google/wiki40b huggingface dataset:
Čārlzs I Stjuarts

Valdīšanas raksturojums

Čārlza I valdīšanas laikā saasinājās reliģiskās pretrunas. Karaļa nespēja vai nevēlēšanās palīdzēt protestantiem Trīsdesmitgadu kara laikā, kā arī viņa laulības ar Francijas katoļu princesi Francijas Henrietu Mariju radīja bažas par karaļa pāriešanu katolismā. Čārlza I mēģinājumi ieviest reformas Skotijas baznīcā noveda pie Bīskapu kara, kas bija prelūdija pilsoņu karam.
Čārlzs I tika sakauts Anglijas pilsoņu kara pirmajā posmā no 1642. līdz 1645. gadam. Pēc tam parlaments uzskatīja, ka karalis piekritīs tā prasībai pēc konstitucionālas monarhijas. Tomēr karalis tam pretojās un 1647. gada novembrī ar uzticamākajiem ļaudīm bēga uz Vaitas salu, kur nostiprinājās, vadīdams karaspēku pilsoņu kara otrajā posmā no 1648. līdz 1649. gadam. Pēc sakāves karali saņēma gūstā dumpinieku spēki un ieslodzīja. Nākamajā gadā tika izveidota 135 komisāru komisija, kas izvirzīja gāztajam karalim apsūdzības dzimtenes nodevībā kā tautas ienaidniekam un atzina to par vainīgu. 
1649. gada 30. janvārī Vaitholas pils (Palace of Whitehall) pagalmā viņam publiski nocirta galvu.
Uz laiku līdz 1660. gadam monarhiju Anglijā nomainīja republika un Kromvela diktatūra.

Tituli

Princis (Prince (or Lord) Charles, 1600-1625), Velsas princis, Česteras grāfs (Prince of Wales, Earl of Chester, 1612-1625), Jorkas hercogs (Duke of York, 1605-1625), Salu lords (Lord of the Isles, (1625-1649), Olbani hercogs (Duke of Albany, 1603-1625), Ormondas marķīzs, Rosas grāfs, Ardmannočas lords ((Marquess of Ormond, Earl of Ross, Lord Ardmannoch), 1603-1625), Rotezijas hercogs, Kornvolas hercogs (Duke of Rothesay, The Duke of Cornwall, 1612-1625), Viņa Majestāte Karalis (His Majesty The King, 1625-1649).
Naivās T šūnas

Naivās T šūnas jeb Th₀ limfocīti ir T šūnas (jeb T limfocīti), kuras nav kontaktējušās ar antigēnu. Pēc antigēna prezentācijas naivās T šūnas tiek aktivētas. Antigēna prezentāciju naivajām T šūnām veicina dendrītiskās šūnas.
Loks (matemātika)

Loks ir riņķa līnijas daļa starp diviem tās punktiem. Loka apzīmēšanai izmanto zīmi ∪. Loku pieraksta ar diviem lielajiem latīņu burtiem vai diviem lielajiem un ar vienu mazo burtu starp tiem, vai trijiem lielajiem burtiem.
Leicīns

Atrašanās dabā

Ietilpst visu dabīgo olbaltumvielu sastāvā. Augi un mikroorganismi leicīnu spēj sintezēt no pirovīnogskābes, dzīvniekiem tas jāuzņem ar barību.
1990. gada NHL drafts

1990. gada NHL drafts bija 28. NHL drafts, kurš notika 1990. gada 16. jūnijā Vankūverā. Kopā tika draftēti 252 spēlētāji divpadsmit kārtās.
Marta Staņa

