google/wiki40b huggingface dataset:
Atomiums

Vēsture

Skulptūru, 165 miljardus reižu palielināta dzelzs kristālrežģa fragmenta modeli, izveidoja Andrē Vaterkeins 1958. gada Pasaules izstādei Expo, atspoguļojot pasaulē aizsākto jauno zinātnes un kosmosa ceļojumu laikmetu. Atomu veido deviņas lodes, kas simbolizē un attēlo ne tikai atomu, bet arī Beļģijas tolaik esošās deviņas provinces (tagad tās ir desmit). Lodes savā starpā savieno eskalatori. Sešas lodes ir pieejamas apmeklētājiem, tajās atrodas izstāžu zāles un restorāns.

Tehniskie dati

Sākotnēji tā bija alumīnija būve, kas 2006. gadā, veicot kapitālo remontu, tika pārklāta ar dzelzs virskārtu. Atomiuma augstums ir 102 metri, svars aptuveni 2400 tonnas, katras lodes diametrs 18 metri. Lodes savā starpā ir savienotas ar 20 savienojošām 23 metrus garām caurulēm, kurās atrodas eskalatori un koridori. Vidējās caurulēs atrodas lifts, kas 25 sekunžu laikā apmeklētājus nogādā uz pašu augstāko lodi, kur atrodas restorāns un apskates platforma.

Satiksme

Uz Atomiumu var nokļūt ar 84., 89. autobusu, 23., 81 tramvaju vai metro līdz stacijai Heysel.
Bridžmena sala

Vēsture

Salu ap 1820. gada 22. janvārī atklāja Edvarda Brensfīlda ekspedīcija un nosauca, domājams, par godu kapteinim (vēlāk — viceadmirālis) Čārlzam Orlando Bridžmenam (Charles Orlando Bridgeman). 1821. gada 26. janvārī salu atkārtoti atklāja krievu ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā un nosauca par Jeļenas salu (krievu: остров Елены vai Камень Елены) par godu imperatora Napoleona izsūtījuma vietai Svētās Helēnas salai. 1823. gadā britu kapteinis Džeimss Vedels nokuģojis gar salu 200 jardu attālumā un novērojis izteiktas vulkāniskās aktivitātes, kas vēlāk nav apstiprinājušās. Salā pirmais, iespējams, izkāpis krastā Žans Batists Šarko 1909. gada 24. decembrī.
Dāvana vientuļai sievietei

Sižets

Kad lauku mājas saimniecei Kņopienei brālis uzdāvina "Volgu", par to uzzina autozagļu banda. Kronis un Spuļģis maskējas par veterinārārstiem un mēģina mašīnu nozagt. Tomēr večiņa izrādās tīri sprigana un tas viņiem tik viegli neizdodas. Piedzīvojumi beidzas somu pirtī, kur atklājas, ka Kņopiene patiesībā ir milicijas leitnante Gita un tā bijusi rūpīgi izplānota zagļu ķeršanas operācija.
Marks Pasmans

Šahista karjera

Marks Pasmans šahu iemācījās spēlēt 14 gadu vecumā un ļoti ātri izvirzījās par vienu no spēcīgākajiem Latvijas šahistiem, 1951. gadā uzvarot Latvijas šaha čempionātā. Marks Pasmans ir pārstāvējis Latviju PSRS komandu meistarsacīkstēs 1953. gadā (spēlēja pie 4. galdiņa: +0, =5, -2), 1958 (spēlēja pie 4. galdiņa: +2, =2, -4) un 1960 (bija pirmais rezervists un ieguva 5 punktus no 7 iespējamajiem). Tāpat Marks Pasmans ir pārstāvējis Latvijas komandu "Daugava" PSRS komandu kausā 1954. gadā (spēlēja pie 5. galdiņa: +3, =2, -5). Marks Pasmans bija beidzis Latvijas Universitāti.
Latvijas Muzikālā līga 2008

