google/wiki40b huggingface dataset:
Miega apnoja

Miega apnoja ir stāvoklis, kuru raksturo pēkšņa elpošanas apstāšanās miega laikā (uz 10 sekundēm un ilgāk) un ar to saistīta strauja skābekļa līmeņa samazināšanās organismā. Tā var skart jebkura vecuma cilvēku, pat bērnu.
Izšķir obstruktīvo miega apnoju (OMA), ko raksturo elpošanas apstāšanās elpceļu mehāniska nosprostojuma dēļ, un centrālo miega apnoju, ko izraisa galvas smadzeņu patoloģijas. Pastāv arī jauktās formas. Slimībai ir vairākas smaguma pakāpes. Tai ir tendence pasliktināties laika gaitā. Dažos gadījumos tā var apdraudēt dzīvību.
Šī patoloģija vairumā gadījumu (80-90%) saistās ar skaļu krākšanu. Dažreiz slimnieks pēkšņi pamostas, sajūtot, ka smok, bet parasti viņš neapzinās savu stāvokli gadiem ilgi. Uz to var norādīt arī vairākkārtējas apzinātas vai neapzinātas pamošanās epizodes — tā saucamā miega fragmentācija, nakts urinēšana, nakts svīšana (66%), dienas miegainība, gastroezofageālais reflukss (barības vada atvilnis) naktī, rīta galvassāpes, arteriālā hipertensija, dzimumtraucējumi (28%), svara pieaugums, atmiņas pasliktināšanās.
Dažādas orgānu slimības (Kušinga sindroms, akromegālija, cukura diabēts, arteriālā hipertensija, pazemināta vairogdziedzera funkcija, sirds un asinsvadu slimības) saistās ar šo sindromu. Obstruktīvo miega apnoju visbiežāk izraisa aptaukošanās, īpaši tad, ja liekais svars ir pieaudzis strauji. Šī forma biežāk attīstās vecāka gadagājuma vīriešiem. Bērniem to novēro pie palielinātām mandelēm vai adenoīdiem. Alkohola lietošana, īpaši pirms gulētiešanas, smēķēšana un dažu medikamentu lietošana arī negatīvi ietekmē sindroma attīstību.
Diagnoze balstās uz pacienta sūdzību kopumu, tuvinieku liecību par krākšanu un polisomnogrāfijas metodi, ko lieto medicīnas iestādes miega laboratorijā.
Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomju II kongress

Latvijas strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomju II kongress notika 1917. gada 31. decembrī Valmieras Svētā Sīmaņa baznīcā. Kongresā tika apstiprināta trīs Latgales apriņķu pievienošana Iskolata pārvaldē esošajai Vidzemes guberņas daļai.

