google/wiki40b huggingface dataset:
Edvīns Bietags

Biogrāfija

Edvīns Bietāgs dzimis 1908. gadā Rūjienā. Viņa pirmais sporta veids — visu zēnu iemīļotā spēle futbols. Mācoties Rūjienas valsts vidusskolā, viņš iepazinās ar nākamo desmitcīņnieku Jāni Dimzu un pievērsās vieglatlētikai.
Ap 1923. gadu Rūjienas apkārtnē robežsardzē dienošais Rūdolfs Ronis nodibināja sporta biedrības "Krauze" Rūjienas nodaļu un aicināja zēnus nodarboties ar cīņas sportu. Arī Edvīns Bietāgs iestājas biedrībā un sāka trenēties grieķu-romiešu cīņā. 1924. gadā viņš sāka piedalīties sacensībās un gadu vēlāk kļuva par Ziemeļlatvijas čempionu. Tomēr pirmie starti sacensībās Rīgā panākumus nedeva, arī 1928. gada olimpiskajām spēlēm kvalificēties neizdevās. 1929. gadā E. Bietagu iesauca kara dienestā un treniņu procesā iestājās gandrīz divgadīgs pārtraukums. 
Pēc dienestā Edvīns Bietags atgriezās Rīgā un, paziņu cīkstoņu pierunāts, atsāka treniņus. 1930. gadā viņš pirmo reizi uzvarēja Latvijas  meistarsacīkstēs grieķu-romiešu cīņā. Pēc tam viņš šo čempiona titulu ieguva vēl piecas reizes.
1934. gadā Bietags kļuva par Latvijas čempionu pussmagajā svarā, tomēr līdzekļu trūkuma dēļ, uz Eiropas čempionātu Romā Latvija sūtīja tikai vienu cīkstoni — smagsvaru Albertu Zvejnieku. Bietāgs aizņēmās naudu un kļuva par otro Latvijas dalībnieku šajā čempionātā. Ceļā uz finālu Bietāgs uzvarēja vairākus pazīstamus cīkstoņus un tur viņam bija jācīnās ar zviedru Akselu Kadjēru. Lai gan cīņa ritēja ļoti sīvi, cīņas beigās par uzvarētāju visi tiesneši atzina Latvijas sportistu.
1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Berlīnē pussmagā svara finālā Bietaga pretinieks, tāpat kā 1934. gada  Eiropas čempionātā bija zviedrs Kadjērs. Vēlreiz pieveikt Kadjēru neizdevās, zviedrs guva uzvaru pēc punktiem un Bietāgs ieguva sudraba medaļu, kas ir Latvijas cīkstoņu visu laiku labākais panākums olimpiskajās spēlēs. 
Vēl E. Bietags nodarbojās ar sporta sacensību organizāciju, bija treneris un strādnieks.
Hidrohinons

Vēsture

Hidrohinons pirmo reizi tika iegūts, pārdestilējot hinonskābi (Kavents, Peltjē).

Atrašanās dabā

Hidrohinona glikozīds - arbutīns atrodams daudzos augos, piemēram, miltenēs (Arctostaphylos) un viršos. Hidrohinons ir viena no bombardētājvaboļu sekrēta sastāvdaļām.

Iegūšana

Iegūst, reducējot hinonu ar ūdeņradi:
Var iegūt arī no acetilēna un oglekļa oksīda, karsējot katalizatoru klātienē:
2HC≡CH + 3CO + H₂O → p-HOC₆H₄OH + CO₂

Īpašības

Viegli oksidējas atpakaļ par hinonu, tādēļ dzelzs(III) hlorīds hidrohinona šķīdumu nokrāso tumši zaļu, jo veidojas hinona un hidrohinona savienojums — hinhidrons. 
Viegli reducē sudraba sāļus.
Džons Franklins

