google/wiki40b huggingface dataset:
Viktars Kascjučonaks

Spēlētāja karjera

Savu profesionālā spēlētāja karjeru Kascjučonaks uzsāka 1995. gadā, kad debitēja Austrumeiropas hokeja līgas kluba Minskas "Junost" rindās. Klubā Viktors spēlēja līdz pat 2000.—01. sezonai. No 2001. līdz 2003. gadam Kascjučonaks spēlēja Francijas hokeja līgas klubā HK Bresta. 2006.—07. sezonu Kascjučonaks aizvadīja Krievijas Superlīgas klubā Toljati "Lada". 2007. gada vasarā Kascjučonaks atgriezās Baltkrievijas Ekstralīgas klubā Minskas "Junost", bet 2008. gada vasarā pievienojās Kontinentālās hokeja līgas klubam Habarovskas "Amur". 2009.—10. sezonas gaitā Kascjučonaks pārcēlās uz Maskavas "Spartak" rindām, bet 2010.—11. sezonā spēlēja Minskas "Dinamo" rindās. No 2012. līdz 2014. gadam spēlēja "Yunost" rindās, taču tad noslēdza karjeru.
Baltkrievijas izlases sastāvā spēlējis astoņos Pasaules čempionātos, kā arī 2010. gada olimpiskajās spēlēs.
Dārza portulaka

Izmantojums

Dārza portulaku izmanto medicīnā pret vēdera uzpūšanos un bezmiegu, kā arī kulinārijā kā garšaugu, ko mēdz pievienot dažādām mērcēm, vīniem, makaroniem, biezpienam, gaļas ēdieniem, zupām un citur.
Hlors

Hlora fizikālās īpašības

Normālos apstākļos hlors veido divatomu molekulu Cl₂. Hlors ir dzeltenzaļa gāze ar asu smaku. Tā blīvums ir 3,214 kg/m³. Hlors reaģē ar visiem metāliem un arī ar ūdeņradi. Tā viršanas temperatūra ir -34,04 °C, bet kušanas temperatūra ir -101,5 °C.

Hlora ķīmiskās īpašības

Hlors ir halogēns, tāpat kā fluors, broms, jods un astats. Hlors ir spēcīgs oksidētājs. Hlors reaģē ar ļoti daudzām vielām, visbiežāk veidojot hlorīdus, kas ir hlora binārie savienojumi ar elementiem, kas ir mazāk elektronegatīvi par to.

Hlora savienojumi ar skābekli

Savienojumi, kur hlora oksidēšanas pakāpe ir mazāka par +5, parasti ir visai nestabili un ātri sadalās (hlorapskābe, hlorpaskābe un to sāļi). Hlorskābe HClO₃ un perhlorskābe HClO₄, kā arī to sāļi ir stabilāki un patvaļīgi nesadalās. Tos lieto par oksidētājiem raķešdegvielās un sprāgstvielās.
Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki

Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki ir katoļu baznīcas reliģiski svētki, kas tiek atzīmēti 15. augustā. Latvijā tie tiek visplašāk svinēti Aglonas Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas Romas katoļu bazilikā.
Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki ir vieni no īpaši Jaunavas Marijas godināšanai veltītajiem svētkiem, vēl pastāv Marijas šķīstīšanas svētki (2. februāris), Marijas pasludināšanas diena (25. marts) un Marijas dzimšanas diena (8. septembris).
Marijas aizmigšana un debesīs uzņemšana ir vieni no senākajiem mariāniskajiem svētkiem gan Austrumu, gan Rietumu baznīcā. Austrumu baznīcā Marijas aizmigšanas svētki tika izsludināti 7. gadsimtā ar imperatora Maurīcija dekrētu, pēc tam tika uzsākta svētku svinēšana arī Romā. 8. gadsimtā tie ieguva pašreizējo nosaukumu.
Svētki simbolizē pilnīgu savienošanos ar Dieva valstību, pirmvecāku grēku izpirkšanu, mūžīgo atpestīšanu, kā arī uzvaru pār grēku.
Tiek atzīmēti kā valsts svētki Austrijā, Austrumtimorā, Beļģijā, Beninā, Burundi, Čīlē, Francijā, Grieķijā, Gvatemalā, Horvātijā, Itālijā, Kamerūnā, Kiprā, Kotdivuārā, Lietuvā, Luksemburgā, Maltā, Polijā, Portugālē, Slovēnijā, Spānijā un Šveicē.
Sofija Amālija (Kurzemes hercogiene)