Dzīvesgājums

Dzimusi dzelzceļa strādnieka Jāņa Staņas un viņa sievas Trīnes ģimenē. Mācījusies Jelgavas skolotāju institūtā, kuru absolvējusi 1932. gadā. Pieaugot interesei par mākslu, kādu laiku apmeklējusi arī Romana Sutas mākslas studiju. Pēc tam līdz 1936. gadam strādājusi par skolotāju Indrā, Ludzā un Viesītē. 1936. gadā uzsākusi arhitektūras studijas Latvijas Universitātē. Paralēli studijām līdz 1942. gadam strādājusi par būvuzraudzi Jūrniecības departamentā.
1945. gadā pabeidza arhitektūras studijas Latvijas Universitātē, kur mācījās pie Ernesta Štālberga, un līdz 1950. gadam strādāja universitātē kā viņa asistente.
No 1953. līdz 1959. gadam strādājusi par būvdarbu vadītāju artelī Zvejnieks Skultē. No 1960. līdz 1969. gadam strādāja projektēšanas institūtā Pilsētprojekts (Горпроект), no 1969. gada bija projektēšanas institūta "Komunālprojekts" Jūrmalas nodaļā. Veica pedagoģisko darbu — no 1953. līdz 1959. gadam bija Rīgas lietišķās mākslas vidusskolas skolotāja, bet no 1958. līdz 1971. gadam — Latvijas Mākslas akadēmijas pasniedzēja. Mira 1972. gadā, nepiedzīvojot sava pazīstamākā darba pabeigšanu.
Cores pagasts

Cores pagasts bija viena no Valkas apriņķa administratīvajām teritorijām tā ziemeļdaļā. 
1919. gada oktobra sarunās par militārās palīdzības sniegšanu pret Bermonta armijas uzbrukumu Rīgai Igaunijas valdība ierosināja Cores pagasta iekļaušanu Igaunijas teritorijā, kam Latvijas valdība nepiekrita. Pēc Latvijas—Igaunijas robežas līguma parakstīšanas pagasts nokļuva Igaunijas teritorijā.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Stopiņu novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Stopiņu novadā.
 Kultūras pieminekļu karte
Šis saraksts tiek veidots no Vikidatiem, to periodiski atjaunina bots.
Līvānu pagasts

Vēsture

Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
1920. gada zemes reformas gaitā Līvānu muižu sadalīja 153 vienībās 1533 ha kopplatībā, bijušās Krievijas agrārbankas zemes sadalīja 404 vienībās 3811 ha kopplatībā, valsts mežu sadalīja 142 vienībās 489 ha kopplatībā. 
1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Gercānu, Jersikas, Līvānu, Pēternieku, Rožupes, Staru, Turku, Upenieku un Zepu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Līvānu rajonā. Mūsdienās Līvānu pagasta teritorija iekļauta Līvānu novada Turku, Rožupes un Jersikas pagastos un Vārkavas novada Upmalas un Rožkalnu pagastos.
Vozneseņivka

Vēsture

Provaļļas stepi tagadējās pilsētas apvidū sāka apgūt pēc dzelzceļa līnijas Debaļceve—Zvereva izbūves 1876.—1879. gados, pie kuras uzcēla Provaļļas staciju. 1906. gadā netālu no stacijas izveidojās Vozneseņivkas, Novomikolajivkas un Vasiļivkas ciemi. 1930. gados apkaimē atklāja ievērojamas antracīta iegulas un 1947. gadā tika atklāta pirmā šahta — «Červonij partizan» (Sarkanais partizāns). No 1949. līdz 1955. gada izbūvētas vēl divas šahtas. 1956. gadā trīs ciemi, kā arī ciemati pie šahtām un stacijas tika apvienoti vienā pilsētciematā, kam piešķīra pirmās šahtas nosaukumu Červonopartizanska (ukraiņu: Червонопартизанськ). 1960. gadā Červonopartizanskai piešķirts pilsētas statuss. 2016. gadā pilsētai atgriezts tās vēsturiskais nosaukums.
Ekshibicionisms

Ekshibicionisms ir rīcība, kad cilvēks izrāda savas ķermeņa daļas, kuru izrādīšana sabiedrībā nav pieņemta, citiem svešiem cilvēkiem. Šīs ķermeņa daļas ir, piemēram, krūtis, dibens un ģenitālijas. Ekshibicionismam var būt dažādi mērķi: tas var būt gan žests, gan dzimumtieksmes apmierināšanas veids, gan humora sastāvdaļa, gan šoka paņēmiens.
Eksibicionismu kā dzimumtieksmes apmerināšanas veidu uzskata par parafiliju. Tā vairāk ir izplatīta vīriešiem, nekā sievietēm.
Oļģerts Dunkers