Priekšvēsture

Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 20. (3.) martā tika izveidota Rīgas Strādnieku deputātu padome, ko vadīja A. Zeibots, padomes izveidojās arī Cēsu, Rūjienas, Valkas, Valmieras un citās Vidzemes pilsētās un miestos.  
Marta otrajā pusē par Rīgas Strādnieku deputātu padomes priekšsēdētāju kļuva R. Endrups. Rīgas padome 31. (18.) martā izteica neuzticību Vidzemes guberņas komisāram A. Krastkalnam, pēc viņa apcietināšanas 16. (3.) aprīlī par komisāru kļuva sociāldemokrāts A. Priedkalns.
1917. gada 29. aprīlī — 1. maijā (16.—18.aprīlī pēc VS) Valmierā notika Vidzemes bezzemnieku kongress, kas ievēlēja Vidzemes bezzemnieku padomi, kuras sastāvā no 45 locekļiem 42 bija lielinieki. Vēlāk to nolēma uzskatīt par Latvijas padomju 1. kongresu.
11.—12. augustā (29.—30. jūlijā pēc VS) Rīgā notika Latvijas Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes sēde, kurā ievēlēja padomes izpildkomiteju jeb Iskolatu 27 locekļu sastāvā, no kuriem 24 bija lielinieki, bet 3 mazinieki. Priekšsēdētājs bija Oto Kārkliņš. Izpildkomiteja bija augstākās varas institūcija padomju deputātu kongresu starplaikā. Pēc Rīgas operācijas, kad to 1917. gada 3. septembrī ieņēma ķeizariskās Vācijas 8. armija, Iskolats pārcēlās uz Cēsīm. No 1917. gada 29. novembra līdz 2. decembrim (pēc vecā stila 16. — 19. novembrī) Valkas pilsētas valdes telpās tika nodibināta Latviešu Pagaidu Nacionālā padome, kas pasludināja, ka Latvija, kurā ieiet Vidzeme, Kurzeme un Latgale, ir autonoma valstsvienība.
Pēc Oktobra revolūcijas 12.—13. novembrī (30.—31. oktobrī pēc VS) lieliniekus atbalstošie latviešu strēlnieki (6. Tukuma un 7. Bauskas pulks) ieņēma Valmieru, bet 20. (7.) novembrī Valku. 21.—22. (8.—9.) novembrī Valkā notika Latvijas Strādnieku, kareivju un bezzemnieku deputātu padomes sēde, kurā pasludināja varas pāriešanu padomju rokās neokupētajā Latvijas daļā. 
16.—17. (3.-4.) decembrī Rēzeknē notika Vitebskas guberņas latgaliešu apriņķu padomju kongress jeb Otrais Latgales kongress, kas pieņēma lēmumu par Latgales apvienošanu ar pārējo Latviju. 20. (7.) decembrī Cēsīs notika 5. latviešu strēlnieku pulku kongress, kas ievēlēja jaunu izpildkomiteju (Iskolastrelu) V. Šteinharda vadībā.
Rolfs Serensens

Sasniegumi

Serensens uzvarējis tādās klasiskās viendienas sacensībās kā Flandrijas tūre, Ljēža—Bastoņa—Ljēža, Parīze—Brisele, Parīze—Tūra un Milāna—Turīna, kā arī mazāka prestiža sacensībās, kā Coppa Bernocchi (divreiz) un Rund um den Henninger Turm. Vairākas reizes viņš ir bijis Pasaules kausa līdera godā, 1989. un 1991. gada sezonu noslēdzot trešajā vietā, bet 1997. gadā palika otrais, kad lauztas kājas dēļ nevarēja startēt pēdējās divās Pasaules kausa sezonas sacensībās.
Serensens uzvarēja arī 1994. un 1996. gada Tour de France individuālajos posmos un 1991. gadā valkāja dzelteno krekliņu kā līderis pēc komandu brauciena, kurā uzvarēja viņa Itālijas komanda Ariostea. Viņš to saglabāja četras dienas, līdz salauza atslēgas kaulu.
Rolfs Serensens Tūrē piedalījās septiņas reizes, pēdējoreiz 2001. gadā. Viņš ir uzvarējis atsevišķos posmos arī citās daudzdienu sacensībās, ieskaitot 1995. gada Giro d'Italia 9. posmu, trīs posmus Vuelta al País Vasco, sešus posmus Tirreno–Adriatico, divus Tour de Suisse un divus Tour de Romandie.

Dopings

Visas savas karjeras laikā Serensens noliedza dopinga lietošanu. Tomēr 2013. gada 18. martā viņš Dānijas TV2 kanālā atzinās EPO un neregulārā kortizona lietošanā.
Oļesja Abduļina

Sporta biogrāfija

2009. gada decembrī Berlīnē ieguvusi bronzas medaļu starptautiskās dambretes pasaules ātrspēles čempionātā sievietēm (par čempioni kļuva Latvijas pārstāve Zoja Golubeva). Četrus mēnešus pirms tam Stokholmā viņa līdzīgu panākumu bija guvusi arī starptautiskās dambretes Eiropas ātrspēles čempionātā sievietēm.
Viņa ir arī 2009. gada Krievijas čempione Baškortostānas izlases komandas sastāvā un Krievijas čempionāta bronzas medaļas ieguvēja.
2008. gada pasaules čempione jauniešiem (Pekina), 2007. gada pasaules čempione meitenēm (Francija), 2008. gada Pasaules intelektuālo spēļu čempione meitenēm. Četrkārtīgā Eiropas čempione meitenēm.
Latvijā ir Dobeles Prāta sporta kluba pārstāve.

