google/wiki40b huggingface dataset:
Imants Lagodskis

Biogrāfija

Imants Lagodskis dzimis Daugavpilī. Beidzis Daugavpils 10. vidusskolu un Banku augstskolu. Pēc tam Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmiju, iegūstot kvalifikāciju — brīvās cīņas treneris.
Ar brīvo cīņu Lagodskis nodarbojās kopš 1997. gada. 2003. gadā izcīnīja bronzas medaļu Eiropas kadetu čempionātā. Gadu vēlāk, 2004. gadā, bronzas medaļu ieguva arī startējot nākamajā vecuma grupā — Eiropas junioru čempionātā. Bet vēl pēc diviem gadiem, 2006. gadā kļuva par Pasaules junioru čempionu.
Lai gan pieaugušo vecumā, startējot Eiropas un Pasaules čempionātos, Imants Lagodskis godalgotās vietas neieguva, tomēr viņš vairākos prestižos starptautiskos turnīros bija uzvarētāju vidū. Kopš 2017. gada viņš starptautiskās sacensībās vairs nepiedalās. Uzvarot 2019. gada Latvijas čempionātā Jelgavā, viņš divpadsmito reizi ieguva Latvijas čempiona titulu.
No 2016. gada 10. augusta Imants Lagodskis ir Daugavpils Sporta un jaunatnes departamenta Sporta nodaļas vadītājs.

Privātā dzīve

Precējies ar pazīstamo Latvijas sieviešu cīkstoni Anastasiju Grigorjevu.
Jānis Bullītis

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Bullītis sāka 2008.—09. gada sezonā, kad spēlēja Latvijas hokeja līgas kluba SK LSPA/Rīga sastāvā. Nākamo sezonu hokejists aizvadīja Baltkrievijas Ekstralīgas klubā Rīgas "Dinamo Juniors", taču tad devās uz Franciju, divas sezonas aizvadot komandā HC Metz. 2012.—13. gada sezonā Bullītis spēlēja HK Liepājas Metalurgs sastāvā Baltkrievijas Ekstralīgā.
2013. gadā aizsargs pievienojās HK Zemgale, kļūstot par vienu no komandas vadošajiem aizsargiem. 2014.—15. gada sezonā, pēc tam, kad uz laiku komandas rindas bija pametis tās līdzšinējais kapteinis Rihards Remiņš, Bullītis uzsāka pildīt komandas kapteiņa funkcijas. Arī 2016.—17. gada sezonā, pēc Raimonda Vilkoita pārcelšanās uz HK MOGO, Bullītis uzņēmās komandas kapteiņa lomu. 2017. gada janvāra sākumā Bullītis pievienojās HK MOGO rindām, divus gadus vēlāk kopā ar komandu kļūstot par Latvijas čempionu.
Īstaustekļu taisnspārņi

Latvijā

Latvijā konstatētas 27 siseņu sugas. Rets viesis ir klejotājsisenis (Locusta migratoria). Latvijas Sarkanajā grāmatā iekļautas 4 siseņu sugas: sarkanspārnu smiltājsisenis (Bryodema tuberculatum), zilspārnu smiltājsisenis (Sphingonotus coerulans), raibspārnu smiltājsisenis (Oediopoda coerulescens) un parkšķis (Psophus stridulus).

Morfoloģija

Īstaustekļu taisnspārņu taustekļi kopumā ir īsāki nekā to ķermeņi. Šīs grupas taisnspārņiem ir arī īss dējeklis. Mute - grauzējtipa, piemērota cietas barības sasmalcināšanai. Siseņiem stridulācijas orgāni jeb skaņu radītājas ierīces atrodas uz pakaļkāju ciskām un priekšspārniem. Tie sisina, pakaļkājas beržot pret priekšspārnu malu. Dažas sugas arī lidojumā rada skaņu. Katrai sugai sisināšana ir atšķirīga. Pakaļkāju ciskas ir garas, muskuļotas un spēcīgas, piemērotas lēkšanai. Lielākajai daļai sugu ir spārni. Lidošanai piemēroti ir tikai plēvveida pakaļspārni jeb lidspārni. Priekšspārni jeb segspārni ir ādaini un nav piemēroti lidošanai. Mātītes parasti ir lielākas nekā tēviņi. Vēdera galā tām ir divi pāri cerku, ar kurām ierakties zemē, dējot olas.
Siseņus var viegli sajaukt ar sienāžiem, bet tiem ir vairākas būtiskas atšķirības. To taustekļiem ir atšķirīgs posmu skaits (siseņiem mazāks par 20), atšķirīga dējekļa uzbūve un atšķirīgs skaņas veidošanas princips, kā arī skaņu uztverošo - timpanālo orgānu novietojums. Siseņiem tas ir pirmā vēdera posma sānos.

