google/wiki40b huggingface dataset:
Romāns Naudiņš

Biogrāfija

R. Naudiņš ir dzimis jauktā ģimenē: māte — latviete, tēvs — azerbaidžānis (šobrīd dzīvo Smoļenskā, Krievijā). Dzimis un audzis Valmierā. Izglītību ieguvis Valmieras Viestura vidusskolā, Selmas Policijas institūtā Vācijā un Latvijas Policijas akadēmijā. Pēc tam strādājis Valsts policijā par izmeklētāju, saņēmis virsleitanta dienesta pakāpi. Dibinājis ražošanas uzņēmumu.
Dzīvesbiedre Santa Naudiņa, ģimenē aug divi dēli.
Apbalvots ar goda zīmi "Lāčplēsis".

Politiskā darbība

2008. gadā kļuva par īpašu uzdevumu ministra Eiropas Savienības līdzekļu apguves lietās parlamentāro sekretāru. Tāpat bijis ekonomikas un satiksmes ministra ārštata padomnieks reģionālos un sadarbības ar NVS valstīm jautājumos.
2005. gadā neveiksmīgi kandidēja Valmieras pilsētas domes vēlēšanās no apvienības "Tēvzemei un Brīvībai"/LNNK saraksta. 2006. gadā kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no TB/LNNK saraksta, taču netika ievēlēts. 2009. gada pašvaldību vēlēšanās tika ievēlēts Valmieras domē no "TB/LNNK/Visu Latvijai!" saraksta (bija saraksta līderis). 2010. gadā neveiksmīgi kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās no Nacionālās apvienības saraksta, toties 2011. gada ārkārtas Saeimas vēlēšanās tika ievēlēts 11. Saeimā.
2014. gada sākumā, kamēr Einārs Cilinskis bija Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrs, R. Naudiņš pildīja šīs ministrijas parlamentārā sekretāra pienākumus. Pēc E. Cilinska atstādināšanas no amata R. Naudiņš tika izvirzīts un ievēlēts par jauno vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministru Laimdotas Straujumas valdībā. Rudenī ievēlēts 12. Saeimā. 2018. gada rudenī ievēlēts arī 13. Saeimā.
Gaudeamus igitur

Gaudeamus Igitur (no latīņu gavilēsim, līksmosimies), agrīnajā nosaukumā "De Brevitate Vitae" (no latīņu Dzīves neizbēgamais īsums), ir daudzās valstīs izplatīta akadēmiska svinību dziesma latīņu valodā.

Vēsture

Senākās ziņas par studentu himnu Gaudeamus Igitur ir jau kopš 13. - 14. gadsimta. Boloņas, Heidelbergas un Parīzes universitātēs Gaudeamus bija izslavēta galda (t.s. alus dzeršanas) dziesma 1287. gadā.
Vairākus gadsimtus dziesmas teksts tika nodots mutvārdos, tādēļ tam radās daudz variāciju. Pirmo reizi drukātā veidā Gaudeamus Igitur parādījās 1776. gadā.
Slavenās studentu himnas melodiju Johanness Brāmss izmantojis savā Akadēmiskajā uvertīrā (Akademische Festouvertüre, 1880).
Pauls Šuberts

Dzīves gājums

Pauls Šuberts ir absolvējis Jelgavas klasisko ģimnāziju, studējis Pēterpils Universitātes juridiskajā fakultātē, beidza Pēterpils konservatorijas profesores Jesipovas klavierklasi ar lielo sudraba medaļu.
Daudz koncertēja kā pianists, bija iecienīts koncertmeistars, rīkoja klavieru vakarus. Kompozīcijā pazīstams ar vairākām populārām solo dziesmām — "Pasaciņa", "Ziedoņsapnī", klavieru miniatūrām, skaņdarbu vijolei Berceuse. Uzstājies kā solists simfoniskos koncertos Rīgā, Jelgavā, Igaunijā, Lietuvā, Krievijā un Somijā. Bija par koncertmeistaru tādiem lieliem māksliniekiem kā Fjodors Šaļapins, Leonīds Sobinovs, Dmitrijs Smirnovs, Kuzņecovs, Feijermanis, Švarcs u.c. Viņa kompozīcijas izdotas pie K. Reinholda un J.H. Cimmermaņa Rīgā.
Apbalvots ar 3. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni Nr.271 (1928), kā arī Somijas Baltās Rozes ordeni.
Mira 1945. gadā bēgļu vilcienā netālu no Drēzdenes.
Džeina Gudola

