google/wiki40b huggingface dataset:
Jevgeņijs Znosko-Borovskis

Biogrāfija

1904. gadā Sanktpēterburgā beidzis Aleksandra liceju. Piedalījies Krievijas—Japānas karā. No 1909. gada līdz 1912. gadam Sanktpēterburgas literārā žurnāla "Apollons" (krievu: Аполлон) līdzstrādnieks, kurā rakstījis recenzijas par teātru izrādēm un literārās dzīves hroniku. 1909. gada 22. novembrī bija Nikolaja Gumilova sekundants viņa divkaujā ar Maksimilianu Vološinu. 1910. gadā publicējis savu pirmo lugu "Kreiseris "Almaz"" (krievu: Крейсер "Алмаз"), kurā kritika atzīmējusi Morisa Meterlinka ietekmi. Tajā pašā gadā Vsevolods Meierholds iestudējis Znosko-Borovska komēdiju "Pārveidotais princis" (krievu: Обращённый принц).
Bijis pazīstams arī kā šahists. Piedalījies Viskrievijas šaha kongresos 1903. gadā Kijevā, kur dalījis 6.-7. vietu, 1906. gadā Sanktpēterburgā bijis 4. vietā, bet 1907. gadā Lodzā dalījis 3.-4. vietu. 1906. gadā debitējis starptautiskos šaha turnīros Ostendē (Beļģija) un Nirnbergā, kuros ieguvis šaha meistara nosaukumu. Bijis arī šaha nodaļu redaktors vairākos Sankpēterburgas laikrakstos un žurnālos, kā arī apkopojis tā laika šaha turnīru partiju krājumus.
Pirmā pasaules kara dalībnieks. Krievijas pilsoņu karā aktīvi darbojies Balto kustībā, pēc tās sakāves 1920. gadā emigrējis uz Franciju. Krievu emigrantu presē publicējis darbus par krievu literatūru un tās redzamākajiem pārstāvjiem: Aleksandru Bloku, Annu Ahmatovu, Marinu Cvetajevu.
Tāpat turpinājis savas šahista gaitas ar mainīgiem panākumiem piedaloties šaha turnīros. 1924. gadā Vestonā (Anglija) ieņēmis 3. vietu aiz Makša Eives un Džordža Tomasa. 1925. gadā Parīzē dalījis 3.-4. vietu kopā ar Karelu Opočenski aiz Aleksandra Aļehina un Savelija Tartakovera. 1926. gada neoficiālās šaha olimpiādes individuālajā turnīrā Budapeštā palicis pēdējā vietā. 1930. gadā uzvarējis šaha turnīrā Parīzē. Arī pēc Otrā pasaules kara piedalījies dažos šaha turnīros (Zānstrēka - 1947, Lucerna - 1949), taču pārsvarā ieņēmis vietas turnīru tabulu beigās. Publicējis vairākus darbus, kas bijuši veltīti šaha teorijas problēmām un ievērojamu šahistu raksturojumam.
Tiri

Svētā Mārtiņa baznīca

Gotiskā stila baznīca tikusi uzcelta 13. gadsimtā un ir veltīta Svētajam Mārtiņam. Tiek uzskatīts, ka baznīca izvietota vietā, kur senie norvēģi pielūdza savu Dievu Toru. Sākotnēji baznīcai nebija torņa, koka tornis tai tika uzcelts 1741. gadā. Vairāk kā gadsimtu vēlāk tika savākti ziedojumi akmens tornim. Tornis tika pabeigts 1867. gadā un ir nemainīgs saglabājies līdz mūsdienām. 1941. gadā Otrajā pasaules karā tika iznīcināta torņa smaile, bet 1972. gadā tā tika atjaunota. Uz torņa smailes 1999. gadā izvietots gailis. Baznīcas vitrāžas veidojusi Doloresa Hofmane, viena no pazīstamākajām Igaunijas māksliniecēm.

