google/wiki40b huggingface dataset:
Kredītu pārvaldība

Kredītpolitikas veidi

Kredītpolitiku var formulēt vairākos veidos:
Konservatīvi, nosakot samērā īsus atliktā maksājuma termiņus un piešķirot komerckredītu tikai sadarbības partneriem ar augstu kredītreitingu. Pie šāda kredītpolitikas tipa var tikt negatīvi iespaidors uzņēmuma apgrozījuma apjoma pieaugums un stabilu komerciālo saišu izveidošana.
Mēreni, nosakot vidējus atliktā maksājuma termiņus un definējot dažādus nosacījumus dažādām klientu grupām.
Liberāli, piešķirot samērā ilgu atliktā maksājuma termiņu un piesķirot komerckredītu plašākam klientu lokam, iesaistot uzņēmumus ar ļoti zemu kredītspēju. Pie šāda kredītpolitikas tipa var rasties pārlieku liela finanšu līdzekļu ieguldīšana ne pamatdarbībā, var tikt samazināta uzņēmuma likviditāte, kā arī rasties papildus izmaksas debitoru parādu iekasēšanā, kā rezultātā var tikt samazinātā apgrozāmā kapitāla rentabilitāte.

Kavēto maksājumu iekasēšanas politikas noteikšana

Kavēto maksājumu iekasēšanas politika ir pasākumu kopums, kurus kreditors plāno veikt attiecībā uz klientiem, kuri nav laikus apmaksājuši rēķinus. Tā sevī ietver lēmumus, kas saistīti ar iekasēšanas metožu izvēli un kombināciju (vēstules, pārrunas, tikšanās, juridiskas darbības u.c.). Labi definēta kavēto maksājumu iekasēšanas politika sevī iekļaus skaidri noteiktas kavēto maksājumu iekasēšanas secības vadlīnijas. Kopumā kavēto maksājumu rašanos ietekmē trīs faktori: konkurence un līgumu nosacījumi, uzņēmuma un klientu darījumu vadība, kā arī ārējā un finanšu vide.
Kavēto maksājumu iekasēšanu var veikt trijos līmeņos: iekšējais inkasso, ārējais inkasso un tiesvedība.
Kopumā kredītu vadības teorija neparedz uzņēmumu iekšējo inkaso ilgāk kā sešas nedēļas sākot no rēķina apmaksas termiņa. Tas ir skaidrojams ar to, ka debitoru parādu kvalitāte ir viens no uzņēmuma likviditāti ietekmējošiem faktoriem. Debitoru parādiem ir jāpārvēršas naudas līdzekļos pēc iespējas īsākos termiņos. Tas autoraprāt ir skaidrojams ar to, ka, jo ilgāk parāds netiks iekasēts, jo lielāka varbūtība, ka debitors pārtrauks saimniecisko darbību vai kļūs maksātnespējīgs.
Frontons

Frontons (no franču: fronton, latīņu: frons, frontis — 'piere, sienas priekšējā daļa') ir celtnes fasādes, portika vai kolonādes nosegums (parasti trīsstūrveida, retāk lokveida), kas ir norobežots ar divslīpju jumtu virspusē un dzegu pamatnē.
Antīko tempļu galējās malas vienmēr nobeidzās augšpusē ar zemu frontonu, kura trīsstūrveida laukums jeb timpāns bija dekorēts ar skulptūrām, bet sānu dzegas balstīja celtnes divslīpju jumta galus. Romiešu arhitektūras beidzamajā posmā parādījās citas formas frontoni, kas vēlāk pārgāja renesanses arhitektūrā, proti, kuros abas slīpās dzegas tika nomainītas pret vienu lokveida dzegu, veidojot pusapaļas formas timpānu. Vēlākos laikos frontoni kļuva vēl daudzveidīgāki: trapeces veida frontoni ar sānu dzegām, kas augšpusē nesavienojas, vienādmalu trīsstūru veidā u.c. Šādi frontoni tika uzstādīti galvenokārt ne virs fasādēm, bet virs logiem, durvīm un lieveņiem. Frontonus, kuri nepilda nesošās konstrukcijas funkcijas, bet izmanto virs logiem un durvīm kā dekoratīvus elementus, sauc par sandrikiem.
Makss Fleisigs

