google/wiki40b huggingface dataset:
Antons Birkerts

Dzīvesgājums

Dzimis 1876. gada 3. aprīlī Jaunsvirlaukas pagasta "Jaunbitēnos" lauksaimnieka Jāņa Birkerta (1839–1922) ģimenē.
Mācījās Franksesavas pagastskolā (1885-1888) un Jelgavas pilsētas Aleksandra skolā (1888-1892), strādāja par tiesas rakstvedi (1894-1896). 
Piedalījās jaunstrāvnieku kustībā, pēc tās aizliegšanas devās uz Pēterburgu, kur 1900. gadā nokārtoja mājskolotāja eksāmenus un strādāja par skolotāju Pleskavas guberņā (1900), Kijevā (1901), Poltavas guberņā (1902), Vladivostokā (1903-1904) un Valkā (1904-1905).
1905. gada revolūcijas darbojās laikraksta "Dienas Lapa" redakcijā par nodaļas vadītāju, kopā ar jaunāko brāli Pēteri piedalījās revolucionārajos mītiņos. 1905. gada beigās Birkertu apcietināja un ieslodzīja Rīgas Centrālcietumā, bet 1906. gada maijā pierādījumu trūkuma dēļ atbrīvoja. Viņš darbojās ārpusskolas izglītības jomā, lasīja lekcijas par literatūru un kultūru (1908-1914) un bija žurnālists laikrakstos "Mūsu Laiki", "Jaunā Dienas Lapa", "Mūsu Dzīve", "Rīgas Apskats". 
Pirmā pasaules kara sākumā 1914. gadā Birkerts devās uz Maskavu, kur strādāja par skolotāju. 1916. gada beigās viņu mobilizēja Krievijas impērijas armijā, 1917. gada beigās demobilizēja. 
Pēc kara beigām viņšLatvijas Universitātē studēja pedagoģiju (1920-1922) un baltu filoloģiju (1922-1926), bet slimības dēļ studijas nepabeidza. 
Kopā ar jaunāko brāli literatūrzinātnieku Pēteri Birkertu pievērsās latviešu folkloras vākšanai un izpētei, izveidoja savu folkloras arhīvu, kas bija otrs lielākais pēc Latviešu folkloras krātuves, folkloras materiālu interpretācijai izvēlējās kontekstus atšķirīgās zinātņu nozarēs, lielākoties strādāja "zinātniskā vientulībā". 1933. gadā pārņēma Raiņa un Aspazijas arhīvu. 
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā iestājās jaunnodibinātajā Latvijas PSR Rakstnieku savienībā, vadīja Raiņa literārā fonda literatūras daļu. Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā viņam piešķīra Latvijas PSR Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu. Birkerts bija Raiņa muzeja un Latvijas Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūta zinātniskais līdzstrādnieks.
Miris 1971. gadā Jūrmalā, apbedīts Lielupes kapos.

Darbi

Nodarbojies ar Raiņa daiļrades pētīšanu. Autors vairākām grāmatām par Raini. Rakstījis vairākas monogrāfijas par rakstniekiem, mācību grāmatas, dzeju, prozu, tulkojis no krievu valodas.
Juris Dalbiņš

Biogrāfija

J. Dalbiņš ir dzimis Dobelē, bet vēlāk dzīvojis Rencēnos, beidzis Valmieras Viestura vidusskolu, bet 1979. gadā Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtu. Pēc augstskolas nosūtīts darbā uz Īslīci, kur strādāja pamatskolā par skolotāju un dzīvo joprojām. 1991. gadā iesaistījies Zemessardzē, bijis Bauskas 53. bataljona štāba priekšnieks.
1994. gadā iecelts par Latvijas Nacionālo bruņoto spēku komandieri pulkveža D. Turlā vietā. J. Dalbiņš vadīja bruņotos spēkus līdz 1998. gadam, kad bija spiests atkāpies no komandiera amata pēc saņemtās kritikas par līdzdalību leģionāru piemiņas pasākumā 16. martā.