Barība

Lielākā daļa no īstaustekļu taisnspārņiem barojas ar augu izcelsmes barību — zāli, lapām un graudiem, bet daļa šo kukaiņu ir visēdāji. Atšķirībā no citiem augēdājiem kukaiņiem, no kuriem 70% barojas ar vienas sugas vai vairāku sugu augiem no vienas ģints, siseņi pamatā barojas ar daudziem un dažādiem augiem. Ir sugas, kas ir spiestas vienas dienas laikā baroties ar viena veida augu, jo tie slēpjas no saviem ienaidniekiem un daudz nekustas. Tomēr ik pa laikam tie nomaina savu apmešanās augu. Ir sugas, kas augus maina nepārtraukti, uzturoties uz tiem īsu brīdi, nedaudz pa ceļam tos uzkožot. Toties kreosota krūmu sisenis (Bootettix argentatus) ir vienīgā suga, kas barojas tikai ar viena veida augu - kreosota krūma (Larrea tridentata) lapām. Starp siseņiem ir vēl viens izņēmums - līdzenuma lielais sisenis (Brachystola magna). Tas pamatā barojas ar augiem, bet ir arī plēsīgs. Lielais sisenis pie izdevības mēdz uzbrukt citiem siseņiem un sienāžiem, kā arī citiem kukaiņiem, tos nogalinot un apēdot.
Lašu muiža

Lašu muižas (vācu: Rittergut Lassen) vai Veclašu jeb Tīzenhauzenu muižas kungu māja atradās Ilūkstes novada Eglaines pagasta Lašos. Līdz 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja grāfu Pšezdzecku (Przeździecki) dzimtai. Līdz mūsdienām saglabājusies no sarkanajiem ķieģeļiem celtā saimniecības ēka, divu vārtu fragmenti, pils pamati un parks.

Vēsture

Veclašu muiža dibināta Livonijas ordeņvalsts laikā senajā sēļu Lašu pilskalnā ordeņa Dinaburgas komturejas lauksaimniecības vajadzībām (vācu: Ökonomiehof). Pēc ordeņa likvidēšanas hercogs Gothards 1562. gadā muižu piešķīra bruņiniekam Oto Taubem. No 1610. līdz 1728. gadam muižā saimniekoja Fītinghofu dzimta.
19. gadsimta pirmajā pusē muiža piederēja Konstantīnam Tīzenhauzenam (1786—1853). No šiem laikiem saglabājies muižas robežstabs, uz kura redzams uzraksts 1855. Alt-Lassen Granyc. Tyzenhauz. Viņa meita Marija (1827—1890) apprecējās ar grāfu Aleksandru Pšezdzecki (1814—1871) un muiža pārgāja Pšezdzecku īpašumā. 
Viņu dēls Aleksandrs Konstantīns Pšezdzeckis (1846—1897) 19. gs. pēdējā ceturksnī lika uzcelt grandiozu muižas kungu māju neogotikas stilā. 
Muižas pēdējais īpašnieks bija Reinolds Pšezdzeckis (1884—1955).
Nikolajs Rindjuks

