google/wiki40b huggingface dataset:
Rīgas Doma ērģeles

Rīgas Doma ērģeles ir otrās lielākās ērģeles Latvijā, kas atrodas Doma baznīcā, Rīgā (vislielākās nepārbūvētās mehāniskās ērģeles ne tikai Latvijā, bet arī visā pasaulē, atrodas Liepājā, Sv. Trīsvienības baznīcā).

Vēsture

Pirmās zināmās Rīgas Doma ērģeles bija lielākās pasaulē, bet tās gāja bojā 1547. gadā notikušajā ugunsgrēkā. 16. gadsimtā Doma baznīcā iebūvēja jaunas ērģeles, kas skanēja 280 gadus. No tām ir saglabājies Jakoba Raba darinātais prospekts manierisma stilā, kuru vēlāk ar baroka un rokoko elementiem papildinājuši citi meistari. Šodien skanošās ērģeles ir vairāk nekā gadsimtu vecas, tās ir būvējusi vācu firma "Walcker&Co" Ludvigsburgā. 1962. gadā ērģeles tika rekonstruētas, un tās ir saglabājušas savu īpatnējo skanējumu arī mūsdienās. Pieskaitāmas pie klasiskā romantisma (pēc skanējuma).

Uzbūve

Valkera būvētajām ērģelēm ir divi spēles galdi, kas dod retu iespēju izpildīt arī divām ērģelēm sacerētus skaņdarbus. Doma ērģelēm ir četri manuāļi jeb klaviatūras, 124 reģistri (katrs no tiem dod savu skaņu nokrāsu, tos mainot un kombinējot iegūst dažādo ērģeļu skanējumu), kā arī 6718 dažāda lieluma koka un metāla stabules, no kurām garākā ir 10 m, vismazākā - 13 mm, stabuļu diametrs ir no 4 mm līdz 50 cm.
Lielā Sfinksa

Lielā Sfinksa (arābu: أبو الهول Abū al Hūl) ir kaļķakmens sfinksas (mītisks radījums ar lauvas ķermeni un cilvēka galvu) statuja, kas atrodas blakus Gīzas piramīdām Ēģiptē.
Šī ir pasaulē lielākā monolīta statuja, tā ir 73,5 metrus gara, 19,3 metrus plata un 20,22 metrus augsta. Tāpat Lielā Sfinksa ir vecākā zināmā monumentālā skulptūra, tiek uzskatīts, ka tā tika izveidota faraona Hefrena valdīšanas laikā (apmēram 2558.—2532. gads p.m.ē.).
Tāra

Tāra (igauņu: Taara) igauņu mitoloģijā ir dievs, kas bija pazīstams sāmsaliešiem un, iespējams, arī kontinentālajiem igauņiem. 13. gadsimta Indriķa Livonijas hronikā aprakstīts Tarapita (Tharapita, Tarapitha, Tharapitha), kas no savas dzimšanas vietas Virumā novadā aizlidojis uz Sāmsalu, kur pie viņa kaujās pēc palīdzības vērsušies sāmsalieši. Tarapita tulkots kā sauciens „Tāra, palīdzi” (Taara, avita). Tāras cilme tiek saistīta vai nu ar skandināvu dievu Toru vai somugriem, jo dievi ar līdzīgiem nosaukumiem sastopami Obas ugriem — hantiem (Turõm) un mansiem (Tõrõm, Numi Torum ('debesu dievs')). Vēlākos avotos Tāras vārds vairs neparādās, tomēr Rietumigaunijā par toorumees saukti burvji, Vendras draudzē par Tooru dēvēts elks, bet Lēhemā novadā vietām ar tooru vārdu vai ceturtdienu (Tora dienu ģermāņiem) saistītas kulta dejas un asins nolaišana. 1920. gados Tāras vārdā nosaukta igauņu senās ticības atjaunošanas kustība.
Jūrkalnes pagasts

Upes

Muižupīte, Pāžupīte, Rīva, Ēnava.