Ģimene

Precējusies ar latviešu dambretistu Robertu Misānu. Dzīvo Rīgā.
Jānis Akuraters

Biogrāfija

Dzimis Dignājas pagasta "Jaunzemjos" (tagad Ābeļu pagastā), mežsarga ģimenē. Akurateru dzimtas aizsācējs esot bijis kāds Napoleona armijas karavīrs, kas 1812. gada kara laikā dezertējis un palicis dzīvot Salas muižā pie Jēkabpils. Mācījās Biržu pamatskolā, pēc tam Jēkabmiesta pilsētas skolā. Nokārtoja skolotāja eksāmenus un strādāja par skolotāju Elkšņos (1898), Iršos (1898), Jumurdā (1899 - 1901) un Rīgā Iļģuciemā. 1903. gadā devās uz Maskavu studēt, bijis brīvklausītājs juridiskajā fakultātē. Studiju laikā apmeklēja Maskavas bibliotēkas, muzejus.
 
1904. gadā atgriezās Latvijā. Piektā gada revolūcijas traģiskajiem notikumiem veltījis savu pazīstamāko dzejoli "Ar kaujas saucieniem uz lūpām". Jānis Akuraters tika apcietināts trīs reizes. 1905. gadā viņš apcietinājumā pavadīja laiku no janvāra līdz jūnijam. 1906. gada janvārī viņu apcietināja otro reizi un ieslodzīja cietumā līdz jūnija beigām. Trešo reizi Akurateru apcietināja 1906. gada septembrī Zemgaliešu Birutas dzīvoklī, kur slepenpolicija bija ierīkojusi "slazdu". Apcietinājumā Akuraters atradās līdz 1907. gada jūnija sākumam, kad viņu izsūtīja uz Pleskavas apgabalu. No turienes viņš bēga uz Somiju, bet 1907. gada nogalē caur Zviedriju uz Norvēģiju. Oslo uzrakstīja bērnības atmiņu grāmatu "Kalpa zēna vasara".
1908. gadā atgriezās Latvijā. Pirmajā Pasaules karā dienēja latviešu strēlnieku pulkos, piedalījās Ziemassvētku kaujās. 
1917. gada novembrī viņu Valkā ievēlēja par Latviešu Nacionālās Padomes valdes locekli.
1918. gadā ievēlēts Tautas padomē.  Ar Jāņa Akuratera kā Latvijas izglītības ministrijas rakstniecības un teātra nodaļas vadītāja rīkojumu 1919. gada 23. septembrī dibināts Latvijas Nacionālais teātris.
Vēlāk bija Mākslas departamenta direktors, Radiofona direktors.
Miris 1937. gada 25. jūlijā Rīgā.
Viņa pēdējā dzīvesvietā tagadējā Ojāra Vācieša ielā 6a 1991. gadā atklāja Jāņa Akuratera muzeju.

