Imanta (Rīga)

Vēsture

Tāpat kā citviet Pārdaugavā, arī Imantas apkaimei ir sena vēsture, kas saistāma ar Rīgas patrimonālā apgabala  muižu attīstību, kā arī vispārējām Rīgas teritorijas izmaiņu tendencēm laikā. Jau 15. gadsimtā radās sīku namnieku grupa, kas sāka apbūvēt plašās pļavas tagadējā Pārdaugavā. Rīgas lauku novadā 15.—16. gadsimtā rātskungi un bagātie namnieki par nelielu samaksu no pilsētas ieguva zemes gabalus muižiņu ierīkošanai. Radās muižiņas un pusmuižas, kas laika gaitā gan dalījās, gan apvienojās. Sākotnēji tās bija kā nelielas zemnieku saimniecības, kuru funkcija bija papildienākumu un lauksaimniecības produktu nodrošinājums, pamazām radās arī atpūtas un izpriecu muižiņas. No 17. gadsimta vidus pilsētas tuvumā pieauga namnieku muižiņu skaits, tomēr lielākā daļa muižiņu izveidojās 18. gadsimtā. 
Nepieciešamība pēc ārpilsētas atpūtas vietām bagāto rīdzinieku vidū palielinājās pēc Lielā Ziemeļu kara, pēc kura tika izveidots Plosta tilts, kas savienoja abus Daugavas krastus un veicināja Daugavas kreisā krasta attīstību. 
Imantas apkaimē ietilpst arī daļa Lāčupes teritorijas, kas savu nosaukumu ieguvusi no Hapaka grāvja pietekas — Lāčupītes. Lāčupes teritorijā, Imantas apkaimē ietilpstošajā daļā, tikai 19. gadsimta beigās — 20. gadsimta sākumā sāka veidoties vienlaidus apbūves rajons uz dienvidiem no Buļļu ielas. Tomēr mūsdienās šī Lāčupes daļa vairāk saistāma ar rūpniecisko apbūvi, jo šajā teritorijā ir izvietojušās dažādas vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības bāzes.
Blīvākas apbūves rajoni pārējā Imantas apkaimē veidojušies 19. gadsimta otrajā pusē, tomēr līdz 20. gadsimta sākumam lielākajā daļā šīs apkaimes vēl joprojām bija reta izklaidus apbūve, to sedza pļavas un vairāki meža nogabali. 1877. gadā tika izbūvēta Rīgas—Tukuma dzelzceļa līnija  ar mūsdienu Anniņmuižas teritorijā atrodošos Zolitūdes staciju, par kuras nosaukumu vecie Anniņmuižas iedzīvotāji protestēja, jo agrāk Zolitūde sākās no Lāčupītes Jūrmalas virzienā, bet padomju laikā vārds "muiža" nebija pieņemams, kā rezultātā Anniņmuižā esošā stacija nosaukta par Zolitūdi.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada novembra sākumā šeit notika Latvijas bruņoto spēku kaujas ar bermontiešiem. Nakts kaujās uz 4. novembri 6. Rīgas kājnieku pulks pulkveža Apiņa vadībā atbrīvoja Anniņmuižu un Zolitūdes staciju.
Pēc Latvijas valsts nodibināšanas 1924. gada 24. februārī Saeimas pieņemtais likums par Rīgas pilsētas administratīvajām robežām juridiski apstiprināja jaunās robežas. Pilsētas robežās tika iekļautas plašas teritorijas Pārdaugavā, tajā skaitā Bolderāja, Daugavgrīva, Kleisti, Buļļu un Solitūdes muižas, Lielā un Mazā Dammes muiža, Anniņmuiža, kā arī Šampēteris.
