google/wiki40b huggingface dataset:
Ārvaldis Andrejs Brumanis

Biogrāfija

Ārvaldis Andrejs Brumanis dzimis 1926. gada 13. februārī Kurzemē Klosteres pagasta Liepkalnu mājās lauksaimnieku ģimenē. Pēc pamatskolas beigšanas mācījās Kazdangas lauksaimniecības skolā (1940.-1944.). Tajā pašā gadā tika iesaukts darba nometnē, vēlāk leģionā. 1944. gada augustā devās uz fronti, kur 1945. gada 6. martā tika ievainots. Lībekā sagaidīja kapitulāciju, kam sekoja gūsts, no kura izglāba bīskaps Jāzeps Rancāns. Patvērumu ieguva Noietingas darba nometnē, kur iepazinās ar bīskapu Boļeslavu Sloskānu, kura ietekmē nolēma kļūt par priesteri. Tāpēc devās uz Beļģiju studēt franču valodu — iesākumā uz Šidlē priesteru rekolekciju namu, tad Briselē pie mūkiem saleziešiem. 1948. gadā iestājās Florefas Garīgajā Seminārā, kur studēja līdz 1950. gadam, vēlāk turpinot studijas Namīrā, pēc kuru beigšanas 1954. gada 25. jūlijā Namīras bīskaps Andrē Marī Šarū Ārvaldi Āndreju Brumani ordinēja par priesteri
1957. gadā ieguva licenciāta grādu Baznīcas vēsturē Luvēnas universitātē, kam sekoja studijas Gregora universitātē Romā, kuru beidza 1960. gadā ar licenciāta grādu teoloģijā. 1968. gadā ieguva vēstures zinātņu doktora grādu, aizstāvot franču valodā uzrakstīto darbu par pirmo Mogiļevas metropolītu Staņislavu Bohušu-Sestršeņceviču.
Pastorālo darbu veica Namīrā (1961.-1968), vēlāk turpināja strādāt Vatikāna radio latviešu redakcijā (1968.-1992).
Reliģiska satura grāmatu (t.sk. Kristīgās ticības pamatjautājumi, izdota 1994. gadā) autors.
1988. gadā pāvests Jānis Pāvils II Brumanim piešķīra  monsinjora titulu.
Sākot ar 1992. gadu bija mācībspēks Rīgas Garīgajā seminārā un turpināja strādāt līdz pat nominācijai Liepājas diecēzes bīskapa kārtā, kas notika 1995. gada 7. decembrī. Par bīskapu konsekrēja Romā Svētā Pētera bazilikā pāvests Jānis Pāvils II 1996. gada 6. janvārī. Bīskapa ingress notika 1996. gada 24. martā Svētā Jāzepa katedrālē. Ārvaldis Andrejs Brumanis par Liepājas bīskapu kalpoja līdz 2001. gada 12. maijam, kad viņu amatā nomainīja Vilhelms Lapelis.
No 2001. gada 12. maija Ārvaldis Andrejs Brumanis kā Liepājas bīskaps emeritus dzīvoja Liepājas diecēzes kūrijā līdz pat savai aiziešanai mūžībā 2013. gada 17. decembrī 87 gadu vecumā.
Neilgi pirms savas nāves, 2013. gada 4. maijā,  Latvijas Republikas Neatkarības atjaunošanas gadadienā Liepājas diecēzes emeritētais bīskaps Ārvaldis Andrejs Brumanis par Latvijas valsts labā veikto ieguldījumu saņēma valsts apbalvojumu - trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Tīkla slānis

Tīkla slāņa funkcijas

Tīkla slānim ir sekojošas funkcijas

Loģiskās adresācijas nodrošināšana

Tīkla slānis definē loģiskās adreses, kas nav atkarīgas no fiziskās vides, piemēram, IP adreses.
Šis slānis veic loģisko adrešu piesaisti fiziskajām (resolution). IP protokolam šo funkciju veic ARP.

