Pļaviņu—Valkas šaursliežu dzelzceļa līniju.
Miesta pašvaldības tiesības Madonai piešķīra 1921. gada 1. jūlijā, bet pilsētas tiesības 1926. gada 7. jūnijā. Kopš 1925. gada 1. aprīļa Madona bija jaundibinātā Madonas apriņķa centrs. 1925. gadā Madonā bija 1357 iedzīvotāji.
1959. gadā Madonā bija 5700 iedzīvotāju, bet 1967. gadā iedzīvotāju skaits sasniedza 7200, platība 10 km².

Daba

Madonas pilsēta izvietota paugurainā apvidū, cauri pilsētai ZR-DA virzienā iet nogāze. Cauri pilsētai tek vairākas mazas upītes un strautiņi, tādas kā Lisa, Leivārīte, Ridzīte, Mucenieku upīte, Rieba un Madonas upīte, kuras tecējumā apskatāmas skaistas gravas — Mīlestības grava, Laulības grava, Šķiršanās grava. Mīlestības gravā izveidots parks, upītes mākslīgi veidotajā ūdenskrātuvē atrodas viena no augstākajām strūklakām Latvijā.

Apskates vietas un objekti

Madonas novadpētniecības muzejs (dibināts 1944) atrodas Biržu muižas vēsturiskajā centrā ar vairāk nekā 107 000 muzeja vienību.
Mīlestības grava Madonas upītes krastos, parkā izveidots aizsprosts ar strūklaku.
Madonas 2. vidusskolas ēka (1924—1926).
Bijusī viesnīcas ēka (1901) Poruka un Saules ielu krustojumā.
Lazdonas luterāņu baznīca (1802—1805), Lazdonas Sv. Trijādības pareizticīgo baznīca (1863—1866), Madonas katoļu baznīca (1931—1934).
Veronika Veremjuka

Biogrāfija

Kijevas šaha skolas audzēkne. 2013. gadā uzvarējusi Kijevas pilsētas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U12 vecuma grupā. 2014. gadā uzvarējusi Kijevas pilsētas jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā. 2017. gadā uzvarējusi Ukrainas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U10 vecuma grupā.
Pārstāvējusi Ukrainu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 2015. gadā, kad uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U8 vecuma grupā.
Ķīnieši

Ķīnieši ir viena no Āzijas tautām, lielākā tauta pasaulē. Ķīnieši runā ķīniešu valodā un rakstībai izmanto hieroglifu rakstu, kas parādījās jau 13. gadsimtā pirms mūsu ēras. Reliģija — daoisms, budisms, konfūcisms, kā arī mazāk musulmanisms un kristietība.

Vēsture

Seno ķīniešu etniskā kopība aizsākās konsolidējoties Huanhes baseina pamatiedzīvotājiem ap 7.—6. gadsimtu pirms mūsu ēras. No šīs teritorijas tālāk senie ķīnieši izplatījās uz dienvidiem, ziemeļiem un rietumiem, kas viņiem ļāva asimilēt daudzus kaimiņu etnosus. Lielais izplatības areāls un dažādu reģionu nošķirtība ir veicinājusi atšķirības starp dažādām ķīniešu daļām. Antropoloģiskā ziņā lielākā daļa ķīniešu pieder austrummongoloīdiem, tomēr Ķīnas dienvidos pārsvaru ņem dienvidmongoloīdu varianti.
Barisava

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta Laurentija hronikā kā dibināta 1102. gadā. No 13. gadsimta beigām Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1812. gada  26./29. novembrī pie Barisavas notika Berezinas kauja, kurā atejošajam Napoleona karaspēkam ar lieliem zaudējumiem izdevās forsēt Berezinu. 1920. gadā Barisava iekļāvās Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 2. jūlija līdz 1944. gada 1. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

Ekonomika

Barisava ir nozīmīgākais rūpniecības centrs. Tajā atrodas 42 fabrikas un 613 pārtikas u.c. uzņēmumu. Pie pilsētas atrodas ievērojama Baltkrievijas armijas bāze.

Sports

Barisava ir mājvieta vienam no specīgākiem Baltkrievijas futbola klubiem - Barisavas BATE.

