google/wiki40b huggingface dataset:
Ceļotājpūcīte

Izplatība

Ceļotājpūcīte ligzdo priežu mežos Klinšu kalnos un to tuvumā, sākot ar Britu Kolumbiju (Kanādā), pāri ASV rietumdaļai, beidzot ar Meksikas dienvidiem. Rudenī migrē uz dienvidiem un ziemo Meksikas dienviddaļā un Centrālamerikā līdz Gvatemalai un Salvadorai. Meksikas dienviddaļā ligzdojošās populācijas ir nometnieki.

Izskats

Ceļotājpūcīte ir maza auguma pūce ar kriptisku apspalvojumu. Tā ir viena no mazākajām Ziemeļamerikā dzīvojošajām pūcēm. Par to mazāks ir tikai elfu apogs. Abi dzimumi ceļotājpūcītei izskatās vienādi, tikai mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi. Ķermeņa garums 15—17 cm, spārnu izplētums 36—42 cm, svars 45—63 g.
Uz galvas nelieli ausu pušķīši, kurus ir grūti pamanīt, un nepilnīgi sejas diski, kas sākas pie ausīm un beidzas pie knābja, veidojot pie knābja pamatnes ūsas. Acis tumši brūnas, knābis tumši pelēkbrūns, nāsu paugurs tādā pašā krāsā, arī kājas pelēkbrūnas. Spārni relatīvi gari un smaili. Izšķir pelēko un rudo morfu, kā arī jauktu krāsu morfu. Pelēkās morfas apspalvojums ir tumši pelēks ar raibumojumu, uz sejas diska un pleciem vietām var būt rudas spalvas, arī diska maliņa ir tumši brūna vai ruda, atgādinot uguns liesmas.

Uzvedība

Ceļotājpūcīte mājo priežu mežos, visbiežāk dzelteno priežu vai jauktu koku (ar ozoliem un apsēm) mežā. Uzturas kalnos 400—3000 metrus virs jūras līmeņa. Izvairās no mitriem un siltiem mežiem. Ceļotājpūcīte ir nakts plēsīgais putns, kas kļūst aktīvs līdz ar saulrietu, reizēm ir aktīvs arī īsi pirms saullēkta. Dienas laikā guļ uz kāda zara, parasti tuvu koka stumbram, kur to grūti pamanīt. Ceļotājpūcītes dzīvo pa pāriem.

Barība

Ceļotājpūcīte galvenokārt barojas ar nakts kukaiņiem un zirnekļiem, kuri tiek noķerti gaisā vai uz koku zariem, zemes, vai starp koku lapām. Visiecienītākais medījums ir vaboles, naktstauriņi, sienāži, circeņi, tauriņu kāpuri, skorpioni un citi bezmugurkaulnieki. Reizēm tiek nomedīti arī nelieli zīdītāji, piemēram, ciršļi un mazi grauzēji.

Ligzdošana

Ligzdošana sākas pavasarī. Tēviņš ieņem ligzdošanas teritoriju, un, lai piesaistītu mātīti, dzied (ūjina zemā balsī). Reizēm vairāki pāri ligzdo samērā tuvu viens otram, teritorijām savstarpēji pārklājoties. Ceļotājpūcītes veido monogāmus pārus. Ligzdo koka dobumā (pieņem arī cilvēku būvētus būrus), sezonā viens perējums. Dējumā ir 2—4 olas (biežāk 2—3). Inkubācijas periods ilgst 21—26 dienas. Perē tikai mātīte, bet tēviņš tikmēr to baro. Par mazuļiem rupējas abi vecāki. Jaunie putni sāk lidot 21—23 dienu vecumā, bet neatkarīgi tie kļūst vēl pēc viena mēneša.
Jūda ben Zamuels no Regensburgas

