Turcijas iestāšanās Eiropas Savienībā

1960-1990

1959. gadā Turcija iesniedza pirmo pieteikumu par asociatīvo dalību Eiropas Ekonomiskajā Kopienā (EEK) un 1963. gada 12. septembrī parakstīja "Līgumu par Turcijas Republikas un Eiropas Ekonomiskās Kopienas asociāciju", jeb Ankaras līgumu. Šis līgums stājās spēkā 1964. gada 12. decembrī un tā nolūks bija izveidot Turcijas un EEK muitas savienību ar tālāku iespēju kļūt par EEK dalībnieci. 1970. gada novembrī tika parakstīts līguma papildprotokols, kas noteica pakāpenisku tarifu un kvotu atcelšanu tirdzniecībai starp Turciju un EEK.
1980. gadā attiecības tālāk neattīstījās sakarā ar Turcijā notikušo valsts apvērsumu, kam sekoja politiskās un ekonomiskās nestabilitātes periods. Pēc 1983. gada daudzpartiju vēlēšanām Turcijā, attiecības tika pilnībā atjaunotas. 1987. gada 14. aprīlī Turcija iesniedza tās oficiālu pieteikumu dalībai Eiropas Kopienā. 1989. gadā tika dota atbilde, kurā Ankarai solīja iespēju kļūt par dalībnieci, atliekot pārrunas par iestāšanos līdz laikam, kad tiks atrisinātas Turcijas sliktās attiecības ar Grieķiju un situācija Ziemeļkiprā. Tāda pati nostāja tika pausta arī Luksemburgā, 1997. gada Eiropas Padomes sanāksmē, kurā tika paziņots par iestāšanās sarunu sākšanu ar vairākām centrālās un austrumu Eiropas valstīm, kā arī ar Kipru, atstājot Turciju bez uzaicinājuma. Līdz ar 1995. gada Eiropas Savienības un Turcijas Muitas Savienības izveidošanu, starp Turciju un ES attiecības uzlabojās. 1999. gada Helsinku Eiropas Padomes sanāksmē notika pavērsiens un Turcija kopā ar citām valstīm oficiāli tika atzīta par kandidātvalsti.

2000. gadi

Ievērojams solis Turcijas un ES attiecībās tika sperts 2002. gada Kopenhāgenas Eiropas Padomes sanāksmē, kur tika paziņots, ka "ES nekavējoties uzsāk sarunas, ja Eiropas Padome 2004. gada decembrī pēc ziņojuma un ieteikuma saņemšanas no Komisijas nolemj, ka Turcija izpildījusi Kopenhāgenas politiskos kritērijus."
Līdz ar eiropeiski noskaņotās un Redžepa Tajjipa Erdoana vadītās Taisnības un attīstības partijas ievēlēšanu parlamentā (2002), veiktas vairākas politiskas un ekonomiskas reformas, kas stiprinājušas stabilitāti. 2004. gadā ar nolūku, lai ES tiktu uzņemta apvienota Kipra, Turcija atbalstīja ANO "Annana Kipras plānu". Kipras turki šo plānu referendumā atbalstīja, bet grieķi noraidīja. Tajā pat laikā bija beigusies arī trīsdesmit gadus ilgusī hiperinflācija un tās apjomi 90. gados no 75% nokritās līdz 6% gadā.
Turpinājās Erdoana valdības politiskās reformas un tika atcelts nāvessods, aizliegta spīdzināšana un piešķirtas lielākas tiesības kurdu minoritātei. Pēc šīm reformām, Eiropas Komisija ieteica sākt sarunas 2005. gadā, bet izvirzīja vairākus papildus nosacījumus. 2004. gada 16. decembrī ES valstu vadītāji vienojās, ka ar Turciju sarunas uzsākamas 2005. gada 3. oktobrī. Neskatoties uz Austrijas Tautas partijas un Vācijas Kristīgo demokrātu partijas ieteikumu Turcijai dalības vietā piedāvāt paplašinātas asociatīvās locekles tiesības, ES nolēma uzsākt iestāšanās sarunas.
Turcijas iestāšanās sarunas no to sākuma apdraudējušas vairākas problēmas. Vairākas Eiropas valstis (piem. Austrija) ir atklāti paziņojušas par nevēlēšanos uzņemt savā starpā Turciju. Viens no galvenajiem oficiālajiem kavēkļiem ir Kipras jautājums un ES paplašināšanās komisārs Olli Rehns izteicis brīdinājumu, ka šāda kavēšanās var novest sarunu "vilcienu no sliedēm". Neskatoties uz dažādiem kavēkļiem, Turcija pirmo sarunu sadaļu jau slēdza 2006. gada jūnijā.

Eiropas Savienībā

ES valstīs sabiedrības noskaņojums vispārēji ir pret Turcijas uzņemšanu, bet katrā valstī tas ir atšķirīgs. 2006. gada septembra-oktobra Eirobarometra aptaujā redzams, ka 59% no visiem ES iedzīvotājiem ir pret Turcijas uzņemšanu ES, bet 28% ir par. Gandrīz katrs (9 no 10) kā iemeslu minēja bažas par cilvēktiesībām. Pirms tam, 2006. gada marta-maija aptaujā jauno dalībvalstu iedzīvotāji bija pozitīvāk noskaņoti par Turcijas uzņemšanu (44% par), nekā vecajās 15 dalībvalstīs (38% par). Šīs aptaujas laikā visnegatīvāk par Turcijas uzņemšanu noskaņota bija Austrijas sabiedrība (81% pret), savukārt Rumānijas iedzīvotāji — vispozitīvāk (66% par). Vislielākais atbalsts Turcijas uzņemšanai ir Kiprā, kuras turku iedzīvotāji (Ziemeļkipra nav atzīta un de facto visa Kipra ir ES sastāvā, bet uz to neattiecas ES normas un tur nedarbojas ES institūcijas) ir vispozitīvāk noskaņoti par Turcijas uzņemšanu (67% par). Šāds pozitīvs noskaņojums nav pat pašā Turcijā, kur par iestāšanos ir 54% iedzīvotāju. Dānijā 2007. gada oktobrī pret Turcijas dalību nobalsoja 60% respondentu, neskatoties uz Dānijas valdības oficiālo atbalstu Turcijas uzņemšanai.