Dzīvesgājums

Džeina Gudola dzimusi Londonā, un jau no bērnības interesējās par dzīvnieku pasauli. Vēlāk kļuva par paleontologa Luisa Līkija sekretāri un palīdzi. 1960. gadā sāka šimpanžu pētīšanu Gombestrīma nacionālajā parkā, Tanzānijā un līdz ar Daianu Fosiju (gorillu pētniece) un Birutu Galdiku (orangutanu pētniece), kļuva par t. s. "Līkija eņģeļiem". 1964. gadā Gudola Kembridžas universitātē ieguva doktora grādu etoloģijā.
1977. gadā dibinājusi starptautisku organizāciju "Džeinas Gudolas institūts", kas nodarbojas ar savvaļas dzīvnieku un vides aizsardzību, kā arī kopš 1996. gada ir valdes locekle dzīvnieku tiesību organizācijā "Nonhuman Rights Project", kas cenšas panākt juridisku tiesību piešķiršanu vismaz atsevišķām dzīvnieku sugām, piemēram, pērtiķiem, ziloņiem, delfīniem un vaļiem.
Edgars Andersons

Dzīvesgājums

Dzimis 1920. gadā Tukumā. Mācījās Rīgas Valsts 2. ģimnāzijā. Studēja  Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātes Vēstures nodaļā, kuru absolvēja 1943. gadā. 
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bija mācību lietu pārzinis un lektors Vircburgas Tautas augstskolā (1945—1949), vēlāk doktorands Vircburgas universitātē (1946—1949) un latviešu studentu centra savienības vadītājs Vācijā un Baltijas studentu centrālās padomes priekšsēdētājs. 
1949. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi ASV, studēja Pensilvānijass un Čikāgas Universitātēs. 
1950. gadu vidū bija Leikforestas koledžas pedagogs, 1956. gadā ieguva doktora grādu Čikāgas Universitātē ar promocijas darbu "Kurši un Vestindija" (The Curonians and the Westindies). 1957. gadā ievēlēts par vēstures profesoru Sanhosē Universitātē, kopš 1957. gada konsultēja ASV federālo valdību un Kalifornijas štata valdību izglītības, militārajā un diplomātijas vēsturē. 
Latvju enciklopēdijas galvenais redaktors.
Miris 1989. gada 5. jūlijā Sanhosē.
Kriss Čelioss

Spēlētāja karjera

1981. gada NHL draftā viņu izraudzījās Monreālas "Canadiens" ar kopējo 40. kārtas numuru. Čelioss ir pārstāvējis ASV hokeja izlasi dažādu līmeņu turnīros, 2002. gada olimpisko spēļu sudraba medaļas laureāts.
Karjeras noslēgumā Čeliosam bija divvirzienu līgums ar NHL klubu Atlantas "Trashers", bet lielāko daļu 2009.-2010. gada sezonas viņš pavadīja AHL klubā Čikāgas "Wolves", kur viņa maiņas partneris bija Arturs Kulda. Tā bija pēdējā profesionālā sezona Čeliosa karjerā, un 48 gadu vecumā viņš bija vecākais spēlētājs gan AHL, gan NHL (kur bija otrais vecākais laukumā izgājušais spēlētājs līgas vēsturē).
Mērkaķa pašbildes