Biogrāfija

Jūda ben Zamuels ir cēlies no ievērojamās ben Kalonimus rabīnu dzimtas un dzimis 1140.gadā Pfalcas pilsētā Špeierā (Speyer) pie Reinas, kur ebreju kvartāls pastāvēja kopš 1084.gada. Viņa galvenais skolotājs bijis viņa tēvs rabīns Zamuels Dievbijīgais, kas viņu ievadījis arī slepenajā Kabalas mācībā. Kopā ar tēvu un citiem domubiedriem uzņēmies šķīstības zvērestu un dzīvojis pilnīgā atturībā un lūgšanās. Ebreju grautiņu laikā 1195.gadā rabīns Jūda ben Zamuels pārcēlies uz Regensburgu pie Donavas, kur nodibinājis un vadījis ebreju reliģisko skolu. Starp viņa slavenākajiem darbiem minama Sefer Chassidim („Dievbijīgo grāmata”) un liturģiskā poēma An'im Zemirot, kas vēl arvien tiek recitēta aškenazi ebreju sinagogās sabata laikā. Grāmata Sefer HaKavod („Godības grāmata“) ir gājusi zūdība, bet pazīstama no citu hasīdisma mācītāju komentāriem un citātiem. Rabīns Jūdas ben Zamuela ievērojamākais sekotājs bija viņa skolnieks Eliazārs no Vormsas un viņa skolnieks Mozus ben Nahmans jeb Nahmanīds. Jau pēc rabīna Jūdas nāves 1217.gadā vācu zemēs sākās jauni ebreju grautiņi, kas vēsturē palikuši ar „Teļa gaļas slaktiņa” vārdu. Gandrīz visi Vācijas ebreji izceļoja uz Poliju, bet dižkunigaiša Vītauta laikā tālāk uz Lietuvas dižkunigaitijas teritoriju ("Vitauta privilēģija" 1388. gadā) un 16. gadsimtā sasniedza Latviju. Daļa Jūdas ben Zamuela no Regensburgas mistisko uzskatu sekotāju nokļuva arī Spānijas zemēs, kur deva savu ieguldījumu klasiskās Kabalas skolu izveidē.

Mācība

Rabīna Jūdas ben Zamuela mācība ir aizsākums hasīdisma kustībai un tās filozofiskajām idejām, kas savu uzplaukumu sasniedza 18. un 19.gs. Polijas-Lietuvas ebreju kopienās. Jau 13.gs. sākumā viņš ir formulējis idejas, kas atstāja dziļu ietekmi arī uz slepeno Kabalas mācību, kas attīstījās Spānijas zemēs 13. un 14. gs.
Dieva bruņas 3: Misija Zodiaks

Filmēšana

No 2012. gada 18. aprīļa līdz 2. maijam Džekijs Čans filmēja vairākas ainas Aerodium vertikālajā vēja tunelī Jelgavā. Aerodium instruktori vietām dublēja gan Džekiju Čanu, gan arī citus lidotājus. Šī filma ir nozīmīga Latvijas kino industrijai, jo pirmoreiz filmu Latvijā uzņēma tik augsta līmeņa pasaules kino zvaigzne.
Filmēšana notika arī Francijā, Ķīnā, Taivānā un Vanuatu. Lielāko daļu triku un cīņas ainu Džekijs Čans veica pats ar nelielu savas kaskadieru komandas atbalstu. Skrituļslidu kostīma izgudrotājs Žans Īvs Blondo sagatavoja un apmācīja Čanu to izmantot. Šo epizožu filmēšana aizņēma vairāk nekā mēnesi un izmaksāja 10 miljonus dolāru. Filma vienlaikus tika uzņemta IMAX 3D formātā.
.uk

Vēsture

Tāpat kā citi augstāka līmeņa domēni, .uk pārvalde tika uzticēta privātpersonai - Jonam Postelam (Jon Postle). Pēc kāda laika pārvaldība tika nodota doktoram Villijam Blekam (Willie Black), kurš strādāja Apvienotās Karalistes tīmekļa izglītības un izpētes asociācijā (AKTIIA). Domēna vārda pieteikumi tika nosūtīti pa e-pastu, izskatīti un pārsūtīti Apvienotās Karalistes nosaukumu komitejai (AKNK), pirms to apstrādāja AKTIIA. Šajā komitejā ietilpa tikai lielākie Interneta pakalpojumu sniedzēji
Apvienotās Karalistes Nosaukumu komiteja tika organizēta kā vēstkopa, kurā tika apspriesti visi pieteiktie domēna vārdi. Dalībnieki apsvēra vai reģistrējamais domēna vārds atbilst noteikumiem, kuri noteica, ka domēna vārdam ir jābūt ļoti līdzīgam vai identiskam ar reģistrētāja uzņēmuma nosaukumu. Nosaukumu komiteja varēja iebilst pret jebkuru domēna vārdu un tika noraidīts, ja tika saņemts pat neliels skaits iebildumu. Papildus "sakritības" ierobežojumiem katrs uzņēmums drīkstēja reģistrēt tikai vienu domēna vārdu.