Ezeri

Dižezers, Pāžezers.

Vēsture

Mūsdienu Jūrkalnes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Labragas muiža (Gut Labraggen, Labrags), Pilsberģes muiža (Gut Felixberg, starp Jūrkalni un Labragu).
Jūrkalnes pagasts ir viens no trim suitu novada pagastiem. Līdz 1925. gadam tika saukts par Pilsberģes pagastu. Pilsberģes muižu 1737. gadā nopirka Kurzemes hercogs Ernests Bīrons. 1872. gadā Pilsberģes muižā tika izveidota Feliksbergas (Jūrkalnes) jūrskola.
1935. gadā pagasta platība bija 94,1 km² un tajā dzīvoja 1153 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Jūrkalnes un Ošvalku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Jūrkalnes ciems ietilpis Alsungas (1949-1956), Ventspils (1956-1962), Kuldīgas (1962-1967) un atkal Ventspils (pēc 1967. g.) rajonos. 1951. gadā Jūrkalnes ciemam pievienoja Ošvalku ciemu, 1954. gadā - Sārnates ciemu. 1961. gadā daļu Jūrkalnes ciema iekļāva Užavas ciemā, 1977. gadā daļu Alsungas pilsētciemata teritorijā. 1987. gadā pievienoja daļu Sakas ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Jūrkalne (pagasta centrs), Ošvalki, Labrags.
Juris Lejaskalns

Biogrāfija

Juris Lejaskalns (Līkums) ir dzimis 1935. gadā Rīgā, scenogrāfa Herberta Līkuma un Nacionālā teātra aktrises Olgas Lejaskalnes ģimenē. Kara laikā kopā ar vecākiem evakuējies uz Krieviju.
Juris Lejaskalns ir beidzis Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti, no 1956. gada darbojās Nacionālā (Drāmas) teātra trupā. 1969. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu. Filmējies ap 30 Rīgas Kinostudijas un citu PSRS kinostudiju filmās.
Miris pēkšņā nāvē 2006. gada 29. oktobrī.
Zoltāns Kovāčs

Biogrāfija

Austrijas komandas sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādē 1954. gadā un individuālajā vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu.
1960. gadā Sanfrancisko uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā California Open un Kalifornijas štata šaha čempionātā.
Kopš 2000. gada šaha turnīros piedalījies reti.
Renē Dekarts

Dzīve

Dekarts ir dzimis, iespējams, Lahajas ciemā (franču: La Haye en Touraine), Tūras novadā, Rietumfrancijā (Tūras novada galvaspilsētas Turēnas iedzīvotāji arī uzskata savu pilsētu par viņa dzimto vietu). Vēlāk Lahaja viņam par godu tika pārsaukta par Dekartu - Descartes (gandrīz vai ikkatrā Francijas pilsētā ir Dekarta iela, bet Sorbonas universitātē Dekarta pētniecības centrs). Tēvs bija jurists, māte nāca no turīgas buržuā ģimenes.
Izglītību guvis 1606.-1615. gados Laflešas jezuītu koledžā. Līdz mūža galam bijis pārliecināts katolis un Reformācijas pretinieks (par Luteru izsakoties, ka "Reformāciju sāka cilvēks, kas kļūdaini iedomājās, ka vajag reformēt nevis sevi, bet citus"). Viena no galvenajām viņa vēlmēm bija reformēt pašus zinātniskās pētniecības un domāšanas principus, uzsvaru liekot uz tendenci domāt skaidri, definēt precīzi un izvairīties no liekvārdības.
No 22 līdz 31 gada vecumam ceļojis pa Eiropu, bet aptuveni 32 gadu vecumā pārcēlās uz dzīvi Apvienotajās Provincēs, kur, pastāvīgi mainot dzīves vietas, ar īsiem pārtraukumiem nodzīvoja līdz pat sev liktenīgajam ceļojumam uz Zviedriju. Viņu interesēja viss - sākot ar sīkākajiem fizioloģiskajiem procesiem cilvēka ķermenī un beidzot ar Visuma iekārtojumu, sākot no medicīnas, mehānikas un matemātikas un beidzot ar morāli un metafiziku, - aktīvi iesaistījās arī teoloģiskajā polemikā, nostājoties pret katoļu Baznīcas kritizētājiem (tā kā iztikas līdzekļus guva no mantotā lauku īpašuma pārdošanas un Amsterdamas bankā noguldītās naudas procentiem, varēja atļauties nodarboties ar zinātni).
Miris 1650. gada 11. februārī Zviedrijas karalistē (kurp viņu bija uzaicinājusi karaliene Kristīne) no plaušu karsoņa, apbedīts Stokholmas bāreņu slimnīcas kapsētā, 1667. gadā viņa mirstīgās atliekas pārvestas uz Parīzi pārapbedīšanai (laikā no 1793. līdz 1796. gadam vairākkārt apspriesta iespēja pārapbedīt Dekarta atliekas Parīzes Panteonā, taču gala rezultātā šāda iespēja tika noraidīta - 1819. gadā Dekarta atliekas tika pārapbedītas Senžermēndeprē baznīcā).
Civilizācija

