google/wiki40b huggingface dataset:
1986. gada FIFA Pasaules kauss

Turnīra gaita

Turnīra formāts bija kardināli mainījies kopš iepriekšējās Pasaules kausa izcīņas Spānijā 1982. gadā. Šajā čempionātā piedalījās 24 komandas, tās tika sadalītas 6 grupās, no katras grupas astotdaļfinālam kvalificējās divas labākās, kā arī četras labākās no sešām trešo vietu ieguvējām. Grupu turnīrā pārsteidzoši labi spēlējošās Marokas, PSRS un Dānijas izlases izstājās jau astotdaļfinālā un tikai sākot ar izslēgšanas turnīru apgriezienus uzņēma VFR, Francija un Beļģija. Trijās no četrām ceturtdaļfināla spēlēm uzvarētāju nācās noskaidrot pēcspēles 11 m sitienu sērijā, kur vācieši uzvarēja laukuma saimniekus Meksikas izlasi, Francija tika galā ar Brazīliju, bet beļģi uzvarēja Spāniju. Tomēr visslavenākais un skandalozākais ceturtdaļfināls bija starp Argentīnu un Angliju. Šajā spēlē abus vārtus Argentīnas labā guva čempionāta vērtīgākais spēlētājs Djēgo Maradona, tostarp arī pirmos, un iespējams visu laiku slavenākos un skandalozākos vārtus Pasaules kausa vēsturē. Maradona vārtus guva ar roku, taču tiesnesis to nemanīja un ieskaitīja vārtus.
Pirmajā pusfinālā Argentīna, kuras labā atkal divus vārtus guva Maradona, pieveica beļģus, bet otrajā spēlē VFR ar 2-0 pārspēja lieliski spēlējošo Francijas futbola izlasi ar Mišelu Platinī priekšgalā. Spēlē par trešo vietu Francija pagarinājumā ar 4-2 uzvarēja Beļģiju, bet finālā tikās Argentīna un VFR. Spraigā cīņā ar 3-2 uzvarēja Argentīna, kas otro reizi kļuva par Pasaules čempioniem.
Karloss Kvartass

Biogrāfija

Septiņas reizes uzvarējis Kolumbijas šaha čempionātos (1965, 1966, 1967, 1970, 1975, 1976, 1983). Pārstāvējis Kolumbijas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 10 reizes (1964-1966, 1970-1976, 1980-1984, 1994). 1972. gadā individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu. Par panākumiem turnīros FIDE 1975. gadā Kvartasam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
8. decembris

8. decembris ir gada 342. diena pēc Gregora kalendāra (343. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 23 dienas.
Lībijas administratīvais iedalījums

Lībijas administratīvo iedalījumu veido 22 šebījas (شعبية shabiyah). Pašreizējais administratīvais iedalījums pastāv kopš 2007. gada.
Autoceļš P60

Vēsture

2015. gada 10. februārī tika noslēgts līgums par P60 posma Dagda-Janovci (1,3-13,0km) seguma periodisko uzturēšanu ar SIA "8 CBR" par līgucemnu 234 772 EUR.
Konda

Konda jeb Kondijas kņaziste (krievu: Кондинское княжество) bija mansu apdzīvotās teritorijas nosaukums Kondas upes baseinā 16. gadsimtā, sākumā Pelimas valsts sastāvdaļa. Galvenā apdzīvotā vieta bija Kartauža (Картауж, Кондинский городок), bet nodevas jeb jasaks Krievijas cariem tika maksātas Toboļskā. Tagad Hantu-mansu autonomā apvidus-Jugras daļa Irtišas un Obas kreisajā krastā.