Politiskā darbība

J. Dalbiņš politikā iesaistījās 1998. gadā, kā viens no Andra Šķēles veidotās Tautas partijas dibinātājiem. No tās tika ievēlēts 7. Saeimā, kur bija arī Iekšlietu ministrijas parlamentārais sekretārs. 2001. gadā ievēlēts Rīgas domē, tāpēc Saeimas deputāta mandātu zaudēja.
J. Dalbiņš ir bijis arī 8. Saeimas un 9. Saeimas deputāts, kur tāpat nodarbojies ar aizsardzības un iekšlietu jautājumiem. 2009. gadā kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet netika ievēlēts. Kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Par Labu Latviju", arī netika ievēlēts.
Māris Villerušs

Dzīvesgājums

Mācījās Ķemeru pamatskolā.
1959. gadā beidza studijas Jāzepa Vītola Valsts konservatorijas Ēvalda Berzinska čella klasē, 1962. gadā — Pētera Čaikovska Maskavas Valsts konservatorijas Rostropovoča čella klases aspirantūru.
1962. gadā sāka strādāt par pedagogu Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijā. Uzstājās ar solokoncertiem, kā arī Latvijas Filharmonijas klavieru trio sastāvā. Koncertēja gan Latvijā, gan PSRS, gan citās valstīs. Izdevis vairākas skaņuplates.
Košice

Vēsture

No 11. gadsimta līdz pat 1918. gadam Košice ietilpa Ungārijā. Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 1230. gadā. Atrazdamies ceļu krustojumā, tā ātri kļuva par Slovākijas (toreiz Augšungārijas) austrumdaļas galveno pilsētu. 1369. gadā tai tika piešķirts ģerbonis — pirmais pilsētas ģerbonis Eiropā.
1374. gadā Ungārijas un Polijas karalis Lajošs I Lielais Košicē izdeva Košices privilēģiju, kura atļāva tronī kāpt Lajoša meitai Jadvigai. 15. gadsimtā Košice (ungāru pilsētas nosaukums Kaša (Kassa)) spēlēja vadošo lomu Pentapolitānā — galveno Ausrumslovākijas pilsētu savienībā.
17. gadsimta beigās un 18. gadsimta sākumā Košice bija ungāru nacionālā varoņa Ferenca II Rākoci sacelšanās pret Hābsburgiem galvenais centrs.
1918. gadā Košice iekļāvās Čehoslovākijas sastāvā. 1919. gadā Košice īsu brīdi bija Slovākijas Sociālistiskās Republikas galvaspilsēta.
Otrā pasaules kara laikā saskaņā ar Vīnes arbitrāžām Košice iekļāvās Ungārijas sastāvā. Pēc kara Košice tā atkal tika piešķirta Čehoslovākijai. 1945. gada aprīlī Košicē tika nodibināta PSRS atbalstīta valdība, kas vēlāk pārņēma varu valstī.
Kopš 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas sastāvā. 2013. gadā Košice kopā ar Marseļu bija Eiropas kultūras galvaspilsētas statusā.

Ekonomika

Pilsētā atrodas liels kompānijas U. S. Steel Košice metalurģiskais kombināts.
Hellādas kultūra

Hellādas kultūra jeb Hellādas periods Grieķijas vēsturē ir mūsdienu arheoloģijas termins, kas apzīmē bronzas laikmeta vēsturisko periodu virkni Grieķijas teritorijā. Tas aptver laika posmu apmēram no 3200 līdz 1050 g.pr.Kr. Šī periodizācija pirmkārt balstās uz keramisko izstrādājumu stilu un izgatavošanas tehnoloģiju izmaiņām laika gaitā. Tāpēc šī metode nedod iespēju noteikt periodu absolūto vecumu, bet tikai norāda uz agrīno, vidējo vai vēlo keramikas stilu. Tajā pat laikā atsevišķos gadījumos konkrēto trauku stilu absolūtais vecums tiek noteikts izmantojot radioaktīvā oglekļa metodi. Vēl ir jāņem vērā, ka atsevišķos attālos Vidusjūras reģionos var notikt senāku periodu keramikas imitācija.

