google/wiki40b huggingface dataset:
Pēteris Jurciņš

Biogrāfija

Dzimis Ludzas apriņķa Nautrānu pagasta Rogovkas ciemā amatnieku ģimenē. Beidzis Nautrānu vidusskolu. Pēc skolas pabeigšanas strādā par tramvaja vadītāju Rīgā, dienē armijā, mēbeļu asociācijas strādnieks.
Pēc tam uzsāk mācības speciālajā milicijas vidusskolā Kauņā. Pēc pabeigšanas sāk strādāt kā kriminālais izmeklētājs Aucē, Liepājā, Aizputē un Tukumā. Vada milicijas nodaļas darbu Madonā. No 1959. gada sāk strādāt Iekšlietu ministrijā, 1968. gadā neklātienē pabeidz PSRS Iekšlietu ministrijas Augstāko skolu.
1970. gadā uzņemts Rakstnieku savienībā. No 1979. līdz 1985. gadam vada izdevniecības "Liesma", oriģinālās literatūras redakciju. No 1987. gada ir Latvijas radio literāro raidījumu komentētājs, radio programmu vadītājs un Policijas akadēmijas pasniedzējs. 1983. gadā tika pasludināts par Nopelniem bagātu kultūras darbinieku.
Miris 2004.gada 18.februārī, 71 gadu vecumā. Apglabāts Nautrānu pagasta Desetnieku kapos.

Daiļrade

Laidis klajā dzejoļu krājumu: Smagums (1968), Klātbūtne (1972), Dzīvības augstums (1977), Gar doņiem ejot (1981), izlasi Man vienu mūžu taisnoties (1982), Vālodzīte (1984), Kvēpa lidojums (1986), Akmeņi un zvaigznes (1990), bērnu grāmatas Sievietes vara, Ar to dieniņu.
1974. gadā izdota Pētera Jurciņa dzejas izlase krievu valodā Magoņu pļauja. Viņa dzeja ir dziļi tautiska, daiļradei ir cieša saikne ar folkloru, vārsmas caurstrāvo dziļa cilvēku mīlestība.
Abuls

Zivis

Upē mīt līdakas, plauži, ālanti, sīgas, līņi, foreles.
3. septembris

3. septembris ir gada 246. diena pēc Gregora kalendāra (247. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 119 dienas.
Huans Sjaņfaņs

Biogrāfija

Huans Sjaņfaņs ir dzimis Fusui pilsētā (Guansji province) nabadzīga džuanu minoritātes zemkopja ģimenē. Sjaņfaņam bija viena māsa un viens brālis; bērnību viņš pavadīja Fusui pilsētā. Jau agrā vecumā Huans iemācījās rakstīt un lasīt, un no bērnības izrādīja interesi par dzeju. Bet tomēr viņam vislabāk padevās vēsture. Pamatizglītību ieguva vietējā privātā un valsts skolā. 1926. gadā viņš devās uz Pekinu, kur viņš Pekinas Universitātē deviņus gadus studēja vēsturi un senos tekstus. Šajā laikā viņš publicēja sešas vēstures grāmatas un daudzus rakstus. 1932. gadā saņēma vēstures bakalaura grādu, bet 1935. gadā - maģistra grādu. 1935.—1937. gados mācības turpināja Tokijas Universitātē, kur viņš apguva austrumu tautu vēsturi, rietumu kultūras vēsturi, japāņu valodu, japāņu kultūru un folkloru. Šajā laikā viņš publicēja daudzus rakstus un divas vēstures grāmatas. 
1937. gadā, sākoties Ķīnas-Japānas karam, Huans Sjaņfaņs atgriezās Guansji un sāka strādāt Guansji universitātē. 1940. gadā viņš kļuva par asociēto profesoru. 1941. gadā strādāja par profesoru Suņa Jatsena universitātē Guanžou pilsētā (Kantona), kļūdams par pirmo džuanu tautības profesoru. No 1943. gada strādāja par profesoru Guansji universitatē, pētīja džuanu un citu Ķīnas mazākumtautību vēsturi. Nomira 1982.gadā 83 gadu vecumā.
Ziedmušas