Dzīvesgājums

Dzimusi 1650. gada 10. janvārī Višas pilī Gelderlandes provincē Nasavas-Zīgenes grāfa Hendrika un viņa sievas Marijas Magdalēnas, Limburgas grāfienes, ģimenē kā trešais bērns.
Nīderlandes-Francijas kara laikā 1675. gada 25. oktobrī viņa Hāgā salaulājās ar Kurzemes pulka komandieri kroņprinci Frīdrihu Kazimiru un pārcēlās uz dzīvi Jelgavā.
1682. gadā viņas vīrs Frīdrihs Kazimirs kļuva par Kurzemes un Zemgales hercogu un izveidoja galma dzīvi atbilstoši tā laika Rietumeiropas paraugiem. Hercoga zirgaudzētavās bija arābu rikšotāji un oranžērijās audzēja ananasus. Tika paplašināta Ozolmuižas medību piekūnu audzētava, pie Valguma ezera medību nolūkiem bija ierīkots hercoga zvērudārzs. Viņš pievērsa lielu uzmanību savas galvaspilsētas labiekārtošanai. Tika rīkotas neskaitāmas svinības un balles. Fridriha Kazimira operas trupa pieradināja plašākas aprindas pie vairākbalsu kora dziesmām.
Mirusi neilgi pēc dzemdībām 1688. gada 25. decembrī, apbedīta Jelgavas pils kapenēs. Tajā pašā gadā Sv. Trīsvienības baznīcai tika pabeigts zvanu tornis, kas ir viens no Jelgavas simboliem līdz pat mūsdienām.
Līberoze

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1301. gadā. Otrā pasaules kara gados pie pilsētas atradās Zaksenhauzenes koncentrācijas nometnes palīgnometne. Pēc Otrā pasaules kara tās vietā tika ierīkota NKVD nometne.

Ekonomika

Netālu no pilsētas atrodas 52,8 MW jaudīga saules elektrostacija Solarpark Lieberose.
Zemes māte

Zemes māte ir viena no nāves dievietēm latviešu mitoloģijā, pēc nozīmības tikpat svarīga kā Veļu māte, kuru uzskata arī kā Zemes mātes funkcionālo sinonīmu.
Luminor Bank (Latvija)