Biogrāfija

1799. gadā 14 gadu vecumā sācis dienestu par jungu uz kabotāžas kuģa. No 1801. līdz 1803. gadam piedalījies Metjū Flindersa vadītā ekspedīcijā uz Austrāliju. 1805. gadā piedalījies Trafalgāras kaujā, bet 1814. gadā ievanots kaujā pie Ņūorleānas Angļu-amerikāņu kara laikā.
1818. gadā devās savā pirmajā arktiskajā ekspedīcijā ar kuģi Trent, kuras mērķis gan bija nereāls: sasniegt Beringa šaurumu, kuģojot cauri Ziemeļpolam (zināšanas par ledus apstākļiem Ziemeļu Ledus okeānā tolaik bija ļoti nepilnīgas). Ekspedīcija spēja nokļūt uz ziemeļiem tālāk par Špicbergenu, līdz devās atpakaļ.
1819. gadā Dž. Franklins jau pats organizēja un vadīja arktisko ekspedīciju Ziemeļamerikas ziemeļos, kas veica ceļu no Hudzona līča līdz Koroneišenas līcim. Nākamajā ekspedīcijā devās no 1825. līdz 1827. gadam pa Makenzi upi un Ziemeļamrikas ziemeļu piekrasti. Pēc šīs ekspedīcijas panākumiem Dž. Franklins saņēma atzinību: tika iecelts par bruņinieku un Van Dīmena Zemes gubernatoru (1837-1843).
Sanita Reinsone

Biogrāfija

Reinsone mācījusies Draudzīgā Aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāzijā, studējusi Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātē, kur 2012. gadā ieguvusi filoloģijas zinātņu doktora grādu. No 2000. līdz 2005. gadam strādājusi Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūta Mākslīgā intelekta laboratorijā. Kopš 2003. gada strādā Latvijas Universitātes Literatūras, folkloras un mākslas institūtā, ir tā vadošā pētniece un digitālo humanitāro zinātņu grupas vadītāja. Latviešu folkloras krātuves digitālā arhīva garamantas.lv vadītāja no 2014. līdz 2018. gadam. 2018. gada sākumā pēc Reinsones iniciatīvas LU LFMI Latviešu folkloras krātuvē tiek izveidots Autobiogrāfiju krājums.
Publikācijas kopš 2005. gada. Pētījusi mutvārdu stāstījumus un dzīves pierakstīšanas tradīcijas. Darbojas digitālo humanitāro zinātņu jomā, pētot sabiedrības virtuālo iesaisti kultūras mantojuma radīšanā un digitālo folkloras arhīvu darbību. Kolektīvās monogrāfijas "Latviešu folkloristika starpkaru periodā" (2014) līdzautore. 
Pēc grāmatas "Ādama stāsts" motīviem 2011. gadā Latvijas Nacionālajā teātrī iestudēta izrāde Indras Rogas režijā. 2015. gadā grāmata "Meža meitas" nominēta Latvijas TV un Radio balvai "Kilograms kultūras" kategorijā "Gada pārsteigums". Grāmata bērniem “Kus mul patarei!" 2017. gadā nominēta Jāņa Baltvilka balvai par debiju bērnu literatūrā. 
2017. gadā Reinsones ieguldījums humanitārajās zinātnēs nominēts Imanta Ziedoņa fonda "Viegli" apbalvojumam "Laiks Ziedonim" zinātnes kategorijā. 2017./2018. gada sezonā režisors Mārtiņš Eihe Valmieras Drāmas teātrī iestudē izrādi pēc grāmatas "Meža meitas".
Svētes iela (Jelgava)

Vēsture

Svētes iela (vācu: Schwethöfsche Straße) atrodama jau 17. gadsimta Jelgavas kartēs. Tā veda no Pasta ielas līdz Pāvilai ielai, bet aiz pilsētas nocietinājumu Mazajiem vārtiem sākās Mazais ceļš uz Kurzemes un Zemgales hercoga Pētera 1774. gadā būvēto vasaras rezidenci Svētes muižā (vācu: Groß-Swehthof), vēlāk uz kazarmām Dambja ielā. 1900. gadā uzcēla jauno Jelgavas reālskolas ēku Svētes ielā 18, 1936. gadā tajā sāka darboties Jelgavas Valsts Skolotāju institūts. Ielas pretējā pusē atradās Evaņģēliskās jauniešu savienības ēka (arhitekts Pauls Eplē).
1929. gadā to Jāņa Bisenieka piemiņai pārdēvēja par J. Bisenieka ielu. 
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 27. augustā tā atguva Svētes ielas nosaukumu, bet 1964. gada 8. janvārī ielu pārdēvēja par J. Gagarina ielu.
Latvijas neatkarības atjaunošanas periodā 1990. gada 26. aprīlī tā atguva Svētes ielas nosaukumu.
Renāra rags