Biogrāfija

Mācījās Rīgas 16. pamatskolā (1947), tad Rīgas kultūras un izglītības darbinieku tehnikumā. No 1950. līdz 1951. gadam bija Jelgavas teātra aktieris. 1957. gadā absolvēja Teātra, mūzikas un kinematogrāfijas Ļeņingradas Ostrovska institūtu, strādāja par bibliotekāru. No 1957. līdz 1958. gadam bija Valmieras Drāmas teātra režisors. 1958. gadā Daugavpilī sāka veidot Daugavpils Muzikāli dramatisko teātri ar latviešu un krievu trupu, mūziķiem un baletu.
No 1959. līdz 1963. gadam pasniedza režiju Rīgas Valsts konservatorijā un bija Rīgas kultūras nama režisors.
No 1963. līdz 1964. gadam Oļģerts Dunkers bija galvenais Krasnojarskas Puškina drāmas teātra režisors. Laika periodā starp 1957. un 1971. gadu iestudēja vairāk nekā 30 izrādes Rīgas, Liepājas, Daugavpils, Krasnojarskas un citos teātros. No 1966. līdz 1967. gadam uzņēma vairākas zinātniski populāras filmas un sižetus Rīgas Kinostudijas kinožurnālam. Rīgas kinostudijā strādāja no 1964. līdz 1989. gadam. Rīgas Operetes teātra (1992. gadā pārdēvēta par Rīgas Muzikālo teātri) galvenais režisors (1989—1993).
70 gadu dzimšanas dienas atmiņu sarīkojumā Limbažu administratīvajā namā bijušo kolēģi un domubiedru raksturoja kinorežisors Jānis Streičs: “Viņš bija Mākslinieks - visur. Patika būt publikas centrā, sagādāt citiem prieku, pārsteigumu, apžilbināt ar savas personības spožumu, asprātību. Un bija lielisks aktieris! Ja viņš šovakar būtu šeit, noteikti skanētu dzeja - Oļģerts gribētu mūs iepriecināt ar labu aktierisko sniegumu.”
Miris 1997. gada 10. septembrī Rīgā. Apbedīts Liepupes kapos, Salacgrīvas novadā.

Politiskā darbība

Oļģerts Dunkers tika ievēlēts 6. Saeimā. Bijis frakcijas "Latvijai" biedrs (dalība frakcijā no 1995. gada 7. novembra līdz 1996. gada 18. jūnijam), frakcijas "Tautai un Taisnībai" biedrs (dalība frakcijā no 1996. gada 3. jūlija līdz 1997. gada 20. februārim), demokrātiskās partijas "Saimnieks" biedrs (dalība frakcijā no 1997. gada 20. februāra līdz 1997. gada 10. septembrim). Bija kultūras ministra amata kandidāts Ziedoņa Čevera piedāvātajā valdībā, ko neapstiprināja Saeima.
Fēlikss Lūkins

Dzīves gājums

Dzimis 1875. gada 6. februārī Mālpils pagasta „Ģērķēnos” tirgotāja un muižas zemes rentnieka Teņa Lūkina un viņa sievas Marietas ģimenē, kas bija ienācēji no Mazsalacas pagasta Jaunates muižas. Mācījās Mālpils draudzes skolā, Vietalvas ministrijas skolā un Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā (1886—1894). Studēja Tērbatas Universitātes medicīnas fakultātē, iestājās studentu korporācijā “Lettonia”. Pēc studiju beigšanas 1899. gadā papildinājās Kēnigsbergā, Berlīnē un Vīnē. 1901. gadā apprecējās ar Antoniju Melderi-Milleri (vēlāk pazīstama kā Ivande Kaija), atvēra acu ārsta privātpraksi Rīgā, bija arī skolas ārsts. Pirmā pasaules kara Fēlikss Lūkins pildīja dzelzceļa līnijas Rīga—Orla ārsta pienākumus, bet sieva ar trim bērniem devās bēgļu gaitās uz Krieviju.
1918. gada 1. oktobrī Lūkins atgriezās Latvijā, 1919.—1921. gadā ārstējās Davosas tuberkulozes sanatorijā Šveicē. Pēc atgriešanās Latvijā viņš strādāja par homeopātu un iridodiagnostu. 1923. gadā nodibināja Latvijas Tuberkulozes biedrību, pabeidza iekārtot Biķernieku sanatoriju. 1930. gada vasarā Lūkins Parīzē tikās ar Nikolaju Rērihu un kļuva par Latvijas Rēriha biedrības pirmo vadītāju.
Miris 1934. gada 28. martā Rīgā, apglabāts Rīgas Meža kapos.
Arī viņa dēls Haralds Lūkins (1906—1991) bija ārsts homeopāts un fitoterapeits.

