Cilvēktiesības Latvijā

Iestādes

Kopš 1990. gada, parlamentā pastāv cilvēktiesību komisija (sākotnēji to sauca par Cilvēka tiesību un nacionālo jautājumu komisiju, pašlaik — par Cilvēktiesību un sabiedrisko lietu komisiju).
Kopš 1996. gada darbojas Satversmes tiesa; privātpersonas var vērsties pie tās kopš 2001. gada.
1993.—1995. gadam pastāvēja cilvēktiesību valsts ministra amats. 1998. gadā tika izveidots Ministru kabineta pārstāvja staptautiskajās cilvēktiesību institūcijās amats.
1995. gadā tika dibināts Valsts cilvēktiesību birojs, kas kopš 2007. gada ir pārveidots par Tiesībsarga biroju.

Latvija starptautiskajā cilvēktiesību sistēmā

Uz 2014. gada beigām Eiropas Cilvēktiesību tiesa taisīja (sākot no 2001. gada) 100 spriedumus lietās pret Latviju, 83 no tiem konstatējot Eiropas Cilvēktiesību konvencijas vai tās protokolu pārkāpumus (ECT Lielā palāta izskatīja pēc būtības lietas Sļivenko pret Latviju, Andrejeva pret Latviju, Ždanoka pret Latviju, Kononovs pret Latviju, X pret Latviju, Vistiņš un Perepjolkins pret Latviju).
ANO Cilvēktiesību komiteja uz 2014. gada beigām sniedza savus apsvērumus četrās lietās pret Latviju, divās no tām konstatējot Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām pārkāpumus (Ignatāne pret Latviju, Raihman pret Latviju). 2001. gadā Latvija ieviesa pastāvīgo ielūgumu visām ANO Cilvēktiesību padomes (toreiz — Komisijas) speciālajām procedūrām. 1990. gadā netipiskā solī Latvija pievienojās Vispārējai Cilvēktiesību deklarācijai: tiesību doktrīnā un Satversmes tiesas praksē secināts, ka līdz ar to Latvijai ir saistošas šajā deklarācijā ietvertās normas.

Līdzdalības un sociāli ekonomisko tiesību īstenošanas rādītāji

Starp 2009. gadā ievēlētiem pašvaldību deputātiem sievietes veido 35,5%, mazākumtautību pārstāvji un personas, kas nenorādīja tautību — 20,3 %. Starp 100 2014. g. ievēlētiem Saeimas deputātiem sieviešu bija 19, mazākumtautību pārstāvju un personu, kas nenorādīja tautību — 29. 2009.-2010. gadu mijā mazākumtautības veidoja 40,6 % no Latvijas iedzīvotājiem (un 28,2% no pilsoņiem), sievietes — 53,9 %.
2018. gada janvārī minimālā mēnešalga ir 430 eiro pirms nodokļu nomaksas un minimālā vecuma pensija — 70,43 eiro.
Vidējā vecuma pensija 2014. gada novembrī — 285,90 eiro. Strādājošo vidējā neto darba samaksa 2014. gada 3. ceturksnī sasniedza 566 eiro, svārstoties no 394 eiro Latgalē līdz 639 eiro Rīgā.
Bezdarba līmenis ekonomiski aktīvo iedzīvotāju vidū 2014. gada decembra beigās sastādīja 8,5 % pēc Nodarbinātības valsts aģentūras aprēķiniem, svārstoties no 5,2 % Rīgas reģionā līdz 17,8 % Latgalē. Nelatvieši un personas, kas neuzrādīja tautību, 2014. gada decembra beigās veidoja 45,5 % bezdarbnieku.
Gaidāmais jaundzimušo mūža garums 2012. gadā pēc ASV CIP vērtējuma sasniedza 72,93 gadus. 2011. gadā gultu skaits slimnīcās uz 10 000 iedzīvotāju — 58,8; ārstu skaits uz 10 000 iedzīvotāju — 39,1; ambulatoro apmeklējumu skaits uz 1 iedzīvotāju — 6,3.
Obligāta ir pirmsskolas izglītības un pamatizglītība (9 klases), publiskajās skolās saskaņā ar Satversmes 112. pantu arī vidējā izglītība (līdz 12. klasei) ir bezmaksas. Tomēr pēc Tiesībsarga vērtējuma bezmaksas izglītības konstitucionālais princips tiek pārkāpts, pastāvot praksei, kad vecākiem jāiegādājas mācību grāmatas par savu naudu. Pēc 2000. gada tautas skaitīšanas datiem, 13,9 % iedzīvotāju 15 un vairāk gadu vecumā bija augstākā izglītība. 2011. gadā no pamatskolas beidzējiem mācības turpināja 94,6%, no vidusskolas beidzējiem — 63,6%.