Imantu aktīvāk sāka apbūvēt 20. gadsimta 20. gadu beigās, lielāko apbūves rajonu (Imantciemu) izveidojot starp dzelzceļu un tagadējo Jūrmalas gatvi. Pirmskara laikā galveno ielu (tagadējo Jūrmalas gatvi) sauca par Anniņmuižas ielu, no kuras virzienā uz dzelzceļa līniju atrodas astoņas līnijas ar visvecākajām Anniņmuižas ēkām. 20. gadu otrajā pusē aizsākās individuālo ģimenes māju celtniecība, tajā skaitā, Imantciemā uz dzīvokļu kooperatīva "Imanta" piederošiem apbūves gabaliem, ceļot divstāvu ēkas. 20. gadu beigās un 30. gadu sākumā apbūvētas Kooperatīva, Imantas ielas, Anniņmuižas bulvāris (kādreizējā Tālavas iela), Vecumnieku iela (kādreizējā Vienības iela). Agrāk šajā rajonā atradās pieci veikali, skārnis, frizētava, kurpnieku darbnīca, lauksaimniecības mašīnu fabrika, brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrība ar savu depo, kultūras nams un ar zolitūdiešiem kopīgā Zolitūdes kultūras biedrība. Anniņmuižas iedzīvotāji cits citu pazina. Šīs ielas apkaimē bijušas tikai pāris mājas, savukārt, radiorūpnīcas korpusu teritorijā atradies purvs, kurā kara gados tika iegūta kūdra. Kopumā vērtējot, pirms otrā pasaules kara Imantas teritorija bijusi relatīvi mazapdzīvota — raksturīga individuālā mazstāvu apbūve.
Netālu no Imantas jaunbūvju rajona, starp Imantciemu un Bolderājas dzelzceļu sāka apbūvēt otru pilsētas jaunbūvju rajonu, tā saucamo Maldupciemu. Rajonus šķīra neliels purvājs, kurā 1930. gados pilsētas valde veica meliorācijas darbus, lai vēlāk abi rajoni varētu apvienoties. Taču karš un nepieciešamāki pēckara atjaunošanas darbi šos plānus izjauc. Kādu laiku Rīgas teritoriālajos plānos pavīd ideja par garām ejošās Slokas ielas iztaisnošanu ar gaisa tilta izbūvi pāri dzelzceļam, kas Maldupciemu daļēji likvidētu, taču plāni mainās, esošais purvājs daļēji tiek aizbērts, tikai izbūvējot Rīgas Radiorūpnīcas jaunos korpusus, kas mūsu laikos ilgi stāv neizmantoti, kamēr 2011. gadā tur 1. stāvā tiek atvērta lielveikala „Prisma” pirmā kārta, un apmācības korpusu, ko tā arī nepabeidz (pašlaik korpusa vienā spārnā atrodas biznesa institūts "RIMPAK Livonija", kā arī kokapstrādes cehu ar noliktavu (tagad vairs neeksistē). Pēdējās purvāja paliekas (1950. gados tā dīķīšos varēja pat izmakšķerēt kādu zivi) pazūd, kad Kurzemes prospekta un Slokas ielas krustojumā uzceļ „Maxima” lielveikalu un savā ziņā pagājušā gadsimta trīsdesmito gadu plāns ir piepildījies: Maldupciems ir iekļāvies Imantas apkaimē, lai gan joprojām ir palicis visai savrups. 