Uzskati

F. Lūkinu interesēja slimību izcelšanās, viņš uzskatīja, ka ārstējot nedrīkst neievērot pacienta apziņu un psihi, ka kontakts ar slimnieku ir galvenais izveseļošanās nosacījums. Ārstniecības augi ir tuvāki cilvēka organismam nekā ķīmiskie preparāti. Viņš studēja botāniku, Austrumu tautas medicīnas praksi, īpaši Ājurvēdiskos materiālus, Tallinā pie ārsta Rozendorfa apguva elektrohomeopātiju.

Piemiņa

Fēliksa Lūkina piemiņai Rēriha biedrības apgāds „Uguns” 1937. gadā izdeva rakstu krājumu „Sirds Gaisma”, kurā bija ietverti 60 autoru darbi: gan F. Lūkina tuvinieku un biedrības biedru atmiņas, gan viņa kolēģu — ārstu un pateicīgo pacientu raksti. H. un N. Rērihi no Indijas atsūtīja atmiņu rindas, kurās uzsvēra viņa uzskatu nesatricināmību, dzīvi, kas atdota, sadegot „par savu tuvāko”.
Ristnas bāka

Vēsture

Bāka sāka darboties 1874. gadā. Bākas tornis bija gatavots Francijā. To veidoja čuguna režģa konstrukcija ar cilindru vidū, kurš ietvēra spirālveida trepes. Pirmajā pasaules karā bāka tika bojāta, tāpēc 1920. gadā Bākas tornis tika pastiprināts ar betonu.

Raksturojums

Ristnas bāka tika uzbūvēta Hījumā salas pašos rietumos. Pati bāka ir 30 m augsta. Bākas tornis ir heksagonāls, veidots no čuguna, kurš ietverts betonā. Torņa sānos redzamas sešas ribas. Bākai ir laterna un galerija. Bākas tornis ir sarkans, laterna balta. Bākas gaismas elements atrodas 37 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta un sarkana (3 s deg, 12 s pārtraukums). Baltā gaisma redzama 12 jūras jūdžu attālumā, sarkanā gaisma — 8 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā.
2000. gadā Igaunijas pasts izdeva pastmarku ar Ristnas bāku.
Stefka Savova

Biogrāfija

1977. gadā Novisadā izcīnījusi bronzas medaļu Eiropas šaha čempionātā juniorēm vecuma grupā līdz 20 gadiem. 1980. gados kļuvusi par vienu no vadošajām Bulgārijas šahistēm. Bulgārijas sieviešu šaha čempionātā ieguvusi visu medaļu komplektu: zeltu (1986), sudrabu (1988) un bronzu (1982). Par panākumiem turnīros FIDE 1983. gadā Savovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 1986. gadā Atēnās uzvarējusi starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Acropolis. Divas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla zonas turnīros (1987, 1989). 2002. gadā Stambulā izcīnījusi 3. vietu Balkānu valstu šaha čempionātā sievietēm. 2005. gadā kļuvusi par Bulgārijas sieviešu šaha čempionāta sudraba medaļas ieguvēju.
Pārstāvējusi Bulgārijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1984-1988). Komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba (1984) medaļu.
Bjalistoka

