Kabala

Kabalas mērķis

Kabalas studiju mērķis ir panākt īstenības vienotību sajūtās un apziņā, dziļāk izprast dzīves un pasaules likumsakarības, kas ļautu cilvēkam, tautai un cilvēcei pareizi orientēties parādību norisēs.

Mācības apraksts

Kabalistiskās tradīcijas pamatā ir nepastarpinātas Dieva izpratnes meklējumi. Pēc kabalistu uzskata Dievam piemīt viss, ko tas ir radījis visumā un cilvēkā. No tā rodas uzskats par Augšējā un Apakšējā abpusējo atbilstību, kas izpaužas kā Kabalas pamatideja par mikrokosmu un makrokosmu. Tātad visa "apakšējā" pasaule ir veidota pēc "augšējās" pasaules parauga un katrs cilvēks pats par sevi ir Visuma samazināts attēls. Līdz ar to cilvēka ķermenis iegūst universālu nozīmi, jo tā norises atspoguļo norises visuma radītājā. Cilvēks, kaut arī nepilnīgs, ir veidots pēc dievišķā pirmcilvēka Ādama Kadmona parauga. Bezgalīgajam un mūžīgajam Dievam ir nepieciešams cilvēks kā starpnieks, lai tas ar desmit garīgo spēku palīdzību varētu īstenot savu dievišķo varu. Šīs desmit dievišķās izpausmes sauc par garīgajām sfērām jeb cipariem (ivritā סְפִירוֹת - „sefirot“). 
Tās sarežģītā mijiedarbē veido Dzīvības koku (ivr.: Ez Chajim), kas citur tiek saukts arī par Pasaules koku, cauraužot visus īstenības līmeņus. Pasaules koks un ar to saistītais cilvēks atveido Visuma organismu. Šī atbilstība starp cilvēku un dievišķo universālo sistēmu veido pamatu dievišķā un cilvēciskā līmeņa savstarpējās mijiedarbības potenciālam — cilvēku nepārtraukti iespaido universālās norises, tomēr arī viņš var tās iespaidot. Uz tā balstās kabaliskā vārdu maģija, kas apgalvo, ka vārdu izrunāšana noteiktā veidā iespaido to, ko tie apzīmē. Ar īpašas tehnikas palīdzību var apzināti un kontrolēti ieiet ekstāzes stāvoklī, kad Es spēj iziet no ķermeņa. Kabaliskajai pieredzei ir jānojauc robeža starp subjektu un objektu. Tiek teikts, ka kabalists izlaužas caur mūri, kas ir "cietāks par dimantu" un izdzīvo vienotības sajūtu ar Visumu. 
Pastāv dažādas Kabalas skolas un daudzi pamatteksti, tomēr nav vienotas dogmatikas vai vispārīgas kabaliskas mācības. Kabala ir apzīmējums vienotai metodei, kas ir adaptējama dažādiem laikmetiem un dažādām kultūrām.

Garīgās sfēras (sefirot)

Sefirot ir daudzskaitļa forma ebreju vārdam „sefira”, kura sākotnējā nozīme ir bijusi „cipars”. Tajā var atrast arī grieķu vārda „sfēra” izcelsmi, ar ko sākotnēji tika saprasts "Debesu jums" tā ezotēriskajā nozīmē - t.i. kā dievišķo parādību mājvieta. Šo šķietami nesaistīto jēdzienu kopīgā izcelsme visticamāk ir saistīta ar Pitagora mācību par ciparu un dabas parādību maģisko vienotību. Dzīvības koks tiek attēlots ar desmit sfērām un 22 savienojošām līnijām. Sfēras raksturo cipari un vārdi, bet savienojošās līnijas — 22 ebreju alfabēta burti. Pirmo reizi Dzīvības koka un sfēru zīmējumi un apraksti ir atrodami vienā no senākajām Kabalas grāmatām Sefer Jezirah (ivr.: „Veidošanas grāmata“), kas radusies vēl pirms mūsu ēras 6.gadsimta. 
Dzīvības koka struktūras pamatā ir ciparu secība no 1 līdz 10 (1 = Kether, 10 = Malchuth), ar kuriem saistītās sfēras veido pretējo parādību saskarsmes dinamisku modeli, kas uz viduslīnijas veido līdzsvaru. Šo pasaules modeli teorētiskie kabalisti lieto meditācijām, bet praktiskie kabalisti — maģiskām darbībām. 10 sfērām tiek sistemātiski piekārtotas laicīgās un garīgās pasaules parādības, ieskaitot krāsas, formas, burtus, ķermeņa daļas, Toras jēdzienus, eņģeļus utt. Ar mērķi padziļināt gara un dvēseles spējas, prasmīgs kabalists spēj savienot šajā modelī visus iespējamos elementus, notikumus un pieredzējumus.