Vēsture

Pēc tam, kad Krievijas cars Ivans IV sagrāva Sibīrijas hanisti, viņš savam titulam pirms nāves 1584. gadā pievienoja arī "Jugras lielkņaza, Obdoras, Kondas kņaza un visas Sibīrijas zemes un Ziemeļu puses pavēlnieka" (великiй князь Югорскiй, князь Обдорскiй, Кондинскiй и всея Сибирскiе земли и Сђверныя страны повелитель) nosaukumu, bet pēc hana Kučuma un viņa dēla hana Ali uzveikšanas 1607. gadā Boriss Godunovs un viņa pēcteči sāka lietot Sibīrijas cara (Царь Сибирскiй) titulu. Kondijas kņazu ģerboni iekļāva Krievijas impērijas ģerbonī.
Pēdējo Kondijas valdnieku Agaju (krievu: Агай) krievi pakļāva 1594. gadā. Kondijas karavadonis (murza) Četirko 1609. gadā sāka sacelšanos, ko apspieda krievu Pelimas vaivads Isļeņevs (Петр Исленев). Pēc 1618. gada notika Kondijas iedzīvotāju kristīšana, bet saglabājās spēcīga šamanisma ietekme.
Ābece

Ābece ir grāmata, kas paredzēta lasītprasmes apgūšanai. Ābece palīdz iemācīties burtus un to izrunu, kā arī lasīt zilbes un vārdus.

Latviešu ābeces vēsture

Pirmās latviešu ābeces 17. gadsimta beigās izdeva vācu mācītāji, lai audzinātu latviešus reliģiskā garā un pakļāvīgus muižniekiem. No 1680. gada līdz 1700. gadam vien vairākās Rīgas tipogrāfijās tika izlaisti seši ābeču izdevumi. 1683. gadā iespiestā ābece uzskatāma par vecāko atrasto latviešu ābeci. Tā atbilst 1660. gadā Zviedrijā izdotajai ābecei. Vēlāk grāmatu „Jaunā ABC un lasīšanas mācība” 1782. gadā sarakstīja arī Vecais Stenders, pēc pieciem gadiem viņš sarakstīja pirmo ilustrēto latviešu ābeci. Dažās no 18. un 19. gadsimtā izdotajām ābecēm iekšā bija arī reizrēķins.
Vecākās ābeces bija sastādītas pēc burtošanas (boksterēšanas) metodes, bērni mācījās lasīt savienojot burtu nosaukumus zilbēs un vārdos (piemēram, vārdu „sala” burtoja: es-a=sa; el-a=la; sa-la). Tas bija sarežģīts apmācības process.
1844. gadā Andrejs Spāģis izdeva pirmo ābeci „Bērnu prieks”, kas bija sastādīta pēc skaņu metodes. Apguvuši skaņas, bērni burtus savienoja zilbēs un zilbes vārdos (piemēram, vārdu „sala” mācījās: s..a..=sa; l..a..=la; sala)
Kāpurs

Kāpurs ir daudzu dzīvnieku dzīves cikla agrīnā stadija. Kāpuri parasti mēdz būt tādiem dzīvniekiem, kas attīstās ar pārvēršanos jeb metamorfozi (būtisku uzbūves izmaiņu). Parasti kāpuriem nav attīstīta reproduktīvā sistēma, tādēļ tie nespēj vairoties. Dažām dzīvnieku sugām dzimumdziedzeri var sākt funkcionēt jau kāpura stadijā — šādu parādību sauc par neotēniju. Pazīstams neotēniskais kāpurs ir aksolotls.
Kāpuri pazīstami daudziem jūras un saldūdens bezmugurkaulniekiem (piemēram, posmtārpiem, gliemjiem, adatādaiņiem), kukaiņiem ar pilno pārvēršanos, kā arī primitīvākajiem mugurkaulniekiem — zivīm un abiniekiem. Dažiem dzīvniekiem var būt vairākas secīgas kāpuru stadijas.
Šaurākā nozīmē par kāpuriem mēdz dēvēt kukaiņu, it sevišķi tauriņu, tārpveida kāpurus. To raksturīgā izskata dēļ sarunvalodā kukaiņu kāpurus bieži mēdz nepareizi saukt par tārpiem.
Daudziem kāpuru veidiem ir savi nosaukumi. Bieži tas saistīts ar šādu kāpuru īpatnējo izskatu, kas mēdz tik ļoti atšķirties no pieaugušo formu izskata un dzīvesveida, ka daži kāpuri sākumā tikuši uzskatīti par atsevišķām sugām (piemēram, leptocefali).
Benina