Rīgas Komercbanka

1991. gada 6. septembrī dibināta AS Rīgas komercbanka.
1990. gadu otrajā pusē banka strauji attīstījās.
1998. gada augustā Krievijas valdība paziņoja, ka tā nespēs laikus un pilnā apjomā norēķināties par saviem vērtspapīriem; vēlāk tika devalvēts Krievijas rublis. Vairākas Latvijas bankas, to skaitā arī Rīgas komercbanka, bija iesaistītas Krievijas finanšu tirgū, tādēļ cieta lielus zaudējumus (skatīt: 1998. gada Latvijas banku krīze).
1999. gada 23. martā Rīgas apgabaltiesa pasludināja Rīgas Komercbanka par maksātnespējīgu. Bankas akcionāri saņēma kompensāciju 1,5 santīmus par akciju, un šīs akcijas tika dzēstas.
Rīgas Komercbanka sanācijā iesaistījās Latvijas Banka, uz kādu laiku kļūstot par bankas lielāko akcionāru.
1999. gada rudenī banka atsāka darbu. 15. oktobrī tā pārdēvēta par AS Pirmā Latvijas Komercbanka.
2000. gada jūnijā bankas kontrolpaketi (90,86 % balsstiesīgo akciju) nopirka Vācijas Norddeutsche Landesbank (NORD/LB).
2001. gada 4. jūlijā Pirmā Latvijas Komercbanka ieguva jaunu nosaukumu AS Pirmā banka.
2003. gada 25. aprīlī banka pārdēvēta par AS NORD/LB Latvija.
2004. gada 8. janvārī dibināts meitas uzņēmums SIA NORD/LB Līzings (tagad SIA DNB Līzings)
2005. gada beigās Vācijas NORD/LB un Norvēģijas lielākā banka DnB NOR izveidoja kopuzņēmumu DnB NORD, kurā 49 % kapitāldaļu piederēja NORD/LB un 51 % — DnB NOR; NORD/LB Latvija pārgāja tā īpašumā.
2006. gada 8. maijā AS NORD/LB Latvija ieguva nosaukumu AS DnB NORD Banka
2010. gada beigās mātes uzņēmuma grupas DnB NORD 49 % kapitāldaļas no NORD/LB nopirka, DnB NOR, tādējādi kļūstot par tā 100 % īpašnieku.
2011. gada 11. novembrī Latvijas AS DnB NORD Banka pārdēvēta par AS DNB banka.
2016. gada 25. augustā tika izplatīta informācija, ka akcionāri plāno apvienot DNB un Nordea bankas Latvijā, Lietuvā un Igaunijā.
Tika saņemti visu regulējošo institūciju apstiprinājumi. Latvijā Nordea Bank AB Latvijas filiāle tika pievienota AS DNB banka, un darījums pabeigts 2017. gada 1. oktobrī.
2. oktobrī AS DNB banka nosaukums mainīts uz AS Luminor Bank.
Tīmekļa sindikācija

Tīmekļa sindikācija ir sindikācijas forma, kas ļauj izmantot tīmekļa vietnes daļas citām tīmekļa vietnēm. Tas var nozīmēt arī vienkāršu tīmekļa vietnes satura licencēšanu, padarot to pieejamu citiem, lai gan biežāk ar šo terminu apzīmē vietnes tīmekļa barotņu pieejamību, kas ļauj citiem attēlot pašatjaunojošu satura sarakstu (piemēram, pēdējo foruma ierakstu sarakstu). Pirmās to sāka izmantot ziņu vietnes un tīmekļa žurnāli, taču arvien biežāk to izmanto lai sindicētu jebkāda veida informāciju.
Lai gan formāts var būt gan HTML, gan JavaScript, biežāk tas ir XML. Ievērojamas diskusijas par pareizo formātu ir novedušas pie RSS, kam ir vairākas paralēlas versijas, bet vēlāk radīts vēl viens tīmekļa sindikācijas formāts un protokols - Atom.
Veselavas pagasts

Upes

Ārupīte, Badupīte, Līčupe, Mellužupīte, Raunis.

Vēsture

Veselavas pagasts (līdz 1925. gadam Veselauskas pagasts) sāka veidoties 1747. gadā, kad no Kuiķēnu (Kukkain) pagasts atdalījās Veselavas un Pauļu muižas, kas par atsevišķu pagastu izveidojās 19. gadsimtā. 1935. gadā pagasta platība bija 55,1 km² un tajā dzīvoja 920 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Vesalavas un Dikļu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Dikļu ciemu pievienoja atpakaļ Veselavas ciemam. 1990. gadā ciems pārdēvēts par pagastu. 2009. gadā pagasts kā administratīva teritorija iekļauts Priekuļu novadā.