Tiri ģimnāzijas ēka

Pirmā informācija par skolām Tiri nāk no 17. gadsimta. 1924. gada 1. augustā tika atklāta jauna Tiri Dārzkopības ģimnāzijas ēka. 1932.–1940. gadā tā darbojās kā iestāde, kur augu audzēšana tika mācīta kā daļa no dārzkopības nodarbībām. Studenti varēja apgūt augu attīstību arī ziemā, jo 1932. gadā tika uzbūvēta 120 kvadrātmetrus liela siltumnīcā. Mūsdienās ēkā mācās Tiri ģimnāzijas pirmās klases.

Mākslīgais ezers un pludmales parks

Darbs pie atpūtas parka ar mākslīgo ezeru un vairākām strūklakām sākās 1990. gadā. Ezers publikai tika atklāts 1992. gada 4. jūlijā. Tajā pašā dienā katru gadu tiek svinēti Ezera svētki.
Ezera teritorija ir 7,7 hektāri. Krasti ir smilšaini un tam apkārt ir daudz zaļu. Ezerā ir mākslīgi izveidota sala.
Pludmales parkam ir vairāk kā 200 gadi un savulaik tas piederēja baznīcai. Vecākā tā daļa kādreiz bija ieturēta regulārā stilā, bet ar laiku tas ir kļuvis par brīvā stila jaukto parku.

Pārvalde

Vietējo pašpārvaldi veido pilsētas padome un pilsētas valdība. Pašpārvaldes padomes vēlēšanas notiek reizi četros gados. Deputātu skaits padomē atkarīgs no iedzīvotāju skaita. Patlaban atbilstoši iedzīvotāju skaitam Tiri ir 23 deputāti.
Tiri pilsētas simboli ir karogs un ģerbonis.

Izglītība

Tiri darbojas divas vidusskolas ar dažādiem novirzieniem, trīs pamatskolas, viena mūzikas skola, skola bērniem ar īpašām vajadzībām un seši bērnudārzi. Kopš 1997.gada septembra Tartu universitātes Tiri koledža piedāvā iespējas apgūt vides zinātni.

Sports

Sporta pārvalde pilsētā ir bezpeļņas organizācijas Tiri Sporta klubu savienības pārziņā. Šajā organizācijā apvienojušās 15 rajona sporta organizācijas. Tā nodarbojas ar sporta centru un stadionu vadību, kā arī sadarbojas ar pilsētas pašpārvaldi, plānojot sporta pasākumus. Pilsētā ir futbola stadions un apgaismota slēpošanas trase.
Jasi

Vēsture

Jasi pirmoreiz rakstos ir minēta 1408.gadā. Ap 1564.gadu Moldāvijas princis Aleksandru Lepušneanu pārvietoja Moldāvijas galvaspilsētu no Sučevas uz Jasiem. 1640.gadā Vasile Lupu tajā nodibina pirmo skolu rumāņu valodā.
1513.gadā pilsētu nopostīja tatāri, 1538.gadā - osmāņi, bet 1686.gadā - krievi.
1792.gadā Jasos tika parakstīts Jasu miera līgums starp Krieviju un Turciju, kurā tika nostiprināta Krievijas ietekme Melnās jūras piekrastē.
1821.gadā pilsētu ieņēma grieķu nacionālā varoņa Aleksandra Ipsilanta (Αλέξανδρος Υψηλάντης) karaspēks.
Jasi bija Moldāvijas galvaspilsēta līdz 1859.gadam, kad, apvienojoties Moldāvijai un Valahijai, izveidojās mūsdienu Rumānija, par kuras galvaspilsētu kļuva Bukareste.
Pirmā pasaules kara (1916.gada decembris - 1918.gada novembris) laikā Jasi bija Rumānijas faktiskā galvaspilsēta, jo Bukaresti bija ieņēmis Centrālo valstu karaspēks.
2.pasaules kara laikā, 1944.gada 2. - 4. maijā pie Jasiem vācu un rumāņu spēkiem izdevās atsist padomju armijas uzbrukumu, tomēr šī paša gada jūlijā Jasu-Kišiņevas operācijas ietvaros Jasus ieņāma padomju armija.
Nikolaje Čaušesku valdīšanas laikā daudzas no Jasu vēsturiskās apbūves ēkām tiek nopostītas un vietā uzceltas standartmājas.
2011. gada Pasaules čempionāts hokejā — D grupa