Vēsture

No 17. gadsimta sākuma mūsdienu Beninas teritorijā pastāvēja Dahomejas karaliste. Tā bija plaši pazīstama ar reālistisku bronzas figūru lējumiem. Tās iedzīvotāji tirgojās ar ziloņkaulu, pipariem, palmu eļļu un vergiem, kurus tālāk pārdeva portugāļiem. Pēc vergu tirdzniecības aizliegšanas Dahomeja zaudēja savu varenību. 1892. gadā  Francija pakļāva Beninu un 1899. gadā iekļāva to Franču Rietumāfrikā. 1960. gadā Benina ieguva neatkarību kā Dahomejas Republika. 1972. gadā pulkvedis Matjē Kereku veica valsts apvērsumu un kļuva par valsts prezidentu. 1975. gadā viņš par valsts ideoloģiju pasludināja marksismu-ļeņinismu un pārdēvēja valsti par Beninas Tautas Republiku. Nemieri 1989. gadā piespieda Kereku attiekties no marksisma-ļeņinisma un sarīkot brīvas vēlēšanas. 1990. gada 1. martā valsti pārdēvēja par Beninas Republiku. 1991. gada prezidenta vēlēšanās Kereku zaudēja Nikeforam Soglo. Mūsdienās Beninā valda daudzpartiju demokrātija.

Ģeogrāfija

Benina atrodas Āfrikas rietumos starp Nigēras upi un Gvinejas līci. Beninas kopējā teritorija aizņem 114 763 km², kura sastāv no 110 622 km² jeb 98,2% sauszemes un 2 000 km² jeb 1,8% ar ūdeni klātas virsmas. Tā pēc platības ir simt pirmā lielākā valsts pasaulē un viena no mazākajām valstīm Āfrikā. Augstākais punkts ir Sokbaro kalns, kas atrodas valsts ziemeļrietumu daļā un atrodas 658 metrus virs jūras līmeņa. Beninas krasta līnija gar Gvinejas līci ir 121 km gara.
Benina ir sadalīta piecos dabas reģionos. Piekrastes reģions ir zems, plašs un smilšains, kā arī šeit atrodas vairāki purvi un lagūnas. Pēc piekrastes reģiona virzienā uz ziemeļiem seko barre zeme. Nosaukums barre ir vārds, kuru franči ir ieviesuši izmantojot portugāļu vārdu barro, kas nozīmē "māls", un šeit šis iezis ir sastopams lielā daudzumā. Trešais dabas reģions ir Beninas plato, ceturtais ir Atakora kalni, bet piektais reģions atrodas valsts ziemeļos Nigēras līdzenumā, caur kuru plūst Nigēras upe.

Administratīvais iedalījums

Benina sastāv no divpadsmit departamentiem un septiņdesmit septiņām komūnām. Oficiāli Beninas galvaspilsēta ir Portonovo, bet de facto galvaspilsēta ir Kotonu, kas ir Beninas ekonomiskais centrs un lielākā pilsēta.

Politika

Biznesmenis Patrīss Talons kļuva par Beninas prezidentu, uzvarot 2016. gada vēlēšanās. Stājoties amatā, viņš apsolīja novērst terorismu valstī un veicināt nacionālo vienotību.
Benina ir ANO, Āfrikas Savienības un Frankofonijas pilntiesīga locekle.
2007. gadā Benina tika ierindota 53. vietā pasaulē pēc preses brīvības indeksa. 2005. gadā Benina ierindojās 88. vietā pasaulē pēc korupcijas attīstības līmeņa.

Iedzīvotāji

Aptuveni 39% no Beninas iedzīvotājiem ir foni un tai radniecīgo cilšu pārstāvji. Valsts oficiālā valoda ir franču valoda, lai gan plaši izplatītas ir arī fonu un jorubu valodas.
Lombardijas līga

Lombardijas līga (itāļu: Lega Lombarda) bija Ziemeļitālijas pilsētu alianse, kas tika izveidota 1167. gadā, Gvelfu un Gibelīnu kara sākumposmā, lai cīnītos pret Svētās Romas impērijas valdnieku centieniem nostiprināt savu varu Itālijas karalistē. Līga beidza pastāvēt līdz ar imperatora Frīdriha II nāvi 1250. gadā.

Pirmā Līga

Jau pirms Līgas izveidošanās pastāvēja Veronas līga, kurā 1164. gadā apvienojās Verona, Paduja, Vičenca un Venēcijas republika, kas pretojās imperatora Frīdriha I 1158. gadā pieņemtajam lēmumam personīgi iecelt pilsētu vadītājus. Milāna, kas arī bija pretojusies imperatoram, tika iekarota un nojaukta 1162. gadā. Lombardijas pilsētas atbalstīja Romas pāvests Aleksandrs III, kas arī cīnījās ar imperatoru par ietekmi Itālijā.
Līgu uz 20 gadiem oficiāli nodibināja 1167. gada 7. aprīlī bet 1. decembrī tai pievienojās arī Veronas līgas pilsētas. Līgu nodibināja Kremona, Mantuja, Bergamo, Milāna, Dženova, Lodi, Ferrāra, Boloņa, Modēna, Parma, Pjačenca un citas pilsētas. Līgā sākotnēji iesaistījās 16 pilsētas, taču to skaits gadu laikā regulāri mainījās. Lai arī līgas pilsētu mērķis nebija izcīnīt sev neatkarību, tās atklāti un bruņoti cīnījās pret imperatora varu.
Frīdrihs I tika sakauts 1176. gada 29. maija Lenjano kaujā. 1177. gadā Venēcijā tika parakstīts līgums par pamieru līdz 1183. gadam, kad Lombardijas līga un imperators noslēdza Konstancas miera līgumu, ar kuru pilsētas atzina imperatora virsvaru, taču saglabāja vietējās likumdošanas un pašpārvaldes tiesības.
Turpinoties konfliktiem ar imperatoriem, 1198. gadā līgas darbība tika atjaunota uz 10 gadiem.

Otrā Līga

1225. gada 30. jūlijā, imperators Frīdrihs II paziņoja, ka 1226. gada Lieldienās sasauks parlamentu, kurā pieņems pilsētu padevības apliecinājumus, kā arī plānos jaunu krusta karu. Ar pāvesta iesaistīšanos notika slepenas sarunas, kuru rezultātā 1126. gada 2. martā Milāna, Boloņa, Breša, Bergamo, Turīna, Vičenca, Paduja un Trevizo vienojās par Lombardijas līgas pagarināšanu uz 11 gadiem. Tas tiek uzskatīts par Otrās Lombardijas līgas izveidošanas datumu. Vēlāk līgai pievienojās vairākas citas Itālijas pilsētas.
Frīdriha II mēģinājumi nostiprināt savu varu Itālijas ziemeļos ar bruņotu spēku sākotnēji bija veiksmīgi un 1237. viņš gūst uzvaru Kortenovas kaujā. Taču tā kā imperators uzstāja uz Līgas pilsētu pilnīgu padošanos, tās turpināja pretestību, kurā tām palīdzēja pāvests Gregors IX, kurš 1239. pasludina Frīdrihu II izslēgtu no baznīcas. 1248. gada Parmas aplenkuma laikā Līgas spēki uzbruka imperatora kara nometnei, sagrābjot impērijas kasi, bet 1249. gadā atkal sakāva imperatora armiju. Līdz savai nāvei 1250. gadā Frīdrihs II vairs neveica uzbrukumus. Līdz ar viņa nāvi impērijā sākās cīņas par imperatora troni, un pilsētas savā neatkarībā jutās drošas, lai arī savstarpējie Gvelfu un Gibelīnu kari turpinājās.
Rio Olimpiskais velodroms

Jaunais velodroms

Jauno velodromu, kas tika veidots riteņbraukšanas ķiveres formā, projektēja Vācijas arhitektu birojs Schuermann, kuri strādājuši pie septiņām olimpiskajām riteņbraukšanas būvēm, pēdējā no tām Laošan velodroms 2008. gadā. Rekonstrukcija izrādījās viens no problemātiskākajiem celtniecības objektiem 2016. gada olimpiskajām spēlēm ar regulāru celtniecības grafika kavēšanu un būvuzņēmēja nomaiņu. Tika atceltas visas pārbaudes sacensības, velodroms tika nodots ekspluatācijā tikai 25. jūlijā, īsi pirms spēļu sākuma.
Metafizika

Metafizika (grieķu: μετά, metά un φύσις, phýsis — ‘aiz dabas’) jeb pirmfilozofija (latīņu: philosophia prima, sengrieķu: φιλοσοφία πρώτη) ir filozofijas nozare, kas nodarbojas ar pirmpamatu jeb pirmcēloņu un pirmelementu, kā arī ar esamības (ontoloģijas) jautājumiem. Tiek izteiktas atziņas, ka neizriet no zinātniskiem faktiem. Tā ir pretēja domāšanas metode dialektikai. Pastāv uzskats, ka drošas zināšanas par metafizikas jautājumiem nav iespējamas.
Metafizikā tiek meklētas atbildes uz jautājumiem pēc esošā sākotnējiem pamatiem un cēloņiem. Par esamību pašu atbildes meklē ontoloģijā, par dievišķā esamību — filozofiskajā teoloģijā, par dvēseli tiek apcerēts psiholoģijā un par visa esošā sakarību kopumā pēta kosmoloģijā. Metafizikā nodarbojas ar tādiem jautājumiem, kā "kāpēc pasaule vispār pastāv?", "vai ir dievs?", "kāda ir cilvēka būtība?", "vai cilvēkam ir dvēsele?", "vai cilvēkam ir gribas brīvība?" un tamlīdzīgi.

Etimoloģija

Vārds "metafizika" radās nejauši. Kad Aristoteļa skolnieki kārtoja viņa sacerējumus, 14 grāmatas ar apcerējumiem par pirmcēloni, kas pēc Aristoteļa nāves palika neapstrādāti, tika novietoti aiz traktātiem par fiziku un tika apzīmēti kā “nākamie aiz fizikas”; Damaskas Nikolajs (peripatētiķis, 1. gadsimts m. ē.) viņu citē, minot šo nosaukumu. Pats Aristotelis to sauca par pirmo filozofiju jeb pirmfilozofiju (Metaph. 1026a 30—31). Vārds "metafizika", kas pārnestā nozīmē apzīmē pašu “pirmfilozofijas” saturu (pēc Aristoteļa), norāda uz tā izzināšanu, kas atrodas ārpus fizisko parādību robežām. Sākotnēji "meta ta physika" no grieķu valodas tulkojumā nozīmē "aiz fizikas" jeb "aiz dabas jomas", jo Aristotelis savā darbā runāja par lietām, kas nav tveramas ar maņām.

Metafizikas virzieni jeb pasaules uzskati

Metafizikas virzieni ir cieši saistīti ar dažādiem zinātnes virzieniem, it īpaši, ar dabaszinātnēm.
Matīss Siliņš

Dzīves gājums

Dzimis 1861. gada 13. janvārī Remtes-Viesatu pagasta (tagad Viesatu pagasta) „Ķuņķurkalēju" saimnieka ģimenē. Mācījās Vārmes pagastskolā, Tukuma apriņķa skolā, Irlavas skolotāju seminārā, kuru beidza 1879. gadā.
Skolotājs Jonatāna biedrības skolā Rīgā un Maskavā (1882—1888), pēc tam izdeva „Atbalss Kalendāru” (1889—1898), kurā katru gadu sniedza plašu informāciju par Latvijas vēsturi un ģeogrāfiju, kam pielikumos pievienodams kartogrāfisko materiālu. Viens no Etnogrāfiskās izstādes (1896) veidotājiem. Šajā laikā Matīss Siliņš apbraukāja visu Latviju, vācot etnogrāfiskos materiālus.
Rīgas Latviešu biedrības izdotās „Konversācijas vārdnīcas” ģeogrāfijas nozares redaktors (1903—1905) un RLB Zinību komisijas bibliotēkas pārzinis (1903—1905), etnogrāfiskā brīvdabas muzeja pārzinis (1903—1924). Rīgas 1. tautas bibliotēkas pārzinis (1907—1916). Valsts vēsturiskā muzeja direktors (1924—1934).
Miris Rīgā 1942. gada 7. martā.
Mizložņu dzimta

Latvijā

Latvijā novērojamas divas mizložņu dzimtas sugas: īspirkstu mizložņa (Certhia brachydactyla) un mizložņa (Certhia familiaris). Īspirkstu mizložņai līdz šim bijuši divi novērojumi, bet mizložņa ir parasta ligzdotāja un nometniece.

Izskats

Mizložņas ir nelieli dziedātājputni ar samērā garu, viegli uz leju noliektu, smalku knābi. Ķermeņa garums, atkarībā no sugas, 11—15 cm. Mazākā dzimtā ir Hodžsona mizložņa (Certhia hodgsoni), kuras ķermeņa garums mazākajiem īpatņiem ir 11 cm, svars 7,6 g. Bet lielākā ir Āfrikas raibā mizložņa (Salpornis salvadori), kuras ķermeņa garums ir 15 cm, svars līdz 16 g.
Visām mizložņām apspalvojums ir pelēks, pelēkbrūns vai brūns, mugura tumšāka ar gaišāku raibumojumu, vēders, atkarībā no ģints, gaiši pelēks vai balts mizložņām (Certhia) vai gaiši brūns raibajām mizložņām (Salpornis). Pirksti gari ar spēcīgiem, liektiem nagiem, ar kuriem cieši ieķeras koka mizā. Mizložņām aste ir garāka un stīvāka nekā raibajām mizložņām. Mizložņas stīvo asti izmanto atbalstam.

Uzvedība

Kā jau mizložņu nosaukums norāda, tās lodā pa koka stumbru un zariem, mizas krokās vai zem mizas ar smailo knābi meklējot barību. To pārvietošanās atgādina peles skriešanu. Parasti mizložņas spirālveidā ar nelieliem lēcieniem, turot abas kājas kopā, pārvietojas pa koku uz augšu, reti uz leju. Uz leju tās parasti dodas lidojot. Interesants fakts, ka mizložņām atkarībā no sezonas mainās knābja un nagu garums.
Mizložņas uzturas pa vienam vai pāros, bet īsi pēc jauno putnu izlidošanas nelielās ģimeņu grupās. Kopīga nakšņošana novērota trim sugām, bet varētu būt raksturīga vairākām. Kopīgā dobumā nakšņo līdz 20 īpatņiem, tādējādi saglabājot ķermeņa siltumu.

Barība

Mizložņas barojas ar nelieliem bezmugurkaulniekiem, kukaiņus, to kāpurus, zirnekļus un māņskorpionus ieskaitot. Kad barības ir maz, barojas arī ar sēklām un augļiem, dažas sugas ziemas periodā apmeklē arī putnu barotavas.

Ligzdošana

Mizložņas veido monogāmus pārus un katram pārim ir sava ligzdošanas teritorija. Ligzdas veids ir atšķirīgs atkarībā no ģints: mizložņām ligzda atrodas spraugā starp mizu un koka stumbru, bet raibajām mizložņām zaru žāklē. Inkubācijas periods ilgst 14—15 dienas, jaunie putni izlido 15—16 dienu vecumā.
Rietumbalti

Vēsture

Ap mūsu ēras sākumu, ģermāņu ciltis, kas virzījās uz austrumiem, izspieda vai asimilēja lielu daļu agrīno rietumbaltu. Palika daudzas nelielas saliņas, kur saglabājās galējo rietumbaltu kultūra. Lielākā rietumbaltu masa tika aizspiesta līdz līmenim - Pomerānijas ziemeļi un ziemeļrietumi, baltu Prūsija, teritorijas Nemunas kreisajā krastā, Rietumžemaitija, Kurzemes centrs un dienvidi, Polijas-Baltkrievijas pierobeža - līdz Grodņai dienvidos. Tautu staigāšanā rietumbalti nepiedalījās, ja neskaita daļu galindu, kuri, iespējams, aizmigrēja kopā ar gotiem. Migrējot ģermāņiem uz Rietumeiropu - mūsdienu Vācijā atlikušās galējo rietumbaltu saliņas palika uz vietas, kur tās galu galā saplūda ar tukšajās zemēs ienākošajiem slāviem. Šāda etniskā situācija saglabājās līdz pat 13. gadsimtam.

Pomerānijas balti

Par rietumbaltu baltu dzīvošanu Pomerānijā liecina hidronīmija, toponīmija, arheoloģija un baltismi lokālajās slāvu valodās, izmirušajā slovinciešu un mūsdienu kašūbu valodā. Pēdējo reizi Pomerānijas balti, iespējams, minēti īsi pirms Vācu ordeņa iebrukuma Prūsijā.
Jānis Sīlis

Biogrāfija

Bijis Pirmā pasaules kara dalībnieks, nonācis vācu gūstā. No 1919. līdz 1920. gadam studējis grafiku Leipcigas Vizuālās mākslas akadēmijā. Strādājis filmu nozarē Leipcigā. 1920. gadā atgriezās Latvijā. 1922. gadā sāka strādāt A. Cālīša Kino- foto tirdzniecības namā par Skolu filmas nodaļas vadītāju, bija A. Cālīša producētās filmu hronikas un kultūrfilmu operators. Žurnālu "Fotogrāfijas Mēnešraksts" (1921- 1922) un "Attēls" (1927- 1928) redaktors, arī rakstu par kino autors. Filmu "Par tēvu zemi", "Lāčplēsis", "Daugava", "Dzimtene sauc", "Mūsu pelēkais dārgakmens" u.c. operators. Bijis Sabiedrisko lietu ministrijas Filmu nozares vadītājs. Pēc Otrā pasaules kara trimdā Vācijā, no 1949. gada- ASV, kur strādāja par zobu tehniķi. Apbedīts Vašingtonā.
23. aprīlis

23. aprīlis ir gada 113. diena pēc Gregora kalendāra (114. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 252 dienas.
Dušanbe

Vēsture

Pirms Dušanbe kļuva par pilsēta šajā vietā atradās trīs nelielas apdzīvotas vietas, no kurām lielāko sauca par Dušambi. Dušambe ilgu laiku bija Bukhāras hanistes sastāvā. 1920. gadā tā nonāca Padomju Savienības kontrolē. Kā pilsēta tā dibināta 1925. gadā, un tā vienlaicīgi tika izvēlēta kā Tadžikijas PSR galvaspilsēta.

Ģeogrāfija

Pilsēta atrodas Varzobas (Dušanbinkas) upes krastos Gisaras ielejā, republikas dienvidrietumos.
Pēc Kopena klimata klasifikācijas Dušanbē valda Vidusjūras klimats (Csa) ar kontinentālā klimata (Dsa) iezīmēm. Vidējā gaisa temperatūra svārstās no +2,1 °C janvārī līdz +27,1 °C jūlijā. Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir 567 mm, vasaras ir sausas.
Melnalksnis

Raksturojums

Melnalksnis ir līdz 35 m augsts koks ar tumši brūnu rievainu mizu. Augšanas ātrums līdz 12 m 20 gadu laikā. Pateicoties labi attīstītai sakņu sistēmai (līdz 4 m) ir ļoti izturīgs pret vēju.
Lapas spīdīgas, tumšzaļas, (pavasarī lipīgas) to apakšpuse gaišāka, mala nevienādi zobaina, lapas gals ar jomu.
Zied martā – aprīlī. Melnalkšņa vīrišķo ziedu spurdzes cilindriskas, sievišķo ziedu vārpas olveidīgas, rudenī pārkoksnējas un atgādina čiekuriņus, sēklas ir neizteikti piecstūrainas, saplacinātas ar diviem rudimentāriem spārniņiem, - sāk izbirt oktobrī. Līdz 60 gadu vecumam melnalksnis dod celma atvases.

Biotopi

Tas sastopams mitrās vietās, bet visbiežāk — avoksnājos un upju un ezeru krastos. Melnalksnis spēj augt ilgstoši applūdinātās teritorijās un ataug ar atvasēm. Melnalkšņu meži mitru teritoriju nosusināšanas dēļ ir maz saglabājušies. Pētījumi rāda, ka melnalkšņu meži, nemainoties mitruma apstākļiem, var pastāvēt gadsimtiem ilgi. Mistraudzēs visbiežāk aug kopā ar bērzu, apsi, osi un egli. Slikti panes apēnojumu un stipru salu.