Renāra rags (angļu: Cape Renard) ir zemesrags Greiema Zemes rietumu piekrastē Antarktīdā. Izvietojies uz nelielās Renāra salas Kijevas pussalas ziemeļu galā. Atdala Greiema krastu dienvidos no Danko krasta ziemeļos. Zemesragu atklāja Beļģijas antarktiskā ekspedīcija Adriena Žerlaša vadībā 1898. gada 9.—12. februārī un nosauca par godu beļģu mineralogam, Ģentes universitātes profesoram Alfonsam Renāram (Alphonse Renard).
Pēteris Delle

Dzīves gājums

Dzimis 1877.gada 3.novembrī Grostonas pagasta "Ķipjos" (tagad Bērzaunes pagastā). Mācījās Bērzaunes draudzes skolā un Jēkabpils pilsētas skolā, pēc tam Gorku zemkopības skolā Mogiļevas guberņā (1894—1899). Studēja Rīgas Politehniskā institūta Lauksaimniecības nodaļā (1899), tad Ķīmijas nodaļā (1900—1905), kur iestājās nelegālajā studentu organizācijā "Zemgalija", bet 1899. gadā kļuva par Ķeizariskās Krievijas Dārzkopības biedrības Rīgas nodaļas biedru, 1903. gadā par tās sekretāru un 1904. gadā par vīna darīšanas sekcijas vadītāju. 
Pēc 1905. gada revolūcijas apspiešanas ar svešu vārdu kā Kārlis Grēns devās uz ārzemēm, kur papildinājās Geizenheimas izmēģinājumu stacijā un Veinsbergas vīna darīšanas izmēģinājumu stacijā Vācijā. 1908.—1909. gadā P. Delle strādāja par ķīmiķi-vīndari Odesas vīna darīšanas izmēģinājumu stacijā, bet no 1910. līdz 1916. gadam vadīja raugu laboratoriju Besarābijas vīna darīšanas izmēģinājumu stacijā Kišiņevā. 1914. gadā izdota Delles grāmata "Augļu un ogu vīnu izgatavošana".
Pēc atgriešanās dzimtenē 1920. gadā nodibināja Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātes Rūgšanas un lauksaimniecības tehnoloģijas katedru un bija ievēlēts par Lauksaimniecības fakultātes dekānu (1921). 1924. gadā viņu iecēla par Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātes izmēģinājumu, kontroles un tīrkultūru stacijas vadītāju. 
Pēc Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas nodibināšanas bija tās profesors un vadīja Lauksaimniecības fakultāti, Lauksaimniecības tehnoloģijas katedru un Rūgšanas un lauksaimniecības tehnoloģijas laboratoriju (1939—1944). 1944. gadā izveidoja LLA Lauksaimniecības tehnoloģijas un mājturības fakultāti, bija tās pirmais dekāns.
Miris 1946. gada 30. decembrī Rīgā.

Piemiņa

Delles vārdā (Index Delle) nosaukts vīna izturības pakāpes rādītājs (augļu un ogu sulas nebojājas, ja tajās cukura daudzums ir 78g / 100 ml vai etilspirts 13g / 100 ml). Attiecība 78 / 13 = 6 zināma kā Delles vienība.
Viņa vārdā nosaukta Latvijas Lauksaimniecības universitātes Pārtikas produktu tehnoloģijas laboratorija, Pārtikas tehnoloģijas fakultātē ir iedibināta P. Delles stipendija.
Žans Antelms Brijā-Savarēns

Izdevums latviešu valodā

2012. gada decembrī Brijā-Savarēna darbu "Garšas fizioloģija" Gitas Grīnbergas tulkojumā latviešu valodā izdeva žurnāls "Rīgas Laiks".
Kultūraugsne