Apdzīvotās vietas

Apdzīvotās vietas: Bērzkrogs, Veselava.
BG Group

Vēsture

1997. gadā enerģētikas uzņēmums British Gas sadalījās divos uzņēmumos: BG plc (gāzes izpēte un ieguve, starptautiskās operācijas, Lielbritānijas gāzes transportēšanas un sadales bizness Transco) un Centrica plc (gāzes pārdošana un gāzes ieguve Morecambe līcī.
1999. gadā BG plc tika pārdēvēts par BG Group plc.
2000. gada 23. oktobrī no BG Group atdalīts gāzes transportēšanas tīkls uzņēmumā Lattice Group plc (2002. gadā tas apvienojās ar National Grid plc).
2008. gada oktobrī BG Group par 3,4 miljardiem USD nopirka Queensland Curtis LNG, lai darbotos Āzijas sašķidrinātās dabasgāzes tirgū.
2012. gada oktobrī pārdoti Indijas gāzes sadales uzņēmuma Gujarat Gas Company 65 % valstij piederošajam Gujarat State Petroleum Corporation.
2015. gada 8. aprīlī paziņots, ka panākta vienošanās par BG Group pārdošanu enerģētikas uzņēmumam Royal Dutch Shell par 64 miljardiem eiro. Darījums tika pabeigts 2016. gada 15. februārī.
Jānis Tutins

Biogrāfija

1985. gadā J. Tutins pabeidza Rīgas 4. medicīnas skolu, iegūdams feldšera profesiju. Strādājis par sanitāru un feldšeri. Bijis komjaunietis, darbojies kā organizācijas funkcionārs. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas nodarbojies ar dažāda veida uzņēmējdarbību Rēzeknē, bijis arī apsargs, datoroperators. No 2002. gada J. Tutins vadīja Rēzeknes pilsētas komunālās saimniecības uzņēmumu.
Augstāko izglītību ieguvis jau darbojoties politikā, kad 2006. gadā saņēma biznesa administrācijas bakalaura grādu Ņūportas starptautiskajā universitātē (Newport International University), kas ir neakreditēta augstskola Vaiomingas štatā ASV.

Politiskā darbība

Aktīvi politikā iesaistījies no 2002. gada, kad kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Apvienotās Republikāņu partijas. 2005. gadā ievēlēts Rēzeknes pilsētas domē no Tautas Saskaņas partijas, arī atkārtotajās pašvaldības vēlēšanās (rezultāti tika anulēti vēlētāju uzpirkšanas dēļ) guvis vēlētāju uzticību. Šajā sasaukumā ievēlēts par pilsētas domes priekšsēdētāju, taču amatu ieņēma tikai līdz 2006. gada martam, kad to zaudēja Jurim Guntim Vjaksem.
2006. gada rudenī ievēlēts 9. Saeimā no "Saskaņās Centra" saraksta un kopš tā laika ir parlamenta deputāts. 2007. gadā pēc Induļa Emša demisijas nesekmīgi pretendēja uz Saeimas priekšsēdētāja amatu (to ieņēma Gundars Daudze). Kandidēja 2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču neguva vēlētāju atbalstu. 2010. gada rudenī tika ievēlēts 10. Saeimā un 2011. gada Saeimas ārkārtas vēlēšanās arī 11. Saeimā. Kandidēja 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās no "Saskaņas Centra" saraksta, bet netika ievēlēts. Toties tika ievēlēts 12. Saeimā tajā pašā gadā notikušajās 12. Saeimas vēlēšanās, tāpat arī ievēlēts 13. Saeimā no partijas "Saskaņa" saraksta 13. Saeimas vēlēšanās, kas notika 2018. gada rudenī.
Andris Padegs

Biogrāfija

1944. gadā emigrējis kopā ar ģimenis uz Vāciju, 1949. gadā pārcelies uz dzīvi ASV.
1953. gadā absolvējis Darmutas koledžu, 1956. gadā — Teiera Inženierzinātņu skolu, 1958. gadā Kārnegi Tehniskajā institūtā ieguvis doktora grādu elektroinženierzinātnē.
Laikā no 1954. līdz 1958. gadam arī strādājis Kārnegi Tehniskajā institūtā par asistentu. Pēc tam sācis strādāt IBM par inženieri un nodaļas vadītāju (strādājis līdz 1992. gadam). 1992. gadā dibinājis programmēšanas pakalpojumu uzņēmumu Infologistik, Padegs ir arī uzņēmuma vadītājs.
1960. gados bijis viens no sistēmas IBM360 arhitektūras veidotājiem, Padegs ir vienas no divām arhitektūras definīcijām autors. Mūsdienās ražotie lieldatori izmanto IBM360, 370, 390 arhitektūru, Padegs ir viens no galvenajiem šo arhitektūru autoriem.
Viņš ir veicis pētījumus jaunu datorsistēmu izveidošanā, kā arī ieviešanā. Zinātniskās darbības laikā publicējis apmēram 20 zinātniskus rakstus. Padegam ir četri patenti.
2001. gadā viņš tika apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 2004. gadā saņēmis Latvijas Zinātņu akadēmija Lielo medaļu par "ievērojamu ieguldījumu lieldatoru operētājsistēmu izstrādē".
Koana