Kopīgās īpašības

Ziedmušas ir vidēji lieli kukaiņi, un to ķermeņa garums ir 4—25 mm. Pieaugušās ziedmušas parasti ir ar dzimtai raksturīgu bišu, lapseņu vai kameņu krāsojumu. Tās visbiežāk var novērot uz čemurziežiem. Ziedmušas ir samērā mazkustīgas un nesteidzīgi pārlido no zieda uz ziedu. Atšķirībā no bitēm un lapsenēm tām ir tikai divi spārni, nevis četri.
Arī ar uzvedību tās cenšas imitēt lapsenes — tās sīc līdzīgi lapsenēm un ar vēdera kustībām imitē dzelšanu. Tādējādi ziedmušas retāk kļūst par laupījumu putniem, jo tikai dažu sugu putni ķer ar dzeloni apbruņotās bites un lapsenes. Tomēr ziedmušām ir ļoti daudzi ienaidnieki un pieaugušo īpatņu mūžs ir ļoti īss — sākot ar dažām dienām un beidzot ar dažām nedēļām. Ziedmušas ir ļoti izveicīgas lidotājas. Tās ne tikai spēj lidot ļoti ātri, bet var lidināties stāvot gaisā uz vietas un pat lidot atpakaļgaitā.
Pieaugušās ziedmušas barojas ar ziedputekšņiem un nektāru, līdz ar to šie kukaiņi ir vieni no svarīgākajiem ekosistēmu uzturētājiem, jo apputekšņo augus. Atšķirībā no citiem apputeksnētājiem ziedmušas ir aktīvas arī samērā zemā temperatūrā un noēnotās vietās.

Kāpuru ekoloģija

Kāpuriem raksturīga liela formu un dzīvesveida dažādība. Piemēram, Volucella ģints ziedmušu kāpuri dzīvo lapseņu un kameņu ligzdās, barojoties ar bojāgājušajiem saimnieku kāpuriem un ligzdas atkritumiem. Vairāku sugu kāpuri dzīvo ūdenī, notekūdeņos, dūņās un pat vircā, kur barojas ar pūstošām organiskām atliekām. Dažu sugu kāpuri ir augēdāji, piemēram, sīpolu ziedmušas (Eumerus strigatus) kāpuri bojā sīpolus. Vairāku sugu kāpuri dzīvo zem kritušu koku mizas vai koksnē, bet citu sugu kāpuri ir plēsīgi un iecienījuši laputis. Dienā viens kāpurs var nomedīt 80—100 laputis. Tādējādi šo sugu kāpuri pieskaitāmi pie bioloģiskajiem kaitēkļu kontrolētājiem.
Produsala

Ciema rašanās

Pirmo reizi Produsala kā vieta Produ Sala rakstos minēta 1885. gadā, taču Krustpils muižas zemju kartē, kas tika izdota 1889. gadā, Produsala nav apzīmēta. Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā Produsalā bijušas 13 mājas ar septiņiem saimniekiem, kuru saimju locekļu vidū bijuši 8 mucinieki un 3 plostnieki. 1906. gadā ciema "Проду-Сола" zemes platība bijusi 20 desetīnas ar trīspadsmit sētām, kurās dzīvojuši 68 cilvēki. 1935. gada tautas skaitīšana parāda, ka bijušas 15 mājās, no kurām 13 bijušas kalpu zemes viensētas, bet 2 — vecsaimniecības. 1943. gadā bija 16 mājas ar 50 iedzīvotājiem. Gandrīz katrā mājā kāds strādāja algotu darbu, galvenokārt par koku pludinātājiem.
2009. gadā Produsalā dzīvojuši 27 iedzīvotāji un bija 16 mājas: Atmodas, Līdumi, Madaras, Modriņi, Magones, Palejas, Paulas, Pirtnieki, Produsala 1, Radžupes, Rīti, Svilpītes, Stiegras, Vītiņi, Zimzas, Žubītes.
Mazsalacas draudzes novads

Mazsalacas draudzes novads (vācu: Kirchspiel Salisburg) bija viens no 16 Vidzemes guberņas Valmieras apriņķa (līdz 1783. gadam — Rīgas apriņķa) draudzes novadiem.

