Marks Rotko

Biogrāfija

Dzimis Daugavpilī (toreizējā Dvinskā) farmaceita Jēkaba Rotkoviča un viņa sievas Annas Goldinas ģimenē. Piecu gadu vecumā Markus tika nosūtīts apgūt Talmuda pamatus ebreju reliģiskajā sākumskolā. Viņa tēvs, līdzīgi daudziem Latvijas ebrejiem tajā laikā, emigrēja uz ASV. Markus kopā ar vecāko māsu Sofiju un māti uz laiku vēl palika Daugavpilī un pievienojās tēvam tikai 1913. gadā pēc 12 dienu jūras ceļojuma. Viņa ģimene apmetās uz dzīvi Portlendā Oregonas štatā, kur viņa tēvs drīz vien nomira, atstājot ģimeni bez pastāvīgiem ienākumiem. Jaunā Rotkoviča politiskie uzskati bija kreisi orientēti, viņš ar entuziasmu uztvēra Krievijas 1917. gada revolūciju. 
1921. gadā viņš iestājās Jeila universitātē, taču kritizēja to kā pārāk elitāru un rasistisku. Pēc diviem gadiem pārcēlās uz dzīvi Ņujorkā, kur ņēma aktierstundas un mācījās pie Maksa Vēbera (Max Weber) Mākslas studentu līgā (1924-1927), iepazīstoties ar kubismu un Pola Sezāna daiļradi. Lielu ietekmi uz viņu atstāja arī vācu sireālistu Maksa Ernsta un Volfganga Pālena darbi. 1932.gadā apprecējās ar Edīti Sahari (Edith Sachar), 1940. gadā nomainīja uzvārdu uz Rotko (Rothko), 1945. gadā apprecējās otro reizi ar Melu Beistli (Mell Beistle), 1950. gadā viņam piedzima meita Keita. 1950. gadā piecus mēnešus pavadīja studiju ceļojumā Eiropā. 1956. gadā pirmā gleznu pārdošana kolekcionāram Dankanam Filipsam, kam seko pasūtījums restorāna "Four Seasons" izdaiļošanai (1958), Harvarda universitātes sienas gleznojumiem (1961-1962) un Rotko kapelai Hjūstonā (1964). 1963. gadā viņam piedzima dēls Kristofers.
1968. gadā Rotko smagi saslima, kam sekoja šķiršanās no sievas. Nespējot pārvarēt personības krīzi, viņš izdarīja pašnāvību 1970. gadā.

Daiļrade

Marks Rotko bija viens no 20. gs. nozīmīgākajiem, pasaules slavu ieguvušiem māksliniekiem. Viņš ir Amerikas Savienoto Valstu pēckara glezniecības viena no centrālajām figūrām, kurš kopā ar Bārnetu Ņūmenu (Barnett Newman) un Klifordu Stillu (Clyfford Still) pārstāv t. s. Ņujorkas skolas abstraktā ekspresionisma virzienu.
Tāpat kā citi viņa paaudzes mākslinieki, Rotko izmēģināja vairākus stilistiskos virzienus, līdz gadsimta vidū nonāca pie sev vien raksturīga stila. 1920. un 30. gados viņš uz papīra un audekla rada simtiem figurālu darbu, attēlojot aktus, portretus, interjerus ar cilvēku figūrām, lielpilsētu skatus un dabas ainavas. Ap 1940. gadu viņš uzsāk grieķu - romiešu mītu izpēti virknē neoklasikas gleznu, kurām raksturīgas slāņveida kompozīcijas, līdzīgas romiešu sarkofāgiem un grieķu frīzēm, ar cilvēku, dzīvnieku locekļiem un hibrīdiskām figūrām. Ap 1947. gadu Rotko savā daiļradē izskauda visus tēlainos elementus, savukārt līdz 1950. gadam bija krietni mainījis savu gleznu kompozīciju, pārejot uz taisnstūra formām un samazinot to skaitu uz divām līdz četrām, kā arī izvietojot tās vertikāli uz krāsaina pamata, kas saglabājās kā māksliniekam raksturīgs stils: gleznas, kas atbilst viņa ideālam — „sarežģītas domas vienkārša izteiksme”.
1961. gadā Ņujorkas Modernās mākslas muzejs sarīkoja M. Rotko personālizstādi, kas bija viņa daiļrades kulminācija, un tā apceļo lielākās Eiropas pilsētas. 1962. gadā viņš pabeidza sienas gleznojumu sēriju Harvarda universitātē, 1964. gadā uzsāka pasūtījuma darbu — sienas gleznojumus Hjūstonas kapelā (Teksasa), kura tika svinīgi atklāta pēc viņa nāves 1971. gadā.

Piemiņas zīme "Veltījums Rotko"

Atzīmējot Marka Rotko simtgadi, 2003. gada 25. septembrī Daugavpilī tika atklāta mākslinieka Romualda Gibovska veidotā piemiņas zīme "Veltījums Rotko". 
 Piemiņas zīme tika uzstādīta gleznainajā Daugavas krastā, kas ir bijis mākslinieka spilgtāko bērnības iespaidu avots. Tā norāda arī uz Šosejas ielu (tagad 18.novembra iela), kur Rotkoviču ģimene dzīvoja no 1892. līdz 1913. gadam. Caur lielo un smago metāla formu var saskatīt debess un upes radošo tukšumu — arvien mainīgo ainavu, — gluži tāpat kā Marka Rotko klasiskajās gleznās.
 — Daugavpils Marka Rotko mākslas centrs
2013. gadā Daugavpilī, cietokšņa arsenāla ēkā, tika atvērts Rotko mākslas centrs.