Deviņdesmito gadu vidū sakarā ar Interneta straujo reģistrējamo domēna vārdu daudzums bija tik liels, ka brīvprātīgie darbinieki tos vairs nespēja atstrādāt. Olivers Smits no "Demon Internet" atrisināja problēmu piedāvājot komitejai rīkus, kuri automatizēja domēnu apstrādi. Šie rīki ļāva reģistrēt lielu domēna vārdu skaitu daudz īsākā laikā.
Sintētiska valoda

Valodniecības kontekstā vārdam sintētisks ir divas nozīmes, viena nozīme atsaucas uz valodām, kas apvieno vairākas morfēmas, lai izveidotu vārdu (pretstatā izolējošām valodām, kas tendējas uz vienu zilbi gariem vārdiem). Otrā nozīmē sintētiskas ir tādas valodas, kuras izmanto vārdu locīšanu, lai atspoguļotu gramatiskās attieksmes (pretstatā analītiskām valodām, kas izmanto vārdu secības maiņu vai papildus vārdu pievienošanu locīšanas vietā). Šai otrajai nozīmei sinonīms ir jēdziens fleksija un fleksīvas valodas. Latviešu valoda ir sintētiska gan pirmajā nozīmē (vārdi tiek darināti no vairākām morfēmām), gan otrajā nozīmē — latviešu valoda ir izteikti fleksīva.
Merostomāti

Raksturojums

Merostomāti ir jūras helicerāti, kas elpo ar žaunām. Merostomātu ķermenis sastāv no diviem nodalījumiem - no priekšējā, kam ir seši pāri cilindrisku ekstremitāšu, un pakaļējā, kam ir plātņveida ekstremitātes un parasti dzelknis galā. Priekšējais nodalījums vienmēr ir vesels, neposmots. Tā pirmā pāra ekstremitātes — heliceras mazas, ar spīlēm un atrodas preorāli. Pārējie pieci ekstremitāšu pāri atrodas gareniskās spraugveida atveres malās; tie ir ejkājas; kāju pamata posmam, tāpat kā trilobītiem, ir izaugums, kam ir žokļu funkcijas. Pakaļējais nodalījums ir segmentēts vai saplūdis, tam ir plātņveida ekstremitātes; uz pakaļējās, pret ķermeni vērstās plātņveida ekstremitātes virsmas atrodas lapveida žaunas. Aiz pirmā plātņveida kāju pāra pamata atrodas pāra skaita dzimumatveres. Merostomāti ir vienīgā helicerātu klase, kuriem tāpat kā kukaiņiem vai trilobītiem ir saliktās acis.
Pie šīs klases pieder paši lielākie posmkāji, kas dzīvojuši jau paleozojā.
Atslēgvārds (informācijas meklēšana)

Informācijas meklēšanā atslēgvārds ir vārds vai to kopa, kas tiek izmantots kāda dokumenta vai teksta satura noteikšanai un meklēšanai.
Sigma

Sigma (Σ, σ, ς; grieķu: σίγμα) - grieķu alfabēta 18. burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 200. Cēlies no feniķiešu burta  — sins. No burta "sigma" cēlies latīņu alfabēta burts S un Kirilicas alfabēta C.
Ēriks Mārtiņš Feldmanis