Mērkaķa pašbildes ir fotogrāfiju sērija, ko, izmantojot dabas fotogrāfa Deivida Sleitera uzstādīto ekipējumu, uzņēma Celebesas makaku mātīte. Šo attēlu ievietošana Vikikrātuvē 2014. gada vidū izraisīja strīdu par autortiesībām un to, vai tās var attiekties uz darbiem, kurus nav veidojuši cilvēki. Sleitera autortiesību pieteikumu apstrīdēja vairākas personas un organizācijas, pamatojot to ar izpratni, ka autortiesības pieder darba autoram un ja tas nav cilvēks, tad tam nevar piederēt autortiesības. 2014. gada decembrī ASV Autortiesību birojs paziņoja, ka uz darbiem, kurus nav veidojis cilvēks, neattiecas ASV autortiesību likums.
Marks van Bommels

Futbolista karjera

Savu profesionāļa karjeru uzsāka Nīderlandes klubā Fortuna Sittard, vēlāk pārstāvējis PSV. Spēlējis arī FC Barcelona, Minhenes "Bayern" un AC Milan. 2006. gadā FC Barcelona sastāvā kļuva UEFA Čempionu līgas uzvarētāju. Kopumā astoņas reizes uzvarējis nacionālajos čempionātos (četrreiz ar PSV, divreiz ar Bayern un pa reizei ar Barcelona un Milan). 
Nīderlandes izlasē debitēja 2000. gadā. Kopā ar Nīderlandes izlasi startēja 2006. gada un 2010. gada FIFA Pasaules kausa izcīņas finālturnīrā, kā arī 2012. gada Eiropas čempionātā. No 2010. līdz 2012. gadam bija Nīderlandes izlases kapteinis. Izlases rindās ir aizvadījis 79 spēles un guvis 10 vārtus.

Trenera karjera

Trenera karjeru sāka 2014. gadā kā Nīderlandes U-17 izlases trenera asistents. Vēlāk bijis Berta van Marveika asistents Saūda Arābijas izlasē, kā arī palīdzējis viņam vadīt Austrālijas izlasi 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā. 
2018. gada jūnijā tika apstiprināts par PSV Eindhoven galveno treneri, stājoties amatā Filipa Koku vietā.
Elpojiet dziļi

Sižets

Telefonu montieris Cēzars Kalniņš no darba brīvajā laikā sacer dziesmas, muzicēdams kopā ar draugiem izveidotajā ansamblī. Tomēr, lai ansamblis nonāktu līdz publikai, jāiziet garš atļauju saņemšanas ceļš. Kultūras komisijas locekle Anita Sondore pavirši noklausās Cēzara dziesmas un nokritizē tās, bet vēlāk vairs gribēdama nevar apstādināt dažādu sabiedrisko apspriešanu dzirnakmeni, kuru pati iekustinājusi.
Kazu grava

Kazu grava (arī Kazu ieleja, Lībānu—Jaunzemju ieleja) atrodas Priekuļu pagastā, netālu no autoceļa P20. Kazu grava ir valsts aizsargāta teritorija. Šajā ielejā atrodas vairāki nozīmīgi apskates objekti (tomēr tie netiek popularizēti no pašvaldības puses, jo teritorija ir privātīpašums). Lielākais no tiem, Septiņavotu Lielais ūdenskritums, ir viens no iespaidīgākajiem Latvijas ūdenskritumiem. Tas ir izveidojies vietā, kur kādreiz bijis Lībānu-Jaunzemju avotkaļķu karjers. Kazu gravas apkārtnē ir atklātas vairākas alas, kā arī šeit atrodas lielākās dolomītu alas Latvijā — Sikspārņu alas. Ielejas ziemeļrietumu galā atrodas saldūdens kaļķiežu atsegums — Lībānu-Jaunzemju šūnakmens krauja. Laika gaitā, gravas karbonātisko avotu ūdeņi izgulsnējuši 11 — 13 m biezu avotkaļķu kārtu, kura pēcāk izmantota kā avotkaļķu karjers. Kaļķakmens ieguves vieta veidojusies senās ielejas malā, kas laika gaitā pievienojusies Kazu gravai. Šeit šūnakmens atradne tika izmantota jau no 19. gadsimta nogales līdz nākamā gadsimta 60. gadiem, tad tā tika pamesta.
Aegialiinae