Noteikumi

Katra mēneša četras populārākās Radio SWH Top 20 latviešu izpildītāju dziesmas iekļūst Latvijas Muzikālajā līgā. Tad katra mēneša 4 populārāko dziesmu izpildītāji sacenšas "Cīņas klubā" televīzijas tiešraidē. "Cīņas klubs" notiek trīs sesijās - pavasara, rudens un ziemas. Katrā no tām ir četri "Cīņas kluba" raidījumi. Katra "Cīņas kluba" uzvarētāju nosaka no 3 komponentiem: TV skatītāju balsojums, draugiem.lv lietotāju balsojums, kā arī Radio SWH pārstāvju Toma Grēviņa un Arta Volfa jeb tiesnešu vērtējums. Katra raidījuma 4 dalībnieki ir sadalīti divos pusfinālos, kuru uzvarētāji finālā noskaidro galveno uzvarētāju. Gan pusfinālos, gan finālā dalībniekiem jāizpilda gan sava, gan arī pretinieka dziesma. Katra "Cīņas kluba" uzvarētājs kvalificējas superfinālam, kas notiks 2009. gada sākumā un kurā tiks noteikta 2008. gada Latvijas populārākā dziesma LML versijā. Visus raidījumus vada Anna Lieckalniņa un Rūdolfs Reihs.

Superfināls

2008. gada Latvijas Muzikālās līgas superfināls notiks 2009. gada sākumā.
Helēna Bitnere-Hehta

Biogrāfija

Izglītību ieguvusi Rīgas 5. vidusskolā, kā arī Rīgas Medicīnas institūtā, ko beigusi 1963. gadā. Viņas vecākā māsa Benita bijusi Latvijas vieglatlētu izlasē jau vidusskolas laikā, abas māsa skolas laikā piedalījušās gan basketbola, gan volejbola, gan vieglatlētikas sacensībās. Bērnībā lauzusi kreiso roku, kas nav ļāvis turpmākajā dzīvē to izliekt taisni.
Laikā no 1953. līdz 1958. gadam viņa pārstāvēja LVU un "Daugava" komandas, no 1959. līdz 1967. gadam — Rīgas TTT. TTT sastāvā izcīnījusi sešus PSRS čempiontitulus (1960—1964, 1966). 1956. gadā kļuva par PSRS vicečempioni, savukārt 1958. gadā — trešās vietas ieguvēju. Tāpat TTT sastāvā piecas reizes uzvarēja Eiropas čempionvienību kausa izcīņā (1960—1962, 1964, 1966). Vēl H. Bitnere-Hehta divas reizes uzvarējusi Latvijas PSR čempionātā (1954, 1955).
Latvijas PSR izlases sastāvā aizvadījusi 89 spēles, divas reizes uzvarējusi PSRS Tautu spartakiādē (1963, 1967). PSRS izlases sastāvā 1959. gadā izcīnījusi uzvaru Pasaules čempionātā, kā arī uzvarējusi 1960. gada Eiropas čempionātā un 1958. gada Eiropas čempionātā izlases sastāvā tika ieņemta 2. vieta.
H. Bitnere-Hehta ir bijusi farmaceite. Ir PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare (1965). Precējusies ar bijušo basketbolistu, kas spēlējis Rīgas ASK un vadījis LLA Fiziskās audzināšanas katedru, Oļģertu.
Leopardkaķi

Vēsture

Pirmo reizi leopardkaķu ģinti 1858. gadā ieteica izdalīt Krievijas dabas pētnieks Nikolajs Severcovs (krievu: Никола́й Алексе́евич Се́верцов), lai izdalītu no citiem savvaļas kaķiem tropiskajā Āzijā dzīvojošu savvaļas kaķu sugu — Āzijas leopardkaķi (Felis pardachrous).
Severcova sistemātisko iedalījumu akceptēja 1917. gadā britu zoologs Redžinalds Pokoks (angļu: Reginald Innes Pocock). Ģints nepieciešamība tika pamatota ar galvaskausa un kažoka īpatnībām, salīdzinot ar citām savvaļas kaķu sugām. Visām leopardkaķu sugām kažokiem ir raksturīgie leopardveidīgie plankumiņi. Parasti tie ir pildīti, retu reizi — rozetveidīgi. Reizēm plankumiņi sakārtojas virtenē kā svītra paralēli mugurkaulam, bet tie nekad neveido svītras, kādas tās ir raksturīgas kaķu ģints (Felis) sugām. Arī galvaskausa uzbūve abām ģintīm ir atšķirīga. Pokoks leopardkaķu ģintī klasificēja 3 sugas — Āzijas leopardkaķi (Prionailurus bengalensis), rūsgano kaķi (Prionailurus rubiginosus) un Āzijas zvejniekkaķi (Prionailurus viverrinus). Pokoka sistemātika tika plaši pieņemta sistemātiķu vidū.
Mūsdienās ģintī ir 5 sugas, lai gan Iriomotes kaķis (Prionailurus iriomotensis) no Japānas daudzās sistemātikās tiek klasificēts kā Āzijas leopardkaķa (Prionailurus bengalensis) pasuga. Šobrīd, balstoties uz jaunākajiem DNS pētījumiem, tiek diskutēts par vēl vienas Āzijas leopardkaķa pasugas izdalīšanu kā sugu. Tas ir Amūras kaķis (Prionailurus bengalensis euptilurus).
Tabora gaisma