Koana (ķīniešu: 公案, korejiešu: 공안) dzenbudismā ir stāsts, dialogs, jautājums, vai apgalvojums, kura jēgu nevar saprast ar racionālu domāšanu. Koanas ir dzen prakses būtiska sastāvdaļa.
Koanas krājumi izplatījās Ķīnā, Japānā, un citās dzenbudisma zemēs. Tie ir arī tulkoti angliski.
Lieljumpravas muiža

Lieljumpravas muiža (vācu: Gross-Jungfernhof) bija muiža tagadējā Lielvārdes novada Jumpravas pagastā. Saglabājušās 2008. gadā nodegušā Dzelmju kroga sienas.

Vēsture

Jumpravas muiža izveidojās cisterciešu ordenim gar Daugavas krastiem piešķirtajās teritorijās. Zināms, ka 1256. gadā Rīgas arhibīskaps Alberts, Rīgas domkapituls un Vācu ordeņa vicemestrs Ludviķis vienojās par likvidētās Sēlijas bīskapijas Daugavas kreisā krasta zemju sadalīšanu ar nosacījumu, ka "Rīgas Marijas Magdalēnas cisterciešu klostera jumpravas patur to jūdzi garo un plato starpgabalu, kas atrodas iepretim Koknesei sēļu zemē starp arhibīskapa un ordeņa daļām".
1257. gadā Rīgas arhibīskaps Alberts apstiprināja, ka uz Livoniju uzaicinātajām cisterciešu klostera mūķenēm tiek piešķirts ciems 27 km lejpus Kokneses pils (Pepholt, vēlākā Lieljumprava), kā arī viena jūdze Sēlijas zemes Daugavas pretējā krastā, 100 arklu zemes sadalītajā Zemgalē un 50 arklu zemes Upmalē (tagad Jumprava (Mežotnes pagasts)). 1260. gadā Romas pāvests Aleksandrs IV atjaunoja Rīgas cisterciešu klostera privilēģijas un apstiprināja, ka tam pieder Pepoldes ciems (latīņu: villa, quae dicitur Paepolde) ar zemi pie upes, ko sauc par Daugavu (terram, quam habetis prope fluvium, qui nominatur Duna), 50 arklu zemes Upmalē (Upemelle) un 100 arklu zemes Zemgalē (Sascegele et Serpen Dobenes pilsnovadā). 
Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs apstiprināja 1519. gada robežvienošanos starp Rīgas cisterciešu sieviešu klosteri un ordeņa vasaļiem Frīdrihu fon der Lindenu (von der Linden, Lindes muižas īpašnieku) un Johanu fon Verni (von Werne, Alstiķu muižas īpašnieku).
Pēc Livonijas kara Polijas-Lietuvas valdnieks Stefans Batorijs agrākās cisterciešu zemes, ieskaitot Parģenes muižu (Pargenhof) piešķīra jezuītiem. Pēc to padzīšanas no Zviedru Vidzemes, zviedru ķēniņš Gustavs Ādolfs 1628. gadā viņiem konfiscētās muižas piešķīra monētu kalējam Martinam Vulfam, kura mantinieki to 1636. gadā par 12 440 dālderiem pārdeva komisāram Heinriham Štrubergam (vēlākajam baronam Kronšternam). Muižas zemes Daugavas labajā krastā sāka dēvēt par Lieljumpravas muižu, bet kreisajā krastā - par Mazjumpravas muižu. 1760. gadā Krievijas ķeizariene Elizabete Jumpravas un Krapes muižas atdāvināja Septiņgadu kara ģenerālim grāfam Zaharam Černišovam (Захар Чернышёв, 1722-1784), kas tās drīz pārdeva par "Vidzemes pusķēniņu" sauktajam Oto Hermanim fon Fītinghofam-Šēlam.
1826. gadā pie Lieljumpravas muižas piederēja Mazjumpravas pusmuiža (Klein-Jungfernhof, kreisajā Daugavas krastā), Silamuiža (Sillemuische), Langmaņa un Skoteles pusmuiža.
Jumpravas baznīcā kalpojuši tie paši mācītāji, kas Lielvārdē, jo Lieljumpravas draudzes novads bija apvienots ar Lielvārdes draudzes novadu. Galvenā bijusi Lielvārdes baznīca ("mātes baznīca"), bet Jumpravas baznīca tikusi minēta kā "meitas baznīca". Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā muiža tika pamesta un kauju laikā nopostīta.
Advanced Extremely High Frequency