Biogrāfija

Ēriks Mārtiņš Feldmanis piedzima 1884. gada 12. septembrī Jelgavā. No 1894. līdz 1904. gadam mācījies Jelgavas ģimnāzijā, tad līdz 1909. gadam — Tērbatas Universitātes Juridiskajā fakultātē.
No 1909. līdz 1912. gadam bija Jelgavas apgabaltiesas tiesu amatu kandidāts. 1912. gadā kandidējis Krievijas 4. Valsts domes vēlēšanās. Tajā pašā gadā darbojies kā zvērināta advokāta palīgs. No 1913. līdz 1914. gadam bija Jelgavas pilsētas domnieks, kā arī Jelgavas savstarpējās kredītbiedrības padomes priekšsēdētājs. Pirmā pasaules kara laikā, no 1914. līdz 1918. gadam bija Krievijas armijas virsnieks. 1918. gadā atgriezies Latvijā, bijis advokāts Jelgavā, piedalījies Latviešu zemnieku savienības Jelgavas nodaļas dibināšanā.
Bijis Latvijas Republikas pagaidu parlamenta — Tautas padomes loceklis no 1918. līdz 1920. gadam. Tāpat no 1918. līdz 1921. gadam bijis Jelgavas apgabaltiesas prokurors. 1919. gadā — valdības pilnvarotais gūstekņu lietās Vācijā. No 1920. gada jūnija līdz decembrim bija Latvijas apsardzības ministrs. No 1921. līdz 1923. gadam — Latvijas vēstnieks Krievijā, tad PSRS. 1923. gadā atgriezies Jelgavā un kļuvis par apgabaltiesas tiesnesi. 1929. gada februārī kļuvis par apgabaltiesas priekšsēdētāja biedru, bet 1930. gada jūnijā — par priekšsēdētāju.
1940. gada jūnijā nomainījis uzvārdu uz Grodsala. Padomju okupācijas laikā bija Jelgavas pilsētas lietu pārvaldnieks (1940—1941), vācu okupācijas laikā — Jelgavas apgabaltiesas priekšsēdētājs (1941—1944).
Pēc Sarkanās Armijas ienakšanas Latvijā Ē. Grodsala 1944. gada novembrī sāka strādāt Slokas celulozes un papīra kombinātā par kantora priekšnieku.
1945. gada 5. februārī viņu apcietināja un 1. augustā uzrādīja apsūdzību: 1917.-1918. gadā atbalstījis K. Ulmaņa darbību; būdams apsardzības ministrs, cīnījies pret boļševisma propagandu armijā; kā Latvijas vēstnieks no Maskavas sūtījis spiegu ziņojumus, nomelnojis padomju dzīvi; nodevis savu dzimteni, kalpojot vācu okupantiem.
Uz KPFSR Kriminālkodeksa 58- 1a, 4.p. pamata Ē. Grodsalam piesprieda 10 gadus PSRS soda nometnēs.
Miris 1945. gada 4. augustā Rīgas 1. cietumā.
Uldis Stabulnieks

Dzīvesgājums

Dzimis 1945. gadā Rīgā. Mācījās Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā (1952—1963). 1965. gadā Stabulnieks bija viens no karavīru ansambļa "Zvaigznīte" dibinātājiem, kas 1967. gadā uzvarēja festivālā "Liepājas dzintars" un kļuva par Tallinas džeza festivāla diplomandu.
Studēja Latvijas Valsts konservatorijā, 1972. gadā beidza Jāņa Dūmiņa kordiriģēšanas klasi, bet 1975. gadā Valentīna Utkina vadīto kompozīcijas klasi. 1972. gadā radīja pirmo latviešu blūzu (Miglas blūzs).
1974. gadā Stabulnieks savas "Džeza improvizācijas" notis pa pastu nosūtīja uz Monako 2. Starptautisko džeza tēmu konkursu un ieguva 3. godalgu.
No 1969. līdz 1988. gadam Stabulnieks bija Latvijas Televīzijas un radio estrādes un vieglās mūzikas orķestra koncertmeistars, līdztekus dziedāja kamerkorī Ave Sol. 
No 1970. gadu vidus Stabulnieks vadīja Latvijas Filharmonijas ansambli (vēlāko Tip Top), kur dziedāja tā laika zvaigznes Margarita Vilcāne un Ojārs Grīnbergs. Strādāja par pianistu lielākajā daļā Latvijas teātru, komponēja mūziku teātra izrādēm. 
1981. gadā Stabulnieks ar dziesmu Tik un tā ieņēma 2. vietu Mikrofona aptaujā.
Sarakstījis mūziku filmām "Svešās kaislības" (1983), "Aizaugušā grāvī viegli krist" (1986) un "Dīvainā mēnessgaisma" (1987), filmējies epizodiskā lomā filmā "Elpojiet dziļi" (1967).
Miris 2012. gadā Rīgā.
Piltenes bruņniecība

Piltenes bruņniecība (vācu: Piltensche Ritterschaft) bija no 1717. līdz 1819. gadam pastāvoša Piltenes apgabala dižciltīgo dzimtu korporācija, kas pēc 1819. gada veidoja daļu no Kurzemes bruņniecības.