Civilizācijas kritēriji

Viduslaikos vairums Eiropa vēsturnieku civilizācijas jēdzienu saistīja pārsvarā ar reliģiskiem kritērijiem. Tā kā šajos gadsimtos sabiedrības apziņa lielā mērā bija reliģijas caurausta, tad arī Kristus dzimšana tika uzskatīta par galveno notikumu cilvēces vēsturē. Iedziļinoties pat vissenākajā vēsturē un izvērtējot šo faktoru lomu, nākas secināt, ka tieši sabiedrības zināšanu līmenis, nepārtraukta jaunrade bija noteicošie faktori tajās civilizācijās, kuras piedzīvojušas ilgstošu uzplaukuma posmu. Un otrādi — apsīkstot šo faktoru darbībai, civilizācijas drīz vien nonākušas attīstības strupceļā, piedzīvojušas stagnāciju un sabrukumu, līdz pat pilnīgai izzušanai no vēstures arēnas.

Eiropas civilizācijas attīstības posmi

Eiropas civilizācijas attīstībā vairums zinātnieku, piemēram, Normans Deiviss, nosacīti izdala trīs attīstības posmus vai ciklus. Pirmais ir pirmsvēsturiskais posms, kas beidzas ar Egejas civilizācijas sabrukumu, otrs ir grieķu-romiešu periods, trešais posms sākas pēc Romas impērijas sabrukuma un turpinās mūsdienās. Līdz ar to var uzskatīt, ka Eiropas civilizācija pastāv apmēram piecus tūkstošus gadu — trīs tūkstošus pirms mūsu ēras un divus tūkstošus pēc.
Plašāks par Eiropas ir Rietumu civilizācijas, jeb Rietumu kultūras, arī Rietumu pasaules, jeb pavisam īsi — Rietumu — jēdziens. Tā kā civilizācijas jēdziens ir nosacīts, arī ģeogrāfiskās Rietumu civilizācijas robežas ir visai nosacītas. Bez Eiropas (Rietumeiropa, Centrāleiropa, Austrumeiropa, Baltijas valstis un Ziemeļvalstis) tā ietver arī Ziemeļameriku, Austrāliju un Jaunzēlandi. Daudzos aspektos Rietumu kultūras kontekstā skatāmas arī Japāna, Dienvidkoreja un Taivāna.
PSRS līdz tās sabrukumam netika saistīta ar Rietumu civilizācijas jēdzienu. Baltijas valstis bija piederējušas Rietumu civilizācijai kopš to dibināšanās 1918. gadā. Taču pārējo bijušās PSRS, tagad patstāvīgo valstu, atbilstība šim jēdzienam ir visai neskaidra.

