google/wiki40b huggingface dataset:
Eduards Stīpnieks

Pirmskara dzīve

Eduards Stīpnieks dzimis Valkas apr. Lāzberģa pagastā, bērnību pavadījis Latgalē, Liepnas pagasta Katlešos. 1922. gadā beidzis Rīgas Kultūras Veicināšanas biedrības vakara vidusskolu, tajā pašā gadā tiek iesaukts obligātajā dienestā 6. Rīgas kājnieku pulkā. 1924. gadā iestājas Latvijas kara skolā, ko beidz 1928. gadā, turpinot dienestu 2. Ventspils kājnieku pulkā līdz pat Latvijas okupācijai, kur sasniedz virsleitnanta pakāpi. Izglābjas no jaunizveidotā teritoriālā korpusa Litenes nometnē un pievienojas pulkvežleitnanta Aperāta partizānu grupai.

Otrajā pasaules karā

Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS 1942. gada sākumā brīvprātīgi piesakās 24. Talsu policijas bataljonā, kur tiek iecelts par 2. rotas komandieri, nonākot Austrumu frontē uz dienvidiem no Kronštates cietokšņa, Sergijevskij Monastir rajonā pie Ļeņingradas. 1943. gada janvārī tiek apbalvots ar Drošsirdības zīmi ar šķēpiem Austrumtautu piederīgiem
1943. gada 18. aprīlī bataljons tiek ieskaitīts topošajā 19. divīzijas 43. pulkā pulkvežleitnanta Lobes vadībā kā III bataljons, kur Stīpnieks tiek paaugstināts par kapteini un iecelts par bataljona komandieri un 1943. gada maijā nonāk Volhovas frontē. Atkāpšanās laikā no Volhovas 1944. gada janvārī III bataljons tiek iedalīts pulkveža Voldemārs Veiss 15. janvārī izveidotajā kaujas grupā un pēc sekmīgas vadības kaujās 1944. gada 2. februārī tiek apbalvots ar II šķiras Dzelzs krustu un 20. februārī jau ar I šķiras Dzelzs krustu.
1944. gada 20. jūnijā tiek paaugstināts majora pakāpē un pēc mēneša - 20. jūlijā - tiek iecelts par 19. divīzijas 43. pulka komandieri, ko vada atkāpšanās kaujās Vidzemes augstienē, 1944. augustā atkāpjoties no pozīcijām Aiviekstes krastos pie Cesvaines iznīcinot divus ienaidnieka pulkus, par to 1944. gada 24. septembrī apbalvots ar Vācu krustu zeltā. 1944. gada septembrī smagi saslimst un spiests fronti atstāt.
Kurzemes cietoksnī 4. novembrī tiek nozīmēts par komandieri no 2. robežapsardzības pulka izveidotajam 106. grenadieru pulkam, tas vēlāk tiek papildināts ar 300 5. robežapsardzības pulka kareivjiem. Pulks ir vāji apgādāts, trūkst smago ieroču. Stīpnieka vadībā atvaira ienaidnieka pārspēka uzbrukumu frontes sektorā pie Džūkstes un cieš smagus zaudējumus Trešās Kurzemes lielkaujas laikā 1944. decembrī un 1945. gada 15. janvārī tiek izformēts. 19. martā Stīpnieks dodas uz Liepāju pie leģiona ģenerālinspektora Bangerska, tur piedalās Latviešu Nacionālās Komitejas dibināšanā, kur viņam paredzēts ieņemt valsts kontroliera amatu. 1945. gada maijā pēc Vācijas kapitulācijas pamet Latviju un dodas uz Vāciju.