Kultūraugsne ir viens no augšņu tipiem. Tās izveidojušās, iekultivējot dažādu tipu minerālaugsnes un kūdras augsnes. Trūdvielu akumulācijas horizonts ir biezāks par 25 cm, un tam nav krasas robežas ar sekojošiem horizontiem. Augsnes reakcija tuva neitrālai vai neitrāla. Nereti notiek sekundāra karbonātu augsnes uzkrāšanās augsnes virsējā horizontā. Šīm augsnēm ir laba struktūra, līdz ar to labs ūdens un gaisa režīms. Strauja mineralizācijas procesa rezultātā samazinājies kūdras slāņa biezums un mainījies tā raksturs. Kultūraugsnes sastopamas nelielās platībās sen apdzīvotu vietu tuvumā, piemājas dārzos, augļu un sakņu dārzos.
Viljams Gibsons (dramaturgs)

Dzīvesgājums

Dzimis ģimenē ar īru, franču, vācu un krievu saknēm. Viņa tēvs bija protestants, bet māte katoliete. 1938. gadā Gibsons beidza Ņujorkas pilsētas koledžu. 1940. gadā apprecējās ar psihoterapeiti Margaretu Brenmanu, pārim bija divi dēli: Tomass un Daniels.
1940. gados Gibsons pievērsās literatūrai, rakstīja lugas un dzeju. 1954. gadā tika publicēts viņa pirmais romāns The Cobweb. Guvis panākumus 1958. gadā, pēc lugas Two for the Seesaw uzveduma. Luga tika nominēta Tony balvai. 1959. gadā tika uzvesta luga The Miracle Worker, kuras pamatā ir Helēnas Kelleres autobiogrāfija. Luga saņēma pozitīvus kritiķu vērtējumus un ieguva Tony balvu. Neviena cita Gibsona luga nav ieguvusi tādu popularitāti kā The Miracle Worker.
Miris savā mājā 2008. gada 25. novembrī.
Torņakalna iela

Vēsture

Torņakalna iela pirmo reizi Rīgas adrešu grāmatās minēta 1861. gadā ar nosaukumu Kapsētas iela. 1937. gadā tā ieguva nosaukumu Kāpu iela. 1942. gadā tika pārsaukta par Kapu ielu. Savu tagadējo nosaukumu tā ieguva 1961. gadā.
Progress M-29M

Krava

Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2 369 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela (350 kg), skābeklis (28 kg), gaiss (22 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1 549 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.

Lidojuma gaita

Progress M-29M tika palaists 2015. gada 1. oktobrī 16:49:40 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Baikonuras kosmodroma.
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 22:52:22 UTC pie Zvezda moduļa.
2016. gada 30. martā 14:15:30 UTC Progress M-29M atvienojās no stacijas. Autonomā lidojumā paredzēts veikt eksperimentu Izgib, pētot kosmiskā aparāta kustību dažādos griezes režīmos.
Ļaundaris

Etimoloģija

Vārds "ļaundaris" ir cēlies no divu vārdu savienojuma: "ļauns" un "darīt". Dažreiz ļaundarus sauc arī par neliešiem, neģēļiem, zemiskiem cilvēkiem. Attiecinot uz maziem bērniem, tos sauc arī par resgaļiem.
Piepjvaboļu dzimta

Pētījumu vēsture

Pirmās sugas, kas mūsdienās ietilpst piepjvaboļu dzimtā, aprakstījis Kārlis Linnejs Systema Naturae 10 sējumā 1758. gadā. Tās viņš ievietojis plašās ģintīs Coccinella un Chrysomela. Dažus gadus vēlāk, 1775. gadā, Johans Kristians Fabricijs aprakstījis pirmās dzimtas ģintis (Erotylus un Tritoma), tad Pjērs Latreils 1792. gadā dibinājis vēl divas ģintis Triplax Herbst, 1793. un Dacne Latreille, 1796. 1802. gadā Latreils izdalījis Erotylidae, kā jaunu dzimtu.
Līdz ar jauno zemju atklāšanu ātri auga arī jaunās aprakstītās dzimtas sugu skaits. 1825. gadā Filogēns Augusts Jozefs Duponhels (franču: Philogène Auguste Joseph Duponchel) savā monogrāfijā ļoti plaši pētījis Erotylus ģinti, kura šobrīd sastāda vairākas ģintis Erotylinae apakšdzimtā.