Spēlētāja karjera

Rindjuks karjeru sāka Minskas "Smena" klubā. 1994./95. gada sezonā viņš spēlēja trešajā spēcīgākajā līgā. 1995. gadā viņš pārgāja uz Barisavas "BATE", tobrīd arī trešajā līgā. Rindjuka spēle palīdzēja klubam tikt līdz augstākajai līgai 1997. gadā. Pēc tam viņu nopirka Maskavas "Lokomotiv".
1999. gada vasarā viņš pārgāja atpakaļ uz BATE, nākamo sezonu aizvadot Ņižnijnovgorodas "Lokomotiv" un Smoļenskas "Kristal".
2000. gada novembrī ar viņu līgumu noslēdza Gaziantepspor, ar ko viņu saistīja līgums līdz 2003. gada vasarai.
Taču kopš 2001. gada novembra viņš nespēlēja un 2002. gada septembrī viņš pārgāja uz Kazaņas "Rubin". Pēc tam Rindjuks atgriezās Baltkrievijā, bet vēlāk pārcēlās uz Ķīnu. 2007. gadā viņš pievienojās ambiciozajam Latvijas klubam Daugavpils "Daugava".
2008. gada sezonu Rindjuks iesāka Daugavpils "Daugava" komandā, bar sezonas vidū tika izīrēts Dinaburg FC. Pēc 2008. gada sezonas viņš atgriezās Baltkrievijā.
Mareks Svatošs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Svatošs uzsāka 1999.—2000. gada sezonā, debitējot Slovākijas Ekstralīgas klubā HK Košice. Nākamās divas sezonas hokejists aizvadīja Rietumu hokeja līgā, taču 2002.—03. gada sezonā spēlēja Amerikas hokeja līgas klubā Hēršijas "Bears".
2003.—04. gada sezonā Svatošam izdevās debitēt NHL kluba Kolorādo "Avalanche" rindās, tā sastāvā nostiprinoties 2005.—06. gada sezonā, kas, par spīti gūtajai traumai sezonas otrajā pusē, izvērtās par rezultatīvāko uzbrucēja NHL karjerā. "Avalanche" rindās Svatošs spēlēja līdz 2009.—10. gada sezonas noslēgumam.
2010. gada vasarā hokejists pievienojās KHL klubam Omskas "Avangard", taču sezonas vidū atgriezās NHL, kur pievienojās Našvilas "Predators" rindām, bet sezonu noslēdza Otavas "Senators" sastāvā. 2012.—13. gada sezonā vairākas spēles aizvadīja KHL vienībā Bratislavas "Slovan", savukārt 2013.—14. gada sezonā atgriezās HK Košice rindās, kopā ar komandu izcīnot Slovākijas čempiona titulu un noslēdzot profesionāļa karjeru.
Slovākijas hokeja izlases rindās spēlējis 2006. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī 2010. gada Pasaules čempionātā.
Politika.lv

Portāla saturs

Portāla saturs tika atjaunots katru darba dienu. Tajā tika publicēti analītiski raksti, intervijas un politikas pētījumi par Latvijā aktuālām tēmām. 2003. gadā portāls guvis atzinību aptaujā par Interneta ietekmi politikā. 
Aktuālās rubrikas: "Fwd: Eiropa", "Politikas process", "Sabiedrības integrācija", "Tiesiska valsts un korupcija", "Cilvēktiesības", "Pilsoniskā sabiedrība", "Izglītība un nodarbinātība", "Ārlietas", "Mediju kritika".
Dzimšanas diena

Dzimšanas diena jeb jubileja ir diena, kad tiek svinēta konkrēta cilvēka piedzimšana. Parasti dzimšanas dienā gaviļnieks tiek sveikts ar vārdiem "Daudz laimes dzimšanas dienā!", un viņam pasniedz dāvanas un ziedus, kā arī tiek rīkots dzimšanas dienas pasākums. Nereti tiek cepta vai pasūtīta arī speciāli šim notikumam gatavota kūka, kuru rotā svecītes. Svecīšu skaits kūkā parasti norāda jubilāra vecumu. Nopūšot tās, gaviļniekam ir jāiedomājas vēlēšanās. Uzskata, ka tā piepildās, ja netiek izstāstīta citiem.
Dažās valstīs, piemēram, Apvienotajā Karalistē monarha dzimšanas diena ir oficiāli svētki, un tautai šajā dienā tiek piešķirta brīvdiena.
Anderss Celsijs

Biogrāfija

Celsijs dzimis 1701. gada 27. novembrī, Upsalā, Zviedrijā.
No 1730. līdz 1744. gadam viņš bija astronomijas profesors Upsalas universitātē, bet laikā no 1732. līdz 1735. gadam ceļoja, apmeklēdams ievērojamas universitātes Vācijā, Itālijā un Francijā.
Celsijs miris no tuberkolozes 42 gadu vecumā 1744. gada 25. aprīlī Upsalā.
Celsija tēvs — Nils, kā arī abi vectēvi Magnuss Celsijs un Anderss Spouls bija profesori. Zinātnieki bijuši arī daudzi citi Celsija radinieki.
Celsija vārdā nosaukta temperatūras skala, kā arī Mēness krāteris.

Zinātniskais darbs

1733. gadā Nirnbergā Celsijs publicē aprakstus par 316 ziemeļblāzmas novērojumiem, ko veicis viņš pats un citi laikā no 1716. līdz 1732. gadam. Viņš novēro sakarību starp kompasa adatas novirzi un ziemeļblāzmas intensitāti un izdara secinājumus, ka šī parādība saistīta ar magnētismu.
1736. gadā viņš piedalās Francijas zinātņu akadēmijas organizētajā un Pjera Lui de Mopertju vadītajā ekspedīcijā uz Lapzemi ar mērķi izmērīt meridiāna loka garumu. Līdzīga ekspedīcija tika organizēta arī uz ekvatoru tagadējās Ekvadoras teritorijā. Rezultātu salīdzinājums apstiprināja Ņūtona pieņēmumu, ka Zemes forma ir no poliem saplacināts elipsoīds.
1741. gadā Celsijs nodibina Upsālas astronomisko observatoriju.
1742. gadā Celsijs piedāvā Zviedrijas karaliskajai zinātņu akadēmijai 100 grādu temperatūras skalu, kurā ledus kušanas temperatūra ir 100 grādi, bet ūdens vārīšanās temperatūra 0 grādi.
Celsijs pirmais veica un publicēja eksperimentus, kas saistīti ar starptautiskas temperatūras skalas definēšanu. Viņš eksperimentāli noteica, ka kušanas temperatūra nav atkarīga no atmosfēras spiediena, kā arī ļoti precīzi noteica viršanas temperatūras atkarību no spiediena. Vēlāk Celsijs publicēja likumu, kā noteikt viršanas temperatūru, ja spiediens atšķiras no noteikta standarta spiediena.
Celsijs precīzi izmērījis vairāk kā 300 zvaigžņu spožumu.
Misticisms

Misticisms ir ticība tiešai, intuitīvai saskarsmei ar dievišķo vai pārdabisko un prakse attīstīt un piedzīvot šos apziņas stāvokļus.

Etimoloģija

Mistisks (grieķu valodā mistikos un mistes) ir noslēpumains un iesvētīts. Mistērija (grieķu valodā misterion) ir slepens rituāls vai slepena doktrīna tikai izredzētajiem.