Faktoru lomas izmaiņas

Civilizācijai atrodoties nepārtrauktā attīstības procesā, mainījusies arī dažādu faktoru nozīme, kas šo attīstību veicinājuši vai bremzējuši. Piemēram, agrīnās Eiropas civilizācijas, tai skaitā arī Latvijas un citu tautu attīstības stadijā svarīgākā nozīme bijusi dabīgajiem ģeogrāfiskajiem faktoriem — saules siltumam, zemes ražībai, mitruma pietiekamībai, dabīgai infrastruktūrai un tml. Cilvēciskajam faktoram — pirmiedzīvotājiem un, pat vēl agrāk — pirmcilvēkiem, bija pakārtota loma. Cilvēks vēl atradās visai primitīvā attīstības pakāpē, cilvēku dzīves mūžs bija ļoti īss.
Civilizācijai progresējot, cilvēks arvien vairāk attīstīja pats sevi un pārveidoja apkārtējo vidi. Tādējādi mainijās dažādu faktoru loma tautu un valstu attīstībā. Klimatiskie un ģeogrāfiskie mūsdienu cilvēka dzīves nosacījumi joprojām ir ļoti svarīgi, bet ne tik kritiski, kā tas bija vēl pirms dažiem simtiem gadu, nemaz nerunājot par senāku vēsturi. Sabiedrības attīstības tendences arvien vairāk nosaka pati sabiedrība, tās rīcība kā svarīgākais šo tendenču ietekmējošs faktors.
Kazahstānas vēsture

Kazahstānas vēsture ir Āzijas un Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Kazahstānas teritorijā.

Kazahu haniste

Kazahu nācija veidojās no tjurku valodā runājošiem stepju nomadiem, kuri XIV gs. otrajā pusē, sabrūkot Zelta ordai, izveidoja Nogaju ordu. Tā 1465. gadā pilnībā atdalījās no Mongoļu impērijas un nostiprinājās starp Ču (kazahu Шу) un Talas upēm un izveidoja plašu Kazahu hanisti (1465—1731) .

Krievijas impērijas sastāvā

Krievijas impērija anektēja agrākās Kazahu hanistes ziemeļrietumu daļu 1798. gadā, bet dienvidaustrumu daļa ("Lielā orda") saglabāja patstāvību līdz 1820. gadiem. 1863. gadā kazahu apdzīvotās teritorijas sadalīja Turkestānas ģenerālgubernatūrā dienvidos un Stepes novadā ziemeļos.
Krievijas pilsoņu kara laikā Kazahstānas teritorijā no 1917. gada 13. decembra līdz 1920. gada 26. augustam darbojās t.s Alašas ordas valdība.

Neatkarīgā Kazahstāna

Pēc 1991. gada Augusta puča un sekojošā PSRS sabrukuma Kazahstānas valdība 1991. gada 16. decembrī pieņēma neatkarības deklarāciju.
Par Kazahstānas pirmo prezidentu ievēlēja Kazahstānas Komunistiskās partijas vadītāju Nursultanu Nazarbajevu, kas veica pakāpenisku tirgus ekonomikas principu ieviešanu. Kopš 2000. gada notika stabila ekonomiska izaugsme, galvenokārt apjomīgas naftas, dabasgāzes un derīgo izrakteņu ieguves rezultātā.
Stiklavaržu dzimta

Izskats

Stiklavaržu dzimtas sugas parasti ir nelielas vardītes, lielākā daļa 2—3 cm, lai gan dažas sugas ir lielākas, līdz 7,5 cm. Lielākajai daļai pamatkrāsa ir laima zaļā, kas variē visdažākajās nokrāsās un toņos. Dzimtas raksturīgākā pazīme ir plānā, caurspīdīgā vēdera āda, caur kuru saskatāmi iekšējie orgāni, sirdi un aknas ieskaitot. Dažām sugām āda ir tik caurspīdīga, ka var vērot, kā pukst sirds. Stikla varžu acis novietotas tā, ka tās skatās taisni uz priekšu.
Dažas kokvardes, piemēram, Hyloscirtus palmeri un Hypsiboas pellucens, ārēji izskatās ļoti līdzīgas stiklavardēm. Tām arī ir caurspīdīga vēdera āda, bet šīm vardēm uz papēžiem ir kaļķveida izaugumi, kādu nav stiklavardēm.