Evaņģēlijs

Tabora gaisma aprakstīta visos sinoptiskajos evaņģēlijos:
«Un tika apskaidrots viņu priekšā, un Viņa vaigs spīdēja kā saule, un Viņa drēbes kļuva baltas kā gaisma.» (Bībele, Mateja evaņģēlijs, 17:2)
«Un Viņš tapa apskaidrots viņu priekšā, un Viņa drēbes tapa spožas un ļoti baltas, kā neviens balinātājs virs zemes tās nevar balināt.» (Bībele, Marka evaņģēlijs, 9:3)
«Un, Viņam lūdzot, Viņa vaigs dabūja citu izskatu un Viņa drēbes kļuva spoži baltas.» (Bībele, Lūkas evaņģēlijs, 9:29)
Elektrovilcienu maršruts Tallina—Paldiski—Tallina

Tallina--Paldiski--Tallina (igauņu: Tallinna--Paldiski--Tallinna) ir piepilsētas elektrovilcienu maršruts Igaunijā, kas apkalpo Harju apriņka rietumu pagastus, kā arī Tallinas, Saues, Keilas un Paldisku pilsētas. No Tallinas centrālās stacijas līdz Keilai vilcieni kursē dzelzceļa līnijā Tallina—Keila, tālāk turpina ceļu rietumu virzienā līdz Paldiski stacijai dzelzceļa līnijā Keila—Paldiski. Maršruta kopgarums — 47,8 km.
Man vajadzēja būt saudzīgākam

Sižets

Filmā tiek stāstīts par to, cik sievietes organismam ir kaitīgs aborts.
19. oktobris

19. oktobris ir gada 292. diena pēc Gregora kalendāra (293. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 73 dienas.
Orānienburga

Vēsture

Kā Becova (Bötzow) rakstos pirmoreiz minēta 1216. gadā. 1646. gadā Brandenburgas kūrfirsts Frīdrihs Vilhelms I apprecējās ar Nasavas Henrieti Luīzi, uzdāvināja apkārtni savai sievai un uzcēla Oranienburgas pili, bet pilsētu par godu sievai (sieva nāca no Orānas-Nasavas dinastijas) pārsauca par Orānienburgu.
1933. gadā Orānienburgas centrā tika nodibināta vieta no pirmajām koncentrācijas nomentnēm Vācijā - Orānienburgas koncentrācijas nometne, kas darbojās līdz 1936. gadam, kad to pārcēla uz turpat netālu esošo Zaksenhauzenes koncentrācijas nometni. 1937. gadā Orānienburgā tika atklātā kompānijas Heinkel Flugzeugwerke aviācijas rūpnīca. Otrā pasaules kara gados Orānienburga bija viens no galvenajiem Vācijas kodolprogrammas centriem. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta ietilpa VDR, bet no 1945. līdz 1950. gadam bijušās Zaksenhauzenes nometnes vietā darbojās NKVD speciālā nometne Nr.7.

Cilvēki

Orānienburga ir ASV politiķa Maikla Blūmentāla (W. Michael Blumenthal, 1926), fiziķa Valtera Botes (Walther Bothe, 1891-1957), filozofa Kārļa Gustava Hempela (Carl Gustav Hempel, 1905-1997) dzimtā pilsēta.
No 1911. līdz 1915. gadam un no 1927. gada līdz nāvei 1930. gadā Orānienburgā darbojās brīvās ekonomikas (Freiwirtschaft) teorētiķis Silvio Gēzells (Silvio Gesell, 1862-1930).
1969. gadā Orānieburgā radās rokgrupa Puhdys.
Baija

Vēsture

Portugāļu jūrasbraucējs Pedru Alvarišs Kabrals bija pirmais eiropietis, kas 1500. gada 22. augustā piestāja Brazīlijas piekrastē mūsdienu Baijas štatā. 1547. gadā tika nodibināta Salvadoras pilsēta, un līdz 1763. gadam tā bija Brazīlijas kolonijas galvaspilsēta. No 1624. gada maija līdz 1625. gada aprīlim Baija atradās Nīderlandes okupācijā. Štats bija pēdējais, kurš palika uzticīgs Portugālei, - tikai divus gadus pēc Brazīlijas neatkarības iegūšanas štats pievienojās Brazīlijas federācijai. No 16. līdz 18. gadsimtam Baija bija liels cukura ražošanas centrs. Parasti tieši uz Baiju no Āfrikas tika ievesti vergi, lai nodrošinātu cukurniedru plantāciju darbu, pēc tam tos nogādājot citur Brazīlijā.

Saimniecība

Mūsdienās štats ir lielākais kakao ražotājs Brazīlijā (95% ražas). Štats izceļas ar vislielāko afrikāniskās kultūras ietekmi uz vietējām tradīcijām. Iegūst naftu, dimantus, dažādu metālu rūdas.
Bērzaunes pagasts

Daba

Pagasta teritorija atrodas Vidzemes centrālajā augstienē, izteiktā paugurainē. Pagasta ziemeļdaļā atrodas Latvijas augstākais paugurs Gaiziņkalns. Kopējā pagasta teritorija ir 11 731,1 ha, no tiem meži aizņem 5928,5 ha, lauksaimniecības zeme 4446,6 ha.

Vēsture

Tagadējās Bērzaunes apkārtne bijusi apdzīvota jau no agrā dzelzs laikmeta, ko apliecina daudzie arheoloģiskie atradumi un 14 pagasta teritorijā esošie senkapi un kapu kalni. Pirmās ziņas par pašreizējā Bērzaunes pagasta teritoriju datētas ar 1229. gadu, kad Rīgas arhibīskaps Bērzauni (Bersohn) izlēņoja vasaļiem fon Tīzenhauzeniem. Bērzaunes iespējamais latviskojums varētu būt "Lāča dēla" vai Lācēna pils.
Latvijā Tīzenhauzenu dzimta ir sazarojusies pēc divu sākotnējo dzimtmuižu nosaukumiem: Ērgļu (vācu: Erlaa) un Bērzaunes (vācu: Bersohn). Tīzenhauzeni mitinājās pirms 1382. gada celtajā Bērzaunes pilī, vēlāk ar nelieliem pārtraukumiem arī Bērzaunes muiža bija šīs dzimtas īpašumā.
Bērzoni par Bērzauni 19.gs. beigās pārdēvēja folklorists, publicists, žurnālists, bibliogrāfs un tautskolotājs Āronu Matīss, kurš dzimis 1858.gada 12. martā Bērzones pagasta Brencēnos.
Bērzones nosaukums kā vietas apzīmējums ticis lietots līdz pat 1938.gadam, par ko liecina daudzie biedrību nosaukumi, kas tikuši pārdēvēti šajā laikā no Bērzones uz Bērzaunes („Bērzones draudzes piensaimnieku sabiedrība”, Bērzones labdarības biedrība, Bērzones draudzes lauksaimniecības biedrība, „Bērzones lopkopības pārraudzības biedrība”, u.c.).
1935. gadā Madonas apriņķa Bērzaunes pagasta platība bija 69 km² un tajā dzīvoja 1262 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Bērzaunes un Boķu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Madonas rajona Bērzaunes ciemam 1954. gadā pievienoja likvidētos Boķu un Gaiziņkalna ciemus, 1968. gadā — Mārcienas ciema padomju saimniecības «Gaiziņš» teritoriju, 1973. gadā — daļu Aronas ciema. 1977. gadā Bērzaunes ciemam pievienoja vēl daļu Aronas ciema teritorijas, bet daļu Bērzaunes ciema pievienoja Aronas un Vestienas ciemiem. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Bērzaunes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Madonas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Sauleskalns (pagasta centrs), Bērzaune, Dzirnaviņas, Ozolkrogs, Muižnieki.

Transports

Cauri pagastam iet divi pirmās šķiras valsts autoceļi Bērzaune—Vestiena—Ērgļi (P81) un Pļaviņas—Madona—Gulbene (P37).
Eduards fon Delingshauzens

Dzīvesgājums

Dzimis 1863. gada 31. (19.) martā Tallinā muižnieka barona Nikolaja fon Delingshauzena (1827–1896) un viņa sievas Adīnes, dzimušas fon Veisas (Weiss, 1837–1912), ģimenē. Mācījās Tallinas Domskolā (1876-1880), studēja fiziku Tērbatas Universitātē (1880-1884). 1885. gadā dienēja Jelizavetgradas huzāru pulkā Grobiņā, pēc tam turpināja studijas Berlīnē un Minhenē (1885-1886). No 1887. gada nodarbojās ar lauksaimniecību Rietumviru apriņķī, no 1895. gada bija Katentakas muižas (vācu: Kattentack, igauņu: Aaspere mõis) un Saustes (Sauß) muižas īpašnieks. 
Līdztekus bija Viruzemes skolu revidents, apriņķa deputāts (1899-1902), Igaunijas bruņniecības vadītājs (1902-1918). Krievijas impērijas Valsts Padomes (krievu: Государственный совет Российской империи) loceklis (1907-1912), īstenais valsts padomnieks (1911).
Vācu okupācijas laikā 1918. gadā bija Igaunijas Zemes sapulces (Estländischer Landesversammlung) priekšsēdētājs, vadīja Igaunijas un Vidzemes pārstāvju delegāciju pie Vācijas impērijas ķeizara Vilhelma II Berlīnē un Spā. 
1918. gada 12. aprīlī viņu ievēlēja par Vidzemes, Igaunijas, Sāmsalas un Rīgas Apvienotās Zemes padomes priekšsēdētāju Rīgā. 
Latvijas un Igaunijas brīvības cīņu laikā viņš devās bēgļu gaitās uz Kēnigsbergu, vēlāk uz Hanoveri, Jēnu un Potsdamu, līdz mūža beigām pildīja Igaunijas dižciltīgo ģimeņu apvienību (1919-1939) un Vācbaltiešu apvienību (Baltenverband, no 1928). 
Miris 1939. gada 9. jūlijā Potsdamā.
Dzirkstošais vīns

Dzirkstošais vīns ir vīns ar salīdzinoši augstu oglekļa dioksīda saturu. Oglekļa dioksīds dzirkstošajā vīnā veidojas dabīgi, vīna maisījumu otrreizēji saraudzējot. Vīnu, kurā oglekļa dioksīds ievadīts mākslīgi, sauc par gāzēto vīnu. Dzirkstošais vīns var būt dažāda salduma, ar dažādu alkohola saturu, un tā krāsa var būt no gaišas līdz pat sarkanai. Visslavenākais dzirkstošā vīna veids ir šampanietis, ko gatavo no Francijas ziemeļaustrumu Šampaņas apgabalā augušām vīnogām. Vēl bez šampanieša pazīstami arī tādi dzirkstošie vīni kā sekts, Crémant, Spumante un Cava.

Gatavošana

Dzirkstošā vīna pagatavošanai vajadzīgs vīna pamatmaisījums, cukurs un īpaša rauga tīrkultūra. Pazīstamas divas galvenās dzirkstošā vīna pagatavošanas metodes — klasiskā jeb tradicionālā metode (franču: Méthode traditionnelle, Méthode classique) un Šarmā metode (Méthode Charmat). Abu metožu pamatā ir otrreizējā rūgšana, kas notiek vīna pamatmaisījumam pievienojot cukuru un raugu, kas sāk cukura pārraudzēšanā spirtā un oglekļa dioksīdā. Rūgšanas laikā izdalījies oglekļa dioksīds rada paaugstinātu spiedienu, tāpēc otrreizējā raudzēšana jāveic spiediena izturīgos traukos. Klasiskās metodes gadījumā tas notiek stikla pudelēs, bet Šarmā metodes gadījumā — augstspiediena tērauda tvertnēs, no kurām paaugstinātā spiedienā dzirkstošo vīnu pēc tam iepilda pudelēs.
Ada van der Gīsena

Biogrāfija

1970. gados bijusi viena no vadošajām Nīderlandes šahistēm. 1973. gadā uzvarējusi Nīderlandes sieviešu šaha čempionātā. Pārstāvējusi Nīderlandes komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1972-1976), un individuālajā vērtējumā izcīnījusi 2 sudraba (1972, 1976) medaļas.
2003. un 2011. gadā kļuvusi par Nīderlandes pilsētas Alfenas šaha kluba Alphense Schaakclub senioru turnīra uzvarētāju.
Paulis Selga

Dzīves gājums

Dzimis Sanktpēterburgā. No 1922. līdz 1925. gadam mācījies Subates vidusskolā. No 1926. gada marta līdz 1928. gada oktobrim dienējis Latvijas armijā. 1928. gadā ieguvis lidotāja tiesības. 1934. gadā piešķirta virsnieka vietnieka dienesta pakāpe. 1931. gadā norīkots par izpletņlēkšanas mācību kontrolieri. Vienlaicīgi studējis Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultātē, to pabeidzis 1941. gadā. 1940. gadā mainījis uzvārdu no Gūtmanis uz Selga.
Vācu okupācijas laikā bijis fabrikas direktors. 1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Pārbraucis uz Lielbritāniju, pēc tam — uz ASV un Kanādu. Tur strādājis kokrūpniecībā. Miris Ontārio provinces pilsētā Sentkaterinsā (St. Catharines).
Tekošais konts

Tekošais konts ir valsts maksājuma bilances sastāvdaļa, kas atspoguļo preču, pakalpojumu, sākotnējo ienākumu un otrreizējo ienākumu plūsmas starp dotās valsts rezidentiem un pārējo valstu rezidentiem.
Tekošais konts raksturo pārrobežu darījumus un atspoguļo noteiktā laika periodā veikto preču un pakalpojumu eksportu un importu, ienākumus (atlīdzība nodarbinātajiem, ienākumi no ieguldījumiem) un kārtējos pārvedumus (pensijas, dāvinājumi, u. tml.).
Saskaitot visu iepriekšminēto, tiek iegūta tekošā konta bilance. 
Tekošā konta bilance ir pozitīva, ja valstī par minētajām operācijām ienāk vairāk līdzekļu nekā aizplūst. 
Tekošā konta pārpalikums nozīmē to, ka valsts kopumā ir palielinājusi savu prasību lielumu pret pārējo pasauli. Savukārt deficīts nozīmē, ka valsts ir samazinājusi savas neto prasības pret pārējo pasauli. Valstīm, kurām ir tekošā konta deficīts, tas ir jāsedz. To var veikt, piemēram, aizņemoties naudu ārzemēs.
Tekošais konts ir ļoti nozīmīgs pārskats, jo tas ātri signalizē par izmaiņām citos ekonomiskajos rādītājos.
1994. gada Latvijas čempionāts šahā

1994. gada Latvijas šaha čempionāts - Latvijas šaha čempionāti vīriešiem un sievietēm.

Turnīra gaita

Latvijas 1994. gada šaha čempionāts vīriešiem notika no 4. līdz 15. martam Rīgā. Pēc gada pārtraukuma turnīrā uzvarēja Valērijs Žuravļovs. Tas viņam bija trešais Latvijas čempiona tituls. Otro un trešo vietu dalīja Andrejs Sokolovs un Juzefs Petkēvičs.
Latvijas 1994. gada šaha čempionāts sievietēm notika no 6. līdz 17. martam Rīgā. Pirmo vietu dalīja Anda Šafranska un Olita Rause. Lai noskaidrotu čempioni nācās rīkot 4 partiju papildus maču, kurā Rausi apmierināja arī neizšķirts, jo viņai bija labāks koeficients pamatturnīrā. Tomēr mačā, kas notika no 13. līdz 17. aprīlim, Šafranska uzvarēja ar 2,5:1,5 un otro gadu pēc kārtas kļuva par Latvijas čempioni. Tā bija viņas sestā uzvara Latvijas čempionātos. Jau otro gadu pēc kārtas nevienā partijā nezaudēja Tatjana Voronova un atkal palika trešā.
Psiholoģija

Psiholoģija (grieķu: ψυχή, psychē — 'dvēsele' + λόγος, logos — 'jēdziens, mācība') ir mācība, kas pievēršas psihisko parādību pētīšanai un zināšanu izmantošanai, lai veicinātu cilvēku spēju attīstību un apmierinātību ar dzīvi. Vienlaikus šis jēdziens bieži tiek lietots arī kā apzīmējums daudzveidīgām psiholoģiskām terapijām. Atšķirībā no radniecīgajām socioloģijas, antropoloģijas, ekonomikas un politoloģijas zinātnēm, psiholoģijā galvenā uzmanība tiek pievērsta indivīdam, nevis sabiedrībai. Cilvēkus, kas savu tiešo darbu veic psiholoģijā, sauc par psihologiem.

Vēsture

Lai gan jautājumi par domāšanu ir pastāvējuši jau kopš antīkās pasaules laikiem (piemēram, Aristoteļa De Memoria et Reminiscentia), kā zinātne tā izveidojās tikai 19. gadsimta otrajā pusē uz filozofijas, fizioloģijas un fizikas pamata. Par pirmo zinātnisko darbu eksperimentālajā psiholoģijā uzskata Gustava Fehnera (Gustav Fechner) 1860. gadā uzrakstīto darbu "Psihofizikas pamati" (Elemente der Psychophysik). Vēl par nozīmīgu punktu psiholoģijas rašanās procesā tiek uzskatīta Vilhelma Vunta (Wilhelm Wundt) 1879. gadā dibinātā psiholoģiskā laboratorija Leipcigas universitātē, kas ļoti agri pārtapa par institūtu. 20. gadsimta sākumā izveidojās dažādi psiholoģijas virzieni (skolas) — psihoanalīze, biheiviorisms, geštaltpsiholoģija un sociāli kultūriskā psiholoģija. Katrs no šiem virzieniem psiholoģiju definēja savādāk. Tajā laikā izveidojās arī mūsdienu psiholoģijas kodols. Augstskolās psiholoģija uzsāka mācīt tikai 1930.—1940. gados.

Organizācijas

Daudzās valstīs psihologi ir apvienoti nacionālās organizācijās. Latvijā tā ir Latvijas Profesionālo psihologu asociācija. Ir arī starptautiskas organizācijas, no kurām viena no lielākajām ir Starptautiskā Psiholoģijas zinātnes apvienība (International Union of Psychological Science - IUPsyS). Šajā organizācijā ietilpst 71 nacionālā asociācija, kā arī organizācijas pēc psiholoģijas apakšnozarēm. Vēl viena liela organizācija ir Eiropas Profesionālo psihologu asociācijas federācija (European Federation of Profesional Psychological Associations - EFPPA), kurā ir iesaistījusies 31 nacionālā asociācija.

Psiholoģijas saistība ar psihiatriju

Psiholoģija ir saistīta arī ar psihiatriju, jo parasti arī garīgi slimas personas, lai zinātu, kā viņām vajadzētu sniegt psihiatrisko medicīnisko aprūpi, ambulatori vai arī ārstējoties psihiatriskajā, narkoloģiskajā vai arī psihoneiroloģiskajā slimnīcā, veicot psiholoģisko izpēti (ar mērķi pārbaudīt viņa uztveri, domāšanu un/vai žestus), pārbauda psihologs. Parasti arī psiholoģiskas kaites jeb t.s. fobijas tiek ārstētas psihiatriskajā vai psihoneiroloģiskajā slimnīcā, vienkārši to ārstēšana atšķiras ar to, ka tad pacientu ordinē (t.s. nozīmē medikamentus, šļirces un pārbaudes) psihoterapeits un pie tam tiek veiktas arī padziļinātas psiholoģiskas pārbaudes.

Psiholoģijas nozares

Kopumā ir gandrīz 30 psiholoģijas apakšnozares. No tām par vissvarīgākajām uzskata klīnisko psiholoģiju, sociālo psiholoģiju un attīstības psiholoģiju. Papildus tām ir arī diezgan daudz praktisko apakšnozaru, kuras apvieno Starptautiskā Lietišķās psiholoģijas asociācija.
Baltacu plaudis

Izplatība

Baltacu plaudis mājo Melnās, Azovas, Kaspijas un Arāla jūras lielo upju baseinos (Donavas, Dņestras, Prutas, Bugas, Dņepras, Donas, Kubaņas, Volgas, Kamas, Vjatkas un Urālas upju baseinos). Tas ir introducēts Baltās jūras baseina upē Ziemeļu Dvinā, Krievijas ziemeļos. Veiksmīgi iedzīvojies augšteces siltākajos ūdeņos, baltacu plaudis sācis izplatīties ziemeļu virzienā un ir sastopams arī Ziemeļu Dvinas pietekā Vičegdā. Baltacu plaudis introducēts arī Volhovā (ietek Ladogas ezerā) un Reinā, kā arī caur Dņepras — Bugas kanālu tas ir ienācis Vislas baseinā.

Izskats

Baltacu plaudis ir vidēji liela saldūdens zivs. Tās garums nepārsniedz 30—35 cm, svars 0,6—0,8 kg, tomēr visbiežāk garums ir ap 15 cm. Baltacu plauža ķermenis ir augsts, no sāniem saplacināts. Mute vērsta uz priekšu. Acu varavīksnene, kā jau nosaukums norāda, sudrabaini balta. Mugura zilganpelēka, sāni un vēders sudrabaini. Izvilkta no ūdens tā ātri zaudē sudrabaino spožumu. Spuras pelēkas ar tumšākām maliņām. Astes spura apakšējā daļa pagarināta, anālā spura plata. Rīkles zobi vienā rindā.
Baltacu plaudis ir līdzīgs savai tuvākajai radiniecei spārei. Salīdzinoši baltacu plaudim ir daudz mazāka mute, uz sānu līnijas ir mazāk zvīņu, līdz ar to tās ir lielākas izmērā (47—54, spārei 62—77), bet to pamanāmākā atšķirība ir acu lielums — spārei tās ir daudz mazākas, apmēram vienādas ar ⅔ no purna garuma, bet baltacu plaudim acis ir vienādi lielas vai lielākas par purna garumu.

Uzvedība un barība

Baltacu plaudis mājo lielās, ātri plūstošās vai vidēji ātrās zemieņu upēs, kā arī tā ir sastopama jūrā, upju grīvu tuvumā. Izvairās no stāvošiem ūdeņiem. Pieaugušie īpatņi uzturas dziļos ūdeņos, bet mazuļi seklumā, nārsta vietu tuvumā. Baltacu plauži vasaras periodā veido nelielus barus, bet nārsta laikā un uz ziemošanu sapulcējas lielos baros. Ziemo upju lejtecēs, dziļās bedrēs, pavasarī migrē uz upju augštecēm. Nārsta laikā jūras populācija ienāk upē, lai nārstotu. Baltacu plaudis ir aktīvs nakts laikā. Galvenokārt barojas ar zooplanktonu un bentiskajiem bezmugurkaulniekiem.

Vairošanās

Dzimumgatavību baltacu plaudis sasniedz 3—5 gadu vecumā, sasniedzot 18—22 cm garumu un 100—200 g masas. Tēviņi nobriest apmēram par gadu ātrāk nekā mātītes. Tas lielos baros nārsto ātri plūstošās, lielās upēs ar grants pamatni un nedaudz augiem. Nārsts notiek no aprīļa līdz maijam, kad ūdens temperatūra sasniedz 10—12°C. Ikri ir lipīgi un lieli, apmēram 2 mm, pēc iznēršanas tie piestiprinās pie grants akmentiņiem. Auglība 8—20,9 tūkst. ikru. Baltacu plaudis dzīvo līdz 7—8 gadiem.