Izplatība

Dzimtā ietilpst ap 3500 sugu, kas sastopamas visā pasaulē. Visvairāk sugu ir tropos. Ziemeļamerikā (Meksikas ziemeļos) ir zināma tikai 51 suga.

Vaboļu apraksts

Tās ir mazas vai vidējas vaboles, parasti 2–20 mm garas, tropos — 40 mm. Ķermenis ovāls vai iegarens un diezgan izliekts. No augšpuses parasti kailas (bez matiņiem), spožas, bieži ar spilgtām krāsām.
Galva izstiepta pronotumā gandrīz līdz acīm. Klipeuss (latīņu: clypeus) atdalīts no pieres ar izliektu stīpu un saplūst ar to. Acis veselas. Ūsas sastāv no 11 posmiem ar 3 līdz 5 posmainu vālīti; ūsas savienotas ar galvu acu priekšā pieres sānu malās.

Kāpuru apraksts

Kāpurs ir iegarens, gandrīz paralēlas vai vārpstveidīgas, gandrīz cilindriskas vai nedaudz plakanas formas. Krāsa balta līdz pelēkai, taču dažas sugas ar brūnām tergām vai pleirālo sklerītu. Garumā sasniedz 3–25 mm. Urogomfi ir vairākām sugām. Daudzas sugas ar dorsālām vai laterāliem pauguriem, granulām, sīkiem asiem izaugumiem. Izaugumi ir lielāki uz vairāk attālinātām tergām VII-VIII.

Vairošanas

Mātītes dēj olas uz sēnes, ar kuru tālāk barosies radies kāpurs. Primitīvo piepjvaboļu (Megalodacne, Dacne, Microsternus) kāpuri "ieurbjas" cietās piepēs. Vairāk evolucionāri attīstīto sugu kāpuri barojas uz bojātas sēnes virsmas vai attīstās sēnes ar mīkstu ķermeni iekšienē. Kāpuri, kas barojas ar pūstošām sēnēm, ir pelēki un pēc ārēja izskata līdzīgi mušu kāpuriem, un tie attīstās straujāk, nekā sugas, kas barojas ar nebojātām sēnēm.

Ekoloģija

Kāpuri un pieaugušie īpatņi barojas ar bazīdijsēņu augļķermeņiem, kas aug uz pūstošas koksnes vai uz mikorizētām koku saknēm.
Ir atzīmēts, ka dažu sugu (piemēram Megalodacne ģints) pieaugušie īpatņi pulcējas lielās masās uz koka stumbra. Dažas piepjvaboles (Iscbyrus, Pseudiscbyrus) ir aktīvas naktī, kamēr citas (Tritoma, Triplax) ir aktīvas dienas laikā.

Klasifikācija

Filoģenētiskie izmeklējumi (kā morfoloģiskās, tā arī DNS secības ģenētiskās analīzes) parāda, ka Erotylidae un Languriidae dzimtas ir parafilētiski vienas grupas pārstāvji. Tādējādi Languriidae dzimtai ir jābūt ieslēgtai Erotylidae dzimtas sastāvā.
Dienvidāfrikas Nacionālā Antarktikas programma

Dienvidāfrikas Nacionālā Antarktikas programma (angļu: South African National Antarctic Programme; SANAP) ir Dienvidāfrikas valdības programma Antarktikas un Subantarktikas izpētei. Programmas galvenais ofiss atrodas Keiptaunā, Īstpīrroudā. Programmas jurisdikcijā ir trīs pētniecības stacijas (SANAE IV Karalienes Modas Zemē, Gofailenda Gofa salā un Marionailenda Prinča Edvarda salās), kā arī pētniecības kuģis Agulhas. Programmas zinātniskās pētniecības funkcijas kopš 2003. gada ir Zinātnes un tehnoloģiju departamenta pārraudzībā, bet loģistika un infrastruktūra — Vides un tūrisma departamenta pārraudzībā. Līdzekļu piešķiršanu programmai pārrauga Nacionālais Pētniecības nodibinājums.
Motaļa

Vēsture

Motaļas apkaime bija apdzīvota jau akmens laikmetā. Sākotnēji vietā, kur tagad ir Motaļa, atradās Prohovas sādža, kuru nodedzināja mongoļu-tatāru ordas. Pirmoreiz rakstu avotos Motaļa pieminēta 1422. gadā Lietuvas metrikā. Līdz 16. gadsimta sākumam Motaļa ietilpa Pinskas kņazistē.