Literārā darbība

Pirmā publikācija - dzejolis "Ziema" 1895. gadā žurnālā "Austrums". Darbojies dzejā, prozā, dramaturģijā, publicistikā, nodarbojies ar tulkošanu. Dzejā dominē romantisms, pielieto brīvās panta formas.
Lēdurga

Vēsture

Lēdurga (Letthegore, Lettegore, Ledegore) pirmo reizi ir pieminēta Indriķa hronikas tekstā sakarā ar 1211. gada pavasara notikumiem, kad ridalieši un sāmsalieši izpostīja bīskapam Albertam pakļautās līvu zemes, tai skaitā Lēdurgu. 1225. gadā Lēdurgas katoļu baznīcā Romas pāvesta legāts Modenas Viļums līviem noturēja misi. 1589. gadā Lēdurga apvienota ar Turaidu vienā Lēdurgas-Turaidas draudzes novadā. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Lēdurgas muižas (Loddiger) centru. 1932. gadā Lēdurgai piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss.
Purva purene

Raksturojums

Augums vidējs, līdz 40 cm. Saknenis īss, spēcīgi attīstīts. Stumbrs gulošs vai pacils, kails, zarojas ziedu tuvumā. Apakšējās lapas ar gariem kātiem, ieapaļas ar nierveida vai sirdsveida pamatni. Augšējās lapas sēdošas vai īsā kātā. Ziedi zeltaini dzelteni. Lielums ap 4 cm. Zied no aprīļa beigām līdz jūnijam. Var ziedēt arī otrreiz rudenī. Auglis — someņu kopauglis.

Izplatība

Suga sastopama aukstā un mērenā klimata rajonos. Latvijā ir izplatīta visā teritorijā. Aug purvos, mitrās pļavās, upju krastos.
Skrīveri

Vēsture

Apdzīvotā vieta atrodas uz bijušās Rēmera muižas (Römershof) zemes, kas 1634. gadā nokļuva Kokneses muižas rakstveža jeb skrīvera (no zviedru: skreivet — 'rakstīt') Johana Nīmeijera īpašumā, no kā arī cēlies Skrīveru tagadējais nosaukums. Apdzīvotā vieta sāka veidoties no 1882. gada pie jaunuzbūvētās Rēmershofas (Römershof) dzelzceļa stacijas. 1925. gadā Skrīveriem piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu, bet 1958. gadā — pilsētciemata statusu, kas gan 1990. gadā tika zaudēts.
1956. gadā nodibināja Skrīveru Pārtikas kombinātu, kas sāka ražot iecienīto konfekti «Gotiņa».
Deniss Zeidenbergs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Zeidenbergs sāka 1999.—2000. gada sezonā, kad debitēja Vācijas hokeja līgas kluba Manheimas "Adler" sastāvā. Jau nākamajā sezonā aizsargs kluba rindās bija nostiprinājies, sezonas beigās izcīnot Vācijas čempiona titulu.
2002. gada vasarā Zeidenbergs pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties NHL vienībai Filadelfijas "Flyers". 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Zeidenbergs spēlēja "Flyers" fārmklubā Amerikas hokeja līgas klubā Filadelfijas "Phantoms", tā sastāvā izcīnot Kaldera kausu.
2005.—06. gada sezonas gaitā hokejists tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes" rindām, taču nepilnu gadu vēlāk — jau uz Karolīnas "Hurricanes". "Hurricanes" Zeidenbergs spēlēja līdz 2008.—09. gada sezonas izskaņai, vasarā pievienojoties Floridas "Panthers" rindām.
Jau drīz "Panthers" hokejistu aizmainīja uz Bostonas "Bruins". Tās sastāvā 2010.—11. gada sezonas izskaņā aizsargs izcīnīja Stenlija kausu. "Bruins" rindās Zeidenbergs turpināja spēlēt līdz pat 2015.—16. gada sezonas noslēgumam. Īsi pirms 2016.—17. gada sezonas sākuma noslēdza viena gada līgumu ar Ņujorkas "Islanders".
Vācijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2002., 2006. un 2010. gada olimpisko spēļu turnīros, kā arī 2001., 2002. un 2008. gada Pasaules čempionātos.
MicroPython