Pēckara dzīve

Pēc kara nonāca Rietumvācijā, aktīvi darbojās trimdas latviešu organizācijās: piedalījās pirmās "Daugavas Vanagu" nodaļas dibināšanā Vircburgā 1947. gada 26. oktobrī, dibinājis organizācijas nodaļas arī citās latviešu bēgļu nometnēs. Kā otrais pēc pulkveža Januma saņēmis "Daugavas Vanagu" zelta nozīmi. 1950. gadā izceļoja uz Austrāliju, kur dibināja "Daugavas Vanagu" nodaļu un aktīvi piedalījās tās darbā un Adelaidas latviešu biedrībā.
Majors Eduards Stīpnieks miris 1981. gada 9. novembrī Adelaidā ar sirdstrieku. Pārapbedīts Saldus Čāpātāja kapos 2012. gadā.
Berezaņa

Vēsture

Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1616. gadā Kijevas vojevodistes Prejaslavļas stārastijas lustrācijā kā viena no salpetra izgatavošanas vietām. Kopš 1648. gada Perejaslavļas kazaku pulka sotņas pilsēta. Vairākkārt (1923-1933, 1934-1962) bijusi rajona centrs. Pilsētas tiesības kopš 1981. gada, kopš 1994. gada — apgabala pakļautības pilsēta.
Dzemde

Dzemde (latīņu: Uterus) ir sievietes reproduktīvās sistēmas orgāns, kurā tiek uzņemta apaugļota olšūna, kas vēlāk attīstās par embriju. Dzemde atrodas mazajā iegurnī starp urīnpūsli un taisno zarnu. Dzemdes augšējā daļā atrodas dzemdes dibens, zemāk atrodas dzemdes ķermenis, bet zem tā ir dzemdes kanāls, kas dzemdi savieno ar maksti. Dzemdes sānos atrodas tā sauktie adneksi, ko veido olvadi un olnīcas. Dzemdes sienas veido gļotādas un muskuļaudi. Sievietēm, kuras ir dzemdējušas, dzemdes masa ir aptuveni divas reizes lielāka nekā sievietēm, kas vēl nav laidušas pasaulē bērnu. Lielākoties dzemdi no ārpuses pārklāj vēdera plēve. Ik pēc aptuveni 28 dienām dzemdes gļotādā notiek periodiskas fizioloģiskas pārmaiņas (menstruācija).
Dzīvniekiem izšķir dažāda veida dzemdes. Kloākaiņiem, somaiņiem, dažiem grauzējiem ir dubultā dzemde (Uterus duplex), bet pārnadžiem, nepārnadžiem, vaļveidīgajiem, plēsējiem ir divragu dzemde (Uterus bicornis). Savukārt vairumam grauzēju un sikspārņiem ir divdaļīgā dzemde (Uterus bipartitus). Primātiem, tai skaitā cilvēkam, ir vienkāršā dzemde (Uterus simplex).
Ceļš uz mājām

Fons

Saņēmis politisko patvērumu Lielbritānijā 2004. gadā, Venda saskārās ar pārvietošanās brīvības ierobežojumiem 2011. gadā, kad pēc Indonēzijas valdības lūguma Interpols izdeva “sarkano paziņojumu”, draudot viņam ar arestu un ekstradīciju uz Indonēziju izceļošanas gadījumā.  Nākamajā gadā “sarkanais paziņojums” tika atcelts pēc tam, kad tas tika atzīts par “galvenokārt politiska rakstura” un tādēļ neatbilstošu Interpola noteikumiem. Pēc tam Venda sāka vispasaules "Brīvības tūri", lai veidotu pasaulē atbalstu un izpratni par rietumu papuasu neatkarības kustību. Ar to Benijs ir uzstājies daudzās valstīs, tādās kā Jaunzēlande, Austrālija, Šveice, Polija, Lielbritānija, Papua-Jaungvineja, Zālamana salas, Amerikas Savienotās Valstis un citās. Tikmēr iebraukšana Indonēzijā viņam joprojām nozīmē arestu.

Uzņemšana

Filmu producēja un režisēja britu kinorežisors Dominiks Brauns, un tā tika uzņemta divu gadu laikā, kad filmas veidotājs pievienojās Benijam Vendam viņa ārzemju ceļojumos, ieskaitot viņa parādīšanos Oslo Brīvības forumā, un viņa pirmo oficiālo ārzemju tūri uz ASV, Austrāliju, Jaunzēlandi, Papua-Jaungvineju un Vanuatu.