Iedzīvotāji

2014. gadā Motaļā dzīvoja 3772 iedzīvotāji.

Kultūra

Pilsētā ir šādas kultūras iestādes: kultūras nams, klubs, kinoteātris (tagad slēgts) un divas bibliotēkas.
Motaļas Tautas mākslas muzejs atvērts 1995. gada augustā. Muzeja fondos ir 27 506 eksponātu, tajā ir 8 ekspozīciju zāles — izstāžu, vēstures, amatniecības, aušanas, apģērbu, parašu un tautas tradīciju zāle. Muzeja teritorijā atrodas vējdzirnavas, kurās iekārtots maizes muzejs.
Kopš 2012. gada sakaru nodaļas ēkā darbojas muzeja arheoloģijas filiāle "Mūsu saknes" (Нашы каранi). Muzeja zinātniskās koncepcijas autors — pazīstamā Baltkrievijas arheoloģe Jeļena Kalečica (Елена Калечиц), kura veltījusi šī reģiona pētījumiem vairāk nekā 25 gadus.
Motaļas 1. vidusskolas teritorijā atrodas Lielā Tēvijas kara muzejs.
Motaļā ik gadus notiek festivāls "Motaļas delikateses" (Мотольские прысмаки).
Termosfēra

Termosfēra ir Zemes atmosfēras slānis, kas atrodas virs mezosfēras, sākas 80—90 km augstumā un turpinās līdz 800 km augstumam virs Zemes. Gaisa temperatūra līdz ar augstumu ātri pieaug un ir no 200 °C līdz 1700 °C, atkarībā no Saules aktivitātes. Iemesls tam ir Saules ultravioleto staru absorbcija 150—300 km augstumā.
Jurijs Tiņanovs

Dzīvesgājums

Dzimis 1894. gada 6. (18.) oktobrī Rēzeknē ārsta Nasona Tiņanova un viņa sievas fabrikantes Soras Hasjas Epšteines ģimenē. Septiņu gadu vecumā mācījās senebreju valodu (ivritu), 1912. gadā beidza Pleskavas ģimnāziju. 1912.-1918. gadā studēja Pēterburgas universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē, 1916. gadā apprecējās ar Liju Zilberi. 
Pēc studiju beigšanas Tiņanovs palika strādāt universitātē ar mērķi pabeigt zinātnisko darbu. Par viņa pētījumu tēmu kļuva dekabrista Vilhelma fon Kihelbekera (von Küchelbecker, Кюхельбе́кер) daiļrade. Kihelbekers pēc sacelšanās apspiešanas 1825. gadā bija ieslodzīts Daugavpils cietoksnī. 1918. gadā Tiņanovs pievienojās poēzijas valodas pētīšanas biedrībai. 1921.-1930. gadā bija Valsts Mākslas vēstures muzeja profesors. Ar 1925. gadā publicēto stāstu „Ļeņingrada” Jurijs Tiņanovs debitēja kā prozas rakstnieks. Decembra sacelšanās 100 gadadienā 1925. gadā nāca klajā grāmata par Vilhelmu fon Kihelbekeru ar nosaukumu "Kihļa". 1927. gadā iznāca romāns par A.S. Gribojedovu "Vazir-Muhtara nāve".
Romānos bija atspoguļoti patiesie fakti, dokumenti un laikabiedru liecības. Tiņanovs strādāja arī kā kinoscenārists (filmu «Шинель», «С.В.Д.» un «Подпоручик Киже» scenāriji).
Darbu muzejā viņam nācās pārtraukt 30. gados neārstējamas slimības (multiplās sklerozes) dēļ un visu enerģiju veltīja romāna par Puškinu sacerēšanai. Romāna pirmā daļa publicēta 1935. gadā, otrā 1936. – 1937. gados, bet trešo daļu viņš nepabeidza, dzīvodams izbailēs no Staļina Lielā terora laika represijām. 1937. gadā viņš iznīcināja daļu no saviem pierakstiem un mēģināja izdarīt pašnāvību. 1939. gadā viņš kopā ar savu radinieku Veniaminu Kaverinu rakstīja vēstuli PSRS represīvajiem orgāniem, lūdzot attaisnot apcietinātos paziņas un radiniekus. 
Miris Otrā pasaules kara laikā 1943. gada 20. decembrī Maskavā.