Cilvēki

Barisava ir svarcēlāja Andreja Aramnava (Андрэй Мікалаевіч Арамнаў, 1988), futbolista Ihara Staseviča (Ігар Мікалаевіч Стасевіч, 1985), kā arī krievu politiķa un uzņēmēja Anatolija Čubaisa (Анатолий Борисович Чубайс, 1955) dzimtā pilsēta. 20. gadsimta trīsdesmito gadu sākumā Barisovas pievārtē tehniskajā skolā mācījās nākamais PSRS ārlietu ministrs Andrejs Gromiko (Андрей Андреевич Громыко, 1909-1989).
Norvēģijas rags

Norvēģijas rags (norvēģu: Kapp Norvegia) ir ar ledu klāts zemesrags Princeses Martas krastā Karalienes Modas Zemē Antarktīdā. Atrodas pussalas galā, kas atdala Rīsera-Larsena šelfa ledāju dienvidrietumos no Kvara šelfa ledāja ziemeļaustrumos. Ragu 1930. gada februārī no lidmašīnas atklāja norvēģu pētnieks Jalmars Rīsers-Larsens un nosauca ekspedīcijas kuģa Norvegia vārdā.
Nagļu baznīca

Vēsture

Nagļu pirmā katoļu koka baznīca bijusi jau 18. gadsimtā, ko apkalpojuši bernardieši no Viļāniem. Pēc klosteru slēgšanas draudzi apkalpoja laicīgie priesteri.
Pašreizējā mūra baznīcu 1862. gadā uzcēlis muižkungs Nābels. Sākotnēji tā ir bijusi Viļānu filialbaznīca. Pašlaik draudzi apkalpo mariāņi no Viļānu baznīcas. 2011. gadā baznīcā tika veikts remonts.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Rinalds Stankevičs. Nagļu draudze izveidojās ar pirmās baznīcas uzcelšanas laiku. Draudzei ir divas kapsētas — Vecā Nagļu kapsēta, Nagļu Jaunā kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Zvaigznes diena, Svētā Jura diena, Svētā Jāņa Kristītāja diena (40 stundas), Dievmātes septiņu sāpju svētki.

Tehniska informācija

Nagļu baznīca ir laukakmeņu mūra viennavas celtne ar skārda jumtu, tipiskiem Latgalei diviem torņiem un flīžu grīdu. Tā ir 12,30 metrus gara un 9,70 metrus plata. Dievnama kora telpas balstās uz diviem pīlāriem. Baznīcai ir 1873. gadā izgatavotas ērģeles un harmonijs. Ap baznīcu ir koka žogs mūra stabos. Pie baznīcas atrodas plebānija.

Interjers

Baznīcā ir trīs altāri. Galvenajā altārī ir ievietota Sāpju Dievmātes glezna, kreisais ir Kristus ciešanu altāris ar krustu, bet labajā altārī ir aplūkojama Dievmātes glezna. Dievnamā ir arī krustaceļa svētbildes, Svētā Lūkasa statuja.
Slidojošais mācītājs

Domstarpības par gleznas autoru

2005. gada martā Skotijas Nacionālās galerijas kurators izteica pieņēmumu, ka gleznas autors nav Reibērns, bet franču mākslinieks Anrī Pjērs Danlū. Līdzko šāda informācija nonāca galerijas ievērībā, pie gleznas tika izlikts paziņojums, ka "neseni pētījumi ir atklājuši, ka gleznas autors [..] ir Anrī Pjērs Danlū." Kopš paziņojuma izlikšanas ir notikušas debates par šī fakta patiesumu, un tas tiek pamatots ar to, ka 1790. gados, kad "Slidojošais mācītājs" tika uzgleznots, Danlū atradās Edinburgā un audekls un gleznas lielums atbilst franču mākslinieka stilam, bet idejas kritiķi pamato šo faktu citādāk.
Neskatoties uz diskusijām par gleznas autoru, "Slidojošais mācītājs" tika nosūtīts uz Ņujorku un 2005. gadā tika izstādīts par godu svarīgām skotu svinībām. Intervijā laikrakstam The Scotsman Džeimss Holovejs, Skotijas Nacionālās galerijas direktors, izteica savu viedokli, ka gleznas autors tomēr ir Reibērns.
Košices apgabals

Administratīvais iedalījums

Apgabals iedalās 11 apriņķos, no kuriem četri ir Košices daļas - Gelnicas apriņķis, Košice I, Košice II, Košice III, Košice IV, Košices apkārtnes apriņķis, Mihalovces apriņķis, Rožņavas apriņķis, Sobrances apriņķis, Spišska Nova Vesas apriņķis un Trebišovas apriņķis.
Sirdspuksti Baltijai

Sirdspuksti Baltijai bija diennakts skrējiens pa vēsturisko Baltijas ceļa maršrutu, kas, atzīmējot Baltijas ceļa divdesmito gadskārtu, 2009. gada 22. augustā un 23. augustā notika visās trijās Baltijas valstīs un tajā piedalījās aptuveni 60 000 cilvēku. Kopumā skrējiens pa Baltijas valstīm notika 31 stundu. Skrējiena kopējais garums bija 678 kilometri, no tiem 263 Latvijā, 213 Igaunijā un 202 Lietuvā. Baltijas vienotības skrējienā no Lietuvas piedalījās aptuveni 5000 skrējēju, no Igaunijas 7000, bet no Latvijas aptuveni 50 000 skrējēju.
Dalību skrējienā līdz tā noslēgumam kopumā bija reģistrējušies 17 489 dalībnieki. No tiem 909 bija no Lietuvas, 1120 no Igaunijas un 15 460 no Latvijas.