Izplatība un ekoloģija

Mūsdienu sugu vairākums ir izplatīts Nearktikā un Palearktikā. Dažas sugas sastopamas Dienvidamerikā, Austrālijā un Tasmanijas salā.
Visi apakšdzimtas pārstāvji ir saprofāgi. Imago (pieaugušie īpatņi) un kāpuri barojas ar pūstošiem augiem un sēnītēm. Iespējams, daži pieaugušie īpatņi nebarojas vispār. Aegialiinae apakšdzimtas vaboles var atrast mežu augsnē; dažas sugas lido uz gaismu.
1984. gada Latvijas čempionāta šahā 1. līga

1984. gada Latvijas šaha čempionāta 1. līga - Latvijas PSR 41. šaha čempionāta vīriešiem 1. līga.

Turnīra gaita

Ceturtais 1. līgas turnīrs notika no 2. līdz 20. februārim 1984. gadā Rīgā. Turnīrā piedalījās 4 dalībnieki no iepriekšējā gada Latvijas PSR šaha čempionāta fināla (augstākās līgas), 9 dalībnieki no čempionāta atlases turnīra un 1 dalībnieks no Latvijas PSR skolēnu čempionāta. Latvijas PSR čempionāta finālā iekļuva 1.-6. vietas ieguvēji. Turnīrā pirmo un otro vietu dalīja pieredzējušais meistars Valērijs Žuravļovs un Oļegs Krivonosovs, kuriem izdevās turnīra distanci veikt bez zaudējumiem. Trešo un ceturto vietu dalīja Vidvuds Ozoliņš un meistars Juzefs Petkēvičs, bet pēdējās ceļazīmes uz finālu ieguva Igors Ļucko un Igors Sakovičs.
Stanka Zlateva

Karjera

Ar brīvo cīņu nodarbojās kopš 1997. gada. Pirmais treneris bija Demirs Demirevs sporta klubā "Herkuless". Beigusi Pjēra de Kubertēna vārdā nosaukto Jambolas sporta vidusskolu. Pēc tam Kjustendilā viņa trenējās pie Valērija Raičeva un nacionālajā izlasē pie Ogņana Nikolova. Pārstāvēja klubus Борба и самбо (Jambola) un Васил Илиев (Kjustendila). No 2006. gada pārstāvēja sporta klubu Левски (Sofija), kurā trenējās pasaules un trīskārtējā Eiropas čempiona cīņas sportā Simeona Štereva vadībā. 
Pirms 2016. gada olimpiskām spēlēm paziņoja, ka traumas dēļ pārtrauc savu sportistes karjeru un turpmāk būs trenere.
Nikolajs Hartmanis

Biogrāfija

Dzimis inženiera Kārļa Augusta Hartmaņa un Helēnas Hakmanes ģimenē Rīgā, studējis medicīnu Tērbatas Universitātē (1902—1903), pēc tam filozofiju Pēterburgas Universitātē (1903—1905). 
1905. devās stažēties uz Marburgas Universitāti, kur aizstāvēja divas doktora distertācijas (1907. un 1909. gadā). Strādājis par filozofijas privātdocentu (1909), profesoru Marburgā (1922—25), kur viņu nomainīja Martins Heidegers, Ķelnē (1925—31), Berlīnē (1931—45) un Getingenē (1945—1950). Viņa studenti bijuši arī Boriss Pasternaks un Hanss-Georgs Gadamers.
Ļevs Alburts

Biogrāfija

Līdz savai emigrācijai dzīvojis Ukrainas pilsētā Odesā. No 1972. līdz 1974. gadam trīs reizes pēc kārtas uzvarējis Ukrainas šaha čempionātos. No 1967. līdz 1977. gadam piecas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos, labāko rezultātu sasniedzot 1974. gadā Ļeņingradā, kad kopā ar Oļegu Romaņišinu un Marku Dvorecki dalījis 5.-7. vietu. Komandas Burevestnik sastāvā 1976. gadā uzvarējis PSRS komandu kausā šahā (1971, 1974, 1976). 1978. gadā uzvarējis starptautiskā šaha turnīrā Bukarestē, apsteidzot Volfgangu Ūlmanu. Par panākumiem turnīros FIDE 1976. gadā Alburtam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1977. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
1979. gadā Rietumvācijā starptautiskā šaha turnīra laikā lūdzis politisko patvērumu, pēc tam pārcēlies uz dzīvi ASV. Trīs reizes uzvarējis ASV šaha čempionātos (1984, 1985, 1990). 1982. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Reikjavikā. Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas starpzonu turnīros, kuros 1985. gadā ieņēmis 8. vietu, bet 1987. gadā palicis 13. vietā. Divas reizes uzvarējis ASV atklātajos šaha čempionātos (1987, 1989).
Pārstāvējis ASV komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1980-1984). Komandu vērtējumā izcīnījis 2 bronzas (1982, 1984) medaļas.
Beidzis Odesas Valsts universitātes fiziskās kultūras fakultāti. Pazīstams kā šaha atklātņu teorētiķis, sarakstījis grāmatas par atklātņu teoriju. FIDE vecākais treneris kopš 2004. gada.
Datorsistēmu atbalstīts kolektīvs darbs

Vēsture

Termins "datorsistēmu atbalstīts kolektīvais darbs" (angļu: Computer Supported Cooperative Work vai CSCW) pirmo reizi minēts 1984.gadā Masačūsetsā, ASV Irēnes Greifas (Irene Greif) un Paula Kešmana (Paul M. Cashman) organizētā seminārā par tehnoloģiju atbalstu cilvēku darbā. 1987.gadā Dr. Čārlzs Findlijs (Dr. Charles Findley) prezentē koncepciju ‘kolektīvs mācību darbs’. CSCW definē ‘kā kolektīvais darbs un tā koordinācija var tikt atbalstīta ar datorsistēmu iespējām’. Dažkārt tiek uzskatīts, ka CSCW un grupprogrammatūra ir sinonīmi, taču pastāv arī tam pretējs uzskats, ka grupprogrammatūra attiecināma uz reālam datorsistēmām, kamēr CSCW pēta grupprogrammatūras instrumentus un tehnikas, kā arī to psiholoģisko, sociālo un organizācijas efektu. Definīcija izskaidro atšķirību starp šīm divām koncepcijām:
‘CSCW ir vispārīgs termins, kas apvieno izpratni par veidu kā cilvēki strādā grupā, izmantojot datora tīkla tehnoloģijas, saistīto tehnoloģisko nodrošinājumu, programmatūru, pakalpojumus un tehniku.’
Agnese Zeltiņa

Biogrāfija

1989. gadā pabeidza Rīgas 41. vidusskolu un iestājās Jāzepa Vītola Latvijas Valsts Konservatorijā, ko pabeidza 1993. gadā, iegūstot dramatiskā teātra un kino bakalaura grādu. No 1993. līdz 1999. gadam strādāja Dailes teātrī. 1993., 1994. un 1995. gadā par lomām šajā teātrī nominēta kā labākā jaunā aktrise. Kopš 1994. gada uzsākusi arī kino aktrises karjeru. 1998. gadā tika nominēta kino balvai "Lielais Kristaps", kā labākā aktrise par galveno lomu filmā "Likteņdzirnas". Tai pašā gadā saņēma balvu "Mis Elegance" kinoaktieru festivālā "Baltijas Pērle".
1999. gadā pārgāja uz Jauno Rīgas teātri. Par lomu Māras Ķimeles iestudējumā "Jūlijas jaunkundze" saņēma Latvijas Teātra Savienības "Spēlmaņu Nakts" balvu, kā 2004. gada labākā aktrise otrā plāna lomā. 2000. gadā uzvarēja Ukrainas skaistumkonkursā sievietēm ar veiksmīgu profesionālo karjeru "Miss Ukraine 2000", iegūstot uzvaru ārzemnieču kategorijā un titulu "Miss Ukraine Open". 2004. gadā pārcēlās uz Maskavu, kur šobrīd dzīvo un strādā. Filmējusies dažādās lomās arī ārpus Latvijas, Krievijā, Ukrainā, Baltkrievijā un Vācijā. Strādā arī par modeli.
2013. gada 4. decembrī izveidojusi savu rotu zīmolu un uzņēmumu SOULSTONES.
Pleskavas guberņa