Agrais hellādas periods (EH)

Agrajā hellādas periodā Grieķijā parādījās jauna neolītiska lauksaimnieciska kultūra, kas mijiedarbojās ar vietējiem neindoeiropeiskas izcelsmes iedzīvotājiem. Par šo kultūru ir maz ziņu, izņemot to, ka bronzas apstrādes pamattehnoloģijas ir radušās Anatolijā, un šī hellādas kultūra šajā periodā uzturēja kontaktus ar Rietumanatolijas kultūru, kā arī importēja no turienes bronzu un varu. Agrās hellādas perioda sākums iezīmēja bronzas laikmeta iesākumu Grieķijas teritorijā un hronoloģiski sakrīt ar senās Ēģiptes arhaisko periodu.
Šī perioda nozīmīgākie arheoloģiskie pieminekļi atrodas Beotijas un Argolīdas Egejas jūras piekrastē (Lerna, Petkakija, Tēbas, Tīrinta) un piekrastes tuvajās salās - Egīna (Kolonna) Eiboja (Lefkandi, Manika). Šeit ir atrasta keramika ar izteiktu rietumanatolijas ietekmi. Šajā laikā strauji izplatās ātrās podnieku ripas tehnoloģija.
Agrā hellādas II periodā izveidojas garā nama vietējā variācija saukta par megaronu. Anatolijas kultūras šablonu izplatība Grieķijas teritorijā nesaistījās ar lieliem postījumiem.

Vidushellādas periods (MH)

Vidushellādas periods sākas ar plašu t.s. "mīniešu keramikas" izplatību Grieķijas teritorijā (nosaukumu deva H. Šlīmanis, jo pirmie šīs keramikas paraugi tika atrasti izrakumos Orhomenā, kuru pēc leģendām bija dibinājusi senā mīniešu tauta). Līdz 1960. gadiem valdīja uzskats, ka mīniešu keramiku un vidushellādas kultūras slāņus veidojusi ienācēju tauta no ziemeļiem, kas ap 1900 g.pr.Kr. ienākot šajā teritorijā, veica būtiskus postījumus. Vēlāk izrakumi Lernā parādīja šī keramikas stila nepārtraktību un pārmantojamību. Kopumā mīniešu keramika saglabā savu raksturīgo stilu — izrakstīti trauki ar taisnlīniju vai abstraktiem zīmējumiem. Šāds stils saglabājās līdz vidushellādas III periodam, kad to iespaidoja Kiklādu un Mīnojiešu kultūras ar līklīniju motīviem un pat reālistiskiem attēliem dekorētu keramiku.
Hronoloģiski vidushellādas periods sakrīt ar senās Ēģiptes vidējās valsts periodu. Apmetnes izvietojās ciešāk cita citai un tika celtas pauguru virsotnēs. Šī perioda apdzīvotās vietas lielā daudzumā ir konstatētas Peloponēsā un centrālajā Grieķijā (arī Aitolijā), bet ziemeļos sniedzas līdz Sperhejas upes ielejai. No šī perioda apmetnēm nopietni izrakumi tika veikti vienīgi pie Malti Mesēnijā. Taču visapjomīgākās arheoloģiskās publikācijas ir veltītas Lernai V.
Emīls Vere

Biogrāfija

Emīls Vere dzimis 1885. gadā Kerkelē.  1909. gadā viņš uzvarēja Somijas čempionātā, 1910. gadā ieņēma trešo vietu, bet 1911. gadā atkal kļuva par Somijas čempionu.
1911. gadā Helsinkos notika pasaules čempionāts. Emīls savā svara klasē ieņēma pirmo vietu. 1912. gadā viņš ieguva Olimpisko spēļu zelta medaļu Stokholmā un neoficiālajā Eiropas čempionātā Budapeštā.
Pēc Somijas neatkarības iegūšanas Emīls Vere pārstāvēja Somijas valsti un 1920. gadā Olimpiskajās spēlēs Antverpenē ieguva olimpisko zelta medaļu.
Kongseja