2011. gada Pasaules čempionāta hokejā spēles D grupā norisinājās no 30. aprīļa līdz 4. maijam. Grupas komandas spēles aizvadīja Orange Arena Bratislavā.
Ilka Kanerva

Biogrāfija

Ilka Kanerva dzimis Lokalahti (tagad Ūsikaupunki daļa).
No 1972. līdz 1976. gadam Kanerva bija Nacionālās koalīcijas partijas Jauniešu līgas priekšsēdētājs. 1975. gadā ievēlēts Eduskuntā.
1980. gadā Turku universitātē viņš ieguva maģistra grādu politoloģijā.
No 1987. līdz 1990. gadam Ilka Kanerva bija Hari Holkeri valdības premjerministra biroja ministrs. 1989. gadā viņš iecelts arī par ministru Finanšu ministrijā, kur bija atbildīgs par pārvaldes izstrādi. 1990. gada 28. augustā Kanerva kļuva par transporta ministru.
Pēc centriski noskaņotā Esko Aho ministru kabineta apstiprināšanas 1991. gada 26. aprīlī, Kanerva saglabāja vietu valdībā, kļūstot par darba lietu ministru. Vienlaicīgi bija premjerministra vietnieks (līdz 1991. gada augustam) un ministrs Finanšu ministrijā.
Pēc Aho valdības atkāpšanas 1995. gada aprīlī Kanerva darbojās Somijas Bankas parlamenta uzraudzības padomē, kuru vadīja no 1995. līdz 2003. gadam.
No 1999. līdz 2003. gadam vadīja Eduskuntas Aizsardzības komiteju.
2003. gadā Ilka Kanerva kļuva par Eduskuntas priekšsēdētāja otro vietnieku. 2007. gadā (no marta līdz aprīlim) bija parlamenta priekšsēdētāja pirmais vietnieks.
2007. gadā Kanerva kļuva par Mati Vanhanena valdības ārlietu ministru. Divas reizes oficiāli ticies ar ASV valsts sekretāri Kondolīzu Raisu.
2008. gadā Somija bija EDSO prezidējošā valsts, un Ilka Kanerva bija EDSO priekšsedētājs.
2008. gada sakumā atklājās fakti, ka Kanerva no sava dienesta tālruņa sūtījis vairākus simtus īsziņu 29 gadu vecai striptīza dejotājai Johannai Tukiainenai. 2005. gadā viņš bija sūtījis īsziņas kailmodelei Marikai Fingerosai. 4. aprīlī Kanerva atkāpās no amata, viņa vietā par ārlietu ministru kļuva Aleksanders Stubs.
2010. gadā Ilka Kanerva tika apsūdzēts par kukuļa saņemšanu vairāk nekā 50 tūkstošu EUR apmēra laika periodā no 2007. līdz 2008. gadam, sponsorējot viņa 60 gadu jubileju un priekšvēlēšanu kampaņu. 2012. gada 18. aprīlī Helsinku apriņķa tiesa Kanervam piesprieda 1 gadu 3 mēnešus nosacīta ieslodzījuma.
2013. gada 27. jūnijā apelācijas tiesa attaisnoja Kanervu, kā arī trīs uzņēmējus šajā lietā. 2014. gada 30. aprīlī Augstākā tiesa noraidīja apelāciju un atzina Kanervu par nevainīgu.
2013. gadā Kanerva kļuva par EDSO Parlamentārās asamblejas vice prezidentu.
2014. gada 2. jūlijā Kanerva ievēlēts par EDSO Parlamentārās asamblejas prezidentu. 2016. gada vidū viņu šajā amatā nomainīja Austrijas pārstāve Kristīne Mutonena. Kanerva turpināja darbu EDSO Parlamentārajā asamblejā kā emiritētais prezidents un īpašais pārstāvis starpniecībā.
Māris Ziediņš (hokejists)