Advanced Extremely High Frequency jeb AEHF (no angļu:   "Attīstīta ekstremāli augsta frekvence") ir ASV Gaisa spēku Gaisa spēku kosmosa pavēlniecības sakaru pavadoņu sistēma. Pavadoņi paredzēti drošiem sakariem ASV Bruņotajiem spēkiem, Britu Bruņotajiem spēkiem, Kanādas Spēkiem un Nīderlandes Bruņotajiem spēkiem. 
Sākotnēji bija plānots, ka sistēma sastāvēs no četriem kosmiskajiem aparātiem ģeostacionārajā orbītā. 2012. gadā tika sākti darbi pie vēl divu pavadoņu izgatavošanas.
AEHF sistēmas primārais kontraktors ir Lockheed Martin, kas izgatavo zemes segmentu, nodrošina pavadoņu platformu un atbild par visu sistēmu integrāciju. Northrop Grumman nodrošina derīgo kravu un asociētos komponentus. Visu projektu pārvalda Gaisa spēku kosmosa pavēlniecības MILSATCOM programmas birojs. AEHF sistēmu apkalpo Gaisa spēku 4. Kosmosa operāciju eskadrons, kas izvietots Šrīvera Gaisa spēku bāzē Kolorādo.
Pavadoņi var nodrošināt daudzus kanālus starp dažādās zemeslodes vietās (līdz 65° ziemeļu un dienvidu platuma) esošiem lietotājiem gan ar zemes stacijām gan termināliem. Starpsavienojumi starp pavadoņiem ļauj veikt sakaru seansus starp termināliem, neizmantojot zemes stacijas. Pavadoņiem ir nodrošināta aizsardzība pret signāla slāpēšanu un pārtveršanu. Sistēma spēj darboties arī kodolkara gadījumā, pavadoņi autonomi spēj risināt uz borta radušās problēmas.
AEHF nomainīs novecojušo Milstar sistēmu, bet būs savietojama ar Milstar iekārtām. Pavadoņu raidītāji darbojas frekvencē 44 GHz augšupsaitē (EHF joslā) un 20 GHz lejupsaitē (SHF joslā). Katram pavadonim ir 14 antenas, no kurām divas izmanto divpusēju kanālu izveidošanai ar citu pavadoni.
Vecsaules pagasts

Upes

Caur pagastu tek Lambārtes, Iecavas un Mēmeles upe.

Vēsture

Pēc viena uzskata Vecsaules pagastā pie Saules strauta ietekas Mēmelē 1236. gadā notikusi Saules kauja.
Mūsdienu Vecsaules pagasta teritorijā vēsturiski atradās Kūlu muiža (Gut Kuhlmannshof), Mazmēmeles muiža (Gut Klein-Memelhof), Pētermuiža (Gut Peterhof, Pētermuiža), Vecmuiža (Gut Althof, Jaunsaule), Vecsaules muiža (Gut Alt-Rahden, Vecsaule). 
1935. gadā Bauskas apriņķa Vecsaules pagasta platība bija 113,6 km² un tajā dzīvoja 1888 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Mazsaules un Vecsaules ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Bauskas rajona Vecsaules ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Mazsaules ciemu, 1961. gadā padomju saimniecības «Dāviņi» teritoriju pievienoja Bruknas ciemam, 1963. gadā pievienoja daļu likvidētā Bruknas ciema, 1977. gadā pievienoja daļu Skaistkalnes ciema teritorijas, 1979. gadā — daļu Bārbeles ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vecsaules pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Bauskas novadā.