Vēsture

Salu, iespējams, atklājis angļu vaļu mednieks Tomass Edžs 1617. gadā. Atklājums tika aizmirsts un salu no jauna 1853. gadā atklāja norvēģu kapteinis Ēriks Ēriksens. Kongseja, tāpat kā visa Karaļa Kārļa Zeme ir nozīmīgākā polārlāču ziemošanas vieta Svalbārā. Salā novērots līdz pat 14 migu uz vienu kvatdrātkilometru blīvums. 20. gadsimta sākumā salā tika rīkotas intensīvas lāču medības, sezonā nomedījot līdz pat 100 lāču. Medības pilnībā tika aizliegtas 1971. gadā, bet kopš 1985. gada salā aizliegta jebkāda cilvēku aktivitāte bez speciālas atļaujas.
Azūra krasts

Azūra krasts (franču: Côte d'Azur — ‘Zilais krasts’) jeb Franču Rivjēra ir Ligūrijas jūras piekrastes rajons un populārs kūrorts Francijas dienvidaustrumos. Daļa no Rivjēras; stiepjas no Tulonas rietumos līdz Itālijas robežai austrumos un iekļauj arī Monako firstistes teritoriju. Nosaukumu izdomāja franču rakstnieks Stefans Ležārs (Stéphen Liégeard) 1870. gadā kā nosaukumu savam romānam, iedvesmojoties no Jēras piekrastes ainavas.
Apvidum raksturīgs tipisks tā sauktais «Vidusjūras klimats» ar maigu ziemu un mēreni siltu vasaru; temperatūra ziemā no +9 līdz +12°С, bet vasarā — no +22 līdz +25 °C. Daudz saulainu dienu (270—300 gadā), nokrišņu daudzums lietus veidā 500–700 mm gadā. Līdz Pirmajam pasaules karam Rivjēra bija viens no tuberkulozes ārstniecības centriem, vēlāk kļuva par ļoti populāru kūrortu ar vienām no pasaules augstākajām nekustamo īpašumu cenām.
Zināmākie kūrorti Azūra krastā ir Nica, Sentropēza, Kannas, Antiba, Montekarlo. Jēru salās krasta rietumdaļā izveidots Porkro nacionālais parks.
Militārie formējumi

Militārie un paramilitārie formējumi ir legālas militarizētas vienības, kuras neietilpst regulārās armijas sastāvā.

Statuss

Apzīmējums "militārs" vai “militarizēts” nav juridisks termins, un to var vienādi attiecināt gan uz tautas zemessardzes vienībām, gan brīvprātīgo grupām, gan policijas vienībām, kuras piedalās bruņotā konfliktā. Starptautiskajās tiesībās militarizētus formējumus atzīst par kaujas vienībām. Tas nozīmē, ka šādai vienībai ir komandieris, kurš atbild par padoto rīcību, kaujiniekiem ir atšķirības zīmes, tie atklāti nēsā ieroci, ievēro kara likumus un paražas.
Ja militarizēta formējuma kaujinieki, ņemot līdzdalību starptautiskā bruņotā konfliktā, nonāk gūstā, uz tiem, tāpat kā uz visiem legāliem kombatantiem, attiecas Ženēvas Konvenciju noteikumi par karagūstekņiem: sagūstītājiem jāsargā tos no kara briesmām, jānodrošina nepieciešamo pārtiku un medicīnisko palīdzību, jāļauj kontaktēties ar ārpasauli, izmantojot Starptautiskā Sarkanā Krusta komitejas (SSKK) starpniecību. Tāpat kā citus konflikta dalībniekus, tos nevar tiesāt tikai par līdzdalību karadarbībā, taču tos kā karagūstekņus var līdz konflikta beigām internēt un, tāpat kā citus kombatantus, saukt pie atbildības par to pastrādātajiem kara noziegumiem.
Kaut arī militarizēto formējumu funkcijas nav nelikumīgas, bieži vien valdības, atbalstot to veidošanos, par labāku uzskata kontolēt situāciju neoficiāli, paliekot ēnā. Bieži vien militarizētie formējumi kalpo kā aizsegs valdībām, kuras apzināti vēlas pārkāpt starptautiskās tiesības, un ļauj tām izvairīties no tiešas atbildības par kara noziegumiem vai noziegumiem pret cilvēci. Citos gadījumos šos formējumus organizē balstoties uz vispārējo jurisdikciju, un tie savā darbībā pakļaujas regulārās armijas vadībai.