Koda piemērs

Sekojošā programma "main.py" ar pussekundes ritmu mirkšķina gaismas diodi, kura ir pieslēgta mikrokontrollera plates digitālai izejai D13, pēc mikrokontrollera ieslēgšanas vai pārstartēšanas. 
import nativeio as izeju_funkcijasimport board as mana_platefrom time import sleepif __name__ == "__main__":

    ledenes_izeja = izeju_funkcijas.DigitalInOut(mana_plate.D13)

    ledenes_izeja.switch_to_output()

    for i in range(10):
        ledenes_izeja.value = True
        sleep(0.5)
        ledenes_izeja.value = False
        sleep(0.5)

    ledenes_izeja.deinit()

    print ("Programma main.py ir izpildīta")
Latvijas futbola izlase 2001. gadā

Spēles

 Latvija: Aleksandrs Koļinko (Andris Vaņins 78') — Igors Troickis, Igors Stepanovs, Artūrs Zakreševskis (Mihails Zemļinskis 56'), Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis, Juris Laizāns (Valentīns Lobaņovs 82'), Vitālijs Astafjevs, Valērijs Ivanovs (Māris Verpakovskis 56'), Andrejs Rubins — Andrejs Štolcers (Mihails Miholaps 56').
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Igors Troickis, Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis (Māris Verpakovskis 39'), Juris Laizāns, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins (Vīts Rimkus 73') — Marians Pahars, Aleksandrs Jeļisejevs (Andrejs Štolcers 55').
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Valērijs Ivanovs (Artūrs Zakreševskis 77'), Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Vladimirs Koļesņičenko (Mihails Miholaps 46'), Vīts Rimkus (Aleksandrs Jeļisejevs 66'), Marians Pahars, Andrejs Štolcers.
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Aleksandrs Isakovs, Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins (Artūrs Zakreševskis 69') — Imants Bleidelis, Juris Laizāns, Valērijs Ivanovs, Vitālijs Astafjevs (Andrejs Štolcers 67'), Andrejs Rubins — Marians Pahars (Mihails Miholaps 72').
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Aleksandrs Isakovs, Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Artūrs Zakreševskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis (Viktors Dobrecovs 87'), Juris Laizāns, Vitālijs Astafjevs (Mihails Miholaps 70'), Andrejs Rubins (Māris Verpakovskis 61') — Andrejs Štolcers.
 Latvija: Andrejs Piedels — Viktors Lukaševičs, Artūrs Zakreševskis, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis (Jurģis Pučinskis 78'), Igors Stepanovs, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins — Marians Pahars (Vladimirs Koļesņičenko 80'), Māris Verpakovskis (Andrejs Štolcers 60').
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Viktors Lukaševičs, Artūrs Zakreševskis, Mihails Zemļinskis, Igors Korabļovs — Imants Bleidelis (Jurģis Pučinskis 76'), Igors Stepanovs, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins (Mihails Miholaps 85') — Marians Pahars (Oļegs Blagonadeždins 80'), Andrejs Štolcers (Vladimirs Koļesņičenko 70').
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Aleksandrs Isakovs (Artūrs Zakreševskis 81'), Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Viktors Lukaševičs (Oļegs Blagonadeždins 65') — Imants Bleidelis (Jurģis Pučinskis 74'), Juris Laizāns, Vitālijs Astafjevs (Igors Stepanovs 69'), Andrejs Rubins (Vladimirs Koļesņičenko 71') — Marians Pahars, Māris Verpakovskis (Andrejs Štolcers 60').
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Aleksandrs Isakovs, Igors Stepanovs, Artūrs Zakreševskis, Oļegs Blagonadeždins — Imants Bleidelis (Vladimirs Koļesņičenko 75'), Juris Laizāns, Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins (Viktors Dobrecovs 82') — Marians Pahars, Māris Verpakovskis.
 Latvija: Aleksandrs Koļinko — Aleksandrs Isakovs, Igors Stepanovs, Mihails Zemļinskis, Oļegs Blagonadeždins (Mihails Ziziļevs 75') — Jurģis Pučinskis (Imants Bleidelis 59'), Juris Laizāns (Igors Stepanovs 81'), Vitālijs Astafjevs, Andrejs Rubins (Viktors Dobrecovs 57') — Marians Pahars (Viktors Lukaševičs 90'), Māris Verpakovskis (Vladimirs Koļesņičenko 75').
Bernārs Verbērs