Notikumu hronoloģija

Reģistrēties skrējienam varēja oficiālajā mājas lapā, kā arī portālā draugiem.lv. Vēsturiskais Baltijas ceļa maršruts tika sadalīts vienu kilometru garos posmos un katram bija iespējams piereģistrēties noteikta posma veikšanai. Dabā kontrolpunktos uz asfalta tika uzkrāsotas atzīmes (ceļa kilometrs un izskriešanas laiks).
Skrējiens sākās 2009. gada 22. augustā plkst. 13:00 no Igaunijas galvaspilsētas Tallinas Brīvības laukuma un plkst. 18:00 no Lietuvas galvaspilsētas Viļņas, bet noslēdzās nākamās dienas plkst. 20:00 pie Brīvības pieminekļa Rīgā. Starts Tallinā tika dots pēc Igaunijas prezidenta Tomasa Hendrika Ilvesa uzrunas. Pirmajā kilometrā kopā ar Igaunijas un Latvijas orientieristiem un vairākiem desmitiem citu dalībnieku skrējienā startēja arī Latvijas valsts prezidenta Valda Zatlera dēls Kārlis Zatlers. Lietuvā skrējiens sākās pēc Lietuvas prezidentes Daļas Grībauskaites uzrunas. Kopā ar pirmajiem Viļņas skrējējiem pirmos skrējiena posmus Lietuvā veica Latvijas orientieristi.
Trilleris

Trilleris (no angļu: thrill - satraukt) ir literatūras un kino žanrs. Pie tiem tik pieskaitīti darbi, kuri cenšas radīt skatītājam vai lasītājam saspringtu pārdzīvojumu sajūtu un uztraukumu. Žanram nav noteiktu ierobežojumu. Kinematogrāfā bieži pie trilleriem tiek attiecinātas arī detektīva piedzīvojumu filmas. Vēl pie trilleriem attiecina šausmu literatūru un filmas, bet tikai tad, ja filmas sižetā ir slepkavība un tās izmeklēšana.
Laukveida bombardēšana

Laukveida bombardēšana (arī “blīvā” vai “paklājveida” bombardēšana) - militārs termins - aviācijas uzlidojumā pilsētai vai apdzīvotai vietai izmantota bombardēšanas taktika, kurā netiek izdalīti atsevišķi militāri objekti, bet mērķis ir visa apdzīvota vieta kā tāda: blīva, vienlaidus bombardēšana.

Juridiskais vērtējums

Laukveida bombardēšana par noziedzīgu atzīta 1977. gada Ženēvas konvenciju 1. Papildprotokolā - aizliedzot bombardēt pilsētas, ciemus u.c. apdzīvotas vietas, kurās atrodas liels daudzums civiliedzīvotāju. Uzbrukums, kurā kā viens kopīgs mērķis izvēlēts vairāki savrupi un nesaistīti militāri objekti apdzīvotā vietā, tiek uzskatīts par nemērķtiecīgu un noziedzīgu. Šāda uzbrukuma īstenošana, apzinoties, ka tā rezultātā būs pārlieku lieli civilo objektu un civiliedzīvotāju upuri, tiek traktēts kā nopietns pārkāpums (grave breach).
Savukārt tikai militāru objektu (piemēram, armijas pozīciju vai karabāzes) kopuma laukveida bombardēšana ir likumīga.