Apdzīvotās vietas

Lielākās apdzīvotās vietas ir Vecsaule (pagasta centrs), Jaunsaule, Kaģeni, Kūdra, Likverteni, Līči, Mazbrukna, Melderi, Ozolaine, Pētermuiža, Rīkani, Strautiņi.
Šarlote Margareta fon Līvena

Dzīvesgājums

Dzimusi 1743. gada 27. jūnijā Krievijas armijas artilērijas ģenerāļa Kārļa Kaspara fon Gaugrebena un viņa sievas Annas, dzimušas Posses, ģimenē. 1766. gadā viņa apprecēja Kijevas komendantu ģenerālmajoru Otto Andreasu Heinrihu fon Līvenu (1726-1781) un viņiem piedzima seši bērni.
Pēc vīra nāves 1783. gadā Katrīna II viņu pieņēma Pēterburgas galmā par viņas mazbērnu audzinātāju. 
1794. gadā ķeizariene viņu iecēla par galmadāmu (статс-дама) un pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes inkorporācijas Krievijas impērijā piešķīra hercoga Mežotnes muižu. 
1797. gadā Šarlote fon Līvena uzsāka Mežotnes pils celtniecību pēc itāļu arhitekta Džakomo Kvarengi projekta, celtniecību vadīja no Berlīnes atbraukušais vācu arhitekts Johans Georgs Ādams Berlics. Celtniecības darbus pabeidza 1802. gadā, bet iekšējās apdares darbi turpinājās līdz 1817. gadam
Pateicībā par bērnu audzināšanu ķeizars Pāvils I 1799. gadā viņu kopā ar dēliem iecēla grāfu kārtā. 
1826. gadā ķeizars Nikolajs I Šarlotei fon Līvenai un visiem viņas pēcnācējiem piešķīra kņazu titulu.
Mirusi 1828. gadā Pavlovskā, apglabāta Mežotnes dzimtas kapos.
Sarkanrīkles čipste

Izplatība

Sarkanrīkles čipste ligzdo tundras zonā no Skandināvijas un Somijas ziemeļiem diezgan šaurā joslā pāri Sibīrijas ziemeļiem, sasniedzot Čukču pussalu un Aļasku. Ziemo tropiskajā Āfrikā, uz dienvidiem no Sahāras, Nīlas ielejā, nelielā skaitā arī Itālijas dienvidos, Turcijā, Tuvajos Austrumos. Areāla austrumu populācijas ziemo Dienvidaustrumāzijā.

Latvijā

Latvijā sarkanrīkles čipste ir samērā reta, bet regulāra caurceļotāja pavasarī un rudenī.

Izskats

Sarkanrīkles čipste ir neliela čipste ar rudu seju un krūtīm ligzdošanas sezonā. Ķermeņa garums 14—15 cm, spārnu izplētums 26 cm, svars 16,4—29,3 g.
Apspalvojums brūnpelēks ar tumši brūniem un baltiem raibumiem. Mugura, galvas virsa un spārni tumši brūni, vēders un zemaste gaiši brūni. Ligzdošanas sezonas laikā sarkanrīkles čipsti ir viegli atšķirt no citām čipstēm, jo tās pakakle kļūst koši ruda. Tēviņiem rudi kļūst arī vaigi un krūtis. Ārpus vairošanās sezonas apspalvojums ir pelēcīgs. Abi dzimumi izskatās samērā līdzīgi, lai gan tēviņam rudais apspalvojums vasarā ir košāks nekā mātītei, kā arī ziemā pakaklē saglābājas viegli sārts tonis (mātīte rudumu zaudē pilnībā). Jaunie putni līdzīgi pieaugušajiem ārpus varošanās sezonas. Knābis slaids, dzeltenpelēks vai dzeltenbrūns, kājas dzeltenbrūnas, acis tumši brūnas.