Spēlētāja karjera

Hokejista karjeru sācis Talsos, THK "Talsi" komandas sastāvā spēlējis Latvijas čempionātā (9 vārti). Pēc tam devies uz Ziemeļameriku, kur sākumā spēlēja USHL klubā Grīnbejas "Gamblers" sastāvā vienu sezonu, kam sekoja četras sezonas Sentnorberta universitātes hokeja komandas sastāvā NCAA. 2003. gadā tika nosaukts par American Hockey Coaches Association College Division Player of the Year, divas reizes iekļauts All-America izlasē, 2002. gadā tika atzīts par Northern Collegiate Hockey Association labāko spēlētāju. Vēlāk spēlējis UHL, ECHL klubos, kopš 2007.—2008. gada sezonas pārstāv Anglijas EPIHL Pīterboro "Phantoms" komandu. 2009. gadā kļuva par līgas čempionu. Pēc 2012.—2013. gada sezonas Ziediņš beidza savu profesionālo karjeru.
Latvijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2005. gada Pasaules čempionātā un 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Viņš ir pirmais Talsu hokeja audzēknis, kas iekļuvis Latvijas hokeja izlasē. Kopumā aizvadījis 22 spēles (2 vārti un 2 rezultatīvas piespēles).
Līdzās hokeja spēlēšanai darbojās nekustamo īpašumu nozarē.
Kritiskais gājiens

Kritiskais gājiens ir termins šaha kompozīcijā, kas apzīmē tālšāvējas (kritiskās) figūras gājienu, kuru izdarot tā šķērso krustpunktu (kritisko lauciņu), kurā pēc tam to aizsedz cita figūra (piemēram, iemūrēšanai). Tiek izmantots gan balto, gan melno figūru spēlē un tas ir Grimšova, Novotnija un citu šaha kompozīcijas tēmu sastāvdaļa.
Terminu ieviesuši Johanness Kocs un Kārlis Kokelkorns 1903. gadā publicētajā darbā Das Indische Problem (Indiešu uzdevums).
2010. gada Pasaules čempionāts basketbolā — D grupa

2010. gada FIBA Pasaules čempionāta spēles D grupā norisinājās no 28. augusta līdz 2. septembrim. Grupas komandas spēles aizvadīja İzmir Halkapınar Sport Hall Izmirā. Grupā tika ielozētas Kanādas, Francijas, Libānas, Lietuvas, Jaunzēlandes un Spānijas izlases. Grupā pirmās četras vietas ieņēmušās izlases iekļuva pasaules čempionāta izslēgšanas spēļu turnīrā.
Vietalva

Vietalvas kaujas

1944. gada 18. jūlijā netālu no Šķaunes pāri Latvijas robežai ienāca 130. latviešu strēlnieku korpuss pilnā sastāvā ar komandieri ģenerālmajoru Detlavu Brantkalnu priekšgalā. 1944. gada  2. – 6. augustā korpuss devās uzbrukumā atkāpjošamies vācu karaspēkam ziemeļaustrumos no Steķiem, Medņu – Antužu virzienā un sasniedza Aiviekstes kreiso krastu. 
Pēc Krustpils ieņemšanas 130. korpusa apakšvienības 10. augustā forsēja Aivieksti un izveidoja placdarmu upes labajā krastā.
Īpaši smagas bija 130. latviešu korpusa asiņainās kaujas  Aiviekstes, Krustpils un Vietalvas apkārtnē, kas ilga no 17. līdz 24. augustam un noslēdzās ar Vietalvas ieņemšanu. Vietējā apkārtne bija gandrīz pilnīgi nopostīta, jo no vairāk nekā 30 ēkām neskarta palika tikai viena. 
Par izrādīto varonību kaujās pie Vietalvas īpaši tika slavināts 43. latviešu strēlnieku divīzijas gvardes staršina Jānis Roze. Viņš no Vietalvas baznīcas torņa bija koriģējis Sarkanās armijas artilērijas uguni uz Vācijas karaspēka pozīcijām. Par savu varonību viņš izpelnījās I pakāpes Slavas ordeni un kļuva par vienīgo latvieti – visu triju Slavas ordeņa pakāpju kavalieri.
Pēc aculiecinieku stāstījuma, no daudziem kritušajiem un ievainotajiem “ūdens Aiviekstē krāsojies sarkans”. 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzijā no 2. augusta līdz 10. oktobrim krita 1192 cilvēki, smagi zaudējumi bija nodarīti arī 308. latviešu strēlnieku divīzijai.
Vietalvas brāļu kapos apbedīti 499 sarkanarmieši.
1968. gadā izveidots Vietalvas brāļu kapu memoriāls, pieminot Otrā Pasaules kara notikumus. Zvanu tornis un skulpturāla grupa, kas attēlo Lāčplēša un Melnā bruņinieka cīņu, simbolizē labā un ļaunā pretsparu. Interesanti, ka memoriāla veidošana tika uzticēta arhitektam Edgaram Šēnbergam, kas pats kara laikā bija cīnījies latviešu leģiona 19. divīzijā, bet šo faktu līdz pat 20. gadsimta 80. gadu sākumam spēja noslēpt.
Augusta pirmajā sestdienā tiek organizēts mirušo atceres brīdis brāļu kapos.
Ancirabe