Vēsture

Piltenes bruņniecības dažu dzimtu vēsture izsekojama līdz 14.-16. gadsimtam (Ostenzakeni, Bēri, Mirbahi u.c.), kad tās piederēja pie Kurzemes bīskapijas, vēlāk Piltenes apgabala sabiedrības valdošās šķiras. 
1660. gadā hercogs Jēkabs pievienoja Piltenes apgabalu Kurzemes hercogistei, tomēr 1685. gadā Piltenes bruņniecība panāca autonomiju, bet no 1717. gada tieši pakļāvās Polijas-Lietuvas kopvalsts valdniekiem. Bruņniecības delegāti regulāri pulcējās Piltenes landtāgos Aizputē, un no savas vides ievēlēja Piltenes apgabala valdību jeb Piltenes landrātu kolēģiju (Piltensche Landratskollegium). 
Pēc trešās Polijas dalīšanas 1795. gadā Piltenes bruņniecības vadība parakstīja pakļaušanās aktu Krievijas impērijai. Pēc Kurzemes guberņas administratīvās reformās 1817. gadā Piltenes apgabalu un tā pārvaldes orgānus likvidēja un 1819. gadā Piltenes bruņniecību iekļāva Kurzemes bruņniecības sastāvā.
Pēc 1839. gada datiem Kurzemes guberņā bija 154 bruņniecībā imatrikulētas dzimtas. Savu publisko un tiesisko funkciju Kurzemes un Piltenes bruņniecība zaudēja līdz ar Latvijas Republikas nodibināšanos 1918. gadā un agrāro reformu 1920. gadā, tomēr tupināja pastāvēt kā sabiedriska organizācija Latvijā. 1939. gadā gandrīz visi Kurzemes un Pitenes dižciltīgo ģimeņu pārstāvji bija spiesti Latviju pamest. 1949. gadā kopā ar Igaunijas, Sāmsalas un Vidzemes dižciltīgo ģimeņu pārstāvjiem viņi izveidoja sabiedrisku organizāciju "Verband der Baltischen Ritterschaften e. V.".

Piltenes bruņniecības komiteja

Pēc Piltenes statūtu (Statthalterschaftsverfassung) atcelšanas 1797. gadā izveidoja Piltenes bruņniecības komiteju, kas sastāvēja no Piltenes landrātu kolēģijas un septiņiem draudzes novadu pilnvarotajiem, no 1805. gada pieciem apriņķu maršaliem (Kreismarschälle).
Suharto

Biogrāfija

Suharto piedzima mazā ciemā netālu no Jogjakartas Javas salā holandiešu koloniālās ēras laikā. Viņa vecāki bija zemnieki, viņi izšķīrās neilgi pēc Suharto dzimšanas. Japānas okupācijas laikā viņš bija Japānas organizētās indonēziešu aizsardzības dienesta darbinieks. Pēc Indonēzijas nacionālās revolūcijas viņš pievienojās tikko izveidotajai Indonēzijas armijai. Laika gaitā viņš kļuva par armijas ģenerāli. 1968. gadā viņš kļuva par otro Indonēzijas prezidentu, lai arī jau gadu iepriekš kļuva par pagaidu prezidentu. Viņš guva valsts atbalstu laika posmā no 1970. gadiem līdz 1990. gadu vidum, taču pēc tam valstī izcēlās masu nemieri pēc 1997.—1998. gada Āzijas finanšu krīzes un 1998. gada maijā Suharto atkāpās no amata. 2008. gadā viņš nomira. Suharto vadīšanas laiks ir ticis asi kritizēts par cilvēktiesību pārkāpumiem, piemēram, masu slaktiņiem, represijām pret politiskajiem pretiniekiem. Tajā pat laikā viņš modernizēja valsts ekonomiku ar reformu palīdzību. Tāpat viņa vadīšanas laikā Indonēzija piedzīvoja industralizāciju, uzlabojās veselības aprūpe, izglītības un dzīves standarti.
Toledo ainava