Izplatība un dzīvesveids

Sastopamas no Meksikas dienvidiem caur Centrālameriku un Tobāgo līdz Argentīnas ziemeļiem. Lielākā sugu daļa mitinās kalnainos miglu mežos, dažas sugas arī lietus mežos. Dzīvo galvenokārt kokos un tikai vairošanās laikā dodas līdz ūdenim, pulcējoties pie kalnu upītēm un strautiem. Ikrus nērš uz koku un krūmu lapām, kuri aug tieši virs ūdens. Tādējādi kurkulēni tūlīt pēc izšķilšanās iekrīt ūdenī, kur turpina augt un attīstīties. Ja kurkulim neizdodas uzreiz iekrist ūdenī, tas izmanto savu muskuļoto asti, līdz sasniedz strautu. Kurkuļi parasti ierokas gultnes substrātā. Dažām suāgm tēviņi guļ uz ikriem, tos pasargājot no iespējamiem ienaidniekiem.
Stiklavardēm ir raksturīga smalka pīkstēšana vai svilpošana. Dažām sugām viens īpatnis var izprovocēt daudzbalsīgu kori, skaņai viļnveidīgi ceļojot gar upītes krastiem.
Andrejs Jablonskis

Dzīves gājums

Dzimis 1880. gada 26. jūlijā Durbē. Strādāja nelegālā tipogrāfijā Liepājā (1904–1906), iesaistījās Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas darbībā. 1905. gada revolūcijas laikā bijis viens no Kurzemes kaujinieku vadītājiem, 1906. gada beigās apcietināts. 1907. gada beigās atbrīvots no cietuma, 1908. gadā emigrēja uz Vāciju, 1912. gadā absolvēja Berlīnes zinātniskā sociālisma semināru. 1914. gada janvārī piedalījās Latvijas sociāldemokrātijas IV kongresā Briselē. 1914. gadā atgriezās dzimtenē, arestēts un atradās ieslodzījumā līdz 1916. gadam. Pēc Pirmā pasaules kara no 1917. līdz 1920. gadam dzīvoja Padomju Krievijā.
1920. gada vasarā kā Latvijas komunistiskās partijas (LKP) biedrs ieradās Latvijā un darbojās kā strādnieku slimokasu organizētājs. Bija Rīgas grāmatrūpnieku slimo kases sekretārs (1920-1938) un Latvijas slimo kases savienības priekšsēdētājs (1924-1933). Bija viens no Latvijas Neatkarīgo sociālistu partijas dibinātājiem 1929. gadā. No 1939. gada LKP Centrālkomitejas loceklis, vēlāk sekretārs. 1940. gadā bijis laikraksta „Cīņa” redaktors, 9. aprīlī arestēts.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūnijā atbrīvots, kļuvis par t.s. Tautas Saeimas deputātu, Kirhenšteina valdības sēdes protokolā Nr. 85 minēts kā ārlietu ministra biedrs. 13. augustā iecelts par LPSR tieslietu tautas komisāru, pēc Otrā pasaules kara beigām Latvijas PSR tieslietu ministrs no (1946—1951), Latvijas PSR Augstākās padomes deputāts, no 1949. gada arī LKP Revīzijas komisijas loceklis.
Miris 1951. gada 28. martā.
Blaumaņa iela (Jelgava)

Vēsture

Iela senākajās Jelgavas kartēs atrodama ar nosaukumu Vecā iela (vācu: Altstraße). 1924. gada augustā to apvienoja ar Nikolaja ielu, izveidojot Rūdolfa Blaumaņa ielu.
Pēc Otrā Pasaules kara agrāko Nikolaja ielu pievienoja Pasta ielai, bet Blaumaņa ielu pagarināja līdz Lapskalna ielai.
1999. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm

1999. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts sastāvēja no vairākiem posmiem — zonālie turnīri, starpzonu turnīrs, pretendentu turnīrs un mačs par pasaules čempiones nosaukumu.
Mačā par pasaules šaha čempiones nosaukumu eksčempione Sje Dzjuņa uzvarēja  Alisi Gaļļamovu un atguva titulu.
Pirms mača FIDE skandalozi atņēma Žužai Polgārai pasaules čempiones titulu.
Očakiva

Vēsture

Mūsdienu Očakivas apvidū kopš seniem laikiem pastāvējušas grieķu kolonijas Olvija (7. gadsimts p.m.ē. — 4. gadsimts) un Alektora (1.—3. gadsimts). Kijevas Krievzemes un Lietuvas Lielkņazistes laikā līdz 1480. gadiem te pastāvējusi Dašovas pilsēta. Tiek uzskatīts, ka tagadējo pilsētu lietuviešu Dašovas cietošņa vietā 1492. gadā dibinājis Krimas hans Menli I. Sākotnēji saukusies par Karakermenu (‘Melnais cietoksnis’), bet no 16. gadsimta, kad pilsēta nonāca turku valdījumā — Ezi (Özi) vai Ačikale (Açıkale — ‘Cietoksnis pie izejas [jūrā]’), no kura arī transformējies pilsētas mūsdienu nosaukums. 1788. gadā pilsētu un cietoksni ieņēma Krievijas karaspēks un to stipri nopostīja. 1792. gadā nopostītā cietokšņa vietā tika dibināta ostas pilsēta un plānotais Jaunkrievijas guberņas centrs.
Vectēva tēvs

Sižets

Filmas režisors kopā ar savu vectēvu Andri oranžā žigulī dodas 1800 kilometrus garā ceļā uz Krievijas tālajiem ziemeļiem, lai atrastu Andra izsūtītā tēva kapu. Vectēvs ceļojuma laikā ir skeptisks par galamērķa neprognozējamību. Mazdēls cet, ka brauciena rezultātā abi kļūs tuvāki.
Arābu alfabēts

Arābu alfabēts (arābu: أَبْجَدِيَّة عَرَبِيَّة‎, abjadiyyah ‘arabiyyah) ir alfabēts, kuru izmanto, lai pierakstītu arābu valodu. Alfabētā ir 28 līdzskaņus apzīmējoši burti. Trīs no šiem burtiem (’alif, wāw un yā’) nepilnajā rakstībā apzīmē arī garos patskaņus. Visi šie burti ir kursīvā gan rokrakstā, gan drukātā veidā. Tas nozīmē, ka rakstot vārdu, katrs nākamais burts ir tieši saistīts ar iepriekšējo. Arābu alfabēta virziens ir no labās puses uz kreiso. Katram arābu alfabēta burtam var būt līdz četrām dažādām grafiskajām formām — vārda sākumam, vidum vai beigām, kā arī izolētā. Arābu alfabētā neizšķir lielos un mazos burtus. Uz arābu alfabētu bāzētu rakstību izmanto arī persiešu valoda, urdu, dari, daļēji kurdu valoda, azerbaidžāņu valoda, kazahu valoda un citas.
Valtaiķi

Vēsture

Sena apdzīvotā vieta, rakstu avotos pirmoreiz minēta 1338. gadā, kad šeit uzcelta Livonijas ordeņa Valtaiķu pils (nopostīta 1583. gadā). Mūsdienu apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Valtaiķu muižas (Neuhausen) centru.