Piemēri

Klasisks piemērs ir bijušajā Dienvidslāvijā, kur tieši uz visu konfliktējošo pušu militāro un paramilitāro formējumu rēķina ir lielākā daļa kara noziegumu: neapbruņotu cilvēku nogalināšana, izvarošanas, marodierisms un terors, lai izdzītu no izsenis etniski jauktās teritorijas citas nacionālās grupas. Būdamas legālas, šīs vienības, nenoliedzami, ir atbildīgas par visiem to kaujinieku veiktajiem kara noziegumiem, noziegumiem pret cilvēci un genocīdu.
Sjervas rags

Sjervas rags (angļu: Cierva Point) vai Primaveras rags (spāņu: Cabo Primavera; Argentīnas avotos) vai Tisnē rags (spāņu: Cabo Tisné; Čīles avotos) ir zemesrags Danko krastā Antarktīdā. Atdala Sjervas līci ziemeļos no Alfaro šauruma dienvidos.
Zemesragu 1901.—1904. gadu ekspedīcijas laikā atklāja zviedrs Oto Nordenšelds un kļūdaini identificēja to kā 1898. gadā Adriena de Žerlaša atklāto Springa ragu, kā to arī atzīmēja savos materiālos. Argentīniešu avotos dēvēts par Primaveras («pavasara») ragu (kalks no angļu valodas spring — ‘pavasaris’; Springa rags nosaukts par godu beļģu profesoram Valteram Springam (Valther Spring)). Pēc zemesraga nosaukuma nodēvēta arī 1977. gadā izbūvētā Argentīnas polārstacija Primavera. Čīles avotos dēvēts par godu Čīles antarktiskās ekspedīcijas vadītājam 1952. gadā Fernando Tisnē (Fernando Tisné). 1980. gadā zemesrags pēc asociācijas Sjervas līci pārdēvēts par Sjervas ragu par godu spāņu aviokonstruktoram Huanam de la Sjervam (Juan de la Cierva).
Sjervas rags un piekrastes salas (Hosē Ernandesa sala, Šterneka sala u.c.) noteikts kā speciāli aizsargāts apvidus Nr. 134. Zemesragā un salās ir labi attīstīta jūras veģetācija un piecu putnu sugu kolonijas (džentū pingvīni, brūnā klijkaija, zilacu kormorāns, sniega vētrasputns, dominikāņu kaija).
Igors Kazanovs

Karjera

Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs (1992, 1996). 1992. gadā Barselonā viņš izcīnīja dalītu 11.—13. vietu, savukārt pēc četriem gadiem Atlantā — 16. vietu.
Piedalījies četros Pasaules čempionātos. Lielākos panākumus guva 1987. gadā Romā, kad ar rezultātu 13,48 s ierindojās 5. vietā. Eiropas čempionātā nav guvis lielus panākumus. Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātos telpās 60 m/b distancē. 1989. gadā Budapeštā izcīnījis bronzas medaļu (7,59 s), 1991. gadā Seviljā — sudraba medaļu (7,47 s). Četras zelta medaļas izcīnījis Eiropas čempionātā telpās (1990, 1992, 1996, 1998).
Vairākas uzvaras guvis PSRS un Latvijas čempionātos gan stadionā, gan telpās. Vairākas reizes labojis Latvijas rekordus dažādās barjerotajās distancēs. 1989. gada 25. februārī uzstādījis Eiropas rekordu 60 m/b distancē (7,42 s), tomēr jau nākamajā dienā to par vienu sekundes simtdaļu pārspēja brits Kolins Džeksons.
Žulians Volkers