Vēsture

Draudzes novads izveidojās Livonijas ordeņa mestram pakļautajā teritorijā, Mazsalacas Sv. Marijas baznīca dokumentos pirmo reizi minēta 1533. gadā. 1582. gadā pilsnovads tika iekļauts Livonijas hercogistes Pērnavas prezidiāta sastāvā. Zviedru Vidzemes laikā ap 1697. gadu baznīca atjaunota. 1861. gadā Valtenberģu muižas īpašnieks Arnolds Fītinghofs sāka iznomāt apbūves gabalus namu celtniecība. 1890. gadā uzcelta pašreizējā Mazsalacas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca.
Raiens Gigss

Karjera

Visu savu profesionāļa karjeru Gigss aizvadījis Anglijas futbola Premjerlīgas klubā Manchester United. Kluba sastāvā viņš debitēja 1990.—1991. gada sezonā un ir bijis pamatsastāva spēlētājs kopš 91.—92. gada sezonas. Viņam pieder kluba rekords par visvairāk aizvadītajām spēlēm tā sastāvā un visvairāk iegūtajām balvām. 
Kopš 1992. gada viņš ir ieguvis 11 Premjerlīgas uzvarētāja medaļas, 4 FA Kausa uzvarētāja titulus un 2 Čempionu līgas kausus. 2011. gada 31. janvārī starptautiskā interneta aptaujā viņš tika atzīts par visu laiku labāko Manchester United spēlētāju, šo balvu viņam pasniedza Alekss Fērgusons. Viņš ir vienīgais futbolists, kas guvis vārtus visās 23 Premjerlīgas sezonās. Gigss tāpat ir visvairāk spēles UEFA Čempionu līgā aizvadījušais spēlētājs.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. 2014. gadā uz neilgu laiku tika iecelts par Manchester United galvenā trenera pienākumu izpildītāju. Vēlāk līdz 2016. gadam bija trenera asistents. 2018. gada janvārī tika apstiprināts par Velsas izlases galveno treneri.
Austrijas administratīvais iedalījums

Austrijas administratīvo iedalījumu veido 9 federālās zemes (Land / Bundesland). Federālās zemes sīkāk tiek iedalītas 80 distriktos (Bezirk) un 15 statūtpilsētās (Städte mit eigenem Statut / Statutarstädte). Savukārt distrikti veido 2183 pašvaldības (Gemeinden).
Pastariņa prēmija

Pastariņa prēmija ir 1982. gadā dibināta balva bērnu literatūrā, ko piešķir Rojas novada dome sadarbībā ar Latvijas Nacionālo bibliotēku, Rojas bibliotēku un Latvijas Rakstnieku savienību.

Vēsture

Prēmija dibināta 1982. gadā pēc zvejnieku kolhoza “Banga” priekšsēdētāja Miķeļa Lismenta un rakstnieka Imanta Ziedoņa iniciatīvas un nosaukta E. Birznieka-Upīša grāmatas varoņa Pastariņa vārdā ar mērķi atbalstīt un veicināt latviešu autoru pievēršanos bērnu grāmatu rakstīšanai. Kopš 1993. gada balvu saņem arī bērnu grāmatu mākslinieki. Šobrīd balvu pasniedz Rojas novada dome un Rojas bibiotēka sadarbībā ar Latvijas Rakstnieku savienību. Balvu piešķir reizi 2 gados maijā labākajam rakstniekam un labākajam bērnu grāmatu ilustratoram, iepriekš iepazīstinot Rojas iedzīvotājus ar jaunākajām bērnu grāmatām Rojas novada bibliotēkas bērnu nodaļā.
Latvijas hokeja izlase 2012. gada Pasaules čempionātā

Latvijas hokeja izlasei 2012. gada Pasaules čempionātā bija 16. Pasaules čempionāts augstākajā divīzijā pēc kārtas. Tā spēlēja B grupā, kur izcīnīja divas uzvaras septiņās spēlēs, ierindojoties piektajā vietā grupā un nekvalificējoties izslēgšanas spēlēm. Latvijas izlase čempionāta kopvērtējumā ierindojās 10. vietā.
Žori