Vēsture

1868. gadā apvidū ieradās norvēģu misionāri, kas salīdzinoši vēsākā valdošā klimata dēļ šeit 1872. gadā kā kalnu atpūtas centru nodibināja apmetni. Pilsētas nosaukums tulkojumā no malgašu valodas nozīmē ‘Vieta, kur daudz sāls’. 1917. gadā šeit atvērta termālā minerālūdens dziednīca, tāpēc franči pilsētu sauca par «Malgašu Višī».
Francijas departamenti

Francijas departamenti ir administratīvās vienības, kas atrodas Francijā un tās bijušajās kolonijās. Pēc departamentiem Francijā tiek noteikta galvenokārt pasta kodu un automašīnu reģistrācijas numuru sistēma. Kopumā Francijā un tās aizjūras zemēs ir 101 departaments. Departamenti ir iedalīti 342 apgabalos, kas savukārt ir iedalīti kantonos, un tie — komūnās.
Kandavas fogteja

Kandavas fogteja (vācu: Vogtei von Kandau) bija Livonijas ordeņa Kandavas fogtu pārvaldīta Kurzemes daļa laikā no 1312. līdz 1560. gadam.
Fogtejas administratīvais centrs un fogtu rezidence bija Kandavas ordeņa pils pie Prūsijas ceļa Abavas labajā krastā, no kuras saglabājies vienīgi Pulvertornis. Pils būvi ap 1259. gadu pabeidza mestrs Burhards fon Hornhūzens un 1312. gadā tā kļuva par Kandavas fogtu mītni. 1334. gadā mestrs Eberhards fon Monheims pili paplašināja. Fogtu pils tika izpostīta Otrā Ziemeļu kara laikā, bet Lielā Ziemeļu kara laikā zviedri 1703. gadā no jauna ieņēma pili un uzbūvēja skanstis. Pēc tam pils zaudēja savu militāro nozīmi un 1750. gadā tika pamesta.
Odziena

Vēsture

Odzienas apkārtnē konstatēti vidējā dzelzs laikmeta apbedījumi un tā paša perioda savrupatradumi. 1843. gadā, apstrādājot Odzienas muižas laukus, atrada pakavsaktu, spirālgredzenus un citas rotaslietas, bet 1889. gadā, muižas teritorijā rokot pamatus, atraka skeletkapus, kuros konstatēja arī apbedījumu inventāru un ieročus. Odzienas vārds (Odenze vai Odse) rakstītajos vēstures avotos pirmo reizi minēts 1455. gadā.
Tagadējā apdzīvotā vieta veidojusies ap Odzienas muižu (vācu: Odensee). 
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Aizkraukles rajonā.
Bijušās Odzienas muižas dzirnavās šobrīd darbojas alusdarītava "Odzienas muižas alus", teritorijā iekārtots arī viesu nams. 
Muižas neogotiskajai pilij 2015. gadā rekonstruētas piecas zāles, bet daļā, tai skaitā tornī, saglabājušās tikai ārējās sienas.
Glāznieksala