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Volkers sāka 2004.—05. gada sezonā, aizvadot debijas spēli Šveices hokeja līgas kluba HK Berne sastāvā. Pēc sezonas beigām uzbrucējs pārcēlās uz HK Bāzele vienību, jau 2005.—06. gada sezonā būdams tās pamatsastāva spēlētājs.
2008. gadā hokejists pievienojās HC Ambri-Piotta vienībai, tās sastāvā kļūstot par vienu no kluba rezultatīvākajiem spēlētājiem. 2012.—13. gada sezonu Volkers aizvadīja jau Genève-Servette HC rindās.
Šveices hokeja izlases rindās izcīnījis sudraba medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā.
When Marnie Was There

Sižets

Filmas galvenā varone Anna Sasaki dzīvo kopā ar saviem radiniekiem piejūras pilsētā. Kādu dienu Anna atrod gandrīz pamestu savrupmāju, kurā viņa satiek noslēpumainu meiteni Mārniju, kas Annai lūdz no visiem pasargāt Mārnijas noslēpumus. Vasaras gaitā Anna pavada arvien vairāk laika ar Mārniju un uzzina patiesību par savu ģimeni.
Naisāres bāka

Vēsture

Naisāres salā pirmā bāka sāka darboties jau 1788. gadā. Vēlāk šeit atradās divas bākas, bet abas tika nopostītas Otrā pasaules kara laikā. 1946. gadā tika uzbūvēta 38 m augsta koka pagaidu bāka. 1960. gadā to aizvietoja pašreizējā bāka.

Raksturojums

Naisāres bākas augstums ir 45 m. Bāku veido astoņškautņu tornis no betona ar laternu un dubultu galeriju. Bākas augšējā trešdaļa ir sarkana, apakšējās divas trešdaļas — baltas. Bākas gaismas elements atrodas 47 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (3 s deg, 7 s pārtraukums). Gaisma redzama 12 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā.
Sintezators

Sintezators (angļu: synthesizer) ir elektronisks mūzikas instruments, ko izmanto dažādu skaņu radīšanai un pārveidei. Ar sintezatoru var iegūt ikvienu skaņu. Pirmo elektrisko sintezatoru radīja ASV izgudrotājs Eliša Grejs 1876. gadā, savukārt amerikānis Roberts Mougs radīja pirmo komerciāli pieejamo mūsdienu sintezatoru pasaulē, tas notika 1964. gadā.
Medicīniskā tehnoloģija

Medicīniskā tehnoloģija ir zinātnisko atziņu pielietojums veselības aprūpē un slimību profilaksē. Medicīnas tehnoloģijas piemēri ir diagnostikas un ārstēšanas metodes, medicīniskas iekārtas, zāles, rehabilitācijas un profilakses metodes, organizatoriskas un atbalsta sistēmas, kurās tiek sniegta veselības aprūpe.
Latvijā apstiprinātās medicīniskās tehnoloģijas ieraksta Medicīnisko tehnoloģiju reģistrā. Veselības aprūpes kvalitātes kontroles institūcijām, ārstniecības iestādēm, ārstniecības personām vai ārstniecības personu profesionālajām organizācijām ir tiesības ierosināt anulēt medicīniskās tehnoloģijas apstiprinājumu.
Medicīnas tehnoloģijas novērtēšana ir daudzdisciplīnu process, kurā sistemātiski, pārredzami, objektīvi un uzticami tiek apkopota informācija par medicīniskajiem, sociālajiem, ekonomiskajiem un ētiskajiem aspektiem, kas saistīti ar medicīnas tehnoloģijas izmantošanu. Novērtēšanas mērķis ir sniegt informāciju, kas palīdz veidot drošu un efektīvu politiku medicīnas jomā, priekšplānā izvirzot pacientu un cenšoties iegūt optimālu rezultātu.
Kerala