Biogrāfija

19. gadsimta beigās bijis viens no Vīnes šaha meistariem. 1873. gada Vīnes šaha turnīrā dalījis 7.—8. vietu (uzvarējuši Vilhelms Steinics un Džozefs Blekbērns). Piedalījies arī 1875. gada Vīnes šaha turnīrā, kurā uzvarējis Filips Meitners, bet 1882. gada Vīnes šaha turnīrā dalījis 4.—7. vietu (uzvarējis Vincencs Hrubijs).
Devis ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Fleisigs viens no pirmajiem sācis lietot gambītu sicīliešu aizsardzībā: 1. e4 c5 2. d4 cxd4 3. c3, kas mūsdienās pazīstams kā Morra gambīts.
Makša Fleisiga jaunākais brālis Bernhards Fleisigs arī bija šaha meistars.
Ģintermuiža

Ģintermuiža (vācu: Günthershof bei Mitau) ir bijusī muiža Jelgavā, kur 1887. gadā atklāja vienu no pirmajām psihiatriskajām ārstniecības iestādēm Latvijā.
Frailty (rokgrupa)

Vēsture

Laika posmā no 2004. gada līdz 2007. gadam grupa koncertēja Latvijā, pamazām iekarojot savu vietu uz Latvijas smagās mūzikas skatuves. 2007. gada beigās notika pirmais grupas ārzemju koncerts Maskavā, Krievijā. Frailty pirmo albumu "Lost Lifeless Lights" izdeva 2008. gadā, Krievijas ierakstu kompānijas Solitude Productions paspārnē. Albuma izdošanai sekoja prezentācijas koncerti Latvijā, Krievijā un Lietuvā. 2009. gadā Frailty ierakstīja EP, papildinot to ar dziesmām, kas netika iekļautas "Lost Lifeless Lights" albumā. Grupa šim ierakstam apzināti nedeva nosaukumu, kas vēlāk radīja maldīgus pieņēmumus, ka EP nosaukums ir Frailty. 2010. gadā pirmo reizi notikušajā Latvijas Metal mūzikas Gada balvas ceremonijā Frailty 2009. gada EP tika atzīts par 2009. gada Labāko ierakstu, un grupa saņēma arī Labākās 2009. gada Latvijas Metal mūzikas grupas nosaukumu. 2010. un 2011. gadā tika gatavots materiāls nākamajam albumam. Frailty otrais albums "Melpomene" iznāca 2012. gada februārī. Albuma oficiālais izdevējs ir Arx Productions no Ukrainas. "Melpomene" limitēto tirāžu 2012. gada augustā izdeva arī Latvijas kompānija P3lican.

Sastāvs

Frailty darbības laikā vairākkārt ir mainījies grupas sastāvs, un šobrīd ģitārists/vokālists Edmunds Vizla ir vienīgais, kas palicis grupā kopš tās izveidošanas 2003. gadā. Grupā bez E. Vizlas darbojas vokālists Mārtiņš Lazdāns (kopš 2005. gada), bundzinieks Lauris Polinskis (kopš 2006. gada), taustiņinstrumentāliste Ivita Puzo (kopš 2009. gada), ģitārists Jēkabs Vilkārsis (kopš 2011. gada), basģitārists Jānis Jēkabsons (kopš 2011. gada). 
Frailty savas karjeras laikā ir spēlējuši daudzus koncertus gan Latvijā, gan pārējās Baltijas valstīs, kā arī Krievijā. Grupa ir vairākkārt uzstājusies Latvijas smagās mūzikas festivālā Metalshow Open Air, kā arī piedalījusies festivālos Devilstone Open Air Lietuvā un Hard Rock Laager festivālā Igaunijā. Frailty ir spēlējuši uz vienas skatuves ar tādām grupām kā Esoteric, Samael, Skepticism, Swallow the Sun, Skyforger, Dark Tranquillity, Sepultura, Worship, Mourning Beloveth, Longing For Dawn, Mournful Congregation, Soundarcade un citām.

Skanējums

Par Frailty pirmajām muzikālajām ietekmēm var uzskatīt tādas grupas kā Anathema, My Dying Bride un Paradise Lost. Īpaši izteikti tā novērojama grupas pirmajā albumā. Tomēr ar laiku Frailty arvien vairāk cenšas atrast savu unikālu pieeju žanram, iekļaujot savā mūzikā elementus no austrumu un klasiskās mūzikas. Mūzikas noskaņa gan paliek nemainīgi uzticīga dūmmetāla un nāves metāla pamatprincipiem - melanholiska, tumša un smaga. Dziesmu vārdi tiek rakstīti angļu valodā un visu tekstu autors ir grupas ģitārists Edmunds Vizla. Frailty nākotnē pieļauj iespēju ierakstīt dziesmas arī savā dzimtajā — latviešu valodā.
Mailss Deiviss

Biogrāfija

Par mūziku M. Deiviss sāka interesēties bērnībā, 12 gadu vecumā tika uzsākta trompetes mācīšanās. Vidusskolas laikā viņš pelnīja naudu, spēlējot bāros.
M. Deiviss pameta mācības vidusskolā, lai muzicētu Čārlija Pārkera bībopa kvintetā no 1944. gada līdz 1948. gada. Pēc tam viņš ierakstīja Birth of the Cool sesijas ierakstu kompānijai Capitol Records, kas bija sākums kūldžeza (cool jazz) attīstībai. 1950. gados M. Deiviss, lai pelnītu naudu heroīnam, izdeva lielu skaitu ierakstu Prestige Records, ko uzskata par agrīno hārdbopa mūziku. 1955. gadā pēc veiksmīga snieguma Ņūportas džeza festivālā M. Deiviss parakstīja līgumu ar Columbia Records, pēc kura tapa 1957. gada albums 'Round About Midnight. Ar to sākās viņa komerciāli veiksmīgākais periods, kura laikā M. Deiviss sadarbojās gan ar džeza orķestriem, gan grupām.
1960. gadu vidū M. Deivisa ieraksti kļuva abstraktāki, tapa tādi albumi kā E.S.P (1965) un Miles Smiles (1967), kas bija daļa no postbopa pirmsākumiem. 1970. gados M. Deiviss  daudz eksperimentēja ar roku, fanku, Āfrikas ritmisko mūziku, kā arī izmantoja elektroniskās mūzikas tehnoloģijas savos skaņdarbos. Šis periods, kas sākās ar 1969. gada albumu In a Silent Way un noslēdzās ar 1975. gada koncertierakstu Agharta, bija M. Deivisa karjeras pretrunīgākais posms, kas radīja neizpratni daudziem džeza piekritējiem.
Pēc tam sliktās veselības dēļ M. Deiviss pātrauca mūziķa karjeru. 1980. gados viņš atsāka muzicēt. Pieaicinot jaunākus mūziķus, M. Deiviss radīja popmūzikai draudzīgus ierakstus, piemēram, The Man with the Horn (1981) un Tutu (1986). Tie izraisīja daudzu kritiķu nepatiku, bet ļāva nostiprināt M. Deivisa atpazīstamību plašākam klausītāju lokam. Šajā laikā M. Deivisa koncerti tika ātri izpārdoti un notika daudzās pasaules vietās, kā arī lielāka nozīme tika pieškirta jaunākajām video tehnoloģijām, filmām un televīzijai. M. Deiviss nomira 1991. gadā no insulta, plaušu karsoņa un elpošanas mazspējas.
Jaunkaledonijas vārna

Izskats un īpašības

Jaunkaledonijas vārna augumā ir līdzīga Indijas vārnai, bet ir par to nedaudz druknāka. Ķermeņa garums ir apmēram 40—43 cm, svars tēviņam 280—355 g, mātītei 225—280 g. 
Apspalvojums pieaugušai Jaunkaledonijas vārnai ir melns, un saules gaismā spalvām piemīt violets, tumši zils ar zaļu metālisks spīdums. Knābis un kājas melnas, acis brūnas. Knābis vidēji liels, konisks, tā gali atgādina kaltu, un knābja apakšējā daļa ir nedaudz uzliekta uz augšu. Abi dzimumi izskatās vienādi.