Arheoloģijas un mākslas pieminekļi

Valtaiķu viduslaiku pils paliekas ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, Valtaiķu baznīcas altāris, kancele, baznīcēnu soli, durvju komplekts, ērģeļu prospekts, luktas, ērģeles un 15 vitrāžas ir valsts nozīmes mākslas pieminekļi.
Pac's Life

Dziesmu ierakstīšana

Visu dziesmu vokāli jau bija gatavi T. Šakura Makaveli periodā, ieskaitot Untouchable, kas bija ierakstīts tikai 3 dienas pirms viņa nāves un izņemot "Soon As I Get Home" un Apvienotās Kralistes un Japānas bonuss dziesmu "Dear Mama Remix". Dziesma "Scared Straight" bija ierakstīta 1991. gadā.
Kaza kāpa debesīs

Sižets

Filma veidota par 20. gadsimta 60. gadiem, kad Latvijas kultūras dzīvē īpašu vietu ieņēma Rīgas kafejnīca "Kaza", kuru savā jaunībā apmeklēja tādas Latvijas kultūras personības kā Imants Kalniņš, Maija Tabaka, Eižens Valpēters, Jānis Rokpelnis, Juris Zvirgzdiņš u.c.
Osvalds Zebris

Biogrāfija

O. Zebris beidzis Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultāti, kur ieguvis maģistra grādu uzņēmējdarbības vadībā. Bijis žurnālists un redaktors laikrakstos „Diena” un „Neatkarīgā Rīta Avīze”, bijis žurnāla „Kapitāls” galvenais redaktors, vadījis portālu kulturasdiena.lv, kā arī bijis literarā žurnāla „Domuzīme” redaktors. Strādājis mārketinga komunikāciju jomā uzņēmumos „Hill and Knowlton Latvia” un „McCann”, 2013. gadā izveidojis uzņēmumu „Tekstu Cehs".
Ar rakstniecību nodarbojas kopš 2007. gada. 2008./2009. gadā piedalījies Latvijas Rakstnieku savienības organizētajā Literārajā akadēmijā. Pirmā grāmata, stāstu krājums „Brīvība tīklos” saņēma Literatūras gada balvu nominācijā "Spilgtākā debija". Pēc tam izdoti divi romāni: "Koka nama ļaudis" un "Gaiļu kalna ēnā". Abi ir tikuši nominēti Literatūras gada balvai kā gada labākie prozas darbi.
Ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs. 2016. un 2018. gadā ir vadījis Rakstnieku savienības Literārās akadēmijas prozas meistardarbnīcas. 2018./2019. g. strādā kā VKKF Literatūras nozares eksperts.
Par romānu "Gaiļu kalna ēnā" 2017. gadā Zebris saņem Eiropas Savienības Literatūras balvu. Romāns tulkots angļu, ungāru, serbu un bulgāru valodā, tā izdošanas tiesības pārdotas 7 Eiropas valstīs. 2019. gadā romāns tiks izdots Serbijā (izdevn. Arete), Ungārijā (L'Harmattan) un Bulgārijā (Paradox).
1973. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1973. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika no 6. līdz 9. septembrim Teherānā (Irāna).
Ričards Karapass

Karjera

Karapass tika iekļauts komandas sastāvā startam 2017. gada Vuelta a España, kopvērtējumā finišējot 36. vietā.
2018. gada maijā viņš tika iekļauts sastāvā startam 2018. gada Giro d'Italia. Karapass uzvarēja sacensību 8. posmā, kļūstot par pirmo ekvadorieti, kas uzvarējis kādā no Lielo tūru posmiem, bet kopvērtējumā ierindojās augstajā ceturtajā vietā.
2019. gadā viņš uzvarēja 2019. gada Giro d'Italia kopvērtējumā, uzvarot arī divos posmos.
2019. gada augustā pievienojās Team Ineos, parakstot triju gadu līgumu.
Maksims Tretjaks