Vēsture

Pilsētas tiesības ieguvusi 1272. gada 24. februārī. Pilsēta atradās Opoles hercogistes sastāvā, kas no 1327. gada bija Bohēmijas vasalis, bet no 1532. gada ietilpa Bohēmijas kroņa zemēs. 1742. gadā pēc Pirmā Silēzijas kara iekļāvās Prūsijas (kopš 1871. gada - Vācijas impērijas) sastāvā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvas jaunajā Polijas valstī, kaut arī 1921. gada Silēzijas referendumā 69,4% iedzīvotāju nobalsoja par palikšanu Vācijas valstī.
Pelhržimova

Vēsture

Pilsēta zināma no 12. gadsimta. Bijusi husītu kustības centrs. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Ekonomika

Pilsētā atrodas pārtikas (kartupeļu un piena pārstrāde, alus ražošana) un lauksaimniecības mašīnu ražošana (kompānija "Agrostroj").

Cilvēki

Počātki ir kinorežisora Oldržiha Lipska (Oldřich Lipský, 1924-1986), hokejista Jirži Novotnija (Jiří Novotný, 1983) un futbolista Tomāša Sivoka (Tomáš Sivok, 1983) dzimtā pilsēta.
Latvijas Infektoloģijas centrs

Latvijas Infektoloģijas centrs ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas (RAKUS) stacionāriem Linezera ielā 3, Rīgā, ko veido Neatliekamās medicīniskās palīdzības un pacientu uzņemšanas nodaļa, Intensīvās terapijas un reanimācijas nodaļa un 7 specializētas infekcijas slimību nodaļas: divas HIV/AIDS nodaļas, Aknu slimību nodaļa, Seksuāli transmisīvo un ādas slimību nodaļa, Bīstamo un pilienu infekciju nodaļa, Zarnu infekciju un parazitāro slimību nodaļa, Drudžu diferenciālās diagnostikas nodaļa.

Vēsture

1890. gadā Rīgas pilsētas dome pēc Ādolfa Bergmaņa ierosinājuma pieņēma lēmumu Dreiliņu muižai piederošajā Biķernieku mežā celt Rīgas leprozoriju (vācu: Lepra-Asyl) ar 40 slimnieku vietām, ko atklāja 1891. gadā. 1937. gadā Rīgas leprozoriju slēdza un slimniekus pārvietoja uz Talsu leprozoriju.
Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1945. gadam bijušā leprozija telpās atradās Rīgas Speciālo infekcijas slimību slimnīca ar 240 gultasvietām, 1945. gadā to pārdēvēja par Rīgas pilsētas infekcijas slimību slimnīcu, bet 1982. gadā par Republikas klīnisko infekcijas slimību slimnīcu.
1996. gadā izveidoja Valsts Infektoloģijas centru, 2009. gadā tam tika pievienota Tuberkulozes un plaušu slimību valsts aģentūra un tās filiāles, bet 2010. gadā Seksuāli transmisīvo un ādas slimību centrs. 2012. gadā Latvijas Infektoloģijas centrs tika iekļauts Rīgas Austrumu klīniskās universitātes sastāvā kā šīs slimnīcas stacionārs.
Dalmaņa līcis

Dalmaņa līcis (vācu: Dallmann-Bucht, angļu: Dallmann Bay, spāņu: Bahía Dallmann) ir ap 45 km garš un līdz 30 km plats līcis Pālmera arhipelāgā Antarktīdā. Līcis izvietojies starp Brabantas un Anveras salām un ar Žerlaša šaurumu to savieno 6 km platais Šollerta šaurums. Reizēm kopā ar Šollerta šaurumu tiek saukts par Melhiora šaurumu. Līča vidusdaļā izvietojies Melhiora salu arhipelāgs un Ganda sala dienvidos no tā.
Līci 1874. gada janvārī atklāja vācu vaļu mednieku ekspedīcija Eduarda Dalmaņa vadībā. Ekspedīciju sponsorējusī Hamburgas Polārās navigācijas biedrība vēlāk līci nodēvēja ekspedīcijas vadītāja vārdā.
Sīkdatne

