Rubenis

Izplatība

Sastopams visos Eirāzijas ziemeļos: ziemeļu un centrālajā Eiropā, Krievijā līdz Tālajiem Austrumiem. Areāla rietumu robeža ir Rietumeiropa (Britu salas, Beļģija, Alpi), bet Eiropā rubeņu populācija ir fragmentēta, jo tiem piemēroti biotopi lielā mērā ir iznīcināti un pārveidoti cilvēku darbības rezultātā.

Latvijā

Rubenis Latvijā ir sastopams visā teritorijā, piemērotos biotopos samēra parasts ligzdotājs un nometnieks. Pēdējo trīsdesmit gadu laikā skaits samazinājies. Latvijas rubeņi pieder nominālajai pasugai L. t. tetrix.

Izskats

Rubenis ir salīdzinoši liels un masīvs putns ar īsu knābi. Tēviņi ir lielāki par mātītēm, to garums sasniedz 49—58 cm, spārnu plētums līdz 80 cm, svars — līdz 1,4 kg, kamēr mātīšu garums ir līdz 45 cm, bet svars līdz 1 kg. Ļoti atšķirīgs arī abu dzimumu krāsojums. Tēviņa apspalvojums ir melns ar metālisku spīdumu, vienīgi pāri spārnam balta josla, bet īpaši izceļas koši sarkanās uzacis. Tēviņa astei ir īpašas izliektas sānu spalvas. Rubeņu mātītes ir daudz necilākas, apspalvojuma krāsojums rūsgani pelēks, vienmērīgi raibs. Tās ir grūti atšķiramas no medņu mātītēm, tomēr mazākas izmērā. Līdzīgi mātītēm ir arī jaunie rubeņi.
Rubeņi dažkārt krustojas ar saviem tuvākajiem radiniekiem medņiem, to neauglīgie pēcnācēji raķeļi var līdzināties abām sugām.

Uzvedība un dzīvesveids

Rubenis ir nometnieks. Uzturas pārsvarā uz zemes, bet aukstā laikā labprāt arī koku zaros, kur novērojams arī uz tieviem zariem, kas liekas neierasti šādam lielam putnam. Arī barojas gan uz zemes, gan kokos ar bērzu pumpuriem. Lidojums ātrs un mērķtiecīgs. Ziemās mēdz ierakties zem sniega, lai izvairītos no aukstuma.
Rubeņi dzīvo poligāmos riestos, bet ziemās arī lielākos baros. Katra mātīte var pāroties ar vairākiem tēviņiem, un otrādi. Riesta rituāls notiek pavasaros un tas ir unikāls šai sugai. Riestojot vairāki tēviņi rītausmā savācas vienkopus piemērotās vietās, kur izrādās un cīnās. Riesta laikā tēviņi sapārojas ar mātītēm un viņu līdzdalība ligzdas veidošanā, perēšanā un mazuļu izvadāšanā ar to arī beidzas. Rubeņu vistas perē 5—13 olas aptuveni 25 dienas. Cāļi ir labi apspalvoti ligzdbēgļi un jau dažas stundas pēc izšķilšanās dodas līdzi mātei barības meklējumos.

Aizsardzība

Sugai ir plašs izplatības areāls, tādēļ globālā mērogā tā netiek uzskatīta par īpaši apdraudētu. Tomēr Eiropā vairākās valstīs rubeņi ir reti sastopami, galvenokārt, tādēļ, ka tiem piemēroti biotopi ir iznīcināti vai pārveidoti. Skaita samazināšanās Eiropā notiek jau kopš 19. gadsimta beigām, bet īpaši izteikta tā bijusi kopš 1970. gadiem. Piemēram, lielākajā daļā Lielbritānijas suga ir izzudusi un tiek veikti tās reintrodukcijas pasākumi.
Latvijā rubeņi joprojām sastopami samērā lielā skaitā, tomēr izplatīti nevienmērīgi, pie tam Latvija atrodas tuvu sugas vienlaidus izplatības areāla dienvidrietumu robežai. Pēdējās desmitgadēs rubeņu skaits ir ievērojami samazinājies un blīvums, salīdzinot ar Fennoskandijas valstīm, ir zems. Par faktoriem, kas nosaka skaita samazināšanos uzskata biotopu degradāciju (īpaši purvu nosusināšanu) un plēsīgo dzīvnieku savairošanos.
2003. gadā Latvijas Ornitoloģijas biedrība rubeni izraudzījās par Gada putnu Latvijā.