Uzvedība

Jaunkaledonijas vārna mājo vecos, lielos mežos, kuros aug lieli koki un kuros ir daudz kritušie koki, bet to var sastapt arī savannā. 
Tā spēj izgatavot un izdomāt jaunus darba rīkus, lai veiksmīgāk iegūtu barību. Lietojot dažādus materiālus, tā pagatavo āķus un dzeloņus. Tā meklē zarus un vicas, lai no dziļākām mizu un koku šķirbām izslaucītu paslēpušos kukaiņus. Ja zars nav piemērots kukaiņu izvilkšanai no slēptuves, vārna sameklē metāla stiepli, lai pagatavotu āķi. Koka zaram tā norauj lapas un izveido tam vajadzīgo formu, piemēram, vienu galu smailu, otru platu un plakanu. Jaunkaledonijas vārna var aizsniegt jebko jebkurā vietā, radot katrai vajadzībai citu instrumentu. Šauram caurumam tā gatavo cita veida uzrķīti kā šauram stūrim, kurā kukainis ir ielīdis. Jaunkaledonijas vārna spēj iegūt visdažādāko barību, demonstrējot neticamu izdomu tās iegūšanai. 
Tā ir ļoti laba lidotāja, un spēj ķert kukaiņus lidojumā. Arī no saviem ienaidniekiem plēsīgajiem putniem tā veikli izbēg lidojot starp kokiem un to zariem. Koku ēnā, pateicoties savam melnajam apspalvojumam, tā kļūst gandrīz neredzama.

Barība

Jaunkaledonijas vārna ir visēdāja. Tā barojas gan ar lidojošiem, gan rāpojošiem kukaiņiem, citiem bezmugurkaulniekiem, olām un putnēniem, riekstiem un sēklām. Gliemjus tā paceļ augstu gaisā un met pret cietu virsmu, tādējādi salaužot to cietos vākus. Jaunkaledonijas vārna barību dodas meklēt pa pāriem vai grupās, kurās var būt līdz 30 putniem.

Ligzdošana

Jaunkaledonijas vārna ligzdo no oktobra līdz februārim. Ligzdu tā būvē augstu kokā 3—10 metrus no zemes. Ligzdai ir dubulta konstrukcija, vispirms no zariem tiek sakrauta bieza platforma, bet uz tās no vijīgām klūdziņām izvīta bļodas formas ligzda. Dējumā parasti ir 1—2 olas. Tās ir zilas ar tumšiem raibumiņiem. Olas perē abi vecāki, kā arī putnēnus baro abi vecāki. Tie tiek baroti un apmācīti iegūt barību vēl 4—5 mēnešus pēc izlidošanas no ligzdas.
Datorika

Definīcijas

Starptautiskajā izglītības klasifikatorā UNESCO ISCED 2011 tiek dēvēts, ka datorikā ietilpst datorzinātnes: sistēmu izstrāde, datoru programmēšana, datu apstrāde, datoru tīkli, operētājsistēmas jeb viss, kas attiecināms tikai uz programmatūras izstrādi. Šajā klasifikatorā datorika ir ietilpināta sadaļā pie eksaktajām zinātnēm līdztekus dzīvības zinātnēm, fizikālajām zinātnēm un matemātikai un statistikai. Ar datorzinātni nesaraujami saistītā elektroniskās un telekomunikācijas aparatūras izstrāde tradicionāli tiek ieklasificēta inženierzinātnēs, kaut mūsdienās neviens šāds aparāts neiztiek bez iebūvētām datorprogrammām, un tāpēc robeža starp programmatūru un aparatūru vairs nav stingri novelkama.
ACM Computing Curricula 2005 datoriku definēja šādi:
"Kopumā mēs datoriku varam definēt kā jebkādu mērķtiecīgu aktivitāti, ko vai izveidot datoriem. Tādējādi, ietver visdažādākos mērķus; apstrāde, strukturēt un pārvaldīt dažādu veidu informāciju; veikt zinātniskus pētījumus, izmantojot datoru; datoru sistēmām jādarbojas bezkļūdām; izveidot un lietot komunikāciju un izklaides multivides; atrast un apkopot informāciju, kas saistīta ar kādu konkrētu mērķi. Saraksts ir gandrīz bezgalīgs, un iespējas ir lielas."
Terminam "datorika" ir arī sinonīms skaitīšana un aprēķināšana. Agrāk tā tika izmantota kā atsauce uz darbību, ko veic mehāniskās skaitļošanas mašīnas.

Datorikas vēsture

Datorikai ir garāka vēsture nekā mūsdienu datortehnikas aparatūras un skaitļošanas tehnoloģiju un metožu vēstures.
Termins "datorika" bijis šauri definēts kā Datorikas disciplīna:
Datorikas disciplīna ir sistemātisks pētījums par algoritmiskajiem procesiem, kas apraksta un pārveido informāciju: savu teoriju, analīzi, projektēšanu, īstenošanu un piemērošanu. Pamatjautājums visā datorikā- "Kā to varētu (efektīvi) automatizēto?"

Datorikas attīstība Latvijā

Datorikas attīstību Latvijā raksturo- datori, programmu pierakstīšanas ierīces, atmiņas nesēji u.c., kā arī mūsdienu Latvijas tehnoloģiskie sasniegumi - Latvijā ražots 3D printeris, neparasta skaņu sistēma, u.c

Izglītībā

Iecerēts, ka no 2018. gada Latvijas skolās mācību priekšmetu “informātika” aizstās datorika, turklāt mācīs to jau no 1. klases.
4. oktobris

4. oktobris ir 277. gada diena pēc Gregora kalendāra (278. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 88 dienas.
Dzelzceļa līnija Rīga Preču—Ērgļi

Dzelzceļa līnija Rīga—Ērgļi savienoja Rīgu ar Ērgļiem. Līnija gāja cauri Rīgai, Stopiņu novadam, Salaspils novadam, Ropažu novadam un Mālpils novadam, Ogres novada Suntažu pagastam, Ķeipenes pagastam, Taurupes pagastam un Mazozolu pagastam un Ērgļu novadam. Līnijas garums bija 98 km, sliežu platums 1524 mm.

Vēsture

1935. gadā līnija tika uzbūvēta līdz Suntažiem, 1937. gadā līdz Ērgļiem, bija plānota bija šīs līnijas pagarināšana līdz Madonai, no kuras jau 1935. gadā tika uzbūvēta līnija līdz Lubānai. Tālāk bija plānots, ka šī līnija stiepsies līdz pat Kārsavai. Šos plānus izjauca Otrais pasaules karš.
1980. gadu beigās Baltijas dzelzceļa pārvalde sadarbībā ar RVR taisnajā dzelzceļa posmā no Cekules līdz Kangariem plānoja ierīkot elektrovilcienu izmēģinājumu poligonu, pret ko protestēja vietējie iedzīvotāji.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas dzelzceļa līnija bija tehniski novecojusi, tādēļ drošības apsvērumu dēļ dažos posmos vilciena braukšanas ātrums bija ierobežots līdz 25 km/h. Dzelzceļa līnijas atjaunošanu kavēja investīciju piesaiste, jo pa šo līniju netika pārvadātas tranzīta kravas. 
2007. gada 19. jūlijā veloveikala mārketinga kampaņā notika sacensība starp pasažieru vilcienu un riteņbraucējiem. Ātrākais riteņbraucējs apsteidza vilcienu par 45 minūtēm un 22 sekundēm. 2007. gada 3. oktobrī pie Cekules notika automotrises avārija (sadursme ar kravas auto).  No 2007. gada 6. oktobra pasažieru vilcienu satiksme līnijā Rīga—Ērgļi tika pilnībā pārtraukta.
2009. gada jūnijā pieņemts lēmums dzelzceļa līniju demontēt.  
Dzelzceļa demontāža tika uzsākta 2009. gada 17. septembrī Ērgļu stacijā. Vispirms noņēma 2. sliežu ceļu un pēc tam, pamazām atkāpjoties Rīgas virzienā, tika noceltas sliedes no galvenā ceļa un iekrautas platformā, kas tika vilkta kopā ar demontāžas sastāvu.
Mūsdienās līnija saglabājusies posmā no Jāņavārtiem līdz Sauriešiem kā Šķirotavas stacijas pievedceļš. Saglabāts arī neliels sliežu posms pie Ķeipenes stacijas.
Garšviela

Garšviela ir aromātisks pārtikas produkts, ko izmanto ēdienu garšas uzlabošanai un aromāta piešķiršanai. Garšvielas veicina gremošanas sulu izdalīšanos organismā, tā uzturs tiek pilnīgāk izmantots. Par garšvielām izmantojamas dažādas lapas: lauru lapas, piparmētras; ziedu daļas: krustnagliņas, safrāns, muskatziedi, kaperi; augļi: ķimenes, pipari, paprika, virces, vaniļa, olīves; sēklas: anīss, kardamons, koriandrs, muskatrieksts, sinepes; saknes: mārrutki, ingvers, selerijas. Garšvielas ir arī ķīmiski sintezētais vanilīns, dažādas esences, skābes, piemēram, vīnskābe, citronskābe, etiķskābe, arī vārāmā sāls.
Liptovski Hrādoka

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1341. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Liptoūjvāra (ungāru: Liptóújvár). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (97,11 %). Pēc reliģiskās piederības - luterāņi (42,23 %), katoļi (31,74 %), nereliģiozi (21,14 %).
Pretēji vairumam Slovākijas pilsētu, Liptovski Hrādokas lielākā reliģiskā kopiena ir luterāņi.
GPU (filma)

Sižets

Krievu vijolniece Olga Fjodorovna Lanska 1930. gadu beigās darbojas "Starptautiskās sieviešu līgas mieram un brīvībai" Rīgas grupā, zem kuras nosaukuma slepeni darbojas PSRS Valsts Politpārvaldes (GPU) organizēts spiegu tīkls. Patiesībā viņa cenšas atriebties lieliniekiem, kas nogalinājuši viņas vecākus.     
GPU rezidentūru Eiropā vada padomju diplomāts Nikolajs Bokša, kas Rīgā organizē armēņu emigranta Aramjana nogalināšanu ar vēstuļu bumbas palīdzību, kuru viņa kabinetā ienes students Pēteris Asmuss, kas piestrādā par sūtījumu piegādātāju. Lai piespiestu viņus sadarboties, GPU nolaupa Aramjana sekretāri Irinu un Pēteri Asmusu, ar viltotiem dokumentiem pārved uz padomju tirdzniecības pārstāvniecību Kauņā, kur pratināšanas laikā Irina pēc Olgas padoma sniedz maldīgas ziņas par slepeniem sakariem Gēteborgā. Viņiem Gēterborgā izdodas izbēgt un ar kuģi nokļūt Roterdamā, kur viņus atkal nolaupa un tur ieslodzījumā PSRS tirdzniecības pārstāvniecībā. 
Olga Helsinkos PSRS vēstniecības ballē satiek Nikolaju Bokšu, kas viņai nevilšus izstāsta par savu darbību 1920. gadu sākumā, kad viņš nogalinājis Olgas vecākus. Nākamajā tikšanās reizē Parīzē Bokša Olgai izstāsta savu plānu nopirkt māju Bretaņā un ar viltotu vārdu kopā ar viņu sākt jaunu dzīvi. Viņa par to ziņo GPU un saņem uzdevumu likvidēt Bokšu kā nodevēju. Pēc uzdevuma izpildes viņa tiekas ar GPU priekšnieku, kuram izpauž savas darbības motīvus un lūdz atbrīvot no darba slepenajā dienestā. Saņemot atteikumu, viņa GPU priekšnieka kabinetā Maskavā nošaujas.   
Filma beidzas ar to, ka 1940. gada maijā Vērmahts pēc bombardēšanas ieņem Roterdamu un atbrīvotie ieslodzītie Irina un Pēteris sagaida viņus.
Rīta miglā