Piemiņa

Kopš 1982. gada Rēzeknē tiek rīkota Starptautiskā literāri zinātniskā konference „Tiņanova lasījumi”, viņa grāmatas par Aleksandru Puškinu un Vilhelmu Kihelbekeru tulkotas arī latviešu valodā. Jurija Tiņanova vārdā ir nosaukta iela Rēzeknē.
2012. gada 24. augustā iepretī Jurija Tiņanova bērnības mājai atklāja rakstnieka bisti, kas līdz šim ilgus gadus atradās pie Tiņanova muzeja Rēzeknes 6. vidusskolā. Latvijas Republikas kultūras ministrija atteica prasītajā palīdzībā bistes uzstādīšanai , toties Latvijas Poļu savienība par brīvu izveidoja un dāvāja postamentu bistei.
Ērģeme

Vēsture

Ordeņa mūra pils Ērģemē (Ermes) celta 14. gadsimta pirmajā pusē. 1560. gada 2. augustā pie Lugažu pils notika nozīmīga kauja starp Livonijas konfederācijas karaspēku un Vidzemē iebrukušo Krievijas caristes karaspēku, kurā uzvaru izcīnīja krievu karavīri. Tā historiogrāfijā kļuvusi pazīstama ar Ērģemes kaujas vārdu.
Pils cieta ugunsgrēkā 1670. gadā un pēc tam, iespējams, vairs nav tikusi apdzīvota. Mūsdienās joprojām apskatāmas visai iespaidīgas pils drupas ar apaļu stūra torni divu stāvu augstumā. Tajās notiek ilgstoši konservācijas darbi, kas nav pietiekoši efektīvi lai pasargātu pilsdrupas no bojāejas.
1919. gada aprīļa beigās kaujā pie Ērģemes Igaunijas armija un Ziemeļlatvijas brigāde apturēja Padomju Latvijas armijas uzbrukumu Valkai un 1. maijā ieņēma Rūjienu.
1932. gadā Ērģemei piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas Ērģeme bija pagasta administratīvais centrs Valkas rajonā. 2009. gadā administratīvi teritoriālās reformas rezultātā pagasts iekļauts Valkas novadā.
Sverdrupa

Vēsture

NPI veicis vissezonas zinātnisko pētījumu programmas Nīolesunnā jau kopš 1968. gada. Tagadējās ēkas 700 m² platībā atvērtas 1999. gadā. Stacijā pastāvīgi darbojas piecu cilvēku komanda. Sverdrupas stacija nodrošina ar telpām un aprīkojumu ne tikai NPI programmas, bet arī to valstu pētījumu programmas, kurām nav patstāvīgu struktūru Nīolesunnā.
Pēterupes iela (Rīga)

Vēsture

Pirmo reizi Rīgas ielu sarakstos sastopama 1911. gadā ar nosaukumu Tilzītes iela. Pirmā pasaules kara laikā no 1915. līdz 1917. gadam ielas nosaukums bija Baikāla iela, pēc Rīgas operācijas un Vācijas armijas ienākšanas Rīgā 1917. gadā tā atguva nosaukumu Tilzītes iela. 1923. gadā iela ieguva savu tagadējo nosaukumu Pēterupes iela, kas laika gaitā vairs nav mainījies.
1999. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas

Vēlēšanu noteikumi

Prezidenta vēlēšanu pirmajā kārtā Saeimā pārstāvētās partijas izvirza savus prezidenta amata kandidātus. Lai kandidāts tiktu ievēlēts, par viņu jānobalso vismaz 51 no 100 Saeimas deputātiem. Ja pirmajā kārtā neviens no kandidātiem nav saņēmis vajadzīgo balsu skaitu, tad notiek atkārtota balsošana. Ja arī pēc otrās reizes netiek noskaidrots uzvarētājs, ar katru nākamo kārtu no vēlēšanām tiek izslēgts kandidāts, kurš iepriekšējā kārtā ieguvis vismazāk balsu. Ja arī pēdējā kārtā, kurā palikuši 2 kandidāti, neviens no viņiem nesaņem vismaz 51 balsi, notiek jaunas vēlēšanas, kurās tiek izvirzīti jauni vai arī jau bijušie kandidāts.
Niko Kovačs

Futbolista karjera

Lielāko daļu no spēlētāja karjeras aizvadījis Vācijā. Karjeru sāka Cēlendorfas "Hertha", vēlāk pārcēlās uz Berlīnes "Hertha", kas tolaik spēlēja 2. Bundeslīgā. 1996. gadā pievienojās Bundeslīgas klubam Leverkūzenes "Bayer". Vēlāk spēlējis arī Hamburger SV un Minhenes "Bayern". 2003. gadā ar Bayern kļuvis par Bundeslīgas čempionu un ieguvis arī Vācijas kausu. Karjeras noslēgumā spēlēja Austrijas klubā Red Bull Salzburg.
Horvātijas izlasē debitēja 1996. gada 11. decembrī pret Maroku. Pirmos vārtus izlases labā guva 2000. gada 29. martā pret Vāciju. Izlases sastāvā piedalījies divos FIFA Pasaules kausa (2002, 2006) un divos Eiropas čempionāta (2004, 2008) finālturnīros. No 2004. gada līdz pat karjeras beigām bija komandas kapteinis. Karjeru izlasē noslēdza 2008. gada oktobrī, pēdējo spēli aizvadot pret Ukrainu. Izlases rindās nospēlējis 83 spēles un guvis 14 vārtus.

Trenera karjera

Pēc spēlētāja karjeras beigām sāka strādāt Red Bull Salzburg treneru korpusā. No 2012. līdz 2013. gadam bija Horvātijas U21 izlases treneris. 2013. gada oktobrī tika apstiprināts par Horvātijas izlases galveno treneri. Vadīja komandu 2014. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, kurā izlase nespēja izkļūt no grupas. 2015. gada septembrī divas kārtas pirms 2016. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīra beigām līgums ar Kovaču tika lauzts. 
2016. gada martā kļuva par Vācijas Bundeslīgas kluba Frankfurtes "Eintracht" galveno treneri. 2018. gadā ar šo klubu uzvarēja Vācijas kausa izcīņā. 2018. gada aprīlī tika paziņots, ka N. Kovačs 2018.—2019. gada sezonā būs Minhenes "Bayern" galvenais treneris.
Biržu "Širvėna"

Vēsture

Klubs dibināts 1948. gadā, nosaukts "Žalgiris". No 1954. gada klubs tika pārdēvēts par "Siūlas". Lietuvas PSR laikā ļoti bieži tika mainīta kluba kontrole un katru reizi tika mainīts tā vārds. 
1978. un 1984. gada sezonās komandā spēlēja pašlaik labi pazīstamais futbola treneris Sauļus Širmelis.
1990. gadā klubs tika pārstrukturēts un 1991. gadā tika nomainīts tā nosaukums uz "Širvėna". 
No 2003. gada sponsors bija "Rinkuškiu" alus darītava. Sponsorēšanas dēļ klubs tika pārdēvēts par "Rinkuškiem".
2013. gadā klubs atgriezās II līgā, rietumu zonā, Lietuvas futbola trešajā līmenī. 2015. gadā uzvarēja līgas rietumu zonā un bija iespējas spēlēt Pirmajā līgā (2. līmenis), bet klubs izlēma palikt II Ligā. 
Šobrīd spēlē II līgā, Rietumu zonā.