40. gadu beigās un 50. gados Kooperatīva ielas abās pusēs izveidojās plašāks individuālo ēku rajons. 50. gadu vidū aizsākas industrializācija un masveida celtniecības ekspansija. Sākot no 60. gadiem dzīvokļu celtniecība koncentrēta lielākos masīvos. Masveida dzīvojamās apbūves rajoni veidojās ekstensīvo mazstāvu apbūves teritorijās, dārziņu un brīvajos vēl neapbūvētajos rajonos, tajā skaitā — Imantā. 1967. gadā tika izstrādāts Imantas detālplāns tagadējai apbūvei, ko veica institūts "Pilsētprojekts" (arhitekti Raitis Lelis, Ruta Paikune, Ruta Dzene, Laimonis Stīpnieks). Imantas dzīvojamais masīvs bija paredzēts 60 000 iedzīvotāju. 1965. gadā aizsākās Imantas dzīvojamā masīva apbūve, pamatā tā tika izbūvēta no 1967. līdz 1975. gadam, tomēr apbūves celtniecība turpinājās arī vēlāk.
1969. gadā Imanta tika iekļauta Ļeņingradas rajonā.
Imantā vairāk nekā iepriekš izstrādātajos projektos bija realizēts mikrorajonu struktūras princips. Katrs mikrorajons sastāvēja no 5 — 6 ap centrālo pagalmu izvietotām dzīvojamām ēku grupām ar nedaudz atšķirīgu plānojumu. Liela nozīme rajona kopējā telpiskajā organizācijā ir centrālajam Anniņmuižas parkam, ko puslokā ietver bulvāra loks ar Imantas dzīvojamo rajonu. Četras radiālās maģistrāles sadala to piecos mikrorajonos (Imanta 1, 2, 3, 4 un 5) ar savdabīgu telpisko struktūru, kur mikrorajona tirdzniecības un sabiedriskie centri veidoti pēc individuāliem projektiem ap Anniņmuižas parku. Projekta realizācijas gaitā tas nedaudz tika mainīts, jo bija paredzēts pārbūvēt Jūrmalas gatvi par ielu ar atdalītām braukšanas joslām, bet tas netika īstenots. Arī ēku savstarpējais novietojums piedzīvoja nelielas izmaiņas. Dzīvojamo mikrorajonu numurēšana neatbilda Rīgas tradīcijām, jo pilsētas daļas vienmēr ir bijušas pazīstamas pēc nosaukumiem.
No 1957. līdz 1965. gadam tika izstrādāti tipa projekti ēkām ar mazgabarīta dzīvokļiem (464. un 467. sērijas lielpaneļu piecstāvu ēkas). Kā pirmā Rīgā parādījās 464. sērija, kas plaši izmantota arī Imantas dzīvojamā masīva apbūvē. Šīm ēkām raksturīgi 5 stāvi, tās veidotas no pelēkiem paneļiem. Tomēr Imantas dzīvojamo rajonu telpisko raksturu un tēlu pārsvarā nosaka 602. sērijas dzīvojamās ēkas (9 stāvu baltas kastveida ēkas, kur balkoni parasti atrodas ārpus fasādes plaknes, pagalmos dominē lieli zālāju klajumi bez noteiktas funkcijas, nekopts apzaļojums, ko veido krūmi un nīkulīgi kociņi). Paralēli intensīvajai Imantas dzīvojamā masīva būvniecībai 70. gados, arī Rīgas robežas tika mainītas un paplašinātas — tā 1974. gadā Rīgai tika pievienotas teritorijas arī pie Imantas.
Līdz 1970. gadiem Anniņmuižā pārsvarā dzīvoja latvieši, bet pēc daudzstāvu dzīvojamā rajona uzbūves, tajos pārsvarā iemitināja iebraucējus no bijušās PSRS republikām un galvenokārt bija dzirdama krievu valoda. Vienīgi savrupmājās vēl palika vecie Anniņmuižas iedzīvotāji, kas Atmodas sākuma gados panāca, ka Imantā ir atkal Anniņmuižas bulvāris un Rātsupites iela, dzīvokļu pirkšanas, pārdošanas un maiņas rezultātā, Imantas iedzīvotāju nacionālais sastāvs dažādojās.