Sīkdatne jeb sīkfails (angļu: cookie — burt. 'cepums'), ir tīmekļa servera nosūtīta neliela teksta virkne klientam (parasti tīmekļa pārlūkprogrammai), kura tiek saglabāta lietotāja datorā kā parasta datne. Ar tās palīdzību serveris var identificēt lietotāju, pārbaudot klienta atsūtīto sīkdatni. Šis mehānisms tika ieviests tādēļ, ka pats HTTP protokols neuztur savienojuma stāvokli, un klienta katru jaunu pieprasījumu serveris uzskata par jaunu klientu.
Sīkdatņu mehānismu apraksta RFC 2965 (HTTP State Management Mechanism), kas iznāca 2000. gadā un nomainīja RFC 2109.
Visbiežāk sīkdatnes izmanto lietotāju autentifikācijai (lietotājam ievadot savu lietotājvārdu un paroli, serveris nosūta uz lietotāja datora unikālu teksta virkni, pēc kā vēlāk var noteikt, ka lietotājs ir pieslēdzies sistēmai), sesijas uzturēšanai, kā arī specifiskas informācijas saglabāšanai par lietotāju. Izmantojot sīkdatnes, lietotājs veido tīmekļa vietni atbilstoši savām vēlmēm un interesēm.
Kopš sīkdatņu ieviešanas daudzi interneta lietotāji ir noraizējušies par personiskās dzīves izsekošanu, jo ar sīkdatnēm var izsekot lietotāja veiktās darbības un ieradumus, kad tas veic tīmekļa lapu pārlūkošanu. Sakarā ar to vairākās valstīs (ASV, Eiropas Savienībā) ir pieņemti likumi, kas regulē sīkdatņu lietošanu. Bez tam sīkdatņu negatīvs aspekts ir slikta drošība, jo tās ne vienmēr var precīzi identificēt lietotāju (ja datoru izmanto vairāki lietotāji), tās var ļaunprātīgi pārtvert un izmainīt.
Sīkdatnes ir iespējams arī nobloķēt, bet, tiklīdz tas ir izdarīts, var rasties problēmas, jo var nestrādāt kāda no tīmekļa vietnes piedāvātajām funkcijām vai pat liegta piekļuve pie tās. Dažādām pārlūkprogrammām ir atšķirīgi veidi, kā nobloķēt sīkdatnes. Sīkdatnes, kā jebkuru failu, ir iespējams arī izdzēst, bet tas nozīmē, ka uz sīkdatņu pamata veiktie iestatījumi netiks saglabāti.

Darbības princips

Ja kādā tīmekļa lapā ir nepieciešams izmantot sīkdatnes, pēc šīs lapas pieprasīšanas serveris atpakaļ klientam nosūta kopā ar pieprasīto lapu arī sīkdatni teksta virknes veidā, kuru pārlūkprogramma saglabā (ja programmai tas ir atļauts) lietotāja datorā kā teksta failu. Turpmāk katru reizi, kad klients sūta pieprasījumu serverim, tiek nosūtīta arī sīkdatne.
Jaunas sīkdatnes nosūtīšanu un tās nomaiņu serveris veic ar simbolu virkni Set-Cookie: nosaukums=vērtība. Arī ar pārlūkprogrammu ir iespējams izmainīt sīkdatni klienta pusē, ja lapas kodā ir iekļauts JavaScript kods. Šim nolūkam tiek izmantots objekts document.cookie.
Ir divu veidu sīkdatnes. Pirmā veida sīkdatne uzglabā informāciju ilgāku laiku, bet otra, tā dēvētā "sesijas sīkdatne", tikai tik ilgi, kamēr tiek apskatīta kāda konkrēta tīmekļa vietne vai mājaslapa.
Belije Berega

Vēsture

Apdzīvotā vieta dibināta 1868. gadā kā stacija Orlas-Vicebskas dzelzceļā. Nosaukums cēlies no Sņežetas balto smilšu pludmales. 1927.—1931. gados šeit tika izbūvēta Brjanskas rajona elektrostacija ar savu dzīvojamu rajonu. 1932. gadā Belije Berega kļuva par pilsētciematu. No 1951. gada tas ir Brjanskas pakļautībā.