Balvas

Labākā dokumentālā filma — Amsterdamas filmu festivālā, 2016.
Sentinel-2A

Lidojuma gaita

Sentinel-2A tika palaists 2015. gada 23. jūnijā 01:51:58 UTC ar nesējraķeti Vega no Gviānas kosmiskā centra Franču Gviānā.
Biomedicīniskā inženierija

Biomedicīniskā inženierija ir disciplīna, kura nodarbojas ar medicīnisku iekārtu, protēžu, diagnostikas ierīču, zāļu un citu terapiju izstrādāšanu un ražošanu, kā arī inženierijas principu pielāgošana, lai risinātu pamata bioloģiskās zinātnes problēmas. Tā kombinē izmeklēšanu ar veselības kopšanas paņēmieniem, lai uzlabotu veselību. Tā ir ar lielāku novirzi uz bioloģijas, drošības un regulācijas jautājumiem nekā citas inženierijas formas. To varētu definēt kā inženierijas principu un tehnikas pielietošanu medicīniskajā laukā.

Prasības

Biomedicīniskā inženierija pieprasa diplomus no atpazīstamām universitātēm un rūpīgām zināšanām inženierijā, cilvēka anatomijā un psiholoģijā. Bioinženiera darbs ir labi apmaksāts (apmēram 50 000$-100 000$ gadā uz 2005. g.) Pagaidām bioinženieru skaits pasaulē ir mazs (zem 10 000), taču ir paredzams skaita pieaugums līdz ar modernās medicīnas attīstību.

Vēsture

Nopietna attīstība bioinženierijas virzienā nenotika līdz vēliem 19. gs. 30. gadiem, kad zinātnieki sāka izprast rentgenstaru efektu uz audiem. Šie atklājumi atļāva izmantot rentgena starus, lai iegūtu bildes no vairākuma orgānu sistēmām. Tā bija pirmā metode, kurā tika pielāgota inženierija medicīniskām nepieciešamībām. Iepriekš medicīniskās ierīces bija vienkārši rīki, kurus veidoja parasti istrumentu darinātāji, piemēram, kruķi, koka zobi un mūžam mainīgā ārsta instrumentu soma.

Jaunās tehnoloģijas iedrošināja ražotājus attīstīt tehnoloģijas, kuras nu ir pilnveidojušās līdz mūsdienu medicīniskās izmeklēšanas aparatūrai. Daži piemēri no jaunajām tehnoloģijām, kas sekoja fotografēšanas dagnostikai (piemēram, rentgenam), ir elektrokartiostimulatori, mākslīgie implanti, attīstītas protēzes, dialīzes mašīnas, dažādas diagnostikas ierīces. Visas šīs tehnoloģijas ir gandrīz izskaudušas vajadzību veikt diagnostikas operācijas.
Tršeštja

Vēsture

Rakstos pirmoreiz 1349. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Vija Rožlapa

Šahistes karjera

Vija Rožlapa šahu sākusi spēlēt 12 gadu vecumā. 1958. gadā viņa uzvarēja Latvijas jauniešu čempionātā, bet 1960. gadā sekoja uzvara PSRS jauniešu šaha čempionātā Maskavā.
Vijai Rožlapai pieder savdabīgs rekords - laikā no 1958. gada līdz 1983. gadam viņa piedalījās visos Latvijas sieviešu šaha čempionāta finālos. Tika izcīnītas 4 zelta (1967, 1971, 1972, 1974), 5 sudraba (1961, 1965, 1970, 1975, 1979) un 4 bronzas medaļas (1963, 1968, 1976, 1980). Pēdējo reizi Vija Rožlapa piedalījās Latvijas sieviešu šaha čempionātā 2002. gadā.
Tāpat ilgus gadus viņa bija dažādu Latvijas šaha komandu dalībniece. PSRS Tautu spartakiādēs viņa spēlēja 1959. gadā, 1960. gadā (izcīnīja 3. vietu pie jauniešu galdiņa), 1963. gadā (izcīnīja 3. vietu pie otrā sieviešu galdiņa), 1967. gadā, 1969. gadā (izcīnīja 2. vietu pie otrā sieviešu galdiņa), 1972. gadā un 1975. gadā.
"Daugavas" komandas sastāvā Vija Rožlapa piedalījās PSRS komandu kausā šahā 1961. gadā, 1966. gadā, 1968. gadā, 1974. gadā un 1976. gadā.