Misticisma kopums un vēsturisks pārskats

Mistiķu reliģiozitāte, filozofija un prakse ir atrodama un pārstāvēta visās pasaules garīgajās tradīcijās. Misticisms ir saistīts ar ezotēriku (grieķu valodā "iekšējs"), okultismu (latīņu valodā "apslēpts") un maģiju (grieķu valodā "pārdabiski varens").
Senās Grieķijas mistiķis un matemātiķis Pitagors rietumu kultūrā ieviesis jēdzienu filozofija. Lietpratēji pieņem, ka misticisma sākums meklējams seno grieķu mistēriju skolās un reliģiskos festivālos, kuri vēlāk pārcēlās uz seno Romu un iedvesmojās no platonisma un neoplatonisma.
Vairākas vēsturiskas viduslaiku personas nodarbojās ar alķīmiju, teoloģiju, astroloģiju un misticismu. Tiek aprakstīti ebreju kabalisti un kristiešu mūki, piemēram dominikānis Meistars Ekharts (vācu: Eckhart von Hochhelm). Renesanses periodā, baidoties no baznīcas varas, dažādi "domātāji" apvienojās slepenās brālībās un veica mistiskas nodarbības kā rožkrustieši, ilumināti, brīvmūrnieki u.tml.
Zinātniskās revolūcijas varoņi bieži saistīti ar misticismu. Johanness Keplers šodien tiek nosaukts par pirmo zinātnisko astrofiziķi un pēdējo nopietno astrologu. Latvijā pareģis un avantūrists Aleksandrs Kaljostro hipnotizēja jelgavniekus un vingrināja "psihiskās spējas".
19. un 20. gadsimtā misticisms attīstījās kopā ar pseidozinātni, mijās ar austrumu rakstu tulkojumiem, apcerēm un teoloģiskiem strīdiem. Teozofi pētīja nemateriālo pasauli un sprieda par kosmisko gudrību. Viljamsa Džeimsa ietekmēti psihologi iesāka interesēties par mistiskiem piedzīvojumiem un apskaidrības mirkļiem. Latvijā Konstantīns Raudive, Zentas Mauriņas vīrs, pētīja parapsiholoģiju un paranormālas parādības.
Šodien ievērojamie rakstnieki, kristīgie mūki un mistiķi Viligis Jēgers un Tomass Kītings attīsta kontemplatīvās meditācijas un uztur dialogu ar budistiem.

Misticisms literatūrā un mākslā

Mistiskās zināšanas ir jāpiedzīvo. Tā kā tās nav iespējams tieši aprakstīt un par tām nav iespējams tieši runāt, šis apstāklis ir bagātinājis dzeju, glezniecību un citas daiļrades formas. Aforismi, simboli, metaforas, pat anekdotes un koanas tikušas izmantotas, lai skaidrotu piedzīvojumus un skolotu praktikantus. Angļu rakstnieks Aldouss Hakslijs apkopojis tēlaini sacerētas mistiskās atklāsmes gudrības skaidrojumus grāmatā "Mūžīgā filozofija".

Motivācija un kritika

Kabalistu tradīcijas pamatā ir nepastarpinātas Dieva izpratnes meklējumi. Ilumināti nodarbojās ar "cilvēces pilnveidošanu un uzlabošanu". Teologi vēlas izprast Dievišķo Gribu. Pretstatā racionālismam misticisms ir transcendentāls uzskats, kā pamatā ir atklāsme un ticība dievišķai kārtībai. Misticisms reizēm nosaukts par novirzi no ticības kanona, par maģiju, māņticību un pseidozinātni.
OMX Helsinki 25

OMX Helsinki 25 (OMXH25, agrāk HEX25) ir Somijas fondu biržas Nasdaq Helsinki indekss. Tas rāda lielākos indeksus 25 uzņēmumiem ar visvairāk pārdotajām akcijām.
Akciju indekss tiek atjaunots divas reizes gadā (1. februārī un 1. augustā), un akcijas svērtas četras reizes gadā (1. februārī, 1. maijā, 1. augustā un 1. novembrī),
Daugavpils Jaunavas Marijas baznīca

Vēsture

Daugavpils Jaunavas Marijas Bezvainīgās Ieņemšanas baznīcu sāka būvēt 1903. gada aprīļa vidū, tās pamatakmeni iesvētot tā paša gada 11. maijā, ko veica dekāns Kazimirs Lučipinis. Būvniecības darbi ir beigti 1905. gadā un baznīcu ir iesvētījis 1905. gada 21. novembrī dekāns Kazimirs Lučipinis. Dievnams ir celts Jaunavas Marijas Bezvainīgi ieņemtās godam, par ko liecina par ko liecina baznīcas fasādē ievietotā akmens Dievmātes skulptūra, pēc arhitekta Vilhelma Neimaņa plāna, celtniecības darbus vadot vietējam Daugavpils inženierim Jozafatam Hilodzinskim. Pēc dievnama uzcelšanas tā skaitījās Daugavpils Svētā Pētera ķēdēs baznīcas filiāle līdz 1912. gadam, kad ar 19. maija Viņa Ekselences Mohiļevas metropolīta rakstu Nr.2500 tiek dibināta atsevišķa katoļu draudze, kas pastāv līdz mūsdienām. 1909. gadā baznīcā tiek uzstādītas poļu meistara Ādolfa Homana darinātās ērģeles ar divām manuālām un 28 reģistriem, kuras mūsdienās ietilpst Latvijas vēsturisko ērģeļu kategorijā. Baznīca kopš uzcelšanas ir darbojusies pastāvīgi.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē.
Draudzē regulāri katru dienu notiek Svētās Mises. Tai ir savs prāvests un koris.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Lurdas Dievmātes svētki, 25. marts, Svētā Kazimira diena, Svētā Staņislava Kostkas diena, 15. augusts, 40 stundu atlaidu noslēgums oktobra mēneša pirmajā svētdienā, 8. decembris.