Šodiena

Papildus elektrostacijai, šodien Belije Beregā darbojas papīra fabrika (dibināta 1964. g.), kartona fabrika, mēbeļu fabrika un citi rūpniecības uzņēmumi; dzelzceļa stacija starp Brjansku un Orlu.
Ir divas skolas, bērnudārzi, kultūras pils, mākslas skola, stadions u.c.
Pie Sņežetas upes izveidots lielākais mākslīgais ezers Brjanskas apgabalā.
Klāra Hibšmane

Dzīves gājums

Dzimusi 1878. gada 11. aprīlī Zaļenieku pagastā Mazkauliņu māju saimnieka ģimenē. 1899. gadā beidza Jelgavas meiteņu ģimnāziju. Nesekmīgi mēģināja iestāties Pēterburgas Sieviešu medicīnas institūtā, tad devās uz Šveici, kur studēja Cīrihes un Bernes universitātēs. 1906. gadā Bernē aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju "Par matu aplāziju".  Apprecējās ar inženieri Emīlu Skubiķi. Pēc pārbaudes eksāmena nokārtošanas Kazaņas Universitātē ieguva tiesības praktizēt Krievijas impērijas teritorijā un strādāja Vjatkas guberņas Slobodkas apriņķa Zemstes slimnīcas sieviešu un dzemdību nodaļā, kā arī Vīnes klīnikās.
1912. gadā atgriezās Latvijā, darbojās sanitārās izglītības laukā. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām mācīja higiēnu Rīgas pilsētas 3. ģimnāzijā (1921–1939). Rakstīja memuāru grāmatu "Mana dzīve".
Mirusi 1946. gada 19. novembrī Rīgā.
InSight

Lidojuma gaita

InSight tika palaists 2018. gada 5. maijā 11:04 UTC ar nesējraķeti Atlas V/401 (lidojums AV-078) no Vandenberga Gaisa spēku bāzes starta laukuma SLC-3E. Kopā ar to palaisti arī kosmiskie aparāti MarCO A un MarCO B, kas paredzēti kā retranslatori InSight nolaišanās laikā; tie uz Marsu lidoja autonomi.
2018. gada 26. novembrī aptuveni 19:54 UTC InSight nolaižamais aparāts nolaidās uz Marsa virsmas kalnienē Elysium Planitia.
Tarjeijs Vēsoss

Biogrāfija

Lielu daļu jaunības viņš pavadīja vientulībā, meklējot atbalstu un mierinājumu dabā. Viņu plosīja sirdsapziņas pārmetumi par atteikumu pārņemt ģimenes saimniecības pārvaldību, un šī vainas izjūta lielā mērā caurvij viņa darbus. Vēsosu dziļi iespaidoja pēc Otrā pasaules kara piedzīvotais posts un vispārējā iznīcība.

Rakstniecība

Vēsoss ir publicējies gandrīz 50 gadus – no 1923. līdz pat 1970. gadam. Vēsosa darbi raksturojami kā vienkārša, kodolīga un simboliska proza. Viņa darbu pamatā nereti ir vienkārši lauku cilvēki, kuri piedzīvo dažādas psiholoģiska rakstura drāmas un, pēc kritiķu paustā, tie uzskatāmi par dziļi atainotiem psiholoģiskiem tēliem. Pārsvarā darbos, risinot tādus sarežģītus jautājumus kā nāve, kauns, bailes un citas emocijas, Vēsoss ir pievērsies arī Norvēģijas ainavu un dabasskatu atainošanai.
Vislielāko ievērību un popularitāti guvuši darbi „Ledus pils” (Is-slottet), kas stāsta par divām meitenēm, kuras veido dziļas, personiskas attiecības, kā arī „Putni” (Fuglane), kas vēsta par pieaugušu vīrieti, kurš ir bērna prātā, kā arī bagāta iztēle.