Slimības

Phytophthora alni izraisīta Fitoftoroze, ātras attīstības letāla slimība. Pirmie gadījumi tika konstatēti XX gadsimta sākumā, bet kopš 1990. gadiem šī kaite plaši izvērsās visā Eiropā. Melnalkšņi kopā ar gobām tiek uzskatīti par visabdraudētākiem Eiropas dabas kokiem. Starp slimības pazīmēm ir novērojama galotnes lapu  izretināšanās, lapuhloroze lapām nenobirstot. Uz stumbra pamata raksturīga nekroze rūsas vai melnu plankumu veidā, kas liecina par audu atmiršanu. Slimības ierosinātājs saglabājas un pārziemo slimo augu daļās, atliekās un augsnē. Pavasarī un veģetācijas periodā augi inficējas caur augsni un ūdeni. Tomēr izskatās ka slima koka jaunie, augošie dzinumi izrāda zināmu rezistenci, tāpēc labākais apkarošanas veids šķiet celmu saglabāšana tādējādi veicinot dabigo izlasi un ģenētisko daudzveidību skartajā zonā. Nozāģētos slimus kokus ir ieteikts turpretim sadedzināt.

Izmantošana

Senāk melnalksnis ūdensizturības dēļ izmantots aku grodiem, pāļiem un notekām. No melnalkšņa darinātas arī koka bļodas. Tā kā tā koksne saskarē ar produktiem nerada piegaršu, no melnalkšņa gatavoja piena traukus. Lapas izmantotas piena trauku dezinfekcijai.
Mūsdienās no melnalkšņa ražo finieri, apdares materiālus un mēbeles.
Melnalkšņu augļkopās ir daudz miecvielu (ap 25% tanīna un līdz 3,7% gallusskābes), ko tautas medicīnā lieto, ja ir caureja, dizentērija un vēdera sāpes, arī kā sviedrēšanas līdzekli saaukstēšanās gadījumā.
Latvijas Dendroloģijas biedrība bija izvēlējusies melnalksni par 2008. gada koku.
XFN

XFN (no angļu XHTML Friends Network = XHTML draugu tīkls) ir vienkāršs veids kā semantiski pierakstīt attiecības starp cilvēkiem XHTML dokumentos.

Piemērs

<a href="http://lv.wikipedia.org/wiki/Lietotājs:Piemērs" rel="friend met">Mans draugs ar ko esmu ticies</a>
Saldūdens krabju virsdzimta

Sistemātikas diskusijas

Daži sistemātiķi Āfrikas saldūdens krabju dzimtu (Deckeniidae jeb Potamonautidae) sistematizē Āzijas saldūdens krabju virsdzimtā (Gecarcinucoidea).
Jakovs Rafalsons

Biogrāfija

Rafalsons dzimis 1946. gada 5. novembrī Ukrainā. Jakova Rafalsona tēvs bija rīdzinieks. 1964. gadā Jakovs Rafalsons  pārcēlies uz Rīgu, bet no 1966. gada mācījies Jaroslavļas teātra skolā (pabeidzis 1970. gadā).
Strādājis Mičurinas, Voroņežas, Sevastopoles un Tomskas drāmas teātros, arī Maskavas teātros "Наш театр" un "Глобус". Kopš 1991. gada strādā Rīgā, Krievu drāmas teātrī (tag. Mihaila Čehova Rīgas Krievu teātris).
Filmējies vairākās filmās ("Tiritomba jeb Zelta zivtiņa", "Rūdolfa mantojums", "Skroderdienas Silmačos", u.c.) un seriālos ("Neprāta cena", "UgunsGrēks"), arī ierunājis lomas animācijas filmās ("Šreks Trešais"), bijis režisors Daugavpils teātra izrādei "O, sievietes".
1996. gadā saņēmis "Spēlmaņu nakts" gada labākā aktiera balvu par Kapteiņa lomu izrādē "Nāves deja", 2001. gadā — "Spēlmaņu nakts" gada labākā aktiera balvu par Skapēna lomu izrādē "Skapēna blēdības". Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris (2003). Saņēmis Krievijas PFSR nopelniem bagātā skatuves mākslinieka titulu.
Rafalsons precējies ar aktrisi Margaritu Orlovu, pieņēmis sievas uzvārdu. Ir dēls Maksims.