google/wiki40b huggingface dataset:
NEE-02 Krysaor

Lidojuma gaita

NEE-02 Krysaor tika palaists 2013. gada 21. novembrī 07:10:11 UTC ar nesējraķeti Dnepr no Jasnijas raķešu palaišanas bāzes Orenburgas apgabalā Krievijā.
2014. gada janvāra beigās tika paziņots, ka ar NEE-02 Krysaor palīdzību nodibināts kontakts ar NEE-01 Pegaso, kurš 2013. gada maijā bija sadūries ar PSRS nesēraķetes Ciklon-3 pēdējās pakāpes fragmentu un ar to tika zaudēti sakari.
NEE-02 Krysaor misija beigta 2014. gada 21. novembrī.
Mediju ētika

Mediju ētikas pirmsākumi

Mediju ētikas pirmsākumi meklējami ētikas pirmsākumos pirms 2 500 gadiem, un tās aizsācējs ir grieķu filozofs Sokrats. Viņa eksistenciālo jautājumu centrā ir tikumība un morāle, kā arī cilvēks kā morāla būtne. Viņš uzdeva jautājumu — “Ko nozīmē būt morālam?” Sokrats ticēja, ