google/wiki40b huggingface dataset:
Marija Prevolaraki

Biogrāfija

Marija Prevolaraki sāka ar cīņas sportu nodarboties pusaudzes vecumā. Viņa startē no sporta kluba Ethniko Athens un viņas treneris ir Panagiotis Argoudea.
Kā juniore, laikā no 2006. līdz 2011. gadam viņa piedalījās astoņos pasaules un Eiropas čempionātos un viņas starts tur bija veiksmīgs.
2011. gadā viņa pirmo reizi startēja starptautiskajās pieaugušo sacensībās. Viņa piedalījās Eiropas čempionātā Dortmundē svara kategorijā līdz 55 kg, pēc zaudējuma Moldovas cīkstone Ludmilai Kristjai, viņa uzvarēja vācieti Kristīnu Kniteli un zaudēja polietei Katažinai Kravčikai, iegūstot 7. vietu. 
Labāk viņai veicās 2012. gada Eiropas čempionātā Belgradā. Tur viņa uzvarēja  Eilēnu Frīdrihu no Vācijas un Lenku Martinakovu no Čehijas, tad zaudēja zviedrietei Sofiju Matsonei un cīņā par bronzas medaļu arī Marijai Gurovai no Krievijas, iegūstot 5.vietu. 2012. gada aprīlī turnīrā Sofijā Marija Prevolaraki ieguva 2. vietu aiz Jūlijas Ratkevičas no Azerbaidžānas un kvalificējās Olimpiskajās spēlēs Londonā. Pašās Olimpiskajās spēlēs, startējot viegla svarā (līdz 55 kg), viņa zaudēja jau pirmajā cīņā pret Jūliju Ratkeviču un no tālākām cīņām izstājās. Rezultātā viņa palika 15. vietā.
Arī starts 2013. gada Eiropas čempionātā Tbilisi Marija Prevolaraki bija veiksmīgs. Tur viņa uzvarēja bulgārieti Violetu Atanasovu, Katažinu Kravčiku un ukrainieti Irinu Husjaku, bet finālā zaudēja pieredzējušai Sofijai Matsonei. Tā paša gada vasarā viņa uzvarēja Vidusjūras spēlēs Mersinā. 2014. gada Eiropas čempionātā Marija Prevolaraki arī iekļuva finālā, bet cīņā par zelta medaļu atkal zaudēja, šoreiz Marijai Gurovai.
2016. gada olimpiskajās spēlēs Rio Marija zaudēja ceturtdaļfinālā, ierindojoties 10. vietā. Abos nākamajos gados pēc olimpiādes viņa ieguva bronzas medaļas Eiropas čempionātā un 2018. gadā vēlreiz uzvarēja Vidusjūras spēlēs.
Lietenes

Apraksts

Lietenes ir slaidi, pelēki dunduri ar raibiem, pelēcīgiem spārniem. Daudzām sugām ir krāsaini rakstainas acis, bet mirstot šī īpašība zūd. Sugas vienas no otras ir samērā grūti atšķiramas.
Lieteņu sugas asinis sūc zīdītājiem (zirgiem, briežiem, aļņiem, stirnām, retāk liellopiem un pavisam reti aitām un cūkām) un samērā bieži kož arī cilvēkam, uzbrūkot siltā un mitrā laikā, bet visaktīvākās ir smacīgā laikā pirms lietus. Turklāt tās spēj pēc nosēšanās uzsākt asiņu sūkšanu ļoti ātri. Kodiens ir sāpīgs un nepatīkams. Lielāku sugu mātītes vienā paņēmienā iesūc līdz 0,2 g asiņu. Tā kā aklie dunduri asinis sūc vairākas reizes, tie spēj pārnēsāt dažādas infekcijas slimības, piemēram, tularēmiju. Parasti asinssūkšanai nododas ar lielu aizrautību, tādēļ ir viegli nositami.

Ekoloģija

Asinis sūc tikai mātītes, bet tēviņi barojas tikai ar augu sulām. Arī mātītes barojas ar ziedu nektāru, bet, lai spētu reproducēt olas, tām ir nepieciešamas asnis. Lietenēm ir raksturīgi upurim pielavīties bez trokšņa, atšķirībā, piemēram, no diždunduriem, kā arī tās ir neizvēlīgas koduma vietas piemeklēšanai. Šīs ģints dunduriem ir raksturīgi arī izvairīties no baltas krāsas, līdz ar to tās nemēdz sēsties uz drēbēm baltā krāsā, toties labprāt sēžas uz melnām drēbēm.
Kāpuri attīstās saldūdens tilpēs, mitrā augsnē un retumis dārza komposta kaudzēs.
Soja

Sojas produkti

Sojas pupiņas ir galvenais augu olbaltumvielu avots. Sojas olbaltumvielu sastāvā nav holesterīns un tās organismā viegli pārstrādājas, tāpēc sojas pupiņas arvien vairāk izmanto dažādu sojas produktu ražošanā. No sojas olbaltumvielām veido šķiedras, ko pēc tam apvieno kūlīšos, iekrāso, aromatizē un pievieno garšvielas, iegūstot mākslīgo gaļu, bet sojas olbaltumvielu izolātus mēdz pievienot desu masai. Sojas olbaltumvielu izolātus (ar renīnu) lieto arī kā olas baltuma aizvietotājus.
Tradicionāli sarecinot sojas pienu iegūst sojas biezpienu — tofu, kas ir izplatīts ēdiens ķīniešu un japāņu virtuvē.
Baibas iela (Rīga)

Vēsture

Pirms Berģu iekļaušanas pilsētas sastāvā, 1974. gadā, šī iela saucās Laivu iela. 1975. gadā ielai tika piešķirts tās pašreizējais nosaukums. Iela nosaukta Raiņa lugas "Pūt, vējiņi!" galvenās varones vārdā.
Melnais amūrs

Izplatība

Melnā amūra dabīgais izplatības areāls aptver Āzijas austrumus, sākot ar Ķīnu dienvidos (Klusā okeāna upju baseiniem) un beidzot ar Amūras upi Austrumsibīrijā. Iespējams, tas mājo arī Vjetnamā, Honas upes baseinā. Savvaļas populācija Krievijā pēdējos gados strauji samazinājusies. Melnais amūrs introducēts daudzviet pasaulē audzēšanai zivsaimniecībās pārtikai un gliemežu ierobežošanai dīķsaimniecībās, kā arī cilvēku parazītu ierobežošanai. Pēdējos gados melnos amūrus izmanto, lai atbrīvotu elektrostaciju ūdenstilpnes no sēdgliemeņu (Dreissena) kolonijām. Ārpus dabīgā izplatības areāla melnais amūrs dabīgi pavairojas tikai Amudarjas baseinā Turkmenistānā, iespējams, arī Tones upē Japānā un ASV upēs.

Latvijā

Latvijā melnais amūrs ievests apmēram 1960. gados. Vēlākos gados ielaists dažās dabiskajās ūdenstilpēs. Savvaļas populācijas izveidošanās nav zināma.

Izskats

Melnais amūrs ir liela auguma saldūdens zivs. Tā garums var sasniegt 140—180 cm, svars 72 kg, lai gan parasti garums ir 60—120 cm, svars līdz 35—36 kg. Ķermenis melnajam amūram slaids, šķērsgriezumā ieapaļš. Mute vērsta uz priekšu. Mugura melna, sāni un vēders sudrabaini līdz melnīgsnēji. Spuras tumšas, proporcionāli īsas. Zvīņas lielas un cieši pieguļošas, uz sānu līnijas 39—43 zvīņas. Rīkles zobi parasti vienā rindā, gludi un masīvi, ar kuriem var viegli sakost gliemežvākus. Reizēm mēdz būt otra zobu rinda, bet tajā ir tikai viens zobs.

Uzvedība un barība

Melnais amūrs Austrumāzijā mājo lielās, lēni tekošās zemieņu upēs un ezeros ar dzidru ūdeni un augstu skābekļa līmeni. Lielus barus neveido. Barojas galvenokārt ar gliemežiem un divvāku gliemjiem. Nelielos daudzumos barojas ar vēžveidīgajiem un ūdens kukaiņiem.

Vairošanās

Dzimumgatavība melnajam amūram iestājas 3—11 gadu vecumā, sasniedzot 70—100 cm garumu. Tēviņi nobriest ātrāk nekā mātītes, tēviņiem sasniedzot 11 kg, mātītēm 15 kg masu. Nārsto no aprīļa līdz jūnijam plūdu laikā, kad ūdens temperatūra ir 18—30°C. Melnajam amūram raksturīgs porciju nārsts. Auglība no 130 000 līdz 1,2 milj. ikru. Ikri pelaģiski vai puspelaģiski, pēc iznēršanas tie peld pa straumi uz leju. Ja uz upes ir uzbūvēti aizsprosti un ikri nepaspēj attīstīties brīvā peldējumā, jaunā paaudze iet bojā. To attīstība ilgst 2 dienas. Kāpuri pirmajās dienās barojas ar zooplanktonu, vēlāk ar gliemeņvēžiem un ūdens kukaiņiem, bet, sasniedzot 120 mm garumu jaunās zivis uzsāk baroties ar gliemežiem un divvāku gliemenēm. Melnais amūrs var sasniegt 15 gadu vecumu.
Pēniga

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 981. gadā.
Romas klubs

Pētījumi

Pirmo ziņojumu „Pieauguma robežas” (Limits to Growth) 1970. gadā izveidoja Dr. D. Medouza (Masačūsetsas Tehnoloģiju institūts) vadītā pētnieku grupa. Ar datoru tika modelēti iespējamie pasaules attīstības varianti. Secinājumi nebija iepriecinoši: mūsdienu civilizācijai pastāv pieauguma limiti, kurus nosaka pati daba, un cilvēkiem, ja viņi grib izdzīvot, ir jādomā par to robežu, aiz kuras sākas neparedzamas sekas. D. Medouzs piedāvā: regulēt un stabilizēt apdzīvotības līmeni un kapitāla izaugsmi, nodrošināt nepieciešamās lauksaimniecības produkcijas ražošanu, resursu patēriņu un ekoloģiskās situācijas līdzsvarošanu. 1972. gadā pētījumu rezultāti tika izdoti grāmatā "Aiz pieauguma robežām".
Otrajā ziņojumā „Cilvēce krustcelēs” 1974. gadā izmantoja jaunu, sarežģītu sistēmu analīzes un skaitliskās novērtēšanas metodiku, ko izveidojis Mesarovičs (Klīvlenda, ASV), un tika secināts, ka, saglabājoties pašreizējām pasaules attīstības tendencēm, kļūs neizbēgami reģionāli konflikti, kuri notiek agrāk, nekā to paredzēja pirmais ziņojums. Uzsvērts, ka izdzīvošanas stratēģija nav globālā līdzsvara sasniegšana, bet pāreja uz organisku (ierobežotu) pieaugumu, t.i., dažādu pasaules sistēmas daļu diferencētu attīstību.
Andrejs Kampe

Dzīvesgājums

Dzimis Valmierā lauksaimnieka un tirgotāja Andreja Kampes (1867–1919) un viņa sievas Elzas, dzimušas Švēdes, ģimenē. Mācījās Valmieras reālskolā. 1912. gadā viņa tēvs iegādājās Jāņmuižu un bija Cēsu luterāņu baznīcas draudzes priekšnieks. Latvijas brīvības cīņu laikā lielinieki viņa tēvu 1919. gada janvārī Cēsīs apcietināja un nošāva. Pēc Bērzaines vidusskolas beigšanas 1921. gadā Andrejs Kampe saņēma stipendiju izglītības turpināšanai Francijā. 1924. gadā viņš beidza Turkulēnas liceju un studēja Parīzes universitātē un Politisko zinību institūta diplomātisko nodaļā.
Pēc studiju beigām atgriezās dzimtenē un 1927. gada oktobrī sāka strādāt par sekretāru Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas Administratīvajā un protokola nodaļā, no 1930. gada bija atašejs Latvijas sūtniecībā Itālijā. 1932. gadā atgriezās Latvijā, vadīja Ārlietu ministrijas Administratīvo un protokola nodaļu (1934-1936), Juridisko nodaļu (1936-1938), bet no 1938. gada novembra bija Līgumu departamenta direktors.
Pēc Latvijas okupācijas un inkorporācijas PSRS 1940. gada augustā Andreju Kampi atbrīvoja no amata un viņš dzīvoja Priekuļu pagasta Vairogos.
1940. gada 18. oktobrī viņu apcietināja un ieslodzīja Rīgas 1. cietumā. Pēc ilgstošām pratināšanām 1941. gada 28. marta LPSR NKVD izmeklēšanas daļas vecākais izmeklētājs Gruševojs secināja, ka izmeklēšanā nav konstatēti fakti par Andreja Kampes "darbību pret padomju varu" un tādējādi divi no apsūdzībā sākotnēji minētajiem četriem punktiem būtu izslēdzami. Tomēr 1941. gada 5. aprīlī tika uzrādīta apsūdzība par to, ka viņš no 1928. gada bijis "kontrrevolucionārās fašistiskās partijas - Zemnieku savienības - biedrs" un no 1939. gada sastāvējis "militāri fašistiskajā aizsargu organizācijā, darbojies franču un latviešu izlūkdienestā un vervējis aģentus". Pēc tam Andreju Kampi kopā ar citiem Latvijas politieslodzītajiem pārveda uz Astrahaņas 2. cietumu, kur 1942. gada 7. februārī tā sauktā sevišķā apspriede pieņēma lēmumu: "par piedalīšanos fašistiskā organizācijā nošaut". Spriedums tika izpildīts 1942. gada 15. martā.
Elaina Pričarda

Biogrāfija

Šahu iemācījusies spēlēt piecu gadu vecumā. Bijusi pazīstama kā sava laika šaha brīnumbērns. Divus gadus pēc kārtas uzvarējusi Pasaules meiteņu šaha čempionātos (1936, 1937), kā arī izcēlusies simultānspēles seansos pret Aleksandru Aļehinu un Rūdolfu Špīlmanu.
Vēlāk vairākus gadu desmitus bijusi starp Anglijas vadošajām šahistēm. Četras reizes uzvarējusi Lielbritānijas sieviešu šaha čempionātos (1939, 1946 — pēc uzvaras papildu mačā pret Rovenu Brūsu ar 2½:½, 1956, 1965). Pārstāvējusi Anglijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1957, 1972-1978). 1976. gadā komandu vērtējumā izcīnījusi sudraba medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā Pričardai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. Sarakstījusi vairākas grāmatas par šahu. Bijusi Anglijas šaha federācijas Goda biedre.
2011. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas

Vēlēšanu noteikumi

Prezidenta vēlēšanu pirmajā kārtā Saeimā pārstāvētās partijas izvirza savus prezidenta amata kandidātus. Lai kandidāts tiktu ievēlēts, par viņu jānobalso vismaz 51 no 100 Saeimas deputātiem. Ja pirmajā kārtā neviens no kandidātiem nav saņēmis vajadzīgo balsu skaitu, tad notiek atkārtota balsošana. Ja arī pēc otrās reizes netiek noskaidrots uzvarētājs, ar katru nākamo kārtu no vēlēšanām tiek izslēgts kandidāts, kurš iepriekšējā kārtā ieguvis vismazāk balsu. Ja arī pēdējā kārtā, kurā palikuši 2 kandidāti, neviens no viņiem nesaņem vismaz 51 balsi, notiek jaunas vēlēšanas, kurās tiek izvirzīti jauni vai arī jau bijušie kandidāti.

Vēlēšanu norise

Valsts prezidenta vēlēšanas norisinājās 2. jūnijā. Pirms vēlēšanām pie Saeimas ēkas pulcējās Zatlera atbalstītāji. Plkst. 9 sākās Saeimas debates. Ap plkst. 14 norisinājās balsošanas 1. kārta, savukārt 2. kārta notika ap plkst. 16.
Par Latvijas Valsts prezidentu tika ievēlēts Andris Bērziņš.
Bila Cerkva

Vēsture

Pilsētu 1032. gadā dibinājis Kijevas kņazs Jaroslavs kā vienu no Pierosas aizsardzības līnijas pilsētām-cietokšņiem un sākotnēji saukusies par Jurjevu pēc kņaza kristītā vārda «Jurijs». Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1115. gadā Hipatija hronikā. 1240. gadā mongoļu karaspēks pilsētu nopostīja un no tās palika tikai 1050. gadā būvētās bīskapa baznīcas drupas, pie kurām pilsēta atkal atdzima, nosaukumu (Біла Церква — ‘Baltā Baznīca’) aizgūstot no šīs baznīcas. 1363. gadā pilsēta nonāk Lietuvas Lielkņazistes sastāvā, 1569. gadā — Polijā. 1589. gadā Polijas karalis Sigismunds III piešķir Bila Cerkvai Magdeburgas tiesības. 17. un 18. gadsimtā pilsēta ir Bila Cerkvas kazaku pulka centrs. No 1712. līdz 1793. gadam pilsēta atkal ir Polijas sastāvā, pēc kā nonāk Krievijas Impērijas Kijevas guberņā kā miests. Strauja izaugsme pilsētā sākās 1972. gadā līdz ar autoriepu ražošanas uzņēmuma Bilotserkivshyna (mūsdienās — Rosava) būvniecību.
Hlorapskābe

Bioloģiskā nozīme

Ir atklāts, ka hlorapskābi spēj ģenerēt neitrofilie leikocīti, lai izmantotu to baktēriju iznīcināšanā. Hlorapskābe veidojas hlorīdjonu peroksidācijas procesā, ko nodrošina ferments mieloperoksidāze.

Izmantošana

Hlorapskābi un hipohlorītus lieto kā balinošus līdzekļus, kā arī sanitāriem nolūkiem. Organiskajā sintēzē izmanto hlorhidrīnu iegūšanai no alkēniem.
Slovnaft

Vēsture

Uzņēmuma pirmsākumi meklējami 1895. gadā, kad Bratislavā dibināts naftas pārstrādes uzņēmums Apollo.
1944. gadā, Otra pasaules kara laikā rūpnīcu sabombardēja. Tā daļēji atsāka darbu 1945. gadā.
1949. gada 1. maijā dibināts valsts uzņēmums Slovnaft. Sākta jaunas rūpnīcas būvniecība. Tā darbu sāka 1956. gadā, un ar PSRS tika noslēgts naftas piegādes ilgtermiņa līgums. 1962. gada jēlnaftu sāka saņemt no cauruļvada Družba.
1992. gada 1. maijā Slovnaft reorganizēts par akciju sabiedrību.
2000. gadā Ungārijas enerģētikas uzņēmums MOL iegādājās 36,2 % Slovnaft akcijas. Līdz 2004. gadam MOL bija ieguvis 98,4 % kapitāldaļu.
Maleīnskābe

Atrašanās dabā

Atšķirībā no fumārskābes, maleīnskābe dabā nav sastopama un ir visai toksiska viela.

Iegūšana

Maleīnskābi var iegūt, karsējot ābolskābi (zemākās temperatūrās veidojas fumārskābe, augstākās - maleīnskābe). No tā cēlies maleīnskābes nosaukums (latīņu: malum - ābols).
HOOC−CHOH−CH₂−СООН → HOOC−CH=CH−СООН + H₂O
Rūpnieciski iegūst anhidrīda veidā, katalītiski oksidējot benzolu ar gaisa skābekli.

Īpašības

Karsējot kopā ar ūdeni slēgtā traukā, var iegūt D,L-ābolskābi:
HOOC−CH=CH−СООН + H₂O → HOOC−CHOH−CH₂−СООН
Reducējot (hidrogenējot), iegūst dzintarskābi:
HOOC−CH=CH−СООН + H₂ → HOOC−CH₂−CH₂−СООН
Reakcijā ar HBr iegūst bromdzintarskābi:
HOOC−CH=CH−СООН + HBr → HOOC−CH₂−CHBr−СООН
Visas šīs ķīmiskās reakcijas maleīnskābei ir kopīgas ar fumārskābi, kas pierāda, ka tās ir cis-trans-izomēri. Savukārt fizikālās īpašības abām vielām ir visai atšķirīgas - fumārskābe ir ūdenī praktiski nešķīstoša un tās kušanas temperatūra ir daudz augstāka. Maleīnskābe ir stiprāka skābe par fumārskābi. Fumārskābe ir stabilāks izomērs (tas izskaidrojams ar maleīnskābes karboksilgrupu spēcīgu savstarpēju atgrūšanos). Maleīnskābe pārvēršas par fumārskābi apgaismojot (sevišķi neliela broma daudzuma klātienē), sildot līdz kušanas temperatūrai, iedarbojoties ar stiprām skābēm.
Tā kā maleīnskābe, atšķirībā no fumārskābes, viegli veido ciklisku maleīnskābes anhidrīdu, ir skaidrs, ka maleīnskābe ir cis-izomērs, jo šajā gadījumā karboksilgrupas atrodas tuvu kopā, kas veicina ūdens atšķelšanos:
To pierāda arī maleīnskābes veidošanās, oksidējot 1,4-benzohinonu - hinona molekulā karbonilgrupas attiecībā pret divkāršo saiti viennozīmīgi ieņem cis pozīciju, tātad arī radušās maleīnskābes karboksilgrupas būs šādā pozīcijā:
Ir visai maz gadījumu, kad tik skaidri iespējams noteikt izomēru telpisko konfigurāciju, tādēļ dažkārt cis savienojumus dēvē par maleinoīdiem savienojumiem, bet trans savienojumus - par fumaroīdiem.
Aiga Grabuste

Karjera

2005. gada Pasaules jauniešu čempionātā (notika Marakešā, Marokā) viņa izcīnīja 27. vietu, lai arī neuzstādīja rezultātu augstlēkšanā. Kopumā viņa izcīnīja 4376 punktus.
2006. gada Pasaules junioru čempionātā (notika Pekinā, Ķīnā) A. Grabuste uzstādīja jaunu personisko rekordu septiņcīņā, kas bija arī jauns Latvijas junioru rekords septiņcīņā. Ar 5443 punktiem viņa izcīnīja 9. vietu. Iepriekšējais Latvijas junioru rekords 5308 punkti (15,2 — 1,68 — 12,46 — 26,2 — 5,93 — 37,02 — 2:21,4) piederēja Guntai Mūrniecei un tika sasniegts 1986. gada 1. jūlijā Smoļenskā.
2007. gada Eiropas junioru čempionātā A. Grabuste svinēja uzvaru ar 5920 punktiem (14,26 - 1,69 - 14,26 - 25,01 - 6,32 - 41,21 - 2:21,85), kopumā tika pārspēti pieci personiskie rekordi. Ar 5920 punktiem latviete bija izpildījusi 2008. gada Olimpisko spēļu B normatīvu.
2007. gada Pasaules čempionātā Osakā viņa pirmo reizi karjerā sasniedza 6000 punktu robežu, labojot personiskos rekordus piecās no septiņām disciplīnām un summā savācot 6019 punktus, kas ļāva sportistei ierindoties 17. vietā. Tāpat viņa arī izpildīja 2008. gada Olimpisko spēļu A normatīvu.
2008. gada Olimpiskajās spēlēs Pekinā A. Grabuste kārtējo reizi laboja personisko rekordu (uzlaboja līdz 6050 punktiem) un izcīnīja 19. vietu.
2009. gadā A. Grabuste kļuva par Eiropas U-23 čempioni. Summā viņa savāca 6396 punktus, kas bija kārtējais personiskā rekorda labojums. Tas arī bija jauns Latvijas rekords septiņcīņā, kas iepriekš bija piederējis Līgai Kļaviņai kopš 2001. gada. Tajā pašā gadā notikušajā Pasaules čempionātā Berlīnē latviete ierindojās 13. vietā ar izcīnītiem 6033 punktiem.
2010. gada Pasaules čempionātā telpās A. Grabuste izcīnīja 8. vietu 4013 punktiem, savukārt 2011. gada Eiropas čempionātā telpās ar 4342 punktiem A. Grabuste izcīnīja 10. vietu.
2011. gada jūlijā viņa sacensībās Vācijā izcīnīja 6507 punktus, kas būtu bijis jauns Latvijas rekords. Tas netika atzīts par tādu pārsniegtās vēja normas dēļ.
2011. gada Pasaules čempionātā viņa ar 6229 punktiem ierindojās 12. vietā, kas uzskatāms par labu startu, jo pēc pirmās sacensību dienas sportiste bija 21. vietā. 2012. gada Eiropas čempionātā Helsinkos izcīnīja 3. vietu. Lai arī pašās sacensībās Grabuste ierindojās 4. vietā, taču 2013. gadā ukrainietei Ludmilai Josipenko (sākotnējā sudraba medaļas īpašniece) tika piespriesta diskvalifikācija un medaļu īpašnieces mainījās. 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs A. Grabuste savainojuma dēļ izstājās no sacensībām pēc trešās disciplīnas.
2015. gada februāri sacensībās Tbilisi uzstādīja Latvijas rekordu tāllēkšanā telpās: 6,82 m.
2019. gada aprīlī paziņoja par vieglatlētikas karjeras beigām.
Rīgas tramvaju reģistrācijas numuri

Šajās tabulās ir redzami visi Rīgas tramvaju reģistrācijas numuri, gan bijušie, gan esošie.

Agrākie reģistrācijas numuri

Līdz 2009. gada septembrim tramvajiem bija šādi reģistrācijas numuri: no 3-201 līdz 3-262. Visi Tatra T6B5 vagoni tika piegādāti 3. tramvaju depo, līdz ar to reģistrācijas numurs sākas ar 3-....
Martens de Rons

Karjera

Savu karjeru de Rons sāka Eredivisie komandās Sparta Rotterdam un SC Heerenveen. 2015. gadā pievienojās Bergamo "Atalanta". Pēc vienas sezonas de Rons pievienojās Anglijas Premjerlīgas komandai Middlesbrough FC. Pēc Middlesbrough izkrišanas uz Anglijas čempionātu, de Rons atkal pievienojās Atalanta.
Nīderlandes futbola izlases sastāvā debitēja 2016. gada 13. novembrī spēlē pret Luksemburgu.
Peters Augusts d'Orvils

Šaha kompozīcija

Peters Augusts d'Orvils un Horācijs Boltons tiek uzskatīti par mūsdienu šaha kompozīcijas pamatlicējiem, kas mansubu stilu aizstāja ar ekonomiskām kompozīcijām. Viņš bija arī pirmais, kas mata pozīciju izvirzīja šaha uzdevuma priekšplānā.
D'Orvila uzdevumi tika publicēti šaha žurnālā Le Palamède no 1836. gada vidus. 1842. gadā viņš publicēja 250 savu šaha uzdevumu kolekciju. Pēc 1850. gada d'Orvils publicēja vēl tikai dažus uzdevumus.
Pauls Einhorns

Dzīvesgājums

Dzimis Iecavas luterāņu mācītāja ģimenē, viņa vectēvs Aleksandrs Einhorns bija Kurzemes hercoga Gotharda Ketlera galma mācītājs un Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendents, kurš bija izstrādājis hercogistes baznīcas likumus.
Studēja Rostokas universitātē (no 1615), apguva sengrieķu un latīņu valodas.
No 1621. gada Einhorns bija Mežmuižas (tagad - Augstkalne) mācītājs. 
1627. gadā publicējis rakstus pret latviešu elkdievību, kas vēlāk ironiskā veidā padarīja viņu slavenu.
No 1634. gada Jelgavas draudzes mācītājs.
1636. gadā publicēja vēsturisku rakstu par latviešu pievēršanos luterticībai Kurzemes hercogvalstī.
1636. - 1655. gadā Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendents.
1645. gadā kopā ar Durbes mācītāju Topiju (Topius) kā hercogistes pārstāvji Toruņas Colloquium charitativum parakstīja dokumentu pret katolizēšnas mēģinājumiem Polijas-Lietuvas kopvalstī.
1649. gadā Tērbatā publicēja pirmo pamatīgo latviešu vēstures grāmatu "Historia Lettica", kuras pilnais nosaukums zīmīgā veidā parāda grāmatas saturu: "tas ir latviešu nācijas apraksts, kurā stāstīts par latviešiem kā Vidzemes, Kurzemes un Zemgales senajiem iedzīvotājiem, viņu nosaukumu, reliģijas, valstu (Republica) vai pārvaldes izcelsmi, kādi tie bija pagānu laikos, arī viņu paražām, ieražām, dabu un īpašībām u.c." [..] 
Miris Jelgavā 1655. gada 25. maijā uz baznīcas kanceles dedzīgi sprediķodams pret jaunā Gregorija XIII kalendāra ieviešanu.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Latvijā

Latvijā atrodas divi UNESCO Pasaules mantojuma objekti, no kuriem viens ir kopā ar vairākām citām valstīm — Rīgas vēsturiskais centrs un Strūves ģeodēziskais loks. Trīs objekti atrodas kandidātu sarakstā (Latvijas nacionālajā sarakstā). Pirmais objekts Pasaules mantojumu sarakstā tika reģistrēts 1997. gadā.
Rivne

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1283. gadā kā Galīcijas-Volīnijas kņazistes pilsēta. 14. gadsimta beigās tā iekļauta Lietuvas lielkņazistē, 1569. gadā kļuva par Polijas—Lietuvas kopvalsts daļu. No 1723. gada pilsēta bija viens no svarīgākajiem Ļubomirsku dzimtas īpašumiem.
Pēc Polijas Trešas dalīšanas 1795. gadā nonāca Krievijas impērijas sastāvā. 1919. gadā īsu brīdi bija Ukrainas Tautas republikas pagaidu galvaspilsēta. 1921. gada Rīgas miera rezultātā Rivni iekļāva atjaunotajā Polijas valstī. Otrā pasaules kara sākumā, pēc Polijas kampaņas 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada 28. jūnija līdz 1944. gada 2. februārim atradās vācu okupācijā, bija Ukrainas reihskomisariāta administratīvais centrs. No 1991. gada ir Ukrainas Rivnes apgabala centrs.

Cilvēki

Rivne ir riteņbraucēja Serhija Hončara (Сергій Гончар, 1970), politiķa Jurija Lucenko (Юрій Луценко, 1964) un poļu sabiedriskās darbinieces Annas Valentinovičas (Anna Walentynowicz, 1929—2010) dzimtā pilsēta.
19. gadsimta sešdesmitajos gados vietējā skolā mācījās krievu rakstnieks Vladimirs Koroļenko (Владимир Галактионович Короленко, 1853—1921), bet 20. gadsimta sākumā — amerikāņu ekonomists Saimons Kuznecs (Simon Kuznets, 1901—1985). Pirmā pasaules kara laikā Rivnes hospitālī strādāja lielkņaze Olga Aleksandrovna (Ольга Александровна, 1882—1960).
Konstantīns Gavrilovs

Šaha kompozīcija

Gavrilovs bija stratēģiskā divvilča pamatlicējs Krievijā, vairāku rakstu par šaha kompozīcijas teoriju un estētiku autors. No 1897. gada viņš publicējis vairāk nekā 1000 uzdevumus, galvenokārt divvilčus. No tiem apmēram 120 ieguvuši atzinības sastādīšanas konkursos.