Biodaudzveidības karstie punkti

Bioloģiskās daudzveidības karstie punkti ir apdraudēti bioģeogrāfiski reģioni ar ievērojamu biodaudzveidību. Biodaudzveidības karsto punktu idejas aizsācēji ir britu ekologs Normans Meijerss (Norman Myers) un Rasels Mitermeijers (Russell Mittermeier). Tā radīta 1988. gadā, lai izdalītu apdraudētas teritorijas, kuru lielās biodaudzveidības aizsardzībai būtu jābūt primārai.

Atlasīšanas metodika

Pēc Meijersa un Mitermeijera metodikas, lai kādu reģionu definētu kā biodaudzveidības karsto punktu, tam jāatbilst diviem striktiem kritērijiem: tajā sastopamas vismaz 0,5% no visām sugām jeb 1500 endēmās vaskulārās sugas un tās ir zaudējušas vismaz 70% no sākotnējās dzīves vietas. Teritorijās, kurās sastopamas endēmās sugas, ir neaizvietojamas. Endēmās sugas ir tik jūtīgas, jo to izplatības areāls ir neliels un mainoties videi suga nespēj pielāgoties. Karstie punkti bieži izvietojušies tuvu cilvēku blīvi apdzīvotām teritorijām. Lielākoties tie atrodas tropiskajā klimata joslā un pārsvarā tie ir meži. Karstos punktus var apdraudēt mežu izciršana, neatbilstoša zemkopība, medības, piesārņojums, invazīvās sugas un citas cilvēku neapdomīgas darbības. Karsto punktu noteikšanai izmanto tikai vaskulāro augu un mugurkaulnieku sugas, jo par tām iegūtie dati ir vispilnīgākie. Nepietiekama informācija ir par sauszemes bezmugurkaulniekiem, kā arī zemūdens sugām.

Faktori, kas nosaka karsto punktu veidošanos

Viens no svarīgākajiem biodaudzveidību ietekmējošiem apstākļiem ir klimats - saulaino stundu skaits, nokrišņi (iztvaikošanas un nokrišņu attiecība), temperatūra u.c., kā arī dzīvotņu traucējumi - (tektoniskā aktivitāte, ugunsgrēki, plūdi, antropogēna ietekme, dzīvotņu fragmentācija).
Biodaudzveidības karstie punkti galvenokārt atrodas zemajos platuma grādos, ekvatora tuvumā, aizņemot tropiskās, subtropiskās klimata joslas ar tropiskajiem lietus mežiem, savannām u.c., bet ir arī izņēmumi citās klimata joslās. 
Tropiskajos apgabalos jeb zemajos platuma grādos augsto sugu daudzveidību un skaitu nosaka vairāki faktori. Šie apgabali vēsturiski ir apledojuma vismazāk skartie, tātad arī ledus laikmetā tajos ir saglabājušās dzīves vietas vai dzīvotnes dažādām sugām, iespējams, fragmentētas, tā vēl pastiprinot sugu dažādības veidošanos tuvu esošās teritorijās. Arī mūsdienās šie reģioni nodrošina dzīvotnes lielam sugu skaitam gan pieejamās daudzveidīgās barības, gan temperatūras dēļ (piemēram, sugām, kuras ir jūtīgas pret temperatūru svārstībām lielā amplitūdā vai kurām nepieciešamas augstas temperatūras to vielmaiņas optimumam), kā arī diezgan kompleksa struktūra, kas attīstījusies ilgā laika periodā un turpina to darīt. Klimats un regulāri traucējumi meža ugunsgrēku, plūdu un vētru ir ļoti svarīgs virzītājspēks sugu attīstībai un nomaiņai sukcesijas ceļā, veidojot jaunas paaudzes, audzes, sugas.
Biodaudzveidības karstie punkti, kuri izveidojušies augstākos platuma grādos, veidojušies galvenokārt vēsturiski vai traucējumu rezultātā (hotspots – arī reģioni ar augstu vulkānisko aktivitāti). Citi iemesli, kādēļ sugas ir izplatītākas citos platuma grādos ir piemērotība zemākām temperatūrām vai īpašas specializācijas vai adaptācijas trūkums.