Vēsture

Uzskata, ka jau no apmēram 300. gada p.m.ē. daļā Keralas valdījusi tamilu Čeras dinastija, kas pastāvīgi karojusi ar Čolas un Pandju dinastiju tamilu valdniekiem. 
Origens no Aleksandrijas rakstīja, ka pēc Kristus nāves apustulis Svētais Toms devies uz Mezopotāmijas un Persijas zemēm sludināt jauno evaņģēliju, nokļuvis Indijas dienvidos, kur nogalināts.
Jau pirms tam no Ziemeļindijas gar jūras krastu ieceļojuši hindu priesteri.
Ap 800. gadu Čeras dinastija atguva varu, viņu valsts pastāvēja līdz pat 12. gadsimta sākumam, kad to iekaroja Čolas impērija. Līdz pat 16. gadsimtam tagadējā Keralas teritorija sadrumstalojās nelielās valstiņās. 1503. gadā portugāļi uzcēla Kočinas cietoksni, 17. gadsimtā varu pārņēma Nīderlandes Austrumindijas kompānija. 
1729. gadā dienvidos nodibinājās Travankoras ķēniņvalsts. 1766. gadā Maisoras valdnieks iekaroja Keralas ziemeļdaļu, bet Tipu sultāns 1790.–1792. gadā pakļāva Travankoru. Britu Austrumindijas kompānija pēc diviem kariem ar Tipu sultānu (1790-1792, 1798-1799) Keralas ziemeļdaļu ievienoja Madrasas Prezidentūrai, bet Taravankoras valsts kļuva par tās protektorātu.
Pēc Britu Indijas sadalīšanās 1949. gadā izveidojās Travankoras-Kočinas federācija, ko 1950. gadā kā štatu pievienoja to Indijai. Kad 1953. — 1956. gadā štatus reorganizēja pēc izplatītākās valodas principa, no Madrasas atdalīja malajalu valodā runājošo iedzīvotāju teritoriju un iekļāva Keralas štatā.

Reliģijas

Izplatītākās reliģijas ir hinduisms (56,1%), islāms (24,7%) un kristietība (19%).
Zēta

Zēta (Ζ, ζ; grieķu: ζήτα) - grieķu alfabēta 6. burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 7. Cēlies no feniķiešu burta  — zains. No burta "zēta" cēlies latīņu alfabēta burts Z un kirilicas alfabēta З.
Valmiera Glass VIA (futbols)

Vēsture

No 1978. gada Valmierā pastāvēja futbola komanda "Gauja", kas 1990. gadā izcīnīja Latvijas čempionu titulu. Pēc 1993. gada sezonas "Gauja" faktiski iznīka — tā gan pāris sezonas vēl turpināja spēlēt 2. līgas sacensībās.
1996. gadā tika nodibināts Valmieras futbola klubs. 1996. gadā tas izcīnīja otro vietu 1. līgā un pārspēlēs pieveica "Skonto/Metāls" vienību, izcīnot tiesības spēlēt Virslīgā. Klubā spēlēja Gatis Ērglis, Dzintars Savaļnieks, Rolands Kraglihs, Viktors Baskakovs, Modris Zujevs. Debija kopumā izdevās laba, tika iegūta 7. vieta no 9 komandām.
Nākamās divas sezonas komandai Virslīgā izdevās izcīnīt pat piekto vietu. Komandas finansiālā puse gan sāk iet uz leju un līdz ar to piesaistīt labus citu pilsētu spēlētājus sāka kļūt arvien grūtāk, bet komandas līderi sāka Valmieru atstāt.
2001., 2002. un 2003. gada sezonas komanda aizvadīja pastāvīgi atrodoties uz bankrota robežas, un Virslīgā tā varēja spēlēt galvenokārt tāpēc, ka tajā bija nepieciešamas 8 komandas, lai valsts klubi varētu spēlēt Eiropas klubu turnīros, bet faktiski Valmiera bija kļuvusi par amatieru komandu. 2003. gadā Valmieras komanda spēlēja atkal kā "Gauja", bet pēc šīs sezonas finansiālu apstākļu dēļ klubs bija spiests pamest Virslīgu.
2015. gada sezonā "Valmiera Glass/BSS" izcīnīja 2. vietu 1. līgā un iespēju pārspēlēs cīnīties par vietu virslīgā ar Virslīgas priekšpēdējās vietas ieguvēju FS METTA/Latvijas Universitāte. Vietu Virslīgā izcīnīt tomēr neizdevās, divu spēļu summā zaudējot ar 3:9 (1:3 un 2:6).
2015. gada kluba sistēmā tika izveidota telpu futbola komanda, kura startēja Latvijas telpu futbola asociācijas 1. līgā. 2015./2016. gada sezonā startējot ar nosaukumu Valmiera Glass FK/SKS, komanda ierindojās 5. vietā.
2016. gadā klubs nomainīja nosaukumu uz VALMIERA GLASS ViA
2016./2017. gada sezonā telpu futbola komanda izcīnija 1. vietu Latvijas telpu futbola asociācijas 1.l īgā un iespēju startēt Latvijas telpu futbola asociācijas Optibet Virslīga.
2017. gada sezonā VALMIERA GLASS VIA komanda Komanda.lv 1.līgas čempionātā izcīnija 1.vietu un ceļazīmi uz Synotip Virslīgu.