Biogrāfija

Verbērs dzimis 1961. gada septembrī Tulūzā. Viņa māte bija izraēliete, bet tēvs - Francijas ebrejs. Fantastikas stāstus Verbērs sāka rakstīt 14 gadu vecumā. 1982. gadā viņš sāka žurnālistikas studijas Parīzē, kur iepazina zinātniskās fantastikas rakstnieka Filipa Dika darbus. 1983. gadā saņēma News fonda prēmiju kā labākais jaunais reportieris par materiālu par Ziloņkaula krastā mītošu skudru veidu. No 1983. līdz 1990. gadam viņš strādāja kā žurnālists zinātniskajā žurnālā Nouvel Observateur, turpinot brīvajā laikā rakstīt fantastiku.
1991. gadā viņš izdeva romānu Skudras, fantastikas stāstu, kurā skudras ir varoņi un cilvēki - ļaunie antivaroņi. Šo romānu Verbērs sāka rakstīt 16 gadu vecumā. Skudras padarīja Verbēru par vienu no Francijas populārākajiem zinātniskās fantastikas autoriem. Šim romānam viņš radīja arī divus turpinājumus - Skudru diena (1992) un Skudru revolūcija (1995). Tiesa, romāns populārs kļuva tikai lasītāju vidū, kamēr kritika jauno franču rakstnieku pilnībā ignorēja. Triloģijas otrais romāns Skudru diena saņēma žurnāla Elle lasītāju balvu un tika iztulkota 33 pasaules valodās.
Paralēli Skudru triloģijai 1994. gadā Verbērs izdeva romānu Tanatonauti, kurā pievērsās pēcnāves dzīves tematikai. Vēlāk Tanatonauti arī kļuva par triloģiju, bet triloģijas trešā daļa - Mēs - Dievi - arī izvērtās par trīsdaļīgu romānu.
Līdzās rakstnieka darbībai Verbērs izveidoja cilvēces iespējamo attīstības scenāriju analīzes asociāciju. Asociācija savāca lielu datu daudzumu un reizi divos mēnešos notur konferences Parīzes lielākajās grāmatnīcās.
Verbēra plānos ietilpst viņa romānu ekranizācija.
Sociālā filozofija

Sociālā filozofija ir filozofiska mācība par sociālo uzvedību. Tā pastāvēja jau ilgu laiku, bet visvairāk sāka izpausties 19. gadsimtā (modernisma filozofija). Sociālā filozofija rodas kā filozofija par moderno sabiedrību. Galvenie sociālās filozofijas jautājumi ietver jēdzienus kā brīvība, vienlīdzība, taisnīgums, cilvēktiesības, reliģija, indivīds sabiedrībā un daudzus citus.
ICMP

Tehniskās detaļas

ICMP ir definēts RFC 792 (ar papildinājumiem RFC 950). Tas ir IP protokola neatņemama sastāvdaļa. ICMP versija IPv4 tiek saukta par ICMPv4, IPv6 ir ekvivalents protokols - ICMPv6.
ICMP ziņojumi tiek inkapsulēti IP datagrammās, bet tas, tāpat kā UDP, negarantē mērķa sasniegšanu.
Daudzi tīkla diagnosticēšanas rīki izmanto ICMP. Piemēram, komanda traceroute sūta īpaši sagatavotas UDP datagrammas un gaida ICMP atbildes "Time to live exceeded in transit" vai "Destination unreachable".
Savukārt rīks ping izmanto ICMP "Echo" un "Echo reply" paziņojumus.
Tārpeja

Tārpeja ir hipotētisks tunelis vai caurums laiktelpā, kurš var beigties citā Visumā vai citā mūsu Visuma telpas punktā vai laikā. Tārpejas daudzkārt aprakstītas zinātniski fantastiskajā literatūrā, kur tās dod iespēju ceļot starp zvaigznēm un galaktikām (vai pat uz citiem Visumiem) cilvēkam pieņemamā laikā.