Sižets

Zvejniekciems Latvijā. Par divu jaunu cilvēku - zvejaskuģa stūrmaņa Arņa un medmāsas Noras - mīlestību.
Copa América

Turnīra vēsture

Copa América ir vecākais no mūsdienās notiekošajiem futbola turnīriem pasaulē — tas pirmo reizi risinājās 1916. gadā no 2. jūlija līdz 17. jūlijam un bija veltīts Argentīnas neatkarības 100 gadu jubilejai. Vienlaikus tika izveidota arī CONMEBOL federācija, un tas notika 9. jūlijā (Argentīnas neatkarības gadadienā). Turnīrs parasti (bet ne vienmēr) norisinās ik pēc diviem gadiem.
Iepriekš šis turnīrs saucās Campeonato Sudamericano de Selecciones (Dienvidamerikas valstu izlašu čempionāts). Pašreizējo nosaukumu tas ieguva 1975. gadā. No 1975. līdz 1983. gadam turnīrs netika rīkots kādā konkrētā valstī — komandas cita ar citu spēlēja gan savā laukumā, gan viesos.
Kopš 1993. gada turnīrā piedalīties turnīrā katru reizi tiek uzaicinātas arī divas komandas no citām kontinentālajām federācijām. Līdz šim turnīrā kā uzaicinātās vienības startējušas: Kostarika (1997, 2001, 2004), Hondurasa (2001), Japāna (1999), Meksika (1993, 1995, 1997, 1999, 2001, 2004) un ASV (1993, 1995). Kanāda tika uzaicināta piedalīties Copa América 2001, taču atteicās drošības apsvērumu dēļ.
Žilbērs Pero

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Pero uzsāka 1970.—71. gada sezonā, kad, vasarā ticis izvēlēts 1970. gada NHL draftā, pievienojās jaunizveidotās Bufalo "Sabres" rindām, jau savu pirmo sezonu noslēdzot kā komandas rezultatīvākais spēlētājs, kā arī iegūstot Kaldera balvu. 1971.—72. gada sezonā Pero sāka spēlēt vienā maiņā kopā ar Riku Martinu un Renē Robertu, visiem trim spēlējot kopā līdz pat 1979. gadam, kad "Sabres" aizmainīja Robertu.
1974.—75. gada sezonā Pero kopā ar "Sabres" sasniedza Stenlija kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Filadelfijas "Flyers". No 1981. līdz 1986. gadam Pero pildīja arī "Sabres" kapteiņa pienākumus. Profesionāļa karjeru Pero beidza 1986.—87. gada sezonas ievadā.
Savas karjeras laikā Pero piedalījās deviņās NHL Visu Zvaigžņu spēlēs, 17 līgā aizvadītajās sezonās uz laukuma izejot 1191 regulārās sezonas spēlēs, tajās atzīmējoties ar 1326 (512+814) rezultativitātes punktiem.
Kanādas hokeja izlases sastāvā Pero spēlējis 1972. gada supersērijā, kā arī 1976. un 1981. gada Kanādas kausa izcīņās.
Dieva esamība

Dieva esamība ir problēma (arī mūžsens jautājums), kas saistīta ar noskaidrošanu, vai Dievs ir, vai tas tomēr nav. Tā kā cilvēku viedokļi šajā jautājumā atšķiras un nav pārliecinošu argumentu, kas ļautu atbildēt uz šo jautājumu, vai vismaz atmest kādu variantu kā nederīgu, tad šis jautājums cilvēkus nodarbina arī mūsdienās. Tomēr, lai meklētu atbildi uz šo jautājumu, tas būtu jāprecizē, norādot par kādu reliģiju vai uzskatu sistēmu ir runa un kāds dievs vai dievi ir domāti.