Tarjeija Vēsosa darbi latviešu valodā

Skandināvu literatūras tulkotāji ir latviskojuši vairākus Tarjeija Vēsosa darbus, sākumā tos, kas visvairāk saistīti ar latviešiem pazīstamo zemnieka dzīvi. Pirmais viņa darbs latviski – „Lielā spēle” (Det store spelet, 1934) – iznāk 1938. gadā Elijas Klienes (1896–1978) tulkojumā. Šis romāns turpinājumos parādījās žurnālā „Sējējs”. Pēc kara interese par Vēsosu turpinājās gan trimdā, gan padomju Latvijā. 1961. gadā Bruklinā, apgādā Grāmatu draugs, iznāca „Melnie zirgi” (Dei svarte hestane, 1928) Lizetes Skalbes (1886-1972) tulkojumā. Andrejs Irbe (1924–2004) par Vēsosu un Vēsosa darbiem vairākkārt rakstīja žurnālā „Jaunā Gaita”, un par „Melnajiem zirgiem” viņš saka: „„Melnie zirgi” ir sākums Vesōsa literārās meklēšanas un radīšanas augšupejai, ko raksturo arvien jaunu redzes leņķu un jaunas formu valodas meklējumi. Vārdu spēle vilina uz allegoriju: šāsdienas Vesōss ir uzkāpis augstu norvēģu kalnu nogāzē, no kurienes viņš var atskatīties uz „Melnajiem zirgiem” ielejā, pats augstās „Ledus pils” tīro gaismas atstaru viesuļos.” 1967. gadā tika publicēts romāna „Putni” (Fuglane, 1957) fragments – piecas nodaļas Andreja Irbes tulkojumā. 1975. gadā Solveigas Elsbergas tulkojumā otro reizi latviski iznāca romāns Det store spelet, bet šī tulkojuma nosaukums ir „Diženā rotaļa”. 1985. gadā sērijā Ārzemju rakstnieku stāsti jaunatnei iznāca romāns „Tilti” (Bruene, 1966) Solveigas Elsbergas tulkojumā. 2013. gadā apgāds „Nordisk” izdeva romānu  „Ledus pils” Ingas Bērziņas tulkojumā.

Literatūras balvas

Tarjeijs Vēsoss ieguvis daudzus apbalvojumus literatūrā, tai skaitā apgāda Gyldendal balvu 1943. gadā, Ziemeļvalstu Padomes literatūras balvu (Nordisk Råds litteraturpris) 1963. gadā par romānu „Ledus pils”. Ticis trīs reizes nominēts Nobela prēmijai literatūrā (1964., 1968. un 1969. g.).
Salme Rotare

Dzīves gājums

1931. gadā beigusi E. Lendera ģimnāziju. Šaham pievērsusies pēc laulības ar igauņu šahistu Vidriku Rotare. Bijusi piecpadsmitkārtīga Igaunijas (1945., 1948., 1949., 1950., 1954., 1956., 1957., 1960., 1962., 1964., 1966, 1969., 1970., 1971., un 1972. gadā) un četrkārtīga BSB "Spartaks" (1947., 1949., 1952. un 1955. gadā) čempione. Trīspadsmit reizes spēlējusi PSRS čempionātos, labākie rezultāti: 1948. — 6.-7., 1952. — 4.-5., 1955. — 2.-4., 1957. — 3., 1959. — 2.-3., 1962. gadā — 6. vieta.
Rotare bijusi 1959. gada pretendentu turnīra Plovdivā dalībniece, izcīnot tajā 4.— 5. vietu.
Žans Pjērs Beltuāzs

Karjera

Beltuāzs trīs gadu laikā izcīnīja 11 Francijas čempiona titulus motošosejā. No 1962. līdz 1964. gadam viņš piedalījās vairākās sacīkstēs Pasaules motošosejas čempionāta sacīkstēs 50, 125 un 250 kubikcentimetru klasēs. 1963. gadā viņš piedalījās Reimsas 12 stundu sacīkstē, kur piedzīvoja avāriju un salauza roku. 1965. gadā viņš izcīnīja uzvaru Formula 3 sacīkstē Reimsā.
Braucot ar Matra spēkratiem, Beltuāzs piedalījās Formula 2 sacīkstēs un Formula 1 sacīkstēs. 1967. gadā viņš izcīnīja uzvaru ārpus pasaules čempionāta ieskaites rīkotajā Buenosairesas Grand Prix. Sākot ar 1969. gada sezonu viņš pārstāvēja Matra sacīkšu komandu. 1971. gadā, Buenosairesas 1000 km sacīkstes laikā viņš bija iesaistīts avārijā, kurā gāja bojā Injacio Džunti. Viņam uz laiku tika atņemta sacīkšu braucēja licence.
1972. gadā viņš pievienojās British Racing Motors (BRM) komandai, kuras sastāvā Monako Grand Prix izcīnīja savas karjeras vienīgo un BRM pēdējo pasaules čempionāta uzvaru. Beltuāzs savu pēdējo Formula 1 sezonu aizvadīja 1974. gadā. Pēc tam viņš ir testējis Ligier sacīkšu mašīnas un piedalījies Francijas salonautomašīnu čempionātā, kur divreiz triumfējis.