Vēsture

Līdz divdesmitā gadsimta sākumam cilvēki ticēja absolūtam laikam. Tas ir, ticēja, ka ikvienu notikumu var unikāli apzīmēt ar skaitli, ko dēvē par "laiku", un visi precīzi pulksteņi vienādi rādīs intervālu starp diviem notikumiem. Taču atklājums, ka gaismas ātrums ir vienāds katram vērotājam neatkarīgi no tā kustības, noveda pie relativitātes teorijas — un arī pie atteikšanās no domas, ka pastāv unikāls absolūts laiks.
1935. gadā Alberts Einšteins un Nātans Rozens uzrakstīja rakstu, kurā norādīja, ka vispārīgā relativitātes teorija pieļauj tārpejas, ko viņi nosauca par tiltiem.

Tārpejas mehānisms

Tārpejas sastāv no divām lodveida "mutēm" un "kakla", kas tās savieno. Daži vispārējās relativitātes teorijas risinājumi pieļauj tādu tārpeju eksistenci, kur mutes vietā ir sastopams melnais caurums. Tomēr dabisks melnais caurums pats no sevis neveido tārpeju. Tārpejas spēj ne tikai savienot divus dažādus visuma reģionus, bet arī divus dažādus visumus. Daži zinātnieki ir izteikuši varbūtību par iespējamību ceļot laikā, ko apstiprina angļu zinātnieks Stīvens Hokings.
Tārpejas mehānismu ir viegli iztēloties. Par piemēru ņemot plakanu papīra lapu, abās lapas malās iezīmē punktus. Labākais veids, kā savienot punktus, ir ielocīt lapu, tādā veidā telpiski savienojot punktus. Normālajā gadījumā distance starp abiem punktiem tiek veikta pa lapas virsmu, bet, punktus telpiski savienojot, veidojas īsceļš — tārpeja.

Godela idejas par ceļošanu laikā

Pirmā norāde, ka fizikas likumi tiešām varētu pieļaut iespēju cilvēkiem ceļot atpakaļ laikā, parādījās 1949. gadā, kad Kurts Godels atklāja jaunu risinājumu Einšteina vienādojumiem, tas ir, jaunu laiktelpu, ko pieļauj vispārīgā relativitātes teorija.
Godels bija matemātiķis, kurš kļuva slavens, pierādot, ka nav iespējams pierādīt visus patiesos apgalvojumus, pat aprobežojoties ar mēģinājumu pierādīt visus patiesos apgalvojumus. Godels iepazinās ar vispārīgās relativitātes teoriju, kad viņš kopā ar Einšteinu strādāja Prinstonas Padziļināto pētījumu institūtā.

Ceļošana laikā

Tārpeju nevar izmantot teleportācijai. Teleportācijas pamata ideja ir, ka objektu vai lietu vienā galā izjauc, bet otrā galā atkal saliek atpakaļ. Toties tārpeja ir tikai īsceļš, kuru izmantojot, ir iespējams ceļot laikā.
Kubeseles ala

Nosaukums

Kubesele bija viens no Gaujas līvu ciemiem, kura izcelsme, iespējams, saistāma ar līvu valdnieka Kaupo vārdu. Otrs nosaukums saistīts ar nostāstu, ka šajā alā kādreiz dzīvojis līvu labietis Runtiņš.