Ciema rašanās

Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā Glāznieksalā bijušas divas sētas, kurās dzīvojuši plostnieka—uzņēmēja un zemnieka ģimenes. 1906. gadā sādžai "ГлазниекьСола" zemes platība bijusi 29 desetīnas ar vienu sētu, kurā dzīvojuši 6 iedzīvotāji. 1943. gadā Glāznieksalā bijuši 12 māju īpašnieki, kopā dzīvojuši 32 cilvēki.
2009. gadā Glāznieksalā dzīvojuši 14 iedzīvotāji un ir šādas mājas: Dzelmes, Glāzniekkrasti 1, Glāznieklejas, Glāznieksala 1, Glāznieksala 3, Rošāni, Strautāni, Virši.
Modernā pieccīņa

Modernā pieccīņa ir piecu dažādu sporta veidu apkopojums: šaušana, paukošana, peldēšana, jāšana ar zirgu un kross. Starptautiski sporta veidu pārvalda Starptautiskā modernās pieccīņas federācija (Union Internationale de Pentathlon Moderne; UIPM), katrā valstī ir nacionālā federācija, kas ir pakļauta UIPM.
Moderno pieccīņu izveidoja moderno Olimpisko spēļu atklājējs Pjērs de Kubertēns.
Vārds "modernā" ir pielietots, lai mūsdienās iepazīto pieccīņu atšķirtu no Antīkajās Olimpiskajās spēlēs esošo pieccīņu: skriešana, cīņa, tāllēkšana, šķēpa mešana un diska mešana.
Pirmoreiz Olimpisko spēļu programmā modernā pieccīņa tika iekļauta 1912. gada Stokholmas Olimpiskajās spēlēs. Laikā no 1952. līdz 1992. gada Olimpiskajām spēlēm, vīrieši sacentās arī komandu pieccīņā. Savukārt sievietes modernajā pieccīņā sacenšas kopš 2000. gada Sidnejas Olimpiskajām spēlēm. Kopš 1949. gada neolimpiskajos gados notiek Pasaules čempionāts.
Sākotnēji sacensības notika 4—5 dienās, vienas dienas formāts tika ieviests 1996. gadā.
2008. gada novembrī UIPM nobalsoja par notiekumu maiņu, sākot ar 2009. gada sākumu. Tika nolemts par skriešanas un šaušanas apvienošanu. Tāpat kā biatlonā, tagad arī modernajā pieccīņā sportisti ik pēc 1 km noskriešanas cenšas nošaut piecus mērķus (pistole ir jāpārlādē pēc katras izšaušanas). Tā tiek aizvadīti trīs apļi (3 km un 15 mērķi).
Stare Mesto (Olomoucas apgabals)

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 13. gadsimtā kā Goldeka (Goldek), saistībā ar apkārtnē esošajām zelta un sudraba raktuvēm. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Mērišaltštate (vācu: Mährisch Altstadt). 15. gadsimtā zelta un sudraba iegulas izsīka. 19. gadsimta vidū pilsētas apkārtnē sāka iegūt grafītu. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, tika padzīti pilsētas vācu iedzīvotāji. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Anna Marija Botsari

Šaha karjera

Botsari ir uzvarējusi, vai dalījusi pirmo vietu, septiņos Grieķijas Sieviešu šaha čempionātos. Viņa ieguva bronzas medaļu 1990. gada un sudraba medaļu 1991. gada pasaules junioru šaha čempionātā. Viņai bija augstākais Grieķijas sieviešu Elo reitings vairāk nekā desmit gadus. Botsari piedalījās 1991., 1993. un 1996. gada Pasaules sieviešu šahs čempionāta starpzonu turnīros, iegūstot 9 punktus (no 18) 1990. gadā Azovā, 6 punktus (no 13) 1991. gadā Suboticā un 7,5 punktus (no 13) 1993. gadā Džakartā.
Botsari ir pārstāvējusi Grieķiju četrpadsmit šaha olimpiādēs no 1986. līdz 2012. gadam. Viņas labākie rezultāti bija 28. šaha olimpiādē 1988. gadā Salonikos, kur viņa ieguva 8,5 punktus (no 12) un finišēja sestā pie pirmā rezerves galdiņa, un 35. šaha olimpiāde 2002. gadā Bledā, kur viņa ieguva 8,5 punktus (no 13) un ieguva devīto vietu pie pirmā galdiņa.
Viņa bija Grieķijas komandas dalībniece arī deviņos Eiropas sieviešu komandu šaha čempionātos no 1992. līdz 2011. gadam, un izcīnīja zelta medaļu pie otrā galdiņa 1992. gadā Debrecenā. Viņa ieguva arī divas individuālās zelta medaļas (1992. gadā Mangalijā un 1994. gadā Varnā) un komandu zelta medaļu (1992. gadā Varnā) Balkānu valstu sieviešu šaha čempionātā.
2002. gada 27.-28. februārī, Anna-Marija Botsari sasniedza jaunu Ginesa pasaules rekordu, spēlējot Grieķijas pilsētā Kalavritā ar 1102 pretiniekiem nedaudz vairāk nekā 30 stundas. Viņa guva 1095 uzvaras un septiņas partijas beidza neizšķirti, nezaudējot nevienu partiju.
No 1993. gada viņa ir šaha lielmeistare.
Popes luterāņu baznīca

Popes luterāņu baznīca ir Latvijas evaņģēliski luteriskās Baznīcas dievnams Popē. Baznīca un tās interjers ir valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā. Draudzes mācītājs ir Jānis Gaisiņš.

Vēsture

Popes luterāņu baznīcas pamati likti 1771. gadā pēc baroneses Luīzes Šarlotes fon Bēras pavēles. 1786. gada 7. oktobrī jaunais dievnams tika iesvētīts. Šajā laikā par draudzes mācītāju kalpoja no Kēnigsbergas atbraukušais teologs Johans Zāmuels Hillners. 1879. gadā dievnama ēka un interjers tika kapitāli pārbūvēti. 1932. gadā Popes baznīca tika iekļauta valsts aizsargājamo pieminekļu sarakstā. Nākamais remonts notika 1936. gadā. 1987. gada rudenī tika nomainīts baznīcas jumta segums, bet 2004. gadā tika nomainīti torņa logi.
Vanagērgļi

Kopīgās īpašības

Vanagērgļu ģints sugas ir neliela auguma ērgļi, tie ir mazāki nekā ērgļu ģints (Aquila) un melno ērgļu ģints (Ictinaetus) sugas. To apspalvojums salīdzinoši ar citiem ērgļiem ir gaišāks. Tas var būt brūns, gaiši brūns un smilšu dzeltens. Pavēdere ir gaišāka nekā mugura, reizēm apakšdaļa izskatās gandrīz balta. Lielākais no visiem ir sudrabotais ērglis (Hieraaetus wahlbergi), kura ķermeņa garums sasniedz 61 cm, spārnu plētums 146 cm, svars mātītei 1,4 kg. Pārējās sugas ir apmēram vienādi lielas, bet vismazākais, mazākajiem īpatņiem atšķiroties par dažiem centimetriem, ir Austrālijas mazais ērglis (Hieraaetus morphnoide), kura mazākais īpatnis ir tikai 38 cm garš, tā spārnu plētums 101 cm, svars 440 g.