Arhitektūra

Baznīca ir eklektiskā laika piemineklis, tā ir ķieģeļu celtne ar kaltu akmeņu pamatu. Tā ir 42 metrus gara un 23,10 metrus plata celtne. Starp diviem 52 metrus augstiem torņiem ir augsts zelmenis, kurā atrodas ievietota liela Jaunavas Marijas statuja. Jūtama klasicisma ietekme.

Eksterjers

Dekors ir vienkāršs: celtne ir izrotāta ar diviem pīlaru pāriem un doriska stila puskolonnām. Baznīcas divtorņu fasāde ar slaidajiem torņiem virs galvenās ieejas veidota neobaroka formās. Atšķirīga un savdabīga ir austrumu fasāde ar masīvu apsīdu, nosegtu ar Latgalei neraksturīgu un retu kupolu.

Interjers

Baznīcā ir četri altāri: galvenais Jaunavas Marijas Bezvainīgās Ieņemšanas; Jēzus Sirds; Svētā Staņislava Kostkas un Svētā Kazimira un Jaunavas Marijas parādīšanās Lurdas altāris. Jaunavas Marijas Bezvainīgās Ieņemšanas altāris ir antīkam altārim līdzīgs, tā forma ir pakavveidīga. Altāra malas, kas ir izrotātas ar kolonnu pīlāriem, starp kuriem atrodas pašcieņas un miera piepildītas alegoriskās figūras, ir izvirzītas uz priekšu. Virs galvenā altāra atrodas pazīstamā spāņu mākslinieka Bartolome Estebana Muriljo (*1618.- †1682.) gleznas "Bezvainīgā Ieņemšana" kopija, kuras oriģināls ir redzams Ermitāžā. Sarežģītu baroka stilu frontonu satur kolonnu korinfu kapiteļi. Dievnama griesti ir velvēti, velves balstās uz diviem pīlāru pāriem, kas baznīcu sadala trīs jomos.
Vladimirs Bagirovs

Biogrāfija

Piedzimis Gruzijā armēņu — ukraiņu ģimenē. No agras bērnības līdz 1980. gadam dzīvojis Baku, pēc tam pārcēlies dzīvot uz Rīgu. Ar šahu sācis nodarboties Baku pionieru pilī, pirmais treneris bijis Surens Abramjans. Pārstāvējis sporta biedrību «Burevestņik».
1958. gadā izcīnījis PSRS sporta meistara nosaukumu, uzvarot kvalifikācijas mačā Jakovu Estrinu. Vairākkārt — 1959., 1960., 1961., 1963., 1964., 1966., 1967., 1968., 1970., 1971., 1972., 1976. gadā — izcīnījis Azerbaidžānas čempiona nosaukumu šahā. PSRS šaha čempionātos augstākais sasniegums bija 4. vieta 1960. gadā. PSRS komandas sastāvā uzvarējis Eiropas komandu čempionātā šahā Oberhauzenā 1961. gadā un Pasaules studentu komandu čempionātā 1961. un 1962. gadā. Uzvarējis starptautiskajos turnīros Džakartā 1960. gadā, Baku 1964. gadā, Batumi 1966.gadā, Maskavā 1968. gadā, Tbilisi 1971. gadā. 1963. gadā Bagirovam piešķirts starptautiskā meistara nosaukums šahā, bet 1978. gadā starptautiskā lielmeistara nosaukums.
Pēc PSRS sabrukuma šaha turnīros pārstāvējis Latviju. 1991. gada 2. atklātajā Latvijas čempionātā šahā dalījis 2.-5. vietu. Daudzus gadus spēlējis Vācijas šaha kluba «SK Zehlendorf» sastāvā. 1998. gadā uzvarējis Pasaules senioru šaha čempionātā Austrijas pilsētā Griskirhenā.
Kā treneris strādājis ar Latvijas šahistiem Mihailu Tālu, Alekseju Širovu, Aleksandru Šabalovu.
Miris no sirdslēkmes šaha turnīra laikā Somijā.
Modris Ekšteins