Apraksts

Alas garums līdz 7,2 m, griestu augstums — 2,9 m. Izveidojusies smilšakmeņos ilgstošas pazemes ūdeņu darbības rezultātā — sufozijas ala, lai gan iespējams, ka ala ir mākslīgi apdarināta vai arī kādreiz cirsta klintī.
Smilšakmeņi sīkgraudaini, tās sienās un griestos horizontālais slāņojums. Pazemes ūdeņiem plūstot caur ūdens caurlaidīgiem sīkiem smilšakmens slānīšiem un plaisiņām, ir nogulsnējies dzelzs hidroksīds, veidojot rūsganu sīku slānīšu kārtojumu. Alas smilšakmens vājais cementējums rada tās iekšpusē labvēlīgus apstākļus smilšakmens sairšanai, sevišķi alas griestu daļā, kur vērojams arī paaugstināts mitrums.
Sepulas

Sepulas (poļu: sepulki) ir mīklaini nenoskaidrotas dabas un nozīmes objekti Staņislava Lema fantastiskajā stāstā "Četrpadsmitais ceļojums" no cikla "Ijona Klusā zvaigžņu dienasgrāmatas". Tiek pieminētas arī romānā "Apskate uz vietas".
Pats Staņislavs Lems dažās intervijās apgalvoja, ka nezina, vai neatceras, kas ir sepulas. Savā pēdējā intervijā uz šo jautājumu viņš atbildēja pavisam īsi: "Ja es pats to zinātu!" Krievu fiziķis teorētiķis Moisejs Kaganovs atceras, ka kādā sarunā Lems teicis — ja būtu zinājis, ka sepulas vajās viņu visu mūžu, viņš tās nebūtu izdomājis.

Sepulas Lema darbos

Stāsta varonis Ijons Klusais, pirms lidot uz Enteropijas planētu, meklē "Kosmosa enciklopēdijā" informāciju par sepulām, bet konstatē enciklopēdijā rekursijas ciklu, šķirkļiem atsaucoties citam uz citu. Viņš uzzina, ka sepulas ir Enteropijas iedzīvotāju ardrītu civilizācijas svarīgs elements, tālāk ir norāde uz šķirkli "Sepulārijas", kas ir objekti, kas kalpo sepulēšanai, savukārt šķirklī "Sepulēšana" teikts, ka tās ir ardrītu izdarības, un tālāk norādīts uz šķirkli "Sepulas". Aizlidojis uz planētu, Ijons Klusais neveiksmīgi cenšas noskaidrot, kas par priekšmetiem ir sepulas — viņš redz reklāmas, kur pieminētas sepulas, dzird populāras dziesmas par tām, cenšas iegādāties, taču viņam tās nepārdod, jo Klusajam nav sievas. Šis fakts, kā arī tas, ka jautājumus par sepulām ardrīti uzskata par piedauzīgiem, ļauj vienīgi nojaust, ka sepulām varētu būt kāds sakars ar dzimumattiecībām.
Romānā "Apskate uz vietas" noskaidrojas, ka enciklopēdija, ko savulaik Klusajam iedevis profesors Tarantoga, bijusi falsifikācija.

Interesanti fakti

Polijā kopš 1983. gada piešķīra literāro prēmiju "Zelta Sepula" par fantastikas žanra darbiem. Pirmā šī prēmija tika piešķirta poļu fantastam Janušam Zaidelam (Janusz Andrzej Zajdel) un vēlāk tika pārdēvēta viņa vārdā.
Krievu paleoentomologs Aleksandrs Rasņicins viņa atklāto izmirušo mezozoja ēras kukaiņu dzimtu nosaucis par Sepulcidae. Dzimtā ir divas ģintis — Sepulca un Sepulenia. Savas grāmatas, kur pieminētas divas šo kukaiņu sugas Sepulca mirabilis (brīnišķīgā sepula) un Sepulenia syricta (svilpjošā sepulēnija), eksemplāru viņš nosūtīja Staņislavam Lemam.
Dēsele

Vēsture

Pēc 1920. gada zemes reformas Dēseles muiža tika sadalīta 28 jaunsaimniecībās, kungu māja piešķirta bijušajam īpašniekam. Saglabājušās ūdensdzirnavas.