Svētais Dimitrijs no Rostovas

Dzīvesstāsts

Dzima 1651. gada 11. (21.) decembrī Kijevas pulka Makarovas ciemā Kijevas pulka simtnieka Savvas Tuptalo ģimenē. 
Mācījās Kijevas brāļu kolēģijā, kas vēlāk kļuva par Kijevas Mogilas akadēmiju. 1668. gadā kļuva par mūku Kijevas Svētā Kirila klosterī, kur nodzīvoja septiņus gadus. 1669. gada pavasarī tika iesvētīts par hierodiakonu, bet 1675. gada jūnijā par svētmūku un tika aizsūtīts uz Čerņigovu kā sprediķotājs. Šajā amatā viņš nostrādāja līdz 1677. gadam un kļuva slavens ar daudziem sprediķiem. Svētais Dimitrijs vairākus gadus ceļoja pa Ukrainas klosteriem, gadu nodzīvoja Sluckas Kristus Apskaidrošanas klosterī, kur bija brāļu sprediķotājs. Visu šo gadu gaitā rakstīja savu "Diāriju" (piezīmes poļu valodā). Šajās piezīmēs viņš aprakstīja notikumus Ukrainā, Polijā un Maskavā.
Pēc atgriešanās Ukrainā dzīvoja Krupecas Nikolaja klosterī (1679—1681 gadi). 1681. gada martā tika iecelts par igumenu un aizsūtīts uz Maksakova Kristus Apskaidrošanas klosteri. Vēlāk bija Baturinas Nikolaja klosterī. 1683. gada 26. oktobrī (5. novembrī) nolika igumena amatu un pēc aicinājuma pārvācās uz Kijevu. No 1684. gada 23. aprīļa (3. maija) apmetās uz dzīvi Kijevas Pečeru klosterī, kurā sāka rakstīt svēto dzīvesstāstus. 1686, gadā Кijevas metropolija pārgāja no pakļaušanās Konstantinopoles patriarhātam  Maskavas patriarhāta sastāvā.  
Pēc patriarha Adriāna aicinājuma atbalstu Dimitrijam, kas tobeīd strādāja pie trešās "Svēto dzīvesstāstu" grāmatas, sniedza arhibīskaps Jānis (Maksimovičs). 1697. gadā viņš iecēla Dimitriju par arhimandrītu un par Jeļeckas Dievmātes Aizmigšanas klostera priekšnieku, bet 1699. gadā pārcēla par Novhorodas-Siverskas Kristus Apskaidrošanas klostera priekšnieku.
Imperators Pēteris I 1700. gada 18. jūnijā sūta pavēli Kijevas metropolītam Varlaāmam (Jasinskim), kurā prasa atsūtīt uz Maskavu kandidātus no arhimandrītiem un igumeniem uz Sibīrijas bīskapa katedru. Ar tādu pašu lūgumu pie metropolīta Varlaāma vērsās patriarhs Adriāns. 1700. gada 16. oktobrī patriarhs Adriāns nomira, par patriarha aizvietotāju kļuva Rjazaņas metropolīts Stefāns (Javorskis). Ar 1700. gada 27. decembra pavēli Pēteris I nosauca divas kandidatūras uz Sibīrijas katedru: Dimitriju (Tuptalo) un Perejaslavas bīskapu Cahariju (Korniloviču) un pavēlēja viņiem atbraukt uz Maskavu ne vēlāk 1701. gada februāra pirmajām dienām.
1701. gada 10. februārī Svētais Dimitrijs pārvācās uz Maskavu kā kandidāts uz Toboļskas eparhiju, 8. martā viņš pateica apsveikuma runu Pēterim I, 23. martā Dimitrijs tika iesvētīts par bīskapu un Toboļskas un visas Sibīrijas metropolītu. Pēc iecelšanas gandrīz gadu dzīvoja Maskavā Sibīrija sētā Čudovas klosterī. Sakarā ar slimību 1702. gada 4. janvārī ar imperatora pavēli tika iecelts par Rostovas metropolītu. Atbraucis uz savu eparhiju, pēc aizlūguma Rostovas Jēkaba klostera Ieņemšanas katedrālē noteica tur savu apbedīšanas vietu, pateica "šeit mana istaba, šeit apmetīšos uz mūžu mūžiem" (tradicionāli Rostovas bīskapus apbedīja Rostovas Dievmātes Aizmigšanas katedrālē).
Savas kalpošanas Rostovas katedrā laikā Dimitrijs rūpējās par sabiedrības tikumību un izglītību, cīnījās ar analfabētismu un alkoholismu, vecticībnieku šķelšanos un katolicismu. Viņš dibināja slāvu-grieķu semināru, kurā studēja grieķu un latīņu valodas.

Piemiņas iemūžināšana

1760. gadā par godu svētītājam tika nosauktu tikko uzbūvētais Svētā Rostovas Dimitrija cietoksnis, kas laika gaitā attīstījās un izveidoja Rostovas pie Donas pilsētu.
1999. gadā Rostovā pie Donas pie Vissvētākās Dievmātes Piedzimšanas katedrāles (Rostovas un Novočerkaskas eparhijas katedrāles) tika uzlikts piemineklis Svētajam Dimitrijam.