Šaha trenere

Kopš Rīgas šaha skolas dibināšanas 1964. gadā Vija Rožlapa ir strādājusi par šaha treneri. 
 Starp viņas pazīstamākajiem skolniekiem ir nākamie lielmeistari Aleksejs Širovs un Laura Rogule.
Varēns Bargijs

Karjera

Bargijs profesionāļa karjeru uzsāka 2011. gadā, pārstāvot Bretagne-Schuller kā stažieris. Pārstāvot šo komandu viņš uzvarēja Tour de l'Avenir 8. posmā un kopvērtējumā ierindojās piektajā vietā.

Argos–Shimano (2013–2017)

Nākamajā gadā viņš kā stažieris startēja Argos-Shimano komandā. Tā bija veiksmīga sezona un viņa izdevās uzvarēt Tour de l'Avenir kopvērtējumā un izcīnīt otro vietu Tour des Pays de Savoie. 2013. gadā Bargijs pievienojās pastāvīgi komandai. Tobrīd 21. gadu vecais braucējs uzvarēja Vuelta a España 13. un 16. posmā. Bargijs bez šīm uzvarām izcīnīja arī ceturto vietu Rund um Köln un 8. vietu Grand Prix d'Ouverture La Marseillaise sacensībās. Savās pirmajā Tour de France sacensībās viņš finišēja kopvērtējuma 14. vietā.

2016

2016. gada 23. janvārī Bargijs kopā ar pieciem citiem Team Giant–Alpecin komandas biedriem cieta satiksmes negadījumā, kad viņus Spānijas treniņnometnes laikā notrieca auto, kas iebrauca pretējā braukšanas joslā. Visi braucēji bija stabilā kondīcijā.
Bargijs finišēja 6. vietā Ljēža—Bastoņa—Ljēža un 8. vietā Giro di Lombardia viendienas sacensībās.

2017

Bargijs Tour de France sacensību 9. posmā pārņēma vadību kalnu klasifikācijā, šajā posmā fotofinišā Šamberī zaudējot Rigoberto Uranam. Viņš uzvarēja 13. posmā, četru sportistu sprinta finišā Fuā pārspējot Nairo Kintanu, Alverto Kontadoru un Mikelu Landu; tā bija viņa pirmā uzvara Tour de France posmā un viņš kļuva arī par pirmo francūzi, kurš uzvarējis Tour de France posmā Bastīlijas dienā kopš Davida Monkutjē 12. posma uzvaras 2005. gadā. Bargijs uzvarēja arī 18. posmā, kas finišēja hors catégorie kāpumā Col d'Izoard kalnu pārejā. Pēc šī posma Bargijs kalnu klasifikācijā bija ieguvis nesadeldējamu 89 punktu pārsvaru pār otrajā vietā esošo Primožu Rogliču.
Team Sunweb Bargiju izmeta no komandas pirms Vuelta a España astotā posma. Pēc septītā posma Bargijs bija kopvērtējuma 13. vietā, 1:43 aiz līdera Krisa Frūma. Komandas vadība to pamatoja ar domstarpībām par komandas mērķiem un taktiku; viņš vēlējās sev brīvu lomu kalnainajos posmos un tas radīja vairākas domstarpības komandā, toskait viņa atteikšanās klausīt komandas rīkojumiem un nepagaidīt komandas līderi Vilko Keldermanu pēc sadurtas riepas septītajā posmā, tā rezultātā zaudējot laiku.