Līdzīgas sugas

Sarkanrīkles čipste ir līdzīga pļavas čipstei un koku čipstei, īpaši grūti to ir atšķirt ārpus vairošanās sezonas. Sarkanrīkles čipstei kopumā ir raibumotāka, kā arī uz tumšās muguras izceļas baltu un melnu svītriņu raibumojums.

Uzvedība

Sarkanrīkles čipste ir gājputns. Ligzdošanas arealā atgriežas laikā no maija līdz jūnijam. Uzturas arktiskās tundras purvainos apgabalos, priekšroku dodot vietām ar vītoliem un nelielām urdziņām, grīšļainiem purviem un kūdras uzkalniņiem. Uz ziemošanas vietām dodas augustā vai septembrī. Migrācijas lidojums vienmēr notiek pa dienu. Ārpus vairošanās sezonas uzturas vaļīgās grupās. Barošanās laikā sarkanrīkles čipste skrien tai raksturīgā horizontālā pozā, šūpojot asti uz augšu un leju.

Barība

Sarkanrīkles čipste barojas ar bezmugurkaulniekiem, galvenokārt ar kukaiņiem un to kāpuriem, tos meklējot uz zemes. Vasarā to galvenā barība ir tauriņu kāpuri. Nelielā daudzumā barojas arī ar sēklām.

Ligzdošana

Sarkanrīkles čipstes veido monogāmus pārus, riesta laikā tēviņam demonstrējot savu lidotprasmi. Ligzda atrodas uz zemes, paslēpta zem kuplāka zāles cera. Iedobi, kurā pēc tam ievij kausveida ligzdu, izkašā tēviņš. Toties pašu ligzdu būvē tikai mātīte, lai gan materiālus nes abi putni. Tā tiek vīta no sausas zāles, sūnām un grīšļiem, no iekšpuses izklāta ar smalkiem zāles stiebriņiem, ziemeļbriežu vilnu, spalvām un salmu gabaliņiem. Dējumā 2—7 olas ar tumši brūniem raibumiņiem (parasti 5—6 olas). Perē tikai mātīte, inkubācijas periods ilgst 11—14 dienas. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni ligzdu atstāj 11—12 dienu vecumā.
Skanderbega muzejs

Vēsture

Muzejs atrodas Krujē, restaurētā Osmaņu impērijas laika cietokšņa pilī. Cietoksnis izturējis trīs ilgstošus turku aplenkumus 1450., 1466. un 1467. gadā. Cietokšņa nepieejamība palīdzēja Skanderbegam nosargāt Albāniju no Osmaņu impērijas iekarojumiem vairāk par divām desmitgadēm.
Muzeja izveides ideju 1976. gadā ierosinājis albāņu vēstures profesors Alekss Buda. Muzeja ēku projektēja arhitekti Pranvera Hodža un Pirro Vaso. Celtniecības darbi sākās 1978. gadā, bet svinīgā atklāšana notika 1982. gada 1. novembrī piedaloties Albānijas darba partijas politbiroja locekļiem.

Darbība

Mūsdienās pils un tajā izvietotais muzejs kļuvuši par Albānijas tūrisma centru. Muzejā savākti kalti dzelzs izstrādājumi, akmens un koka gravīras, kartes, grafikas, stikla mākslas darbi un citi Skanderbega laika priekšmeti. Eksponāti izvietoti hronoloģiskā kārtībā. Šeit atrodamas Skanderbega personiskās lietas, tai skaitā precīza bruņu cepures ar kazas galvu kopija, kuras oriģināls atrodas Mākslas vēstures muzejā Vīnē. 
Periodā no maija līdz septembrim muzejs atvērts apmeklētājiem katru dienu (izņemot pirmdienas) no 09:00 līdz 13:00 un no 15:00 līdz 18:00. Biļetes cena — 200 Albānijas leki.