Priekšvēsture

Lielā Ziemeļu kara laikā Krievijas imperators Pēteris I 1708. gadā nodibināja Ingermanlandes guberņu, kurā iekļāva Pleskavas provinci. Ingermanlandes guberņu vēlāk pārdēvēja par Pēterburgas guberņu un 1727. gadā no tās tika izdalīta Novgorodas guberņa, kurā ietilpa Pleskavas, Novgorodas, Veļikijluku, Tveras un Belozeras provinces.

Izveide

Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts pirmās dalīšanas 1772. gadā Inflantijas vaivadija, Polockas vaivadija un Vitebskas vaivadija tika atdalītas no Polijas-Lietuvas kopvalsts un tika izveidota Pleskavas guberņa, kurā pārsvarā krievu apdzīvotajām Pleskavas un Veļikijluku provincēm tika pievienotas latviešu un baltkrievu apdzīvotās teritorijas (Daugavas province, Polockas province, Vitebskas province). Par jaunās guberņas centru tika izvēlēta Opočkas pilsēta.
Tomēr jau 1776. gada 4. septembrī no Daugavas, Polockas un Vitebskas provincēm tika izveidota jauna Polockas guberņa, kas pēc 1778. gada tika dēvēta par Polockas vietniecību.
1777. gadā tika izveidota Pleskavas vietniecība, kurā ietilpa 10 apriņķi. 1781. gadā Gdovas un Lugas apriņķus atdalīja no Pleskavas un pievienoja Pēterburgas guberņai, 1782. gadā izveidoja Pečoru apriņķi. 1796. gadā imperators Pāvils I vietniecību atkal pārveidoja par guberņu ar 6 apriņķiem - Pleskavas, Veļikijluku, Opočkas, Ostrovas, Porhovas un Toropecas. 1802. gadā papildus izdalīja Holmas un Novorževas apriņķus.

Likvidācija

1920. gadā daļa no guberņas rietumu zemēm tika pievientas Igaunijas Republikai un Latvijas Republikai. Savukārt 1924. gadā tai tika pievienoti Vitebskas guberņas Neveļas, Sebežas un Veļižas apriņķi. Pleskavas guberņa tika likvidēta 1927. gadā un iekļauta Ļeņingradas apgabala sastāvā.

Robežas

Vidzemes guberņa un Igaunijas guberņa rietumos, Vitebskas guberņa dienvidos, Pēterburgas guberņa un Novgorodas guberņa austrumos.
Trajektorija

Trajektorija ir līnija plaknē vai telpā, pa kuru pārvietojas fizikāls ķermenis, precīzāk, materiāls punkts. Trajektorija ir visu punktu apvienojums, kur kādā laika momentā ir pabijis ķermenis. Attēlojot secīgi šos punktus uz papīra lapas var iegūt līniju, kura parāda to, kāda izskatās konkrētā trajektorija.

Slīpi sviesta ķermeņa trajektorija

Slīpi pret horizontu sviesta ķermeņa trajektorija ir parabola.
2008. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm

2008. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts notika no 28. augusta līdz 18. septembrim Krievijas pilsētā Naļčikā. To uzvarēja Aleksandra Kosteņuka, kas finālā ar rezultātu 2½ : 1½ pieveica  Hou Jifaņu.
Piekto reizi finālistes noskaidroja 64 spēlētāju izslēgšanas turnīrā.
Džeimss Mūrs Hanhems