Dzīvesgājums

Dzimis 1943. gada 13. decembrī Vācijas okupētajā Rīgā baptistu mācītāja Rūdolfa Ekšteina (1899-1977) un viņa sievas Birutas ģimenē. Otrā pasaules kara beigās viņa ģimene devās bēgļu gaitās uz Vāciju, sākumā apmezdamies Berlīnē, bet kara beigās bēga uz Flensburgu Ziemeļvācijā, vēlāk uz Kanādu. Dzīvoja Vinipegā, tad Toronto, kur viņa tēvs darbojās kā baptistu mācītājs un māte strādāja Toronto Universitātes bibliotēkā. No 1956. gada M. Ekšteins mācījās prestižajā Augškanādas privātkoledžā (Upper Canada College, UCC). Studēja Toronto Universitātes Trīsvienības koledžā (Trinity College), ko 1965. gadā beidza ar mākslas bakalaura (BA) grādu un kā S. Rodsa fonda stipendiāts turpināja studijas Oksfordas Universitātes Svētā Antonija koledžā Anglijā, iegūstot filozofijas bakalaura (BPhil) grādu (1967) un filozofijas doktora (DPhil) grādu (1970) par vācu liberālo publicistiku Veimāras Republikas periodā.
No 1970. gada strādāja Toronto Universitātes Skarboro koledžas Humanitāro zinātņu (vēstures) departamentā, savā pētnieciskajā darbā meklēja un atrada negaidītas vēsturiskas sakarības.
1979. gadā Toronto izdeva sava 1977. gadā mirušā tēva atmiņas un kopotus rakstus "Stipri piesiets" ar rūpīgi pārdomātu ievadu. Sevišķu vērību viņš ieguva ar savu 1989. gada grāmatu "Pavasara rituāli" (The Rites of Spring: The Great War and the Birth of the Modern Age), kurā viņš aprakstīja straujos un nozīmīgos strāvojumus Eiropas mākslā un kultūrā saistībā ar katastrofāliem politiskiem notikumiem laikmetā, kura kulminācija bija Pirmais pasaules karš.
Lielu preses uzmanību piesaistīja viņa 1999. gadā izdotā grāmata "Ceļā kopš rītausmas. Stāsts par Austrumeiropu, Otro pasaules karu un mūsu gadsimta sirdi" (Walking Since Daybreak), kuru latviešu trimdas vēsturnieks Jānis Krēsliņš raksturoja kā "ļoti grūti viennozīmīgi raksturojamu", jo autors "Garlība Merķeļa garā apraksta Latvijas novadu iekarošanu un kristianizāciju, to ilustrējot ar anglietes Elizabetes Rigbijas 1842. gadā publicētās grāmatas Letters from the Shores of the Baltic citātiem. [..] Izsekojot savu īsto (un varbūtējo) senču pēdām, Modris Ekšteins vienmēr aprakstos iestarpina vēsturiskus ekskursus par vietām, kur dzīvojuši viņa radi, un notikumiem, kas ietekmējuši to likteni".
Savā 2012. gadā izdotajā grāmatā "Saules deja" (Solar Dance: Genius, Forgery, and the Eclipse of Certainty) viņš centās izskaidrot Vincenta van Goga pēcnāves slavas fenomenu.
576i

