google/wiki40b huggingface dataset:
Asinsrites orgānu sistēma

Asinsrites orgānu sistēma ir orgānu sistēma, kas ar asiņu vai hemolimfas plūsmu nodrošina vielu transportu augstāk attīstīto dzīvnieku organismos. Asinsrites sistēma pa asinsvadiem iznēsā pa visu organismu plaušās uzņemto skābekli un gremošanas traktā uzsūktās barības vielas, kā arī uz izvadīšanas vietām nogādā ogļskābo gāzi un vielmaiņas galaproduktus. Pa asinsrites sistēmu tiek transportētas arī citas vielas, piemēram, hormoni, vitamīni un antivielas. Tikai nepārtrauktā kustībā asinis vai hemolimfa pilda savu funkciju. Asinsrite nodrošina organisma pastāvēšanu.

Asinsrites sistēmu veidi

Dzīvniekiem var būt vaļēja asinsrites sistēma vai arī slēgta asinsrites sistēma. Asinsrites sistēma ir raksturīga tikai daudzšūnu dzīvniekiem, bet ne visiem, piemēram, plakantārpiem, nav asinsrites sistēma. Dažiem posmkājiem, piemēram, ērcēm, asinsrites sistēma ir reducējusies vai pat izzudusi pilnībā. Parazojiem jeb zemāk attīstītiem dzīvniekiem nav asinsrites.

Vaļēja asinsrites sistēma

Vaļēja asinsrites sitēma ir daudziem bezmugurkaulniekiem, piemēram, lielākajai daļai gliemjiem un posmkāju. Šādās sistēmās plūst hemolimfa, nevis asinis. Dzīvniekiem ar vaļēju asinsriti nav kapilāru. Hemolimfa no primitīvas sirds pa artērijām ieplūst hemocelā, bet no turienes pa vēnām ieplūst elpošanas orgānā, kur no jauna bagātinās ar skābekli un atgriežas sirdī. Kukaiņiem asinsrite ir vēl vienkāršāka, jo visu ķermeni caurvij trahejas.

Slēgta asinsrites sistēma

Slēgta asinsrites sistēma ir dažiem bezmugurkaulniekiem, piemēram, astoņkājiem, posmtārpiem, kā arī visiem mugurkaulniekiem. Slēgtā asinsrites sistēmā asinis plūst pa slēgtu asinsvadu sistēmu. Slēgta asinsrites sistēma nodrošina ātrāku asiņu plūsmu un labāku vielu transportu, nekā vaļēja asinsrites sistēma.

Uzbūve

Asinsrites sistēma sastāv no asinīm, asinsrades orgāniem, sirds un asinsvadiem. Asinsvadus, kuri iet no sirds, sauc par artērijām, bet asinsvadus, kuri iet uz sirdi, par vēnām. Artērijas sadalās arteriolās, bet pēc tam kapilāros. Kapilāri ir vissīkākie asinsvadi, kuros notiek vielu apmaiņa starp audiem un asinīm. Pēc vielu apmaiņas kapilāri savienojas vēnulās, kuras pēc tam savienojas vēnās. Asinis, kas ir bagātas ar skābekli, sauc par arteriālajām asinīm, bet asinis, kurās ir maz skābekļa, bet daudz oglekļa dioksīda, par venozajām asinīm. Tas nozīmē, ka asiņu nosaukums nav atkarīgs no tā, pa kuru asinsvadu tās plūst, bet gan vielas (skābekļa vai oglekļa dioksīda), kuru asinis satur vairāk.
Boriss Bērziņš

Dzīvesgājums

Dzimis 1930. gadā Rīgā. No 1947. līdz 1952. gadam mācījās Jaņa Rozentāla mākslas vidusskolā, bet no 1952. līdz 1959. gadam — Latvijas Valsts Mākslas akadēmijā, kur viņa skolotājs bija Eduards Kalniņš. Mākslinieka sieva Rasma Bruzīte (1919—2001) bija tēlniece.
Kopš 1955. gada piedalījās izstādēs. No 1961. gada bija Mākslinieku savienības biedrs. Kopš 1963. gada strādāja Latvijas Mākslas akadēmijā, sākumā vakara sagatavošanas kursos, vēlāk glezniecības katedrā. 1989. gadā Bērziņam piešķīra Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu. 1994. gadā Bērziņš kļuva par Latvijas Zinātņu akadēmijas goda locekli. 1995. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni. Spīdolas balvas ieguvējs.
Miris 2002. gada 11. februārī 71 gada vecumā. Apbedīts Rīgas Meža kapu Mākslinieku kalniņā. Savā testamentā (2002. gada 1. februārī) Boriss Bērziņš visus savus darbus novēlēja Latvijas Nacionālajam mākslas muzejam.
Skalica

Vēsture

Skalica rakstos pirmoreiz minēta 1217. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas Skalica līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Sakolca (Szakolca). 1372. gadā Ungārijas karalis Lajošs I piešķīra Skalicai pilsētas tiesības. 17. gadsimtā Skalica bija pēc iedzīvotāju skaita piektā Slovākijas pilsēta. 19. gadsimtā līdz ar Martinu un Ružomberoku, Skalica izvirzījās par vienu no slovāku nacionālās kustības centriem. 1918. gada 6. novembrī Skalica uz desmit dienām kļuva par Slovākijas de facto galvaspilsētu. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki

2001. gadā absolūtais vairākums (94,84 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki, dzīvoja arī čehi (3,61 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (70,15 %), nereliģiozi (19,92 %) un luterāņi (6,67 %).
Skalicā dzimuši kardināls Jānošs Čerhohs (Csernoch János, 1852 - 1927), kā arī hokejisti Jurajs Mikūšs (Juraj Mikúš, 1987) un Žigmunds Pālfijs (Žigmund Pálffy, 1972).
Bailes

Bailes ir nepatīkamas emocijas, kas rodas kā atbildes mehānisms dzīvam organismam sastopoties ar draudiem vai sāpēm. Tās ir organisma dabiska reakcija, lai pasargātu to no sociālajiem un fiziskajiem apdraudējumiem un nāves, sagatavojot to uzbrukumam vai aizsardzībai.
Cilvēkiem pirmās baiļu izjūtas parādās jau agrā bērnībā. Baiļu spēcīgums ir atkarīgs no situācijas, kurā ir cilvēks, un paša cilvēka personības un pieredzes. Intensīvas bailes var radīt īslaicīgus fiziskus traucējumus: sirdsdarbības paātrināšanos, pastiprinātu svīšanu, drebuļus, apgrūtinātu izziņu.
Bailes ir saistītas ar citiem cilvēka emocionālajiem stāvokļiem: raizēm, nemieru, histēriju, šausmām un paniku.
Jirži Novotnijs

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Novotnijs uzsāka 2000.—01. gada sezonā, debitējot Čehijas Ekstralīgas kluba HC Ceske Budejovice sastāvā. 2002. gada vasarā hokejists pārcēlās uz Ziemeļameriku, 2002.—03. gada sezonu aizvadot AHL kluba Ročesteras "Americans" rindās. "Americans" sastāvā Novotnijs spēlēja arī turpmākajās sezonās, NHL debitējot vien 2005.—06. gada sezonā Bufalo "Sabres" rindās.
2006.—07. gada sezonā Jirži izdevās nostiprināties "Sabres" sastāvā, sezonas vidū gan tiekot aizmainītam uz Vašingtonas "Capitals" vienību. 2007. gada vasarā Novotnijs noslēdza divu gadu līgumu ar Kolumbusas "Blue Jackets" vienību.
2009. gada vasarā Novotnijs pārcēlās uz KHL klubu Mitišču "Atlant", taču 2010.—11. un 2011.—12. sezonu aizvadīja Astanas "Baris" rindās, taču tad pievienojās Prāgas "Lev" rindām. Pirms 2013.—14. gada sezonas sākuma Novotnijs kļuva par "Lev" kapteini. Sezonas izskaņā kopā ar "Lev" sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan septiņās spēlēs piekāpjoties Magņitogorskas "Metallurg".
Pēc "Lev" dalības atsaukšanas no KHL, 2014. gada vasarā Novotnijs pārcēlās uz Jaroslavļas "Lokomotiv" rindām. 2015.—16. gada sezonu Novotnijs noslēdza viena ar 12 rezultativitātes punktiem, un pēc tās beigām noslēdza līgumu ar Čeļabinskas "Traktor".
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis piecos Pasaules čempionātos, 2010. gadā izcīnot zelta, bet 2011. un 2012. gadā — bronzas medaļas.
Leipciga

Vēsture

Leipciga pirmoreiz rakstos minēta 1015. gadā, bet tirgus un pilsētas tiesības ieguvusi 1165. gadā. 1409. gadā nodibinot Leipcigas universitāti, pilsēta kļuva par Vācijas grāmatizdošanas un kultūras centru.
1813. gadā Leipcigas apkārtnē notika Leipcigas kauja, saukta arī par Tautu kauju, starp Napoleona un t.s. Sestās koalīcijas spēkiem.
1838. gadā Leipcigā tika atklāta pirmā tālsatiksmes dzelzceļa līnija Vācijā (Leipciga—Drēzdene), un Leipciga turpmākajos gados kļuva par lielu dzelzceļa mezglu.
1863. gada 23. maijā Leipcigā Ferdinanda Lasalla vadībā tika nodibināta ADAV (Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein) — pirmā strādnieku politiskā organizācija Vācijā.
1933. gadā pilsētā notika Leipcigas process pret Reihstāga ēkas iespējamiem dedzinātājiem.
Pilsēta smagi cieta 2. pasaules kara beigu posmā Sabiedroto uzlidojumos. Atšķirībā no vairuma Austrumvācijas pilsētām, pilsētu 1945. gada 20. aprīlī ieņēma ASV armija, bet, pamatojoties uz noslēgto vienošanos, Leipciga nonāca PSRS okupācijas zonā.
1898. gadā Leipcigā izcēlās t.s. Pirmdienas demonstrācijas, kuras bija sākums Vācijas atkalapvienošanai.

Ekonomika

Pie Leipcigas atrodas kompāniju BMW un Porsche ražotnes, kā arī DHL Express un Amazon.com loģistikas centrs. Leipcigas pievārtē atrodas klavieru ražošanas kompānija Blüthner.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Pilsētā atrodas 1409. gadā dibinātā Leipcigas Universitāte (Universität Leipzig) un Leipcigas Mūzikas un teātra universitāte (Hochschule für Musik und Theater "Felix Mendelssohn Bartholdy" Leipzig). Šeit etrodas trīs Makša Planka biedrības institūti un divi Fraunhofera biedrības institūti.
Pie Sv. Toma baznīcas darbojas 1212. gadā dibinātais zēnu koris Thomanerchor. Gewandhaus koncertzāle ir Gewandhaus orķestris (Gewandhausorchester Leipzig) mājvieta. Notiek viens no lielākajiem gotiskās mūzikas festivāliem Wave-Gotik-Treffen.

Cilvēki

Leipciga ir komponista Johana Kristofa Frīdriha Baha (Johann Christoph Friedrich Bach, 1732-1795), komponista Johans Kristiāna Baha (Johann Christian Bach, 1735-1782), mākslinieka Makša Bekmaņa (Max Beckmann, 1884-1950), komponista Hansa Eislera (Hanns Eisler, 1898-1962), politiķa Manfrēda Gerlaha (Manfred Gerlach, 1928-2011), zinātnieka Teodora Grothusa (Theodor Grotthuß, 1785-1822), biofiziķa Bernarda Kaca (Bernard Katz, 1911-2003), mūziķa Bila Kaulica (Bill Kaulitz, 1989), filozofa Gotfrīda Leibnica (Gottfried Wilhelm Leibniz, 1646-1716), politiķa Kārļa Lībknehta (Karl Liebknecht, 1871-1919), mūziķa Tila Lindemana (Till Lindemann, 1963), mūziķes Klāras Šūmanes (Clara Schumann, 1819-1896), politiķa Valtera Ulbriha (Walter Ulbricht, 1893-1973) un komponista Riharda Vāgnera (Richard Wagner, 1813-1883) dzimtā pilsēta.
Leipcigā dažādos laikos dzīvojuši: Johans Sebastians Bahs, Johans Volfgangs fon Gēte, Verners Heizenbergs, Fēlikss Mendelsons, Augusts Mēbiuss, Frīdrihs Nīče, Vilhelms Ostvalds, Roberts Šūmanis.
Toljati

Vēsture

Dibināta kā cietoksnis Volgas krastā 1737. gadā. Par pilsētas dibinātāju tiek uzskatīts Krievijas valstsvīrs un vēsturnieks Vasilijs Tatiščevs (1686-1750). Pilsētas pirmais nosaukums bija Stavropole pie Volgas (Ставрополь-на-Волге). Šeit bija paredzēts nometināt kalmikus, lai iznīcinātu viņu klejojošo dzīvesveidu.
1924. gadā tika pazemināta statusā par ciemu (no 1946. gada — atkal pilsēta).
1950. gadā, sakarā ar Volgas HES celtniecību, vecā pilsēta tika appludināta un uzcelta jauna pilsēta citā vietā. 1964. gadā Stavropole pie Volgas tika pārsaukta pašreizējā vārdā par godu Itālijas komunistu līderim Palmiro Toljati (1893-1964).
1967.-71. gadā, sadarbībā ar FIAT, tika uzcelta gigantiska AutoVAZ rūpnīca, kā ražotās automašīnas Žiguļi bija masveidīgākais auto zīmols PSRS.

Sports

Toljati bāzēts Krievijas Augstākās līgas hokejā klubs Toljati "Lada".
Biķernieki (slimnīca)

Biķernieku slimnīca ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas (RAKUS) stacionāriem Lielvārdes ielā 68, Rīgā, kas specializējies apdegumu un apsaldējumu ārstēšanā Apdegumu centrā, gerontoloģisko problēmu risināšanā Gerontoloģijas centrā. Latvijas Bērnu dzirdes centra bērnu audioloģijas nodaļā tiek ārstēti bērni ar dzirdes problēmām. Kopš 2011. gada no stacionāra "Gaiļezers" uz stacionāru "Biķernieki" pārcelta Oftalmoloģijas klīnika, 2013. gadā izveidota Ķirurģiskās infekcijas klīnika.

Vēsture

Slimnīca atklāta 1963. gadā Biķernieku mežā kā PSRS Satiksmes ceļu ministrijai (Министерство путей сообщения СССР) pakļautā Baltijas dzelzceļa medicīnas dienesta slimnīca. 1985. gadā tika atklāts jauns slimnīcas daudzstāvu korpuss, 1988. gadā tajā tika izveidotas jaunas kardioloģijas, traumatoloģijas un torakālās ķirurģijas nodaļas.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā Baltijas dzelzceļa medicīnas dienests tika iekļauts Latvijas veselības aizsardzības sistēmā. 1992. gadā no Traumatoloģijas institūta uz Biķernieku slimnīcas telpām pārcēla Valsts Apdegumu centru un pediatrijas nodaļā izveidoja Republikas rehabilitācijas centru bērniem un pusaudžiem ar dzirdes traucējumiem, ko vēlāk pārdēvēja par Latvijas Bērnu Dzirdes centru.
1996. gadā tika izveidota valsts akciju sabiedrība Dzelzceļa slimnīca "Biķernieki". 2000. gadā slimnīcā atklāja Diagnostiskās radioloģijas nodaļu, Rehabilitācijas nodaļu, kā arī Valsts Klīniskā Gerontoloģijas centru. 2002. gadā slimnīcā sāka darboties privātklīnika “Biķernieki” (tagad Vispārēja profila maksas nodaļa). 2004. gadā slimnīcu pārdēvēja par valsts akciju sabiedrību “Slimnīca "Biķernieki”. 2005. gadā to apvienoja ar slimnīcu "Linezers" un Latvijas Onkoloģijas centru Rīgas Austrumu slimnīcas sastāvā.
Kopš 2007. gada "Biķernieku" slimnīca ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas stacionāriem.
Anna Stjažkina

Biogrāfija

Piedzimusi šahistu ģimenē, māte Olga Stjažkina (dzimusi 1970.) ir šaha lielmeistare. 2007. gadā uzvarējusi Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U10 vecuma grupā. 2012. gadā atkārtojusi šo panākumu meiteņu U16 vecuma grupā. 2009. gadā bijusi otrā Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U12 vecuma grupā. 2011. gadā ieņēmusi otro vietu Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu U14 vecuma grupā.
Tāpat uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātos 2008. gadā meiteņu U12 vecuma grupā un 2013. gadā meiteņu U16 vecuma grupā. 2010. gadā izcīnījusi sudrabu meiteņu U14 vecuma grupā un 2014. gadā bronzu meiteņu U18 vecuma grupā.
2016. gadā uzvarējusi Sanktpēterburgas pilsētas sieviešu šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā Stjažkinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Gambijas administratīvais iedalījums

Gambijas administratīvo iedalījumu veido 5 daļas un 1 pilsēta. Daļas sīkāk iedalās 43 distriktos.
Ēveles iela (Rīga)

Ielas raksturojums

Ēveles iela ir 211 m gara vietējas nozīmes iela Brasas apkaimes ziemeļrietumos. Tā sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra un Jāņa Daliņa ielu un virzās austrumu virzienā. Tā beidzas krustojumā ar Miera ielu.
2006. gadā Ēveles ielas posms no Vesetas ielas līdz Krišjāņa Valdemāra ielai tika pievienots jaunizveidotajai Jāņa Daliņa ielai.
Zilupe

Vēsture

Zilupes pilsēta sāka veidoties 1900. gadā uz barona Rozena zemes pie Rivcānu sādžas Pasienes pagastā sakarā ar dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava būvniecību. Pie Rozenovas stacijas Zilupes upes kreisajā krastā sāka apmesties uz dzīvi dzelzceļa strādnieki, kalpotāji, tirgotāji un citi. 1908. gadā Zilupē jau bija zemstes priekšnieks, policijas pristavs, darbojās pasts, skola, kā arī daudzi tirdzniecības uzņēmumi, kas apkalpoja plašu apkārtni.
Pirmais pasaules karš pārtrauca Zilupes attīstību, 1918. gadā tika uzspridzināts dzelzceļa tilts, izjauktas pārbrauktuves un pārtraukta satiksme ar tālāko apkārtni. No 1918. gada novembra līdz 1920. gada janvārim Zilupē pastāvēja lielinieku vara. Latvijas Brīvības cīņu laikā 1920. gada 26. janvārī Kurzemes divīzija gar dzelzceļa līniju uzsāka uzbrukumu ar uzdevumu sasniegt Zilupes līniju un Osvejas ezeru.
1920. gada 1. maijā Zilupes apkārtnē Opuļu sādžā (4 km uz ZA no Zilupes dzelzceļa stacijas) notika Latvijas armijas 1. Liepājas kājnieku pulka kapteiņa H. Helmaņa vadītās 80 vīru grupas izlūkgājieni lielinieku frontes dziļā aizmugurē.
Pēc Latvijas valsts nodibināšanas Zilupē sākās jauns uzplaukums — pierobežā nodibināja maiņas punktus, kas iemainīja no Krievijas ievestos dārgmetālus (zeltu, sudrabu) un caur Zilupi tos sūtīja tālāk uz Rīgu. 1924. gadā pēc maiņas punktu slēgšanas Zilupes saimnieciskā darbība stipri samazinājās. Tomēr šī rosība sekmēja Zilupes un apkārtnes saimniecisko attīstību un tā kļuva par nacionālās idejas paudēju valsts pierobežā. 1925. gadā Zilupei piešķīra biezi apdzīvotas vietas statusu, bet 1931. gadā — pilsētas tiesības. Galvenā iedzīvotāju nodarbošanās bija tirdzniecība, lauksaimniecība un sīkā amatniecība. Darbojās a/s "Grauds" ūdensdzirnavas ar elektrisko spēkstaciju, zāģu gateris, 1934. gadā bijušās cementa ražošanas telpās iekārtoja lopkautuvi, darbojās linu pieņemšanas punkts, aptieka (dibināta 1901. gadā), ārsta T. Rihtera slimnīca un 120 dažādu tirgotavu. Pilsētā darbojās Zilupes iecirkņa miertiesnesis un tiesu izpildītājs, Ludzas apriņķa policijas 3. iecirknis, Zilupes virsmežniecība, Zilupes rajona agronoms, būvtehniķis un dārzkopības instruktors, kā arī Zilupes muitnīca.
1940. gada jūnijā Zilupē ienāca PSRS okupācijas karaspēks. Sākās padomju okupācijas iestāžu darbība. 1941. gada jūlija sākumā visā Latvijā, arī Zilupē, nodibinājās vācu okupācijas režīms. Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 17. jūlijā padomju okupācijas karaspēks otrreiz ienāca Zilupē. PSRS varas iestāžu rīkotajās deportācijās un arestos cieta arī Zilupes iedzīvotāji. No 1949. līdz 1959. gadam pilsēta bija Zilupes rajona centrs. Pēc Otrā pasaules kara Zilupē darbojās rūpnīcas "Metālists" cehs (ražoja bērnu ragaviņas u.c. plaša patēriņa preces), Ludzas rajona sadzīves pakalpojumu kombināta trikotāžas un adīšanas darbnīcas, maizes ceptuve.
1908. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1908. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika 8. un 9. decembrī Vīnē (Austroungārija).
Kebabs

Kebabs uz iesma

Kebabs uz iesma (turku valodā: şiş kebabı [ʃiʃ kebabî]) ir uz oglēm cepti vai grilēti uz koka vai metāla iesma (turku valodā: şiş [ʃiʃ]) uzdurti nelieli gaļas gabali. Kebabam izmanto jebkādu gaļu un kopā ar gaļas gabaliem uz iesma parasti uzdur arī dārzeņus vai augļus (baklažāns, tomāts, paprikas pipars, sīpols un sēnes).
Latvijā un visā bijušās Padomju Savienības teritorijā populārs svētku ēdiens ir šiš-kebaba paveids šašliks (Krimas tatāru valodā: şışlıq [ʃîʃlîk]).
Tiek uzskatīts, ka kebaba cepšanai uz iesma pirmsākumi meklējami viduslaiku osmaņu impērijas armijā, kuras karagājienos karavīri uz saviem zobeniem uzdurtos gaļas gabalus cepuši nometnes ugunskuros. Tomēr vēstures avotos ir arī liecības tam, ka šāds gaļas cepšanas veids bijis populārs arī pirms turku ienākšanas Bizantijā.

Grozītais kebabs

Grozītais kebabs (turku valodā: döner kebab [dœner kebab]) ir uz vertikāla iesma sadurtas lielas jēra vai vistas gaļas šķēles, kas griežas un tiek grilētas no vienas malas ar oglēm vai ar elektrisku sildītāju. Grozītais kebabs ir līdzīgs girosam, šavarmai un taco al pastor.
Grozīto kebabu parasti pasniedz smalki sagrieztu ar salātiem kā pildījumu pitas maizē, picās vai uz šķīvja kopā ar ceptiem frī kartupļiem. Grieztais kebabs ir populārs ātro uzkodu ēdiens vairākās Eiropas valstīs.
Jānis Liepiņš (rakstnieks)

Dzīvesgājums

Dzimis 1930. gada 19. oktobrī Lubānā maiznieka ģimenē. Mācījās Lubānas pamatskolā (1938-1944), pēc tam Rīgas 4. vidusskolā (1944-1949). Studēja Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē (1949-1950), tad Rīgas Medicīnas institūtā (1950-1955). 
Strādāja par Rendas slimnīcas galveno ārstu (1955-1961) un Rīgas 2. slimnīcas ārstu dietologu. 1956. gadā publicēts viņa dzejolis "No vienas saknes". 1962. gadā sāka strādāt Latvijas Eksperimentālās un klīniskās mededicīnas institūtā, 1969. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju. 
Kopā ar Vizmu Belševicu atdzejoja Dantes sonetus "Vita nuova" (1965). Kopš 1966. gada izdoti vairāki J. Liepiņa stāstu krājumi, 1971. gadā viņš uzņemts Latvijas Rakstnieku savienībā. 
Sadarbībā ar aktieriem Jānis Liepiņš veidoja savdabīgus autorvakarus "Svešais zirneklis un Jānis Liepiņš" (1980), "Dialogs vēstulēs ar Dinu Kupli" (1982), "Monologi izcilām aktrisēm" (1983), "Pats pret sevi" (1984), "Dzejas karalis un nerrs" (1985) u.c.
Šepsholmena

Šepsholmena ir Zviedrijas sala Stokholmas komūnā, kas atrodas Saltšēna līcī centrālajā Stokholmas daļā. Šepsholmenai līdzās atrodas pussala Blasieholmena, kuras savā starpā savieno Šepsholmenas tilts, kā arī Kastelholmena, uz kuru no Šepsholmenas var nokļūt, šķērsojot Kastelholmenas tiltu. Šepsholmena atrodas starp Stremmena un Nibrovikena ūdeņiem.

Pilsētas daļa

Šepsholmena kopā ar Kastelholmenu veido pilsētas daļu, ko sauc par Šepsholmenu. Kā pastāvīga pilsētas daļa Šepsholmena ir no 1905. gada, 1934. gadā tai tiek pievienota Kastelholmena, kura līdz tam bija pastāvīga pilsētas daļa. Administratīvi Šepsholmena ietilpst Stokholmas iekšpilsētas Normalmes rajonā.
Šepsholmenas zemes platība ir aptuveni 20 hektāri, bet kopā ar ūdens platību tā aizņem 41 hektāru. Šepsholmenai ir ūdens robeža ar Jūrgordenu, Normalmi, Sēdermalmi un Vecpilsētu. Kastelholmena no 1993. gada atrodas Valsts īpašuma padomes aizsardzībā, ar ko saprot salas aizsardzību un tās attīstību nākamajām paaudzēm. Kastelholmas sala atrodas Karaliskā nacionālā pilsētas parka teritorijā.

Sala

17. gadsimta vidū sala kļuva par Zviedrijas kara flotes bāzi un tāda tā bija līdz pat pagājušā gadsimta vidum, 1968. gadam, par ko mūsdienās liecina daudzas saglabājušās kazarmu un noliktavu ēkas. Mūsdienās daudzās bijušajās militārajās celtnēs ir iekārtoti daži pilsētas nozīmīgākie muzeji kā Austrumāzijas mākslas muzejs un Arhitektūras muzejs, kā arī kultūras iestādes kā, piemēram, Karaliskās mākslas augstskolas koledža. Viena no jaunākajām celtnēm salā ir avangardiskā Modernās mākslas muzeja ēka, kuru atklāja 1998. gadā. Uzmanību pievērš salas krastā noenkurotais agrākais preču un mācību buru kuģis af Chapman, kurš mūsdienās kalpo par hosteli. Netālu no tā atrodas 1647. gadā būvētā Admiralitātes nams un labi saglabājusies ampīra stilā celtā Šepsholmenas baznīca. Salas lielu teritoriju aizņem atpūtas zonas, īpaši minami ir kokiem bagātie angļu stilā ierīkotie parki, no kuriem paveras skaisti skati uz Strandvegenu, Sēdermalmi un Vecpilsētu.
Apkārt Šepsholmenai un Kastelholmenai jūrā atrodas kuģu vraku kapsēta, kuru vraku skaits ir lielāks ka 30. Daļa no vraku detaļām tika izmatotas, būvējot piestātnes un Kastelholmenas tiltu.
Arturs Kāposts

Biogrāfija

Arturs Kāposts piedzima 1888. gada 2. jūnijā Kursīšu pagastā. Beidzis Kursīšu ministrijas skolu. 1908. gadā beidzis Jelgavas reālskolu, bet 1917. gadā — Pēterpils politehnisko institūtu. No 1916. līdz 1918. gadam Kāposts darbojās Latviešu bēgļu apgādības komitejā. Piedalījās Latvijas brīvības cīņās, 1919. gadā bija Latgales papildu bataljona karavīrs. Tajā pašā gadā kļuva par Saldus pilsētas galvu, amatā bija līdz 1920. gadam. 1922. gadā bija Saldus stacijas priekšnieks. 1923. gadā sācis studēt tieslietas Latvijas Universitātē, tajā pašā gadā sācis strādāt Latvijas dzelzceļu virsvaldes dienestā, kurā bija līdz 1926. gadam.
1928. gadā absolvējis LU Tieslietu nodaļu un kļuvis par Latgales apgabaltiesas prokurora biedru. 1929. gadā kļuva par Rīgas apgabaltiesas vecākais tiesu amata kandidāts, 1930. gadā — par tās prokurora biedru. No 1933. līdz 1937. gadam bija Rīgas apgabaltiesas loceklis, tad līdz 1940. gadam — tās priekšsēdētāja biedrs. 1940. gada 1. maijā kļuvis par Latvijas satiksmes ministru pēc Bernharda Einberga atkāpšanās. Amatā bijis nepilnus divus mēnešus, līdz brīdim, kad pēc Latvijas okupācijas demisionēja Ministru kabinets. No 1940. gada 21. jūnija līdz 17. septembrim bija Rīgas apgabaltiesas priekšsēdētāja vietnieks. 1. oktobrī apcietināts, 1941. gada 14. jūnijā izsūtīts no Latvijas, 19. decembrī izpildīts nāvessods.
Desti

Vēsture

Desti Inc. dibināts 2011. gada 18. novembrī, atdaloties no bezpeļņas pētnieciskā institūta SRI International. Uzņēmums ieguva invstīcijas no Horizons Ventures un Carmel Ventures.
2012. gada novembrī izlaista ceļojumu plānotāja bēta versija.
2014. gada 30 maijā Desti iegādājās Somijas uzņēmums Nokia, lai iekļautu tā programmatūru kartogrāfijas platformā HERE. Desti programmatūra tika izņemta no Apple iTunes Store interneta veikala.
Medio tika integrēts HERE, un izbeidza darbību kā patstāvīgs uzņēmums. 2015. gadā HERE pārdots Vācijas autobūves konsorcijam, kurā ietilpa Audi AG, BMW AG un Daimler AG.