Biogrāfija

Amerikas pilsoņu karā piedalījies "Ziemeļu" pusē un kļuvis par ASV armijas majoru. Pēc kara apmeties Manhetenā, kur izveidojies par vienu no vadošajiem Ņujorkas šahistiem. No 1884. līdz 1899. gadam spēlējis vairākos ASV šaha turnīros. 1885. gadā Manhetenas šaha kluba čempionātā bijis otrais aiz Jūdžīna Delmara. 1888. gadā Sinsinati dalījis 2.-3. vietu ASV šaha asociācijas turnīrā (uzvarējis Džeksons Šovalters). 1891. gadā Leksingtonā izcīnījis 3. vietu ASV šaha asociācijas turnīrā aiz uzvarētājiem Džeksona Šovaltera un Viljama Poloka. 1886. gadā piedalījies starptautiskajos šaha turnīros Londonā un Notingemā, taču abas reizes palicis turnīra tabulas lejasdaļā. 1889. gadā Ņujorkā 6. ASV šaha kongresā palicis 16. vietā (uzvarējuši Makss Veiss un Mihails Čigorins). 1891. gadā uzvarējis Ņujorkas šaha asociācijas čempionātā un mačā pieveicis Emilu Kemeni ar 5:4. 1893. gadā Ņujorkas šaha kluba 1. čempionātā dalījis 8.-9. vietu (uzvarējis Harijs Pilsberijs). 1894. gadā Ņujorkas šaha kluba 2. čempionātā dalījis 7.-9. vietu (uzvarējis Vilhelms Steinics).
Savas nāves brīdī bijis vecākais no toreiz dzīvojošiem ASV šaha meistariem. Mūsdienās pazīstams pēc viņa vārdā nosauktā šaha atklātņu varianta Filidora aizsardzībā — 1. e4 e5 2. Zf3 d6 3. d4 Zd7.
Hāmaņa muižiņa

Hāmaņa muižiņa  ir 1886. gadā celta fabrikas direktora dzīvojamā ēka tagadējā Slokas ielā 41 Pārdaugavā. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis Nr. 6621. Savu nosaukumu tā ieguvusi no netālu esošās Hāmaņa ielas, kas nosaukta 18. gadsimta Apgaismības laikmeta filozofa Johana Georga Hāmaņa (1753—1759) vārdā.

Vēsture

Celta 1886. gadā kā Vestfālenes stiepļu fabrikas (Westfälische Drahtindustrie, vēlāk Rigaer Drahtindustrie) direktora Hermaņa Rālenbeka (Karl Hermann Rahlenbeck) koka privātmāja Slokas un Palisādu (tagad Kuldīgas) ielu stūrī. 20. gadsimta sākumā te izveidoja zīmuļu fabriku, vēlāk malkas veikalu. Pirmā pasaules kara laikā 1917. gadā piebūvē Baldones ielas pusē atvēra kinoteātri ar apmēram 300 vietām, kas vēlāk ieguva "Komētas" nosaukumu. 1922. gadā ēkas nopirka Rīgas Biržas komitejas loceklis Zāmuels Zakss. Pēc viņa nāves 1927. gadā ēkā iekārtoja veļas mazgātuvi, bet brīvajā gruntsgabala teritorijā 1934. gadā uzcēla veikala ēku.
Pēc Otrā pasaules kara namu sadalīja dzīvokļos.
1999. gadā Rīgas pilsēta uz 25 gadiem to iznomāja alkohola lieltirgotavai SIA "Mono", kas apņēmās veikt rekonstrukcijas darbus, taču to nedarīja. 2007. gada augustā ēka tika aizdedzināta. Sakarā ar ilgstošu nomas līguma saistību nepildīšanu 2009. gada februārī tika uzsākts tiesas process, lai pārtrauktu nomas līgumu.
Tikai 2012. gadā Rīgas domei izdevās tiesas procesā uzvarēt. 2019. gada pavasarī muižiņa izsolīta un to iegādājās uzņēmums SIA "Ad Verbum", kas uzsāka ēkas atjaunošanu un teritorijas labiekārtošanu.