Muižas

Imanta atrodas kādreizējā Imantciema teritorijā, kā arī iekļauj vairāku kādreizējo muižu zemes, tā veidojusies bijušās Anniņmuižas, Lielās un Mazās Dammesmuižu, kā arī Zolitūdes muižas zemju teritorijā. Imantas jaunie dzīvojamie masīvi galvenokārt būvēti uz Anniņmuižas zemes. Līdz 1817. gadam Anniņmuiža un Zolitūdes muiža piederēja Fitinghofu dzimtai, pēc tam dažādiem īpašniekiem.  
19. gadsimta vidū muižiņu teritorijas tika sadalītas gruntsgabalos, tika veidots ielu tīkls, kā arī apbūvētas agrākās muižiņām piederošās teritorijas. Bijušās muižas piedzīvojušas dažādas vēsturiskās un teritoriālās izmaiņas, tai skaitā, gan īpašnieku, gan nosaukumu maiņu. Līdz mūsdienām saglabājusies vienīgi Anniņmuižas dzīvojamā ēka ar parku.

Ģeogrāfija

Imantas apkaimes kopējā platība ir 9,003 km², kas ir gandrīz divas reizes vairāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājas Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 15 820 metri. Ņemot vērā apbūvēto teritoriju platības un to funkcionālo sajaukumu, Imanta ir uzskatāma par vienu no lielākajām kompleksajām Rīgas apkaimēm (lielākas ir tikai Jugla un Šķirotava), un to ir grūti uztvert kā vienotu veselumu.
Minimālais apkaimes reljefa virsmas augstums ir 4 metri virs jūras līmeņa, bet maksimālais augstums 20 metri virs jūras līmeņa. Kopumā Imantas apkaimes reljefs ir līdzens 4—6 metri augstumā virs jūras līmeņa ar atsevišķiem lielākiem kāpu pauguriem Slokas ielas rajonā, ap Anniņmuižas parku, kā arī Imantas mežainajā R daļā, kur no ZA uz DR pusi stiepjas Nordeķu-Kalnciema kāpu grēda. Tā izvietota Baltijas ledus ezera smilšainā līdzenuma ārējā malā un stiepjas no Spilves pļavām līdz Kalnciemam. Šīs kāpas platums Imantas apkaimē ir ap 150 metri. Tā izveidojusies uz vienas no pēdējās Baltijas ledus ezera regresijas fāzes krastiem. Sastāv no divām paralēlām 50—100 metru platām vaļņveida kāpu joslām. Šo kāpu relatīvais augstums ir 6—10 metri, bet absolūtais augstums 16—20 metri virs jūras līmeņa. Imantas apkaimē abas kāpu joslas ir saplūdušas kopā. Izņemot Nordeķu—Kalnciema kāpu grēdas apkaimi, visa pārējā Imantas apkaime atrodas Pārdaugavas plakanā līdzenuma ģeomorfoloģiskajā mikrorajonā.
Zem Kvartāra nogulumu segas, kas Imantas apkaimē pārsniedz 10 metrus, ieguļ Salaspils svītas pelēkie, ģipšainie dolomīti un dolomītmerģeļi ar māla un ģipšakmens starpslāņiem. Savukārt tieši zem zemes virsas ieguļ dažāda biezuma limnoglaciālās Baltijas ledus ezera smalkgraudainās smiltis, bet vietām smalkgraudainas eolās (kāpu) smiltis. Plaši izplatītas pārsvarā 1—2 metrus, vietām 3 metrus un vairāk, kūdras iegulas. Apbūvētajos rajonos celtniecības gaitā kūdra izņemta un nomainīta ar smiltīm.
Kopumā Imantas apkaimē ir labvēlīgi vai nosacīti labvēlīgi celtniecības apstākļi. Vislabākie celtniecības apstākļi ar gruntsūdens līmeni dziļāk par 1,5 metru ir Imantas R un ZR daļa, kas atrodas vai tieši pieguļ Nordeķu—Kalnciema kāpu grēdai, kā arī atsevišķās vietās starp Buļļu ielu un Bolderājas dzelzceļa līniju. Nosacīti labvēlīgi celtniecības apstākļi ir gandrīz visā Imantas dzīvojamā rajonā, kā arī teritorijā starp Slokas, Kleistu ielām un Kurzemes prospektu. Dēļ vājajām gruntīm sarežģīti vai celtniecībai nelabvēlīgi apstākļi sastopami tikai Imantas DA daļā starp Slokas ielu, Kurzemes prospektu un Jūrmalas gatvi, bet gruntsūdens dziļums pārsvarā joprojām ir pietiekošs būvniecības prasībām.
Pateicoties tam, ka Imantā kopumā ir labvēlīgi celtniecības apstākļi un tajā praktiski nepastāv applūšanas draudi, šajā apkaimē ir ļoti maz teritoriju, kurām saskaņā ar Rīgas teritorijas plānojumu obligāti veicama teritorijas inženiertehniskā sagatavošana. Šādu teritoriju kopplatība ir tikai 3,5 hektāri (ap Imantas siltumcentrāli un Zasulauka depo).