Dzīvības rašanās

Jautājums par Dieva eksistenci ir saistīts ar jautājumu par dzīvības izcelšanos uz Zemes. Ja, piemēram, pieņem, ka dzīvība radusies no dažādām molekulām un mikroorganismiem, kas kļuvuši arvien sarežģītāki, tad tas ir pretrunā ar to, ka dzīvību radījis dievs, radot uzreiz "gatavos" dzīvniekus un cilvēku.

Visuma rašanās

Zinātne apgalvo, ka Visums ir radies Lielajā sprādzienā, kamēr reliģijas apgalvo, ka to ir radījis Dievs, tā radot kārtējo pretrunu. Daļa ticīgo noliedz Lielo sprādzienu, bet daļa apgalvo, ka to ierosināja Dievs.
Lielais Ķīnas kanāls

Lielais Ķīnas kanāls ir vairāku mākslīgu un dabīgu ūdensceļu komplekss, kas savieno Pekinu ziemeļos ar Handžou ostas pilsētu valsts austrumu piekrastē. Tas ir aptuveni 1800 km. garš, un tā izveidošanas mērķis bija atvieglot pārtikas preču transportu uz valsts ziemeļiem. Kanālam ir 24 slūžas un 60 tilti.
Kanāla veidošana sākās 486 g.p.m.ē, kad sākās dažādu reģiona gultņu savienošana. Lielākā daļa mūsdienās pastāvošā kanāla tika izveidota Juaņu dinastijas laikā, kad kanāls sasniedza Pekinu, taču šajā laikā graudu transportēšanu uz ziemeļiem jau ērtāk un lētāk bija veikt pa jūru. 19.gs. dažādu plūdu, aizsērējumu, kā arī postošu dumpju rezultātā vairāki kanāla posmi kļuva nelietojami. 1934. gadā nacionālistu Ķīnas Republika veica kanāla posmu atjaunošanu un slūžu modernizāciju. Jauna kanāla atjaunošanas programma sākās 1958. gadā, līdz 1964. gadam iztīrot un padziļinot kanāla gultni.
Tiofēns

Vēsture

Tiofēns pirmo reizi tika atklāts kā piemaisījums netīram benzolam.

Iegūšana

Var iegūt kā benzola attīrīšanas produktu. Tiofēns sulfurējas vieglāk nekā benzols, tādēļ, sakratot netīru benzolu kopā ar koncentrētu sērskābi, veidojas tiofēnsulfoskābe, kas šķīst sērskābes slānī. Tiofēnu no benzola var atdalīt arī ar dzīvsudraba acetāta palīdzību, jo tiofēns viegli merkurējas (reakcijas produktu pēc tam sadala ar sālsskābi). Sintētiski tiofēnu iegūst, destilējot nātrija sukcinātu ar fosfora trisulfīdu.

Atrašanās dabā

Tiofēna atvasinājumi ir sastopami vairāku sēnēs un augstākajos augos sastopamu bioloģiski aktīvo vielu sastāvā.
Katažina Adamoviča

Biogrāfija

Daudzkārtējā Polijas jauniešu šaha čempionātu laureāte dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījusi sešas medaļas: divas zelta (2005. gadā U12 vecuma grupā, 2007. gadā U14 vecuma grupā), trīs sudraba (2006. gadā U14 vecuma grupā, 2009. gadā U16 vecuma grupā, 2011. gadā U18 vecuma grupā) un bronzas (2007. gadā U20 vecuma grupā). Košalinas šaha kluba Hetman-Politechnika Koszalińska sastāvā divas reizes uzvarējusi Polijas komandu čempionātā šaha ātrspēlē (2007, 2009).
Sekmīgi pārstāvējusi savu valsti starptautiskajos jauniešu šaha turnīros. 2009. gadā Fermo uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā un par šo panākumu saņēmusi FIDE sieviešu meistares (WFM) nosaukumu. Eiropas meiteņu komandu šaha čempionātā U18 vecuma grupā piedalījusies 3 reizes (2009-2011). Komandu vērtējumā izcīnījusi divas zelta (2009, 2010) medaļas, bet individuālajā vērtējumā - sudraba (2010) medaļu.