Vēsture

Daudzos uzlidojumos 2. Pasaules kara laikā bombardēja nevis atsevišķus militārus objektus pilsētu robežās, bet gan pašas pilsētas. Šādus gadījumus mēdza attaisnot gan ar tiesiskiem, gan militāriem argumentiem, tai skaitā ar nepieciešamību iznīcināt pretinieka rūpniecību, demoralizēt iedzīvotājus, piespiežot tos pārstāt atbalstīt savu valdību, vai vienkārši kā pretinieka “sodīšanu” par kādu tā nodarījumu. Roterdama, Drēzdene, Hirosima — zināmākie no piemēriem. Nirnbergas procesā laukveida bombardēšanas likumība netika apspriesta. Kaut gan laukveida bombardēšana bija klajā pretrunā ar 1949. gada 4. Ženēvas Konvencijas prasībām par civiliedzīvotāju aizsardzību, tā turpinājās arī t.s. aukstā kara laikā. Par spilgtākajiem šādas bombardēšanas piemēriem daudzi starptautisko tiesību speciālisti uzskata 1972. gadā ASV kara aviācijas īstenotos t.s. “Ziemassvētku uzlidojumus” Ziemeļvjetnamas pilsētām Hanojai un Haifonai, ko šobrīd atzīst par kara noziegumu. Arī 1991. gadā bumbvedēji B-52 savos uzlidojumos izmantojuši t.s. laukveida bombardēšanas taktiku. Taču, tā kā uzbrukuma mērķis bijis tikai un vienīgi Irākas republikas gvardes pozīcijas un līdzekļi, ASV aviācijas rīcība šajā gadījumā tiek uzskatīta par likumīgu.
Pēdējo gadu konflikti liecina, ka karojošās puses, pat ja nav pievienojušās 1. Papildprotokolam, respektē laukveida bombardēšanas aizliegumu. Piemēram, sabiedroto alianse Līča kara laikā informēja, ka dodot triecienus objektiem Irākā, tas darīts, ievērojot 1. Papildprotokola normas.
Eiropas migrantu krīze

Eiropas migrantu krīzi (tiek izmantots arī bēgļu krīzes apzīmējums) izraisīja pieaugošais bēgļu un migrantu skaits, kas ieradās Eiropas Savienībā un tur lūdza patvērumu. Migranti bija no Tuvo Austrumu, Āfrikas, Dienvidāzijas un Balkānu valstīm. Saskaņā ar ANO Augstā komisāra bēgļu jautājumos rīcībā esošo informāciju 2015. gada oktobrī 53% migrantu bija sīrieši, 16% — afgāņi un 6% — eritrejieši, 65% migrantu bija vīrieši. Apzīmējumu "Eiropas migrantu krīze" sāka plašāk lietot 2015. gada aprīlī, kad ceļā uz Eiropu Vidusjūrā nogrima piecas laivas, kurās bija vairāk nekā 1200 cilvēku.

Vēsture

Saskaņā ar Eurostat datiem 2014. gadā Eiropas Savienības dalībvalstis kopā saņēma 626 tūkstošus patvēruma pieteikumu, kas bija lielākais saņemto pieteikumu skaits kopš 1992. gada, kad tika saņemti 676 tūkstoši. Aizsardzības statuss tika piešķirts vairāk nekā 185 tūkstošiem cilvēku. Divas trešdaļas pieteikumu saņēma četras valstis — Vācija, Zviedrija, Itālija un Francija —, statuss tika piešķirts divām trešdaļām. 
2015. gada pirmajā pusē visā savienības teritorijā tika saņemti vēl 395 tūkstoši pieteikumu. Saskaņā ar The New York Times informāciju pašreizējā migrācijas vilnī bija iesaistīti ap 60 miljoniem bēgļu, kas bija lielākais skaits zināmajā cilvēces vēsturē.
Kopš 2015. gada aprīļa Eiropas Savienība palielināja finansējumu robežsardzes operācijām Vidusjūrā un izstrādāja plānu, lai cīnītos ar migrantu kontrabandu, ierosinot valstu kvotu sistēmu un sadalot patvēruma meklētājus pa Eiropas Savienības valstīm. Dažas Šengenas zonā esošas valstis atjaunoja robežkontroli, radās domstarpības starp valstīm, kas vēlējās uzņemt patvēruma meklētājus, un valstīm, kuras bija pret viņu uzņemšanu.

Situācija Latvijā

2013. gadā Latvijā tika saņemti 185 patvēruma pieteikumi, 22 personām tika piešķirts alternatīvais statuss, 14 personām — bēgļa statuss. 2014. gadā tika saņemti 364 pieteikumi, 21 personai tika piešķirts alternatīvais statuss, 3 personām — bēgļa statuss.
2015. gada 6. jūlijā Latvijas valdība piekrita uzņemt 250 bēgļus, kas Latvijā ierastos divu gadu laikā. Pret bēgļu uzņemšanu iebilda Nacionālā apvienība. 2015. gada 22. septembrī Eiropas Savienības iekšlietu ministru sanāksmē tika nolemts palielināt dalībvalstīs uzņemamo bēgļu skaitu, Latvijai šo skaitli palielinot līdz 531 bēglim.
Līdz 2016. gada septembrim Latvijā ieradušies 73 bēgļi.