Fortuneo–Samsic (2018–šobrīd)

Pirms 2018. gada sezonas Bargijs pievienojās UCI Professional Continental komandai Fortuneo–Samsic, parakstot triju gadu līgumu. 2019. gada jūnijā uzvarēja Francijas čempionātā grupas braucienā.
Mežastrazdu dzimta

Latvijā

Latvijā pamatā sastopamas 6 mežastrazdu dzimtas sugas: plukšķis (Turdus iliacus), melnais mežastrazds (Turdus merula), dziedātājstrazds (Turdus philomelos), pelēkais strazds (Turdus pilaris), apkakles strazds (Turdus torquatus) un sila strazds (Turdus viscivorus); 2 sugas novērotas tikai vienu vai divas reizes — melnrīkles strazds (Turdus atrogularis) un raibais zemesstrazds (Zoothera aurea).

Izskats un īpašības

Mežastrazdu dzimtas putni ir mazi vai vidēji lieli. Lielākais dzimtā ir raibais zemesstrazds, kura ķermeņa garums var sasniegt 31 cm. Kopumā mežastrazdu ķermeņa formas ir noapaļotas, ar nelielu galvu un smalkām kājām. Tiem ir slaidi, taisni knābji, īsi, visbiežāk noapaļoti spārni, vidēji garas astes un lielas acis. To apspalvojums var būt dažāds - brūns, pelēks, zils un melns, bieži ar dažādām košām, kontrastainām pazīmēm, kas var būt baltas, oranžas, sarkanas vai dzeltenas. Parasti visu sugu jaunie putni ir brūnpelēki raibumoti. Bieži tēviņiem un mātītēm ir atšķirīgi apspalvojumi - mātītēm apspalvojums tādos gadījumos ir gaišāks un pelēcīgāks.

Uzvedība un barība

Lielākā daļa mežastrazdu dzimtas putnu jūtas ļoti labi gan kokos, gan uz zemes. Pa zemi tie pārvietojas ar palēcieniem vai pārskrējieniem. Putni uz zemes aktīvi meklē barību, pārrakņājot augsni, vecās koku lapas un kritalas. Barība tiek meklēta gan ēnainos meža biezokņos, gan atklātās vietās. Mežastrazdu dzimtas putni pamatā barojas ar kukaiņiem un kāpuriem., bet tie barojas arī ar augļiem, ogām, sēklām, lapām.
Mežastrazdu dzimtas putni veido monogāmus pārus un pāris ir ļoti teritoriāls. Abi dzimumi aktīvi apsargā savu teritoriju, kas nometnieku sugas nodrošina ar barību visa gada garumā. Kad pāris ir izveidojies, tad tēviņš no teritorijas padzen arī visas svešās mātītes. Mežastrazdu dzimtas putni ir ļoti vokāli un to dziesma parasti ir melodiska un veidojas no komplicētām, bagātīgām frāzēm. Dzied tikai tēviņi riesta laikā visbiežāk krēslas un nakts stundās. Šīs dzimtas putni atkarībā no sugas ligzdo koku dobumos, klinšu iedobēs, alās vai uz zemes, tie vij kausveida ligzdas. Ligzdas vietu parasti izvēlas un ligzdu būvē mātīte. Lai arī olas perē abi vecāki, lielāko daļu uz olām sēž mātīte, bet tēviņš to tikmēr baro, kā arī par putnēniem rupējas un tos baro abi vecāki.