Iekapsulēšana

Tīkla slānis izveido paketes, iekapsulējot no augstāka līmeņa saņemtos datus, pievienojot tiem tīkla slāņa informāciju, visbiežāk galvenes (header) veidā.

Fragmentēšanas/defragmentēšana

Dažādā fiziskā slāņa vidēm var būt dažāds nosūtāmo datu apjoma ierobežojums (MTU). Tīkla slāņa uzdevums ir, nepieciešamības gadījumā, fragmentēt paketi - sadalīt to mazākās daļās — fragmentos.

Forwarding

Tīkla slāņa uzdevums iekārtā ir pārsūtīt no viena tīkla segmenta saņemtās paketes citam tīkla segmentam, Šo procesu sauc par forwarding.

Maršrutēšana

Tīkla slānim ir jāizvēlas pakešu ceļš tīklā atkarībā no tīkla topoloģijas un paketē ietvertās informācijas. Šo ceļa izvēles funkciju sauc par maršrutēšanu un realizē ar maršrutēšanas protokoliem. Maršrutēšanas procesā iegūtā informācija tiek izmantota forwarding procesā.
Cionas gudro protokoli

"Cionas gudro protokoli" (krievu: Протоколы сионских мудрецов) ir ar antisemītiskiem mērķiem viltots dokuments, kas it kā atspoguļo kādu pasaules ebreju līderu sanāksmi 19. gs. beigās, kurā tie it kā apspriež plānus par varas pārņemšanu pasaulē. Tiek uzskatīts, ka šis dokuments ir Morisa Žolī (Maurice Joly) darba Dialogs ellē starp Makjavelli un Monteskjē (franču: Dialogue aux Enfers entre Machiavel et Montesquieu) plaģiāts, literārs viltojums vai vienkārši joks. Tas pirmo reizi tika publicēts 1903. gadā krievu melnsimtnieka Pavela Kruševana avīzē Знамя. Šie teksti nav izturējuši autentiskuma pārbaudes, kas tika veiktas, lai norādītu uz to kā vēsturisku dokumentu.
ESCP Europe

Vēsture

ESCP Europe 1819. gadā nodibināja ekonomikas zinātnieku un uzņēmēju grupa, to vidū ekonomists Žans Batists Sejs (Jean-Baptiste Say) un tirgotājs Vitals Rū (Vital Roux). ESCP Europe bija pirmā biznesa skola pasaulē. Žans Batists Sejs bija ekonomiskā liberālisma aizstāvis un bieži tiek uzskatīts par uzņēmējdarbības jēdziena ieviesēju jau 1800. gadā. Vitals Rū ir pazīstams kā viens no 1807. gadā izveidotā Komerclikuma izstrādātājiem, kā arī slavens ar savu progresīvo domāšanu inovatīvās pedagoģijas jomā.
ESCP Europe ir bijusi starptautiska jau kopš pašiem pirmsākumiem: 1824. gada kursā no 118 studentiem 30% bija 15 dažādu tautību ārzemnieki, tostarp septiņi spāņi, pieci brazīlieši, pieci holandieši, četri vācieši un divi amerikāņi. Mūsdienās studentu kolektīvu veido ap 100 dažādu tautību pārstāvju.
Valodu izglītība bija būtiska pirmās mācību programmas daļa, neskaitot franču gramatiku, tika pasniegti arī angļu, vācu un spāņu valodu kursi. Kopš 1825. gada ESCP Europe tiek mācītas desmit valodas un studentiem bija jāapgūst vismaz trīs no tām. 1873. gadā tika izveidota ESCP Europe absolventu asociācija. 1921. gadā ESCP Europe plašajā Sorbonas zālē svinēja 100. jubileju, kas tika atlikta pēckara krīzes dēļ.
1973. gada 5. aprīlī tika pieņemta Eiropas vairāku centru biznesa skolas koncepcija, kam sekoja universitātes pilsētiņu atklāšana Lielbritānijā (Londonā 1974. gadā, pārcelta uz Oksfordu 1975. gadā un atpakaļ uz Londonu 2005. gadā) un Vācijā (Diseldorfā 1975. gadā, pārcelta uz Berlīni 1985. gadā). 1988. gadā tika izveidota universitātes pilsētiņa Madridē, Spānijā, kam 2004. gadā sekoja nākamā — Turīnā, Itālijā.
2011. gadā ESCP Europe kļuva par HESAM dibinātājpartneri, kas ir plaši pazīstamu pētniecības organizāciju un humanitāro un sociālo zinātņu augstākās izglītības iestāžu apvienība ar galveno mītni Sorbonas universitātē. 2019. gadā ESCP Europe svinēs pasaulē pirmās biznesa skolas 200 gadu pastāvēšanu.
Malina

Vēsture

Vēstures avotos pirmoreiz minēta 891. gadā kā slāvu drevļanu cilts nocietināta apmetne. Nosaukumu saista ar drevļanu kņazu Malu. 946. gadā Kijevas kņaziene Olga karagājienā pret drevļaniem Malinu nopostīja. 1569. gadā Malina nonāca Polijas-Lietuvas varā; tai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. 19. gadsimta beigās Malinā sāk attīstīties rūpniecība, uzbūvēta čuguna lietuve. 1932. gadā piešķirts pilsētas statuss.
1939. gada Eiropas čempionāts basketbolā

Latvijas izlase čempionātā

Jau pašā pirmajā sacensību dienā 21. maijā skatītāju pārpildītajā Kauņas sporta hallē Latvijas basketbolisti sacenšas ar Lietuvas komandu. Mājiniekus papildina īpaši gara auguma spēlētājs - Prans Ļubins, Lietuvietis, kurš audzis un basketbolu apguvis ASV. Spēle bija dramatiska un saistoša. Par spīti prasmīgajai pretdarbībai, Latvijas izlase tomēr zaudēja ar viena punkta starpību - 36:37. No piecpadsmit piešķirtajiem soda metieniem Latvijas basketbolisti spēja realizēt tikai divus.
Turpmākajās cīņās Latvijas basketbolisti pārspēja Ungāriju (58:24), guva rekorda cienīgu uzvaru pār Somiju (108:7), uzvarēja Itāliju (38:23) un Franciju (45:26),   pagarinājumā zaudēja Igaunijai (25:26) un visbeidzot pieveica neērtos pretiniekus no Polijas izlases (43:20). Latvijas izlases komandā spēlēja Visvaldis Melderis, Kārlis Ārens, Alfrēds Krauklis, Maksis Kazāks, Teodors Grīnbergs, Jānis Graudiņš, Kārlis Sātiņš, Voldemārs Šmits, Juris Solovjovs, Aleksandrs Vanags, trenēja Valdemārs Baumanis.
Reinis Kaudzīte

Biogrāfija

Dzimis 1839. gada 12. maijā Cēsu apriņķa Vecpiebalgas pagasta "Mādaros". Viņam un brālim sākotnēji bija tēva uzvārds Kaudze, taču vēlāk abi brāļi to nomainījuši.
R. Kaudzīte skolu nav apmeklējis, bet no 17 gadu vecuma izgatavojis vērpjamos ratiņus un vedis uz tirgu pārdot. 1867. gadā kļuvis par "Kalna Kaibēnu" pagastskolas ēkas pārvaldnieku un skolotāju, mācījis ģeogrāfiju un ticības mācību. Vairākos rakstos aizstāvējis latviešu zemnieku un latviešu valodas tiesības, vērsies pret vācu mācītāju tieksmēm uzkundzēties latviešu tautai par tās "dabiskajiem vadoņiem", polemizējis ar mācītāju T. Dēbneru.
Žana Žaka Ruso ietekmē sarakstījis apmēram 900 aforismu. Sarakstījis mācību grāmatas "Bībeles stāsti tautas skolām", "Garīgs skolas draugs", "Ģeogrāfija tautas skolām". 1880. gados savā pusē ticis cienīts un mīlēts — kļuvis par sava pagasta vecāko.
Kopš 1870. gada R. Kaudzīte bija Vecpiebalgas vietniekpulka loceklis, dažus gadus — pagasta vecākais, 35 gadus — Cēsu apriņķa karaklausības komisijas loceklis. Reiņa ierosmē tika noorganizēta "Vecpiebalgas savstarpīgā ēku apdrošināšanas biedrība pret uguni" (1880), kas darbojās pēc R. Kaudzītes izstrādātajiem statūtiem. Pēc tiem apdrošināšanas biedrības organizējās visā Latvijā un Igaunijā. 1879. gadā tika izdots kopā ar brāli Matīsu Kaudzīti sarakstītais romāns "Mērnieku laiki", kas ir pirmais reālistiskais romāns latviešu valodā.
1880. gadā R. Kaudzīte "Kalna Kaibēnus" nopirka. No 1904. gada uzturējās dažādās vietās — Rīgā, Siguldā, Cēsīs u.c., no 1913. gada Neibādē (pašreizējie Saulkrasti), kur iegādājās nelielas mājas un mūža pēdējos gadus nodzīvoja kopā ar savu mājas pārvaldnieci Karlīnu Damrozi. 1920. gadā R. Kaudzīte atgriezās pie brāļa Matīsa "Kalna Kaibēnos", kur nomira tā paša gada 21. augustā. Apbedīts Vecpiebalgas Vidus kapos.
Herca

Vēsture

Rakstu avotos Herca pirmoreiz minēta 1437. gadā Moldāvijas kņazistes dokumentos (rumāņu: Herţa). Līdz 18. gadsimtam Herca bija feodāli atkarīga un tikai 1732. gadā pāriet tirgotāju miesta kategorijā. Pēc Rumānijas neatkarības iegūšanas nokļūst tās sastāvā. 1864. gadā iegūst pilsētas tiesības. Pēc Besarābijas okupācijas 1940. gadā nonāk Ukrainas PSR sastāvā.

Cilvēki

Pēc 2001. gada tautas skaitīšanas datiem pilsētas iedzīvotāju vairums ir rumāņi (70,79 %). Dzīvo arī ukraiņi (17,98 %) un krievi (10,89 %). Hercā dzimis rumāņu rakstnieks George Asaki (Gheorghe Asachi, 1788 – 1869).
Veļikije Luku rajons

Cilvēki

Rajona teritorijā dzimuši futbolists Dmitrijs Aļeņičevs (Дмитрий Анатольевич Аленичев, 1972), matemātiķis Ivans Vinogradovs (Иван Матвеевич Виноградов, 1891-1983) un polārpētnieks Dmitrijs Laptevs (Дмитрий Яковлевич Лаптев, 1701-1771). Rajona teritorijā bērnības gadus pavadīja matemātiķe Sofija Kovaļevska.
Distonija

Distonija jeb muskuļu distonija ir hiperkinēzes veids, kas izpaužas kā lēna nepatvaļīga permanenta kontrakcija ar nevienmērīgu tonusa paaugstināšanos dažādās muskuļu grupās. Tas ir neiroloģisks simptoms, kas liecina par centrālās nervu sistēmas slimību. Šis stāvoklis neietekmē cilvēka intelektuālo attīstību, bet bieži ir sociālās atstumtības cēlonis, jo ārējā izskata kroplības dēļ daudzi mēdz uzskatīt slimniekus par garīgi atpalikušiem.

Klasifikācija un simptomi

Ģeneralizēta distonija iesaista visu ķermeni vai tā lielāko daļu. 
Fokāla (lokāla) distonija skar tikai noteiktus locekļus, tā ir multifokāla, ja skar vismaz divus nesaistītus locekļus. Ja tā ietver blakus ķermeņa daļas, runā par segmentālo distoniju.
Hemidistonija skar tikai vienu ķermeņa pusi.
Pie lokālām distonijām pieder sejas vai acu plakstiņu spazma, laringospazma, kakla spazma u.c. Ģeneralizētā jeb torsijas distonija bieži sākas ar kakla spazmu. Vēlāk tā izplatās, izraisot ķermeņa griešanos ap savu asi un muguras muskuļu savilkšanos ar piespiedu pozas ieņemšanu. Mugurkauls izliecas uz priekšu kakla un jostas daļā. Staigājot, sēžot, stāvot mugurkauls izliecas dažādos virzienos. Dažos gadījumos šī stājas deformācija apgrūtina gaitu un pat izraisa nespēju staigāt (abāzija) un sevi apkopt. Miegā distonija parasti izzūd.
Dažreiz distonijas apzīmē ar iesaistīto orgānu nosaukumiem. Piemēram, oromandibulārā (no latīņu oris - mute, mandibula - apakšžoklis) forma izraisa spazmas žokļa, lūpu un mēles muskuļos, radot problēmas  ar runāšanu un rīšanu.

Cēloņi

Primārās muskuļu distonijas rašanās cēloņi ne vienmēr ir skaidri. Sekundāri tā attīstās visbiežāk kā komplikācija bērnu cerebrālai triekai (70% slimnieku), deģeneratīvām centrālās nervu sistēmas slimībām (piemēram Halevordena-Špatsa slimība (Hallervorden-Spatz disease)), dažām autoimūnām slimībām, piemēram 40 – 60 % izkaisītās sklerozes slimnieku, smadzeņu infekcijām (encefalīts, arahnoidīts u.c), galvas traumām un organiskiem bojājumiem (trieka, audzējs), saindēšanai ar oglekļa monoksīdu, saindēšanai ar medikamentiem.
Kirumpejas pils

Kirumpejas pils (vācu: Schloss Kirrumpäh), arī Kirumpē bīskapa pils (igauņu: Kirumpää piiskopilinnus), bija Tērbatas bīskapijas mūra pils pie senā Tērbatas-Pleskavas lielceļa. Tagad tās vietā Kirumpē ciemā Veru apriņķī Igaunijā atrodamas vienīgi drupas.

Vēsture

Kirumpejas pils  pie Tērbatas-Pleskavas lielceļa pirmo reizi pieminēta Livonijas pilsoņu kara laikā 1322. gadā, sakarā ar Lietuvas dižkunigaitijas karaspēka iebrukumu Tērbatas bīskapijā.
Nopostīta Livonijas kara sākumā 1558. gadā. Jamas Zapoļskas miera līgumā krieviskajā tekstā minēta kā Керепеть un Керемпе.
Pēc Livonijas hercogistes nodibināšanas bija Kirumpejas stārastijas (poļu: starostwo Kirrumpah) jeb draudzes novada centrs. Postīta poļu-zviedru kara laikā un sagrauta Otrajā Ziemeļu karā 1656. gadā, pēc tam nav atjaunota.
1784. gadā vienu kilometru uz dienvidiem no Kirumpejas pils nodibināja Veru (Veravas) pilsētu.

Pils apraksts

Sākotnēji pilskalnā uzbūvēts 14x10 m liels sardzes tornis, kam vēlāk piebūvēja 42x45 m lielu mūra nocietinājumu ar apaļu torni dienvidrietumu pusē. Ieeja pilī bija tās rietumu pusē.
Viskrievijas Ārkārtas komisija

Viskrievijas Ārkārtas komisija cīņai ar kontrrevolūciju, spekulāciju un sabotāžu (VĀK) (krievu: Всероссийская чрезвычайная комиссия по борьбе с контрреволюцией и саботажем при СНК РСФСР, ВЧК) vai nereti arī Čeka (no krievu: ЧК) bija pirmā lielinieku organizētā politiskā policija, kurai piemita arī slepenpoliciju represīvās funkcijas. No VĀK radās arī apzīmējumi, kas pastāvēja arī pēc šīs organizācijas izbeigšanās — 'čeka', 'čekisti'. Komisija tika izveidota 1917. gada 7. decembrī un ar šo nosaukumu pastāvēja līdz 1922. gadam, kad pēc Krievijas pilsoņu kara aktīvās fāzes beigām to reorganizācijas rezultātā iekļāva Valsts Politiskajā pārvaldē (OGPU), vēlāk pārveidoja par NKVD un VDK.
Saiešanas telts

Saiešanas telts, arī Tabernākuls saskaņā ar Toru bija izraēļu galvenā svētnīca periodā pēc aiziešanas no Ēģiptes verdzības līdz pat Jeruzālemes tempļa uzcelšanai. Saiešanas telts celtniecības detaļas aprakstītas Otrajā Mozus grāmatā.
Saiešanas telts bija saliekams un pārvietojams templis, kas sastāvēja no telts ar krāsainiem pārklājiem, ko ierobežoja žogs. 15 x 20 metrus liela iežogota pagalma rietumu galā atradās 5x5 metrus liela, ar ādām pārklāta svētnīca, ko veidoja divas telpas — iekšējā svētnīca "Svētā vieta" ar Menoru un kvēpināmo upuru altāri un "Svētumu svētums" (Kodesh Hakodashim), kas bija Dieva klātbūtnes mājvieta un kur atradās arī Derības šķirsts. Pagalmā atradās mazgāšanās trauks un dedzināmo upuru altāris. Ieeja svētvietā bija no austrumiem un vissvētākā vieta atradās rietumu pusē. Pagalmā drīkstēja ieiet visi dievlūdzēji, Svētajā vietā priesteri, levīti, bet Svētumu svētumā tikai Augstākais priesteris vienu reizi gadā.

Sinagogas modelis

Sinagogu struktūra seko Saiešanas telts izkārtojumam. Katrā sinagogā svētākā vieta ir arka "aron kodesh", kurā novietota Tora, tāpat kā Derības šķirstā bija ievietotas plāksnītes ar Desmit baušļiem. Līdzīgi Menorai, sinagogā deg lampa, "ner tamid". Sinagogas centrā ir paaugstinājums "bimah", uz kura tiek lasīta Tora. Tas atgādina altāri, uz kura tika veikta upurēšana. Un beidzot, lielākajos svētkos, priesteru pēcnācēji koeni, svētī draudzi, tāpat kā to darīja Saiešanas telts un vēlēk, Tempļa priesteri.
Kari Heikile

Trenera karjera

Trenera karjeru sāka 1994. gadā, kad kļuva par Zviedrijas 1. divīzijas kluba Sundsvall IF galveno treneri. 1997.—98. gada sezonā bija Somijas hokeja līgas kluba Hemēnlinnas HPK galvenais treneris, taču nākamajā sezonā uzņēmās Somijas 2. divīzijas kluba Vāsas "Sport" vadību, 2000. gadā komandai spējot pacelties uz Mestis līgu.
2000.—01. gada sezonas vidū Heikile nomainīja Juhani Tamminenu kā Oulu "Kärpät" galvenais treneris. "Kärpät" Heikile vadīja līdz pat 2003.—04. gada sezonas izskaņai, kad kopā ar komandu izcīnīja Somijas čempiona titulu un tika atzīts par Somijas hokeja līgas labāko treneri.
2004.—05. gada sezonā Heikile vadīja Krievijas Superlīgas vienību Jaroslavļas "Lokomotiv", kopā ar komandu izcīnot bronzas medaļas, tad divas sezonas bija Somijas hokeja līgas kluba Espo "Blues" treneris. 2007. gadā atgriezās "Lokomotiv" galvenā trenera postenī, to nepametot līdz pat 2009.—10. gada sezonas otrajai pusei.
2010.—11. gada sezonā bija Magņitogorskas "Metallurg" galvenais treneris. 2013.—14. gada sezonas otrajā pusē kļuva par Ņižņekamskas "Ņeftehimik" galveno treneri. Tiesa, jau nākamās sezonas oktobra vidū pēc neveiksmīgā sezonas sākuma no trenera amata tika atlaists. 2015. gadā ir kļuvis par Rīgas "Dinamo" galveno treneri, bet pēc vairākām neveiksmīgi novadītām spēlēm viņu 2016. gada janvārī no hokeja trenera amata atbrīvoja.
2012. gada Pasaules čempionātā Heikile bija Baltkrievijas hokeja izlases galvenais treneris.
Bridējputni

Barība

Lielākā daļa bridējputnu ēd kukaiņus, bezmugurkaulniekus un nelielus dzīvniekus, kas tiek uzlasīti no dubļiem, ūdeņiem un ūdensaugu lapām. Bridējputniem ir pagarināti un asi knābji, kas ļauj pārmeklēt augsni, augus un seklus ūdeņus. 
Daudziem bridējputniem knābja gals ir jutīgs, kas ļauj tiem uztaistīt kukaiņus un dzīvniekus, kas noslēpušies dubļos un augsnē.

Izskats

Mazākais bridējputns ir mazais trulītis (Erolia minutilla jeb Calidris minutilla), pieaudzis putns sver līdz 15,5 g, ķermeņa garums apmēram 12 - 14 cm. Lielākais bridējputns ir austrumu kuitala (Numenius madagascariensis), kuras ķermeņa garums ir 63 cm, svars 860 g, lai gan pludmales lielacis (Esacus magnirostris) ir smagāks - apmēram 1 kg.
Andrejs Eberhards Budbergs

Dzīvesgājums

Andrejs Eberhards Budbergs piedzima 1750. gada 10. jūlijā Mangaļu muižā (tagad Trīsciema apkaime Rīgā) Krievijas impērijas virsnieka Jēkaba Vilhelma fon Budberga un viņa sievas Marijas Elizabetes ģimenē. Viņa tēvs krita 1759. gada Kunersdorfas kaujā Septiņgadu kara (1756-1763) laikā. Deviņgadīgais Andrejs tika uzņemts kā seržants Krievijas armijā. Kā 3. grenadieru pulka virsnieks viņš piedalījās krievu-turku karā (1768-1774), tad dienēja Rīgas garnizonā. 1783. gadā viņš apprecējās ar Juliānu Magdalēnu fon Meku, viņu laulībā piedzima divas meitas. Rīgas ģenerālgubernators Džordžs Brauns (1762–1792) viņu ieteica Katrīnas II Pēterburgas galmā, kur 1785. gadā Budbergs kļuva par viņas mazdēla un troņmantnieka Aleksandra skolotāju un 1787. gadā tika paaugstināts par ģenerālmajoru.
1795. gadā Budbergu iecēla par Krievijas impērijas vēstnieku Zviedrijā, bet pēc Katrīnas II nāves viņas dēls imperators Pāvils viņu 1797. gadā iecēla par slepenpadomnieku un pēc paša vēlēšanās atbrīvoja no amata, Budbergs atgriezās Kurzemē. Savukārt 1804. gadā imperators Aleksandrs I viņu iecēla par Valsts Padomes locekli un 1806. gadā par Ārlietu ministru. Pēc Tilzītes miera noslēgšanas Budbergu 1807. gadā atvaļināja viņa pretnapoleonisko uzskatu dēļ. 
Andrejs Budbergs miris Pēterburgā 1812. gada 1. septembrī.
Krusa

Krusa ir cietu nokrišņu veids, kas parasti ir novērojami vasarā un izkrīt no gubu lietusmākoņiem kopā ar lietu. Krusas graudiņi ir ledus lodveida bumbiņas, kas veidojas 4 km augstumā mākoņu iekšpusē, kurā ir daudz ūdens pilienu. Tie sasalst zemā gaisa temperatūrā (no −40 līdz −20 °C), veidojot ledus kristālus. Bieži krusa ir novērojama kopā ar spēcīgu negaisu un lietusgāzēm.
Krusas lielums parasti ir no viena līdz vairākiem milimetriem, taču ir redzēti arī krusas graudi, kuru izmērs ir bijis pat vairāki centimetri, bet masa pat 1 kg un vairāk. 1981. gadā Ķīnā reģistrēti pat 7 kilogramus smagi krusas graudi. Krusas graudi sastāv no vairākiem ledus slāņiem un jo spēcīgāka ir augšupejošā gaisa masu konvekcija, jo lielāku smagumu tā spēj celt un lielāki būs krusas graudi. Tas tādēļ, ka tie gaisā pavada daudz ilgāku laiku veidojoties.
Nokritušās krusas slāņa biezums dažreiz var sasniegt pāris centimetrus. Krusa var ilgt no minūtes līdz pusstundai, parasti 5—10 minūtes, ļoti retos gadījumos pat līdz stundai.
1888. gadā Indijas ziemeļos spēcīgs krusas lietus nogalināja vairāk nekā 250 cilvēkus un vairāk nekā 1600 govis un aitas. Spēcīgi krusa var sabojāt ēkas, transportlīdzekļus, labību. Cilvēki ir mēģinājuši rast veidus, kā to novērst. 18. gadsimtā tika izgatavoti īpaši krusas lielgabali, baznīcās tika zvanīti zvani. Mūsdienās ar lidaparātiem ir mēģināts mākoņos kaisīt ķīmiskas vielas. Nav tiešu pierādījumu, ka kāda no šīm metodēm būtu efektīva.

Veidošanās

Nereti mākoņu iekšpusē temperatūra nokrītas no -20 °C līdz -40 °C, un ūdens pilieni tajā sasalst kopā. Krītot lejā, tie apaug ar vēl vienu ledus kārtiņu. Augšupejošās gaisa masas ledus gabaliņus uznes augšā, un tie atkal sāk krist lejup. Šādi augšup lejup ledus gabaliņi var kustēties vairākas reizes, līdz tie kļūst pietiekami smagi. Ja tie krīt lejup ar ātrumu, kas lielāks par 40 km/h, tad nepaspēj izkust un ir izveidojusies krusa.
Ja pārgriež krusas graudu, var redzēt ledus slāņus, kas veidojušies, krusas graudam “augot”. Tas ir kā sīpols. Kārtējais slānis krusas graudā izveidojas katrā tās pacelšanās laikā, kad to uznes augšupejošās gaisa masas.
Ir hipotēze, ka spēcīga krusa veidojas augstas temperatūras rašanās laikā, kas rodas zibens izlādē. Strauja ūdens iztvaikošana gar un ap zibens šautras novadīšanas kanālu izraisa dažāda izmēra krusas graudu raupjo sasalšanu, kas tālāk rada spēcīgu krusu. Hipotēzei par labu nāk fakts, ka šāda veida krusa vienmēr novērojuma negaisa laikā, kad izlādējas daudz zibeņu.
Makaronēzija

Makaronēzija (no grieķu: μακάρων νῆσοι — ‘svētītās salas’) ir apvienojošs nosaukums vairākiem arhipelāgiem Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā Āfrikas piekrastē. Iekļauj Portugālei piederošās Azoru salas un Madeiru, Spānijai piederošās Kanāriju salas, kā arī Kaboverdes valsti veidojošās Zaļā raga salas. Nosaukums cēlies no grieķu valodas, un Senās Grieķijas ģeogrāfi tā apzīmējuši salas uz rietumiem no Gibraltāra šauruma. Visas Makaronēzijas salas ir vulkāniskas izcelsmes un tās ir Vidusatlantijas grēdas vai tās atzaru virsūdens daļas. Daļa no salām ir aktīvi vulkāni.