Stils

Ainavas renesanses un baroka periodā Spānijas glezniecībā bija retums. Trentas padomes ainavu gleznošanas aizliegums pastiprina ideju, ka šis darbs varētu izrādīties pirmā šī perioda Spānijas ainavu glezna. Tiek uzskatīts, ka šīs gleznas noslēpumainais simbolisms varētu būt saistīts ar misticismu, kas šajā laika periodā valdīja pilsētā. Angļu mākslas vēsturnieks Deivids Deiviss apgalvo, ka platonisma un senā neoplatonisma filozofijas, Plotīna un Pseidodionīsija Areopagīta darbi, Baznīcas tēvu teksti un liturģija piedāvā atslēgas izpratnei par El Greko stilu. Apkopojot sekojošās zinātniskās debates par šo jautājumu, Hosē Alvaress Lopera, Madrides Prado muzeja kurators, secina, ka El Greko nobriedušajos darbos ir acīmredzama bizantiešu atmiņu klātbūtne, lai gan joprojām ir daži neskaidri jautājumi saistībā ar viņa bizantiešu izcelsmi, kam nepieciešama papildu izpēte.
Goļicini

Goļicini ir sena krievu augstmaņu (kņazu) dzimta, pie kuras piederēja daudz ievērojamu krievu valstsvīru.

Vēsture

Dzimta cēlusies no krievu vaivada un bajāra Mihaila Bulgakova (1466—1558) ar iesauku "Goļica" (krievu: Голица - "dzelzs roka"). Viņa dzimta savukārt izsekojama līdz Lietuvas lielkunga Ģedimina mazdēlam Starodubas kņazam Patrikejam (Патрикей Наримунтович), kas 1408. gadā pārgāja Maskavijas lielkņaza Vasīlija I Dmitrijeviča pusē.
Jamal-202

Lidojuma gaita

Jamal-202 tika palaists 2003. gada 24. novembrī 06:22  UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 23. palaišanas iekārtas. Kopā ar to tika palaists pavadonis Jamal-201. 
Jamal-202 tika novietots ģeostacionārajā orbītā punktā 49° austrumu garuma, kur bija paredzēts izvietot pavadoni Jamal-101, bet tas bija sabojājies 1999. gadā tūlīt pēc starta.
2019. gada 19. jūlijā Jamal-202 kanāli tika pārslēgti uz Jamal-601.
Georgs Elgers

Dzīves gājums

Dzimis 1585. gadā Valmierā, mācījās Rīgas Domskolā. No 1605. gada studēja Braunsbergas jezuītu skolā Austrumprūsijā, tad retoriku Polockas garīgajā skolā. 
1607. gadā Viļņā iestājās jezuītu ordenī. 1609. - 1611. gadā studēja filozofiju Braunsbergas jezuītu kolēģijā un darbojās kā gramatikas skolotājs. 1612. gadā viņu nosūtīja apgūt filozofiju Ņesvižas jezuītu kolēģijā. 
No 1615. gada kā katoļu priesteris darbojās Pārdaugavas hercogistes jezuītu kolēģijās Rīgā un Cēsīs, kā arī Kurzemes un Zemgales hercogistes jezuītu iestādēs Ilūkstē un Jelgavā. 
1619. gadā viņš apguva jezuītu ordeņa iekārtu un praktizēja askēzi Ņesvižas jezuītu kolēģijā. 1621. gadā, kad Rīgai tuvojās zviedru karaļa Gustava Ādolfa karaspēks, priesteris Elgers atkal devās bēgļu gaitās uz Prūsiju, kur 1621. gadā Braunsbergā izdeva viņa sakārtoto latviešu katoļu garīgo dziesmu grāmatu ar notīm ("Geistliche catolische Gesänge.."), kuras vienīgais zināmais eksemplārs atrodas Viļņas Universitātes bibliotēkā. 1625. - 1631. gadā viņš darbojās jezuītu misijās Latgalē, Polockā, Oršā, Žemaitijā  
No 1631. līdz 1634. gadam viņs kā Polijas-Lietuvas karaspēka kapelāns piedalījās karā ar Krievijas caristi, vēlāk darbojās Smoļenskas un Oršas jezuītu iestādēs, kas tolaik atradās Polijas-Lietuvas pakļautībā. 
1637. vai 1638. gadā ieradās Daugavpilī, kur līdz mūža galam strādāja kā lektors (litterarum humanarum lector et operarius) jezuītu kolēģijā un tulkoja katoļu baznīcas tekstus latviešu valodā, kas nodrukāti Viļņā lielākoties pēc viņa nāves.
Otrā Ziemeļu kara laikā viņš 1655.-1667. gadā kopā ar citiem Daugavpils jezuītiem rada patvērumu Ilūkstes muižas īpašnieces Sibillas Līdinghauzenas Volfas-Zībergas. 
Miris 1672. gada 30. septembrī Daugavpilī.
Inženierģeodēzija