Spēlētāja karjera

Sāka nodarboties ar hokeju triju gadu vecumā. Līdz sešu gadu vecuma spēlēja uzbrucēja pozīcijā, pēc tam kļuva par vārtsargu. 12 gadu vecumā atnāca uz Maskavas CSKA hokeja skolu. 2012. gadā sāka spēlēt JHL kluba Maskavas "Krasnaja Armija" rindās, šajā komandā aizvadīja 3 sezonas. 2015. gadā debitēja Augstākās hokeja līgas komandas Maskavas "Zvezda" sastavā. 2016. gadā parakstīja līgumu ar KHL klubu Vladivostokas "Admiral". 2017. gada rudenī līgums ar spēlētāju tika lauzts un viņš atgriezās Maskavas CSKA. 2018. gada vasarā parakstīja līgumu ar Rīgas "Dinamo" komandu. Tajā sezonā aizvadīja vienu spēli, nomainot Timuru Biļaļovu mačā pret Novosibirskas "Sibirj". 2018. gada decembrī līgums tika lauzts. 2019. gada vasarā Tretjaks atgriezās Rīgas "Dinamo" komandā.
Poliandrija

Poliandrija (sengrieķu: πολυανδρία (polyandria), no πολύ- (poly-) — 'daudz' un ἀνήρ (anēr) — 'vīrs') jeb daudzvīrība ir poligāmijas forma, kurā sieviete ir vienlaikus precēta ar diviem vai vairāk vīriem. 19. gadsimtā poliandrija bija sastopama pie aleutiem un eskimosiem, bet mūsdienās ir sastopama dažās Indijas daļās, Himalajos (Tibetā, Kašmirā, Sikimā un Butānā), atsevišķos reģionos Mongolijā, Ķīņā un dažos Subsahāras rajonos Āfrikā.
Poliandrijas paveidu, kurā sieviete ir vienlaicīgi precēta ar diviem vai vairāk brāļiem, veidojot vienu mājsaimniecību, sauc par fraternālo poliandriju un daudzi antropologi uzskata, ka šis poliandrijas paveids ir sastopams visbiežāk.
Ja vīri savstarpēji nav asinsradinieki, tad poliandriju sauc par nefraternālu un tādas savienības tiek veidotas ar sievieti, kurai ir augsts sabiedriskais stāvoklis. Vīrieši savā starpā dala ekonomiskos pienākumus un seksuālās tiesības uz sievieti.
Dažkārt poliandrijas rašanās sabiedrībā saistīta ar sieviešu dzimuma jaundzimušo nogalināšanu, kas tika praktizēta dažās sabiedrībās, tādējādi izjaucot līdzsvaru starp vīriešu un sieviešu skaitu.
Poliandrija Rietumhimalaju hinduistu sabiedrībās tiek skaidrota ar to, ka zemes resursi ir trūcīgi un pēcnācēju skaits ir jāierobežo. Tāpēc vairāki vīrieši (brāļi) veido attiecības ar vienu sievieti. Atšķirībā no poliginijas šādas savienības reprodukcijas potenciālu ierobežo vienas sievietes kapacitāte. Līdz ar to poliandrijas sociālā funkcija šajā gadījumā ir pieskaņot darbaspēka potenciālu pieejamajiem zemes resursiem.
Sabiedrībās, kur poliandrija tiek pieļauta, parasti tā ir tikai viena no dažādām pieejamajām laulības stratēģijām.
Boriss Ratners

Biogrāfija

Piecas reizes uzvarējis Kijevas pilsētas šaha čempionātos: 1931., 1933., 1934., 1937. (kopā ar Ābramu Havinu) un 1951. gadā. Vairākkārt piedalījies Ukrainas šaha čempionātos, kuros labākos rezultātus sasniedzis 1944. gadā Kijevā, kad dalījis 3.-5. vietu, un 1949. gadā Odesā, kad dalījis 4.-5. vietu.
1944. gadā PSRS šaha čempionāta pusfinālā Kijevā dalījis 2.-3. vietu ar Aleksandru Koblencu (uzvarējis Vjačeslavs Ragozins) un iekļuvis PSRS šaha čempionāta finālā. 1945. gadā Maskavā PSRS šaha čempionāta finālā palicis 16. vietā (uzvarējis Mihails Botviņņiks).
1952. gadā kopā ar Isāku Lipnicki sarakstījis grāmatu "Ukrainas šahistu labākās partijas" (ukraiņu: Вибрані партії шахістів України). Bijis vairāku šaha žurnālu autors.