Teritorijas iedalījums

Virszemes ūdens objekti Imantā aizņem ļoti niecīgu platību — kopumā tikai 1,4 hektāri. No Imantas ZA daļas iztek Lāčupīte (faktiski gan tā sākas jau Zolitūdes apkaimē, bet tās vidustecē līdz pat Imantas Z daļai Lāčupīte ietverta dzelzsbetona kolektorā), bet atsevišķas nelielas ūdensteces (grāvji, kas saistīti ar Lāčupītes ūdens baseinu) atrodas Anniņmuižas parka rajonā, kā arī teritorijā starp Kleistu, Slokas ielām un Kurzemes prospektu. Dabas un apstādījumu teritorijas aizņem 14,2% jeb 127,8 hektārus, no kurām gan neviena nav īpaši aizsargājamā dabas teritorija. Lielākās dabas teritoriju platības atrodas Imantas rietumdaļā, kur stiepjas Nordeķu—Kalnciema kāpu grēda, kā arī iekšpus Anniņmuižas bulvāra līdz pat Jūrmalas dzelzceļa līnijai. Pārsvarā šīs teritorijas klāj mežs.
Pēc teritorijas izmantošanas veidu savstarpējā sadalījuma Imantas apkaimē nav viena vai divu galveno dominējoši teritorijas izmantošanas veidu. Vislielāko patību aizņem jauktas apbūves teritorijas — 20,8% jeb 187 hektāri, kas galvenokārt izvietotas apkaimes austrumos (agrākās ražošanas teritorijas), DA stūrī un DR gar Rīgas—Jūrmalas—Tukuma dzelzceļa līniju (faktiski savrupmāju apbūve, kur pieļauta arī cita veida apbūve dēļ tās atrašanās vietas starp dzelzceļu un Jūrmalas gatvi. Ievērojamu platību — 16,9% jeb 153 hektārus aizņem dzīvojamās apbūves teritorijas, kas raksturo Imantas daudzstāvu daudzdzīvokļu apbūvi starp Kurzemes prospektu un Anniņmuižas bulvāri. Pateicoties izvērstajai ielu struktūrai, 16,4% no Imantas apkaimes teritorijas aizņem ceļu trases. 14,0% savukārt aizņem savrupmāju apbūves teritorijas, kas vēsturiski izveidojušās Imantas dzīvojamā rajona austrumdaļā ap Bebru ielu, kā arī apkaimes ZA daļā pie Bolderājas dzelzceļa līnijas starp Buļļu un Slokas ielām, DA daļā starp Jūrmalas gatvi un Rīgas—Jūrmalas—Tukuma dzelzceļa līniju un apkaimes R daļā teritorijā starp Kurzemes prospektu un Jūrmalas gatvi. Ražošanas un rūpniecības teritorijas 68 hektāru platībā izvietotas Imantas ZA daļā starp Kurzemes prospektu, Kleistu un Buļļu ielām. Ap Kleistu ielu izvietotas arī plašas tehniskās apbūves teritorijas, ko izmanto SIA "Rīgas Satiksme" autobusu turēšanai un apkopei. Atbilstoši Imantas dzīvojamā rajona struktūrai apkaimē izvietotas arī plašas publiskās apbūves teritorijas 27,5 hektāru platībā, bet Imantas dzīvojamā rajona centrā pie Anniņmuižas bulvāra ir noteiktas centru apbūves teritorijas.

Vietas un celtnes

Latvijas PSR laikā par vienu no Imantas simboliem, nosacīti bija kļuvusi Truba, jo Padomju gados pie Imantas siltumcentrāles atradās Latvijas balzāma alkohola veikals. Arī gados, kad Andropova kampaņas rezultātā šņabja iegāde bija apgrūtināta, zem trubas allaž stāvēja cilvēku rindas.
Imantā atrodas Sudrabkalniņš, kurā atrodas tēlnieka Kārļa Zāles veidotais un arhitekta E. Štālberga projektētais piemineklis 6. Rīgas pulka karavīriem, kuri padzina Bermonta karaspēku no Anniņmuižas 1919. gada novembrī.

Dzelzceļa stacija "Imanta"

Dzelzceļa stacija "Imanta" atrodas dzelzceļa līnijā Rīga—Jūrmala—Tukums. Agrākais nosaukums līdz 1929. gadam bija "Solitūde". Stacija atrodas 9,7 kilometru attālumā no Rīgas centrālās dzelzceļa stacijas.