Vēsture

Pilsētas rašanās saistāma ar magnāta Jana Klemensa Braņicka vārdu. Viņš pārvērta neievērojamo miestu par savu galveno rezidenci, uzceļot pili, ataicinot māksliniekus un zinātniekus, un piešķirot Bjalistokai pilsētas tiesības.
Pēc Polijas Trešās dalīšanas Bjalistoka nokļuva Prūsijas teritorijā, bet, pēc Tilzītes miera tā tika atdota Krievijai.
19. gadsimtā Bjalistoka kļuva par lielu tekstilrūpniecības centru. Pilsētas iedzīvotāju skaits palielinājās no 13 787 (1857. gadā) līdz 56 659 (1889. gadā). Vairākums iedzīvotāju tajā laikā bija ebreji.
Pirmā Pasaules kara laikā Bjalistoka bija vācu okupācijā no 1915. gada 20. aprīļa līdz 1919. gada 19. februārim, kad to ieņēma poļu karaspēks. Tomēr 1920. gadā, poļu-padomju kara laikā, Bjalistoku ieņēma sarkanā armija. Pilsētā tika nodibināta Polijas Pagaidu revolucionārā komiteja jeb "Polrevkoms", kurai bija plānots kļūt par Padomju Polijas jauno valdību, taču poļu karaspēka panākumi izjauca šo plānu.
Polijas kampaņas laikā 1939. gadā pilsētā ienāca vācu karaspēks, bet, tā kā pēc Molotova-Ribentropa pakta nosacījumiem tā bija PSRS ietekmes zona, Bjalistoka tika atdota PSRS. 1941. gada 27. jūnijā Bjalistokā atkal ienāca vācu karaspēks.
Pamatojoties uz PSRS un Polijas līgumu Bjalistoka 1945. gada 16. augustā tika atdota atpakaļ Polijai.
Ita Kozakeviča

Izglītība un karjera

Ita Kozakeviča 1973. gadā absolvēja Rīgas Anrī Barbisa 11. vidusskolu, bet 1981. gadā — Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultāti franču filoloģijas specialitātē. Strādājusi izdevniecībās un redakcijās par tulkotāju, redaktori un žurnālisti.
I. Kozakeviča pārvaldīja latviešu, krievu, poļu, franču, spāņu, vācu, baltkrievu, ukraiņu un gruzīnu valodu.

Sabiedriskā darbība

Atmodas sākumā Kozakeviča bijusi Latvijas poļu kultūras draugu biedrības valdē, pēc tam ievēlēta par jaundibinātās Latvijas Poļu savienības priekšsēdētāju. Viņa bija viena no Latvijas PSR Tautu foruma organizētājām 1988. gada decembrī, vēlāk kļuva par Latvijas nacionālo kulturas biedrību asociācijas priekšsēdētāja vietnieci.
Latvijas Tautas frontes 2. kongresā 1989. gadā ievēlēta par tās Domes valdes locekli. Nākamajā gadā ievēlēta LR Augstākajā Padomē, kļuvusi par Cilvēka tiesību un nacionālo jautājumu komisijas priekšsēdētāju, vadījusi amnestijas lietu izskatīšanu, bijusi AP Prezidija locekle. Piedalījusies poļu skolu organizēšanā. 1990. gada jūnijā Cēsis kļuvusi par gada "Sievieti Latviju".

Nāve

1990. gada 28. oktobrī, apmeklējot Itāliju un Vatikānu Vispasaules ārzemju poļu biedrību konferencē, Ita Kozakeviča noslīka, peldot Tirēnu jūrā pie Gaetas pilsētas. Viņu apglabāja Rīgas Miķeļa kapos. Pēc viņas nāves Rīgas Poļu vidusskola tika pārsaukta par Rīgas Itas Kozakevičas Poļu vidusskolu. I. Kozakevičas vārds ir piešķirts Latvijas Nacionālo kultūras biedrību asociācijai (Rīgā, Slokas iela 37).