Nāve

Žans Pjērs Beltuāzs nomira 2015. gada 5. janvārī savā vasarnīcā Dakarā pēc divu insultu pārdzīvošanas.
25. trolejbusu maršruts (Rīga)

Vēsture

Maršruts izveidots 2007. gada 1. janvārī, pārnumurējot 21. trolejbusu maršrutu par 25. Šāds lēmums tika pieņemts, jo gados vecāki cilvēki Dzirciema un Āgenskalna priežu apkaimes pieturvietās bieži jauca nesen trolejbusu līnijā kursēt uzsākušos jaunos Solaris Trollino 18 trolejbusus ar 21. autobusu maršrutā kursējošajiem Solaris autobusiem līdzīgā ārējā vizuālā izskata dēļ.
Saistībā ar Preses nama darbības pārtraukšanu, Ķīpsalā centra virzienā esošā pieturvieta Preses nams tika pārdēvēta par Ķīpsala.
2015. gada 19. septembrī ar mērķi uzlabot pasažieru orientēšanos Rīgas sabiedriskā transporta maršrutu tīklā vairākām pieturvietām mainīti nosaukumi - Bruņinieku ielā pie Rīgas 1. slimnīcas esošo pieturvietu 1. pilsētas slimnīca ārpilsētas virzienā turpmāk sauks Rīgas 1. slimnīca, Krišjāņa Valdemāra ielā pie Latvijas Valsts arhīva esošo pieturvietu Slokas iela centra virzienā sauks Valsts arhīvs, kā arī Lidoņu ielā pieturvietas Tirdzniecības centrs abos virzienos turpmāk sauks Cementa iela.

Maršruts

Virzienā Brīvības iela — Iļģuciems trolejbusi kursē pa šādām ielām: Cēsu iela, Brīvības iela, Bruņinieku iela, Krišjāņa Valdemāra iela, Vanšu tilts, Krišjāņa Valdemāra iela, Kalnciema iela, Baložu iela, Kristapa iela, Melnsila iela, Vīlipa iela, Dzirciema iela un Lidoņu iela.
Virzienā Iļģuciems — Brīvības iela trolejbusi kursē pa šādām ielām: Lidoņu iela, Dzirciema iela, Vīlipa iela, Melnsila iela, Kapseļu iela, Baložu iela, Kalnciema iela, Krišjāņa Valdemāra iela, Vanšu tilts, Krišjāņa Valdemāra iela, Aristida Briāna iela, Tallinas iela un Cēsu iela.

Maršruts ar mainītu virzienu

Virzienā 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Brīvības iela trolejbusi kursē pa šādām ielām: Vienības gatve, Jelgavas iela, Akmeņu iela, Valguma iela, Uzvaras bulvāris, Raņķa dambis, tilts pār Zunda kanālu, Krišjāņa Valdemāra iela, Vanšu tilts, Krišjāņa Valdemāra iela, Aristida Briāna iela, Tallinas iela un Cēsu iela.
Virzienā 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Iļģuciems trolejbusi kursē pa šādām ielām: Vienības gatve, Jelgavas iela, Akmeņu iela, Valguma iela, Uzvaras bulvāris, Raņķa dambis, tilts pār Zunda kanālu, Krišjāņa Valdemāra iela, Kalnciema iela, Baložu iela, Kristapa iela, Melnsila iela, Vīlipa iela, Dzirciema iela un Lidoņu iela.
Virzienā Iļģuciems — 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) trolejbusi kursē pa šādām ielām: Lidoņu iela, Dzirciema iela, Vīlipa iela, Melnsila iela, Kapseļu iela, Baložu iela, Kalnciema iela, Daugavgrīvas iela, Raņķa dambis, Uzvaras bulvāris, Valguma iela, Akmeņu iela, Jelgavas iela un Vienības gatve.