Sistemātikas izmaiņas

Piecas ģintis, kas kādreiz tika sistematizētas mežastrazdu dzimtā, mūsdienās tiek sistematizētas mušķērāju dzimtā (Muscicapidae). Tās ir lakstīgalas (Luscinia), zilastītes (Tarsiger), žagatstrazdi (Copsychus), akmeņčakstītes (Oenanthe) un čakstītes (Saxicola).
Nakts autobusa maršruts N4

Maršruts

Centrs — Zolitūde kursē pa šādām ielām: Marijas iela Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, Krišjāņa Valdemāra iela, Vanšu tilts, Krišjāņa Valdemāra iela, Baložu iela, Kristapa iela, Melnsila iela, Vīlipa iela, Dzirciema iela, Jūrmalas gatve, Kurzemes prospekts, Bebru iela, Anniņmuižas bulvāris, Zentenes iela Kurzemes prospekts, Rostokas iela, Anniņmuižas iela un Apuzes iela.
Zolitūde — Centrs kursē pa šādām ielām: Apuzes iela, Kalnciema iela, Ventspils iela, Lielirbes iela, Kalnciema iela, Melnsila iela, Lapu iela, Nometņu iela, Bāriņu iela, Uzvaras bulvāris, 11.novembra krastmala, 13. janvāra iela, un Marijas iela.
Bīzentāle

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1258. gadā.
Studēnka

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1436. gadā. Ilgus gadsimtus padzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Štaudinga (vācu: Stauding). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijas sastāvā. 2008. gada 8. augustā pie Studēnkas notika vilciena katastrofa, kurā gāja bojā 8 cilvēki.

Cilvēki

Studēnka ir kardināla Františeka Tomāšeka (František Tomášek, 1899-1992) dzimtā pilsēta.
Kapteinis (futbols)

Komandas kapteinis futbolā ir komandas dalībnieks, kurš izvēlēts par līderi laukumā. Bieži vien tas ir viens no vecākajiem un vispieredzējušākajiem komandas dalībniekiem vai spēlētājs, kurš var individuāli ietekmēt spēles gaitu. Kapteinis parasti nēsā rokas apsēju.
Futbola noteikumos vienīgie norādītie kapteiņa pienākumi ir piedalīšanās monētas mešanā pirms spēles uzsākšanas (laukuma puses un bumbas izvēlei) un pirms pēcspēles 11 metru sitienu sērijas. Pretēji populāram uzskatam, kapteiņiem saskaņā ar spēles noteikumiem nav īpašu tiesību apstrīdēt tiesneša lēmumu. Tomēr tiesneši reizēm var pārrunāt ar komandas kapteini komandas vispārējo uzvedību. Iegūstot kādu trofeju, apbalvošanā tā vispirms tiek pasniegta komandas kapteinim.
Normandiešu dinastija

Normandiešu dinastija (angl. House of Normandy) bija normāņu aristokrātu dzimta, kas valdīja Normandijas hercogistē (911-1135) un Anglijas karalistē (1066-1135).
Dinastiju dibinājis vikings, pirmais Normandijas hercogs Rollo (Hrólf - Hrolfs Kājāmgājējs, 860.-932.), Rognvalda Eisteinsona (Rognvald Eysteinsson) dēls, kuram Rietumfrancijas karalis Šarls III Vientiesis (lat. Karolus Simplex, angl. Charles III le Simple) 911. gadā bija spiests atdot lēnī Normandiju.
Tā kā pēdējais anglosakšu Veseksas dinastijas Anglijas karalis Edvards Grēksūdzētājs (Edward the Confessor) 1066. gada 4. janvārī mira, neatstājot mantinieku, toties testamentā kā savu pēcnācēju bija norādījis savu brālēnu Normandijas hercogu Viljamu, tas nekavējoties ar karaspēku ieradās Anglijā. Normāņi kaujā pie Heistingsas sakāva ievēlēto anglosakšu karali Haroldu II Godvinsonu un 26. decembrī hercogs Viljams tika kronēts par Anglijas karali Viljamu I.
Viļakas vēsture

Viļakas vēsture aptver laika periodu kopš Viļakas pils dibināšanas Atzeles zemē. Īpaša nozīme Viļakas vēsturē ir Rīgas arhibīskapijas Marienhauzenas pilij, kas kalpoja par Inflantijas vaivadijas Marienhauzenas stārastijas centru.