Privātā dzīve

Ita Kozakeviča piedzima 1955. gada 3. jūlijā Rīgā. Viņas tēvs bija polis, bet māte — latviete. Pirmoreiz precējusies ar poli Staņislavu Rišardu Lipecu. Otrreiz apprecējusies ar matemātiķi Induli Strazdiņu, kurš pēc dzīvesbiedres nāves viņas vietā ievēlēts par AP deputātu.
Anarhokapitālisms

Anarhokapitālisms (zināms arī kā brīvā tirgus anarhisms) ir anarhistiska un libertāra filozofija, kura ir pret politiskās valdības ideju, kā arī pret ekonomisku valdību, kurā pastāv brīvā tirgus kapitālisms ar pieprasījumu un piedāvājumu. Anarhokapitālisti uzskata, ka drošības un aizsardzības funkcijas var nodrošināt privātais sektors efektīvāk par valsti. Anarhokapitālistiska sabiedrībā likuma aizsardzības, tiesas un pārējos aizsardzības pakalpojumus nodrošinātu brīvprātīgi veidotas, konkurējošas organizācijas, tādas kā privātas aizsardzības aģentūras vai apdrošināšanas kompānijas. Saskaņā ar anarhokapitālisma principiem indivīdu aktivitātes tiktu regulētas ar dabisko tiesību likumiem, kurus nodrošinātu brīvais tirgus, un privātajiem likumiem. Bezupuru noziegumi un noziegumi pret valsti nepastāvētu.

Anarhokapitālisma literatūras tulkojumi latviski

Murraijs N. Rozbards Cilvēks, ekonomija un valsts ekonomikas traktāts.
Hans-Hermans Hoppe Ekonomiskā un socioloģiskā nodokļu aplikšanas teorija.
Spektra klase

Spektra klase - zvaigžņu klasifikācija pēc starojuma spektra, pirmajām kārtām pēc fotosfēras temperatūras. Zvaigžņu gaismu sadala spektrā un absorbcijas līnijas norāda ķīmisko elementu jonu klātbūni zvaigznes sastāvā. Pēc absorbcijas līnijām ir iespējams noteikt zvaigznes temperatūru - katrs elements noteiktā temperatūrā reaģē savādāk. Parasti zvaigznes klasificē pēc Hārvardas klasifikācijas, taču vēlāk klasifikators tika papildināts ar iedaļām starp zvaigzņu klasēm no 0 līdz 9 - norādot sīkāku sadalījumu starp klasēm, šo papildināto sistēmu sauc par Morgana - Kīnana spektrālo klasifikatoru. Vēl viens papildinājums Morgana - Kīnana klasifikācijā ir zvaigznes starjaudas novērtējums (apzīmē ar romiešu cipariem), kas norāda zvaigznes izmēru sākot ar I - supergiganti, līdz V - punduri, jeb precīzāk, galvenās secības zvaigzne.
Saules klasifikācija pēc Morgana - Kīnana sistēmas ir G2V - dzeltena ar 2 punktu novirzi uz oranžo, galvenās secības zvaigzne.
Asparagīns

Vēsture

Asparagīnu no sparģeļu sulas izdalīja franču ķīmiķis Luī-Nikola Voklēns 1806. gadā. No tā cēlies asparagīna nosaukums (grieķu: asparagos - sparģelis). Asparagīns bija pirmā brīvā veidā iegūtā aminoskābe.

Atrašanās dabā

Asparagīns ietilpst olbaltumvielu sastāvā, kā arī atrodams organismā brīvā veidā.
Pentagramma

Pentagramma - regulārs piecstūris, kura visas malas ir pagarinātas tiktāl, līdz tās krustojas, veidojot vēl piecus vienādus vienādsānu trijstūrus.
Ugāle (stacija)

Vēsture

Stacija tika atklāta 1901. gadā līdz ar līnijas atklāšanu. Sākotnējā stacijas ēka gāja bojā Pirmā pasaules kara laikā. 20. gadsimta 20. - 30. gados par stacijas ēku kalpoja ceļa strādnieku kazarma. Vēlāk tika uzcelta jauna stacijas ēka. Līdz 2010. gadam Ugālē pieturēja vilciens Rīga—Ventspils.
Smogs