576i ir saīsināts nosaukums video režīmam, ko sākotnēji izmantoja standarta izšķirtspējas televīzijas apraidei vairumam pasaules valstu, kur elektrotīkla frekvence ir 50 Hz. Savas ciešās saistības ar krāsu kodēšanas sistēmu dēļ to bieži sauc vienkārši par PAL, PAL/SECAM vai SECAM, salīdzinot to ar tā 60 Hz līdzinieci, kas izmanto NTSC krāsu kodēšanu, 480i. Ciparu tehnoloģiju pielietojumos to parasti apzīmē ar "576i"; analogo tehnoloģiju kontekstā to bieži sauc par "625 rindām". Kadra proporcijas parasti ir 4:3 analogā pārraidē un 16:9 ciparu pārraidē.
576 apzīmē vertikālās izšķirtspējas 576 rindas, bet i apzīmē rindpārlēces izvērsi. Lauka nomaiņas frekvence ir 50 Hz un dažkārt tiek iekļauta video režīma apzīmēšanā, piemēram, 576i50. Cits pieraksta veids, ko iesaka izmantot gan Starptautiskā telekomunikāciju savienība (BT.601 standartā), gan SMPTE (SMPTE 259M standartā), iekļauj kadru ātrumu, piemēram, 576i/25. Cits bieži izmantots standarts pasaulē ir 480i.
2012. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

Formāts

2011. gada jūnijā tika pieņemts lēmums par balsošanas sistēma atgriešanu pirms 2010. gada konkursa izmantotā formāta, kad balsošana tiek uzsākta pēc pēdējās dziesmas izskanēšanas. Katra koncerta rezultātu noteikšana gan paliek tāda pati — katras valsts rezultāts tiek noteikts skatītāju un nacionālās žūrijas rezultātā. 2011. gada novembrī tika apstiprināts, ka finālā startē 26 valstis — konkursa rīkotāji, "lielais piecinieks", kā arī 10 valstis no katra pusfināla. Šī būs otrā reize konkursa vēsturē pēc 2003. gada konkursa, kad finālā startē 26 valstis.
Baraviku iela (Rīga)

Vēsture

Ielai nosaukums piešķirts 1960. gadā.
Cements

Cements ir hidrauliska saistviela (saistviela, kas cietē ūdenī). Termins 'cements' tiek lietots, gan runājot par dabiskas izcelsmes saistvielu (piemēram, Gaujas svītas smilšakmens graudus saista kaļķa cements), gan arī par mākslīgi veidotu saistvielu. Izplatītākais un nozīmīgākais mākslīgi veidota cementa paveids ir portlandcements. Latviešu valodā ļoti bieži ar jēdzienu 'cements' saprot tieši portlandcementu.
Ķeltu jūra

Vispārējs apraksts

Jūras maksimālais dziļums ir nosacīts — tas ir atkarīgs no vienošanās par jūras ārējo robežu tās dienvidu un austrumu pusē, kas tiek vilkta pat tikai 128 metru dziļumā, gan arī 1000 metru dziļumā. Ķeltu jūra kopumā ir sekla, 100—200 metrus dziļa. Jūrai raksturīgi sēkļi. Plūdmaiņas augstas, Bristoles līcī sasniedz 14,4 metrus.

Salas un līči

Īrijas dienvidu piekrastē atrodas Klīras un Šērkinas salas, Korkas līcis un Soltī salas. Jūras ziemeļaustrumu daļā, Lielbritānijas piekrastē, atrodas Bristoles līcis, līča ārējā daļā — Landi sala. Jūras centrālajā daļā netālu no Kornvolas pussalas gala atrodas Silli salas. Bretaņas piekrastē atrodas Uesānas sala.

Robežas

Ziemeļos atrodas Īrijas dienvidu krasts un Svētā Džordža šaurums, ziemeļaustrumos — Velsas dienvidu krasts un Kornvolas pussala, austrumos — Lamanšs un Bretaņa, dienvidos un rietumos Ķeltu jūra robežojas ar atklāto Atlantijas okeānu, robeža tiek vilkta pa kontinentālā šelfa ārējā malu. Precīza Ķeltu jūras dienvidu un rietumu robežu nav nosprausta.