Iegūtās vietas Latvijas čempionātā

1992.-1993. un 2003. gadā spēlēja kā FK "Gauja" 
 * Neskaitot Virslīgas klubu otrās komandas, kuras 1. līgas čempionātā startēja ārpus konkurences.
Danjels Pačeko

Klubu karjera

Pirms pāriešanas uz "Liverpool" Pačeko bija iemantojis nākotnes zvaigznes reputāciju "Barcelona" jaunatnes sistēmā. Pateicoties viņa prasmei gūt vārtus no teju jebkuras pozīcijas, komandas biedri futbolistu iesauca par El Asesino jeb "Slepkavu".
Pačeko "Liverpool" rezervistu sastāvā debitēja 2008. gada 5. februārī pret Boltonas "Wanderers" dublieriem. Jau pirmajā mačā viņš guva vārtus. 2008. gada aprīlī uzbrucējs atdeva ļoti tālu piespēli Kristianam Nemetam, kurš guva vārtus pret "Blackburn Rovers" rezervistiem, kas deva "Liverpool" otrajai komandai attiecīgās līgas titulu.
Galvenajā komandā viņš debitēja 2009. gada 9. decembrī, otrajā puslaikā iznākot uz laukuma Alberto Akvilani vietā UEFA Čempionu līgas mačā pret "Fiorentina". Premjerlīgas debija nāca divas nedēļas vēlāk, kad pret Vulverhemptonas "Wanderers" atkal nomainīts Akvilani. 2010. gada 18. februārī UEFA Eiropas līgas spēlē ar "Unirea Urziceni" viņam trešais mačs "Liverpool" sastāvā. Tajā uzbrucējs atzīmējās ar rezultatīvu piespēli Davidam Ngogam.
Pamatforma

Pamatforma ir apzīmējums, ko latviešu valodā lieto divās nozīmēs. Pēc izplatītākās definīcijas pamatforma ir sintaktiski neatkarīga vārda forma, piemēram, lietvārdam tā ir nominatīvs, savukārt darbības vārdam — nenoteiksme.
Šajā sakarā līdzīgs ir lemmas formas jēdziens — tā ir forma, kurā kādā konkrētā valodā ir pieņemts ievietot vārdus vārdnīcā.
Pēc otras definīcijas pamatformas ir vārda formas, kas ļauj atvasināt visu tā locījumu paradigmu. Šajā nozīmē par pamatformām latviešu valodā visbiežāk runā darbības vārdu sakarā, darbības vārda pamatformas ir nenoteiksmes celms, tagadnes celms un pagātnes celms, piemēram, cel-t : ceļ-u : cēl-u, dziedā-t : dzied-u : dziedāj-u vai strādā-t : strādāj-u : strādāj-u.
Latviešu valodniece Andra Kalnača izmanto pamatformas apzīmējumu pirmajā nozīmē (darbības vārda pamatforma ir nenoteiksme jeb infinitīvs), savukārt otrajā nozīmē viņa izmanto apzīmējumus formveidošanas celmi jeb pamatcelmi (darbības vārda gramatisko formu sistēmas pamats ir trīs formveidošanas celmi jeb pamatcelmi).