Smogs jeb smacenis ir viens no gaisa piesārņojuma veidiem. Tas veidojas stipri piesārņotās lielpilsētās un rūpniecības rajonos kā Mehiko, Ņujorka, Losandželosa, Singapūra un citās. To galvenokārt veido indīgo gāzu maisījumi, dūmi, tvaiki, dažādi aerosoli, kurināmā atkritumi, putekļi un automobiļu izplūdes gāzes. 
Smogs kļūst it īpaši kaitīgs siltās un saulainās dienās. Tas ir toksisks un var izraisīt dažādas slimības, saīsināt dzīves ilgumu vai pat izraisīt nāvi.
Hamburgas tēma

Hamburgas tēma ir viena no loģiskās skolas tēmam šaha kompozīcijā. Tās būtība — galvenā plāna (tematiskā maldinājuma) draudu novērš melno figūra. Tāpēc baltie vispirms spēlē sagatavošanās plānu. Tā draudu melnie novērš izdarot gājienu ar citu figūru un šī gājiena rezultātā zaudē iespēju no galvenā plāna drauda aizsargāties iepriekšējā veidā, taču ir radusies jauna iespēja galvenā plāna draudu novērst ar pirmo figūru virzoties pa citu līniju, kas savkārt noved pie jauna pozīcijas novājinājuma.

Vēsture

Tēmu 1914. gadā ierosinājis Hamburgas problēmists Frīdrihs Paličs.
Čurkstes

Izplatība

Čurkstes ir izplatītas Eiropā, Āzijā un Ziemeļāfrikas kalnos. Latvijā ligzdo tikai viena čurkstu ģints suga - mājas čurkste (Delichon urbicum). Divas čurkstu sugas: mājas čurkste un Āzijas čurkste ir migrējošas. Bet Nepālas čurkste ir nometniece un mājo Himalaju kalnos visu gadu. Kopumā visām čurkstu sugām ir stabila populācija, lai gan pēdējos gados ir samazinājusies mājas čurkstu populācija Centrāleiropā un Ziemeļeiropā. To skaidro ar lauksaimniecības attīstību, dažādu ķīmisku vielu lietošanu lauksaimniecībā, kā arī nepiemērotiem laika apstākļiem, izžūstot dubļiem, kas nepieciešami ligzdu būvēšanai.

Izskats un īpašības

Čurkstes ir nelieli, spēcīgi veidoti putniņi ar lielām galvām un īsām astēm. Ķermeņa garums ir 13—15 cm. To mugura ir zilimelna, bet vēders balts vai gaiši pelēks. No citām ģintīm to var viegli atšķirt pēc apspalvojuma, kas aug arī uz kājām un pēdām. Mājas čurkstes ligzdo kolonijās, veidojot ligzdu no dubļiem, kas tiek piestiprināti pie klintīm vai ēku konstrukcijām. No iekšpuses ligzda tiek oderēta ar sausu zāli un spalvām. Ligzdu būvē pāris kopīgi. Dējumā parasti ir 2 - 3 olas, kuras perē arī abi vecāki. Kā visi bezdelīgu dzimtas putni čurkstes kukaiņus medī gaisā lidojumā. Pamatā tās medī mušas un laputis. Lai arī čurkstes ir ļoti veiklas lidotājas, tās reizēm nomedī plēsīgie putni.
TET-1

Lidojuma gaita

TET-1 kā sekundārā krava startēja 2012. gada 22. jūlijā 06:41:39 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG/Fregat no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to tika palaisti arī pavadoņi Kanopus-V №1, BKA, Zond-PP un exactView-1. No Fregat dzinējbloka TET-1 atdalījās 07:33 UTC.
Bangera oāze

Bangera oāze, arī Bangera pakalni (angļu: Bunger Hills), ir polārā oāze Austrumantarktīdā Noksa krastā. Oāzi atklāja operācijas Highjump laikā amerikāņu lidotājs Deivids Bangers (David E. Bunger), kura vārdā oāze nosaukta.
Oāzes platība ir 450 km² (pēc citiem avotiem līdz 942 km²). Lai arī pati oāze ir brīva no ledus, to no visām pusēm ieskauj ledāji: dienvidaustrumos - kontinentālā ledus vairoga nogāze, no dienvidiem un rietumiem - šļūdoņi, ziemeļos - Šekltona šelfa ledājs, kas to atdala no okeāna.
Oāzē dominē paugurains reljefs. Daudz saldūdens un sālsūdens ezeru, lielākais ir Aļģu ezers (Algae Lake), krievu avotos Figurnojes ezers (озеро Фигурное), tā garums 25 km, dziļums līdz 137 m.
Kopš 1956. gada oāzē darbojas periodiski izmantota polārstacija. No 1956. līdz 1959. gadam krievu stacija Oazisa, 1959. gadā nodota Polijai un pārdēvēta par Dobrovolsku. Kopš 1986. gada Bangera oāzē funkcionē austrāliešu vasaras stacija Edžvērtdeivida.
Iļja Šumovs