Sistemātikas izmaiņas

Līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem, ir veikta sistemātikas revīzija. No vanagērgļu ģints uz citām ģintīm ir pārceltas trīs sugas: svītrainais ērglis (Aquila fasciata), Āfrikas ērglis (Aquila spilogaster) un rudais vanagērglis (Lophotriorchis kienerii).
Turbīna

Turbīna (latīņu: turbo, turbinis — ‘griešanās, virpulis’) ir rotējoša iekārta, uz kuras ass nostiprināts darbrats ar lāpstiņām, kas šķidruma, tvaika vai gāzes spiediena potenciālo enerģiju pārvērš par kinētisko enerģiju. Pēc darbvielas izšķir tvaika turbīnas, gāzturbīnas un hidroturbīnas. Savukārt pēc iedarbības veida izšķir aktīvās turbīnas un reaktīvās turbīnas, bet pēc darbvielas plūsmas virziena — radiālās turbīnas un aksiālās turbīnas. Turbīnas iedala arī pēc lietošanas veida, tas ir, stacionārajās un transporta turbīnās.
Rīnova

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1216. gadā. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta atradās VDR sastāvā.
Zaļās dzilnas

Izskats un īpašības

Zaļās dzilnas ir vidēji lieli putni un tām uz muguras ir raksturīgs sūnu zaļš apspalvojums, bet uz galvas sarkana "cepurīte". Lielākajai daļai sugu zaļi ir arī spārni, bet dažām sugām, piemēram, sarkanspārnu dzilnai spārni ir sarkani. Daudzām sugām ir cekuls. Lielākās zaļo dzilnu ģintī ir zvīņotā dzilna (Picus squamatus) un zaļā dzilna, abu sugu lielāko īpatņu ķermeņa garums ir 36 cm, svars 250 g. Viena no mazākajām ir  sarkanspārnu dzilna (Picus puniceus), kuru ķermeņa garums ir apmēram 25 cm. Zaļo dzilnu ģints putniem ir liela galva, stīva aste un gara mēle. Salīdzinot ar citiem dzilnveidīgajiem putniem, to knābis ir vājāks un zaļās dzilnas kaļ tikai mīkstu koku.

Uzvedība

Zaļās dzilnas meža veselībai ir ļoti nozīmīgi un vērtīgi putni, tie barojas ar kukaiņiem, kurus atrod koku stumbros, ar aso knābi izcērtot nelielu caurumu un ar garo mēli tos izvelkot pat no vismazākajām spraugām. Dažas sugas ir specializējušās skudru un termītu ķeršanā. Ir sugas, kas barojas arī ar augļiem un citu putnu olām. Šīs grupas sugas uzturas arī atklātākās vietās, reizēm barojoties uz zemes, rakņājoties skudru pūžņos un termītu mājās. Ligzdai tiek izcirsts lielāks un plašāks dobums. Zaļās dzilnas ir iecienījušas mirušus vai slimus kokus. Olas kā visiem dzilnu dzimtas putniem ir baltā krāsā. Šīs ģints sugām ir raksturīgi katrā vairošanās sezonā izkalt jaunu ligzdošanas dobumu, tādējādi to pamestajos dobumos citus gadus ligzdo citu sugu putni vai apmetas mazie zīdītāji, kas dzīvo kokos. Zaļās dzilnas sit pa koku stumbriem arī, lai savstarpēji sazinātos.
Dominikāna olimpiskajās spēlēs

Medaļu tabulas

Skatīt arī: Olimpisko medaļu skaits pēc valsts
10. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Abrenes iela — Brūkleņu iela — Jaunmārupe kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Mūkusalas iela, Kārļa Ulmaņa gatve, O. Vācieša iela, Robežu iela, Tēriņu iela, Sējas iela, apgriešanās Brūkleņu ielas galapunktā, Brūkleņu iela, Sējas iela, Tēriņu iela, Daugavas iela (Mārupe), P132 un Mazcenu aleja (Jaunmārupe).
Jaunmārupe — Brūkleņu iela — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Mazcenu aleja (Jaunmārupe), Ozolu iela (Jaunmārupe), Loka ceļš (Jaunmārupe), P132, Daugavas iela (Mārupe), Tēriņu iela, Sējas iela, apgriešanās Brūkleņu ielas galapunktā, Brūkleņu iela, Sējas iela, Tēriņu iela, Asītes iela, O. Vācieša iela, Kārļa Ulmaņa gatve, Mūkusalas iela, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13.janvāra iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Abrenes iela un Skrindu iela.