Apraksts

Ēka celta ar tornīti, kolonnām, lieveni, barokāliem elementiem, dekoratīviem skursteņiem un terasi. Blakus bijis zirgu stallis ar ratnīcu un nelielu ēku kalpotājiem. Vizuāli ēka atgādina 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā celtās Āgenskalna muižiņas.
Cilvēki bez dzimtenes

Sižets

Vācijas impērija ir zaudējusi Pirmo Pasaules karu un Sarkanā Armija gatavojas no Baltijas iebrukt Vācijā. Pēdējais šķērslis ir vācu brīvprātīgo vienība (Freikorps), kas atrodas pozīcijās purvos pie Liepājas. Boļševiku spiedze Mila Ventosa bruņumašīnas aizsegā dodas pāri frontes līnijai, lai kopā ar Krievijas monarhistiem draudzīgo vācbaltiešu baronu Fālenu organizētu dumpi Liepājā. Sagadīšanās dēļ pāri frontes līnijai vienlaicīgi bēg arī 23 gadus vecā Irēna Marellusa, kurai vietējais zemnieks Rauta iedod apšaudē kritušās spiedzes kažoku ar viņas dokumentiem. Viņa tiek pieņemta darbā par pianisti pie kabarē dziedātājas Ievas. 
Jaunā sieviete sapinas ne tikai slepeno dienestu intrigās, bet arī mīlas trīsstūrī, kurā iesaistīts vācu patriots virsleitnants Georgs Malcahs un avantūriskais barons Fālens. Pēc tam, kad Malcahu pašu apvaino ieroču sazvērestībā, viņu no latviešu valdības varas atbrīvo vācu brīvprātīgo vienība. Irēna un barons Fālens bēg pāri frontei, bet nokļūst apšaudē. Irēnu sagūsta boļševiki, bet barons iestājas vācu brīvprātīgajos un izpērk vainu, krizdams kaujas laukā vācu uniformā.
Saku Koivu

Spēlētāja karjera

Koivu uzsāka savu profesionālā spēlētāja karjeru SM līgas kluba Turku "TPS" rindās, kurā viņš spēlēja no 1992. līdz 1995. gadam, trijās sezonās atzīmējoties kopā ar 137 rezultativitātes punktiem un divas reizes, 1993. un 1995. gadā, kļūstot par Somijas čempionu. Jau pēc viņa pirmās sezonas TPS viņu 1993. gada NHL draftā ar kopējo 21. numuru izvēlējās Monreālas "Canadiens". Tajā viņš sāka spēlēt vienīgi sākot ar 1995. gadu. No 1999. līdz pat 2009. gadam Koivu bija "Canadiens" kapteinis. 2004.—05. NHL sezonas lokauta laikā uzbrucējs spēlēja TPS vienībā.
2009. gada vasarā hokejists pievienojās Anahaimas "Ducks" vienībai, jau līdz ar pievienošanos tam pildot arī komandas kapteiņa palīga funkcijas. 2014. gada jūnijā "Ducks" ģenerālmenedžeris Bobs Marejs paziņoja, ka līgums ar somu uzbrucēju pagarināts netiks. Septembrī Koivu paziņoja par karjeras beigšanu.
Somijas hokeja izlases sastāvā spēlējis septiņos Pasaules čempionātos, 1994. un 1999. gadā izcīnot sudraba medaļu, bet 2008. gadā - bronzas medaļu. 1995. gadā Koivu kļuva par Pasaules čempionu. Piedalījies arī 1994., 1998., 2006. un 2010. gada Olimpiskajās spēlēs, 1994., 1998. un 2010. gadā izcīnot bronzas medaļu, bet 2006. gadā - sudraba medaļu.
NHL viņam 2002. gadā piešķirta Bila Mastertona balvu, savukārt 2007. gadā Koivu ieguva arī Kinga Klensija balvu. 1995. gadā, kad Koivu otro reizi, kopā ar TPS, kļuva par Somijas čempioniem, viņš jau bija komandas līderis un pēc sezonas beigām saņēma vairākus apbalvojumus. Viņam piešķīra Kultainen kypara balvu kā labākajam spēlētājam pēc citu spēlētāju balsojuma, Jari Kurres balvu kā izslēgšanas kārtas vērtīgākajam spēlētājam, Lasses Oksanena balvu kā regulārās sezonas labākajam spēlētājam un arī Veli-Pekkas Ketolas balvu kā rezultatīvākajam spēlētājam līgā.