Atzeles sastāvā

12. gadsimtā apmetne Viļakas ezerā piederēja latgaļu Atzeles zemei, par kuru cīnījās arī ugauņi un Pleskavas krievi. Viļakas ezerpils bija Purnavas jeb Pornavas novada centrs. 1224. gadā pēc Atzeles dalīšanas Purnava, Bērzene, Abelene un Abrene tika Livonijas bīskapijai.

Rīgas arhibīskapijas sastāvā

1293. gadā Rīgas arhibīskaps Johans Fehte savu Atzeles īpašumu katolizēšanai un aizsargāšanai pret Novgorodas kņazu iebrukumiem uz Viļakas ezera salas nodibināja klosteri Marienhausen. 1478. gadā Maskavija anektēja Novgorodu un Maskavas lielkņazs Ivans III pieprasīja Livonijas konfederācijai maksāt uz 13. gadsimta līgumiem balstītos Novgorodai nesamaksātos meslus Maskavijai. 1509. gadā arhibīskaps Jaspers Linde uz salas uzcēla mūra ezerpili aizsardzībai pret Maskavijas karaspēka iebrukumiem. 1559. gadā arhibīskaps Vilhelms fon Brandenburgs Viļaku ieķīlāja Polijas karalim Sigismundam II Augustam, kā rezultātā turpmākā Viļakas vēsture saistāma ar Latgales kultūrvēsturisko novadu. 1560. gadā Marienhauzenas pilī ieradās poļu garnizons.

Pārdaugavas hercogistes sastāvā

1561. gadā pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas Viļaka nonāca Pārdaugavas hercogistes sastāvā. Marienhauzenas pils kļuva par pilsnovada pārvaldes centru. Iepretim pils salai izveidojās Viļakas senpilsēta.
1577. gadā Livonijas kara laikā Krievijas cars Jānis Briesmīgais nopostīja Viļaku. 
1582. gadā Polijas karalis Stefans Batorijs atguva Viļaku un lika pili atjaunot.
1601. un 1625. gadā Viļakas pili ieņēma zviedri, un pils tika nopostīta vēlreiz. 
1629. gadā pēc Altmarkas miera līguma Latgale (Inflantijas vaivadija - województwo inflanckie), tika atdalīta no Vidzemes, kas palika Zviedrijas pārvaldē. Viļaka kļuva par Marienhauzenas stārastijas centru un jaunā administratora rezidenci. Tomēr Viļakas stārasti - ievērojamie magnāti no Hilzenu dzimtas - šeit uzturējās reti, un pils kalpoja galvenokārt kā garnizona apmetne.

Krievijas impērijas sastāvā

Lielā Ziemeļu kara laikā Marienhauzenas pils tika pilnīgi nopostīta. Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts pirmās dalīšanas Viļakas stārastija 1772. gadā tika inkorporēta Krievijas impērijas sastāvā - Pleskavas, Polockas, Baltkrievijas un Vitebskas guberņas sastāvā.
Miķelis Veidemanis

Dzīvesgājums

Dzimis 1895. gada 7. aprīlī Rīgā tirgotāja Kārļa Veidemaņa un viņa sievas Karlīnes, dzimušas Zvīgules, ģimenē. Mācījās Tallinas Nikolaja ģimnāzijā (-1915), studēja Petrogradas Kara medicīnas akadēmijā (1915-1918). Igaunijas un Latvijas brīvības cīņu laika dienēja Igaunijas (1918-1919) un Latvijas armijās kā kara ārsts, bija Liepājas garnizona lazaretes jaunākais ārsts (1919-1922).
Pabeidza medicīnas studijas Latvijas Universitātē (1922-1923), bija LU subasistents (1922-1924), jaunākais asistents (1924-1928), asistents (1928-1930), vecākais asistents (1930-1937), docents (1937-1941), ārkārtas profesors (1941-1943), profesors (1943-1944). 1929. gada 13. februārī aizstāvēja Dr. med. grādu par asins grupu izplatību Latvijas populācijā.
Bija Tiesu ekspertīzes institūta konsultants (1925-1944), Rīgas pilsētas tiesu ārsts (1927-1940). Pēc 1937. gada, kad F. Neireiters atstāja Rīgu, Miķelis Veidemanis pārņēma Tieslietu medicīnas instūta vadību. Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes dekāns (1943-1944).
Otrā pasaules kara beigās no 1944. gada Kurzemes cietoksnī, miris 1945. gada 1. aprīlī Irlavā.
Divdabis

Divdabju darināšana

Divdabju darināšanā tiek izmantoti visi darbības vārdu celmi:
nenoteiksmes celms, piemēram, rakstī-t → rakstīt + dams → rakstīdams;
tagadnes celms, piemēram, skrien-u → skrien + ošs → skrienošs;
pagātnes celms, piemēram, klausīj-os → klausīj + ies → klausījies.
Džons Noubls

Biogrāfija

Dzimis 1948. gada 20. augustā Port Pirie, Dienvidaustrālijā. Piedalījies vairāk nekā 80 teātra uzvedumos un kinofilmās. Dzimtenē Džons Noubls strādāja par dramaturģijas mākslas pasniedzēju un kādas Dienvidaustrālijas teātra kompānijas māksliniecisko vadītāju.
Līdz filmas "Gredzenu pavēlnieks: Karaļa atgriešanās" iznākšanai Noubls Eiropā un ASV bija mazpazīstams aktieris, taču pēc Denetora lomas atveidošanas viss mainījās. 2004. gadā par dalību triloģijā "Gredzenu pavēlnieks" Noubls saņēma uzreiz vairākus apbalvojumus, tai skaitā National Board of Review USA, Screen Actors Guild Award un Broadcast Film Critics Association USA Award.
2005. gadā viņš filmējās vienā no seriāla "Zvaigžņu Vārti" (Stargate SG1) epizodēm. No 2008. līdz 2013. gadam  Džons Noubls atveidoja doktoru Volteru Bišopu, vienu no galvenajiem varoņiem Dž.Dž.Eibramsa teleseriālā "Viņpus".
Gvena Stefani

Dzīvesgājums

Gvena Stefani savu pirmo solo albumu Love. Angel. Music. Baby. izdeva 2004. gadā. Albumā pārsvarā bija jūtama 1980. gadu mūzikas ietekme, Gvenai Stefani vairāk pievēršoties popmūzikai un deju mūzikai. Debijas albums guva starptautiskus panākumus, tas tika pārdots vairāk nekā 7 miljonos kopiju pasaulē. Viņas otrais albums The Sweet Escape tika izdots 2006. gadā un guva nedaudz mazākus, tomēr kopumā labus panākumus. Gan solokarjeras, gan darbības grupā No Doubt laikā Gvenas Stefani albumi ir pārdoti vairāk nekā 30 miljonos kopiju pasaulē.
2003. gadā Gvena Stefani debitēja arī modes industrijā, izdodot savu apģērbu līniju L.A.M.B., bet 2005. gadā to turpināja ar apģērbu līniju Harajuku Lovers. Stefani ir kopš 2002. gada ir precējusies ar britu alternatīvo rokmūziķi Gevinu Rosdeilu, 2006. gadā viņiem piedzima pirmais dēls.
Lesoto administratīvais iedalījums

Lesoto administratīvo iedalījumu veido 10 distrikti. Distriktus pārvalda distrikta administrators. Distrikti sīkāk iedalās 80 vēlēšanu apgabalos, kurus veido 129 vietējās cilšu padomes. Pēc platības lielākais distrikts ir Maseru distrikts (4279 km²), bet mazākais — Buthabethes distrikts (1767 km²). Pēc iedzīvotāju skaita lielākais distrikts ir Maseru distrikts (436 399 iedzīvotāji), savukārt mazākais — Kachasnekas distrikts (71 756 iedzīvotāji).