Biogrāfija

Līdz 1847. gadam astoņpadsmit gadus dienējis Krievijas impērijas Baltijas flotē. Pēc tam strādājis Sanktpēterburgā kā ierēdnis. Bijis viens no 18. gadsimta talantīgākajiem Krievijas šahistiem. Kā lielākā daļa tā laika šahistu piedalījies galvenokārt mačos, kuros sacenties ar Kārli Janišu (1850. gads - 2:1, 1864. gads - 3:5 un 7:5), Sergeju Urusovu (1853. gads - 3:4, 1854. gads - 9:12, 1859. gads - 4½:8½ un 2½:6½), Hermani Klemencu (1870. gads - 1:1), Šimonu Vinaveru (1875. gads - 2:5). Kā vienam no tā laika spēcīgakajiem šahistiem Šumovam bija atsūtīts ielūgums piedalīties pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā Londonā 1851. gadā, taču viņš no tā atteicies.
1869. gadā Šumovs bijis viens no Sanktpēterburgas šaha kluba dibinātājiem. Šajā pašā gadā viņš kļuvis arī par šaha nodaļas redaktoru tolaik populārajā Krievijas žurnālā "Всемирная иллюстрация" ("Vispasaules ilustrācija") un darbojies tajā līdz pat savai nāvei, kad tās vadību pārņēmis Mihails Čigorins.
Tūka Rasks

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Rasks uzsāka 2004.—05. gada sezonā SM līgas kluba Tamperes "Ilves" sastāvā. Jau nākamajā sezonā viņš un Juha Pitkemeki laiku komandas vārtos dalīja uz pusēm, bet 2006.—07. gada sezonā Rasks bija "Ilves" pamatvārtsargs.
2007. gada vasarā Rasks pievienojās NHL vienībai Bostonas "Bruins", lielāko daļu no nākamajām divām sezonām gan aizvadot tās Amerikas hokeja līgas fārmklubā Providensas "Bruins". 2009.—10. gada sezonā Rasks dalīja spēles laiku komandā ar Timu Tomasu, taču nākamajā sezonā, jau būdams komandas otrais vārtsargs aiz Tomasa, kopā ar "Bruins" izcīnīja Stenlija kausu.
2012.—2013. gada NHL lokauta laikā Rasks spēlēja Čehijas Ekstralīgas klubā HC Kladno, taču pēc tam atgriezās "Bruins" rindās. 2013.—14. gada noslēgumā tika atzīts par NHL labāko vārtsargu, saņemot Vezinas balvu.
Somijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada Olimpiskajās spēlēs.
ANO Ilgtspējīgas attīstības mērķi

ANO Ilgtspējīgas attīstības mērķi ir 17 globāli mērķi, ko 2015. gadā uzstādīja ANO Ģenerālā asambleja. Tie ir daļa no asamblejas rezolūcijas 70/1: " Mūsu pasaules pārveidošana: ilgtspējīgas attīstības programma 2030. gadam." Mērķi ir plaši un neatkarīgi, taču katram no tiem ir atsevišķs sasniedzamo rādījumu saraksts. Visu 169 apakšmērķu sasniegšana nozīmētu visu 17 mērķu sasniegšanu. Mērķi iekļauj tādas sociālas un ekonomiskas attīstības problēmas kā nabadzība, bads, veselība, izglītība, globālā sasilšana, dzimumu līdztiesība, ūdensapgāde, sanitārija, enerģija, urbanizācija, dabas aizsardzība un sociālais taisnīgums.