Inženierģeodēzija ir ģeodēzijas zinātnes virziens, ko izmanto inženierizpētes darbos, veicot zemes virsmas un formas mērījumus transporta ceļu līniju izmeklēšanā pirms būvniecības, rekonstrukcijas un uzturēšanas darbos, zemes ierīcībā, mežierīcībā, mežizstrādē, videssaimniecībā un aizsardzībā, derīgo izrakteņu ieguvē u.c. 
Veic tādus ģeodēziskos darbus, kā: uzmērījumus, nivelēšanu, līkņu sadali u.c. 

Šie darbi galvenokārt ir:

1) Taisnu līniju nospraušana un mērījumi;

2) Leņķu mērījumi starp šīm taisnēm;

3) Līkņu sadale uz vietas;

4) Augstumpunktu uz zemes virsmas noteikšana.

Taisnu līniju nospraušana un mērījumi

Pirms uz vietas izmērīt taisnu līniju, nepieciešams ar stigmietiņiem nospraust līniju (trasi).

Nospraustās līnijas mēra ar 20 m tērauda lentu, īsās līnijas var mērīt ar ruleti.
Dzelzceļa un autoceļu būvē trasi piketē ik pēc katriem 100 m. Zemē iedzen piketmietiņu. Blakus iedzen pamatīgāku un augstāku tā sargmietu, uz kura uzraksta piketa numuru.
Bez piketmietiņiem atzīmēti tiek arī starpmietiņi, kurus dēvē par plusiem. Uz sargmietiem pie plusiem raksta attālumu līdz iepriekšējam piketam. Ja piemēram, uz vietas atzīmējamais punkts piketu apsteidz par 65 m, tad uz sargmieta raksta +65.

Leņķu mērījumi

Dzelzceļu un autoceļu būvē parasti izmanto goniometru un teodolītu.

Goniometrs

Goniometrs ir vienkārš, lēts un ērts instruments, dod pietiekamu precizitāti daudziem darbiem.
Precīziem mērījumiem jāizmanto teodolīts. Goniometrs sastāv no diviem cilindriem: apakšējais (limbs) un augšējais (alidads). Uz apakšējā cilindra ieslīpās augšējās malas leņķa grādu skalas raksts no 0 - 360⁰. Uz apakšējā cilindra malas iegrieztas diopras: zem iedaļas ar ierakstu 0 - acs diopra (šaura sprauga); bet zem dalījuma 180 - priekšmetdiopra (plats šķēlums ar matu). Šīs diopras sauc par nekustīgām.
Augšējam cilindarm ir diopru pāris, kas dod ddivus savstarpēji perpendikulārus virzienus. Šīs dopras suc par kustīgām. Zem kustīgā diopru pāra ievietoti noniji (vernjeri), kuru precizitāte parasti ir 2 min.
Virs goniometra novietota busole.
Augšējais cilindrs brīvi rotē uz ass, kas nostiprināta apakšējā cilindrā. Goniometru uzmauc uz kārts vai speciāla trijkāja statīva.
Leonīds Arbuzovs (1848—1912)

Dzīvesgājums

Dzimis 1848. gada 19. janvārī Jelgavā virsnieka Aleksandra Arbuzova ģimenē. Kļuvis par bāreni un uzaudzis Jelgavas ģimnāzijas matemātikas profesora Magnusa Georga fon Paukera ģimenē, pēc Magnusa Georga nāves 1855. gadā par Leonīda izglītību rūpējās tā dēls Kārlis Heinrihs fon Paukers. Mācījās Viborgā, vēlāk Jelgavas ģimnāzijā un Tērbatas guberņas ģimnāzijā. Studēja zooloģiju Tērbatas Universitātē (1867), medicīnu Leipcigas Universitātē (1867), medicīnu (1867-1871) un dabaszinības (1871-1873) Tērbatas Universitātē un, visbeidzot, vēsturi Getingenes Universitātē (1873-1876). 
No 1877. līdz 1885. gadam bija dabas mācības skolotājs Bauskā, no 1885. līdz 1888. gadam Tukuma apriņķa skolu inspektors. No 1888. gada pilnīgi nodevās Baltijas vēstures studijām, līdztekus strādāja par privātskolotāju Jelgavā. No 1893. gada L. Arbuzovs Krievijas impērijas Baltijas provinču vēstures un senvēstures biedrības uzdevumā pētīja Livonijas dokumentus, kuru apkopojumus izdeva krājumā Liv-, Est- und Kurländisches Urkundenbuch. No 1909. gada bija šīs biedrības direktoru padomes loceklis.
Miris 1912. gada 14. janvārī Zasulaukā.
Liene Liepiņa

Biogrāfija

Laikā no 1965. līdz 1976. gadam L. Liepiņa (ar divu gadu pārtraukumu) mācījusies Minsteres latviešu ģimnāzijā. 1970. gadu beigās pārcēlās uz dzīvi no Vācijas pie vīra Zviedrijā, apguvusi medmāsas izglītību aprūpes augstskolā Sundsvalā. 1992. gadā kopā ar ģimeni pārcelusies dzīvot uz Latviju. Strādājusi par tulku, zviedru valodas skolotāju.
2000. gadu otrajā pusē studējusi sociālā darba un sociālās pedagoģijas augstskolā "Attīstība" un Latvijas Universitātē.

Politiskā darbība

2002. gadā veiksmīgi kandidējusi 8. Saeimas vēlēšanās no partijas "Jaunais laiks" saraksta. 8. Saeimas darbības laikā kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, kur netika ievēlēta. Pēc četriem gadiem kandidēja arī 9. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēta. Laikā no 2009. gada marta līdz jūlijam bija Eiropas Parlamenta deputāte (aizvietoja Valdi Dombrovski).  2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās netika ievēlēta, taču jūlijā kļuva par 9. Saeimas deputāti Eiropas Parlamentā ievēlētā Artura Krišjāņa Kariņa vietā. L. Liepiņa neveiksmīgi kandidēja arī 10. Saeimas vēlēšanās no "Vienotības" saraksta, tomēr vēlāk viņa kļuva par deputāti, kamēr viņas partijas biedrs V. Dombrovskis pildīja Ministru prezidenta pienākumus un no Saeimas aizgāja Guntars Galvanovskis. 2011. gada rudenī notikušajās 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās netika ievēlēta Latvijas parlamentā, taču 2013. gada rudenī ieņēma mandātu nolikušā deputāta Ingmāra Čaklā vietu. Pēc izmaiņām Saeimas sastāvā vietu parlamentā zaudēja, taču atkal atgriezās 2014. gada vasarā pēc Eiropas Parlamenta vēlēšanām.
Rūsas sēnes

Inficēšanās

Rūsas sēņu producētās bezdzimumsporas izplatās ar vēju, ūdeni vai kukaiņiem. Inficēšanās notiek, uz auga nonākot bazīdijsporām, kas no sēņu bazīdijām izplatās galvenokārt ar vēju. Lai notiktu inficēšanās, sporām jānonāk uz dzīvām auga šūnām. Inficētās auga daļas vai augus ieteicams iznīcināt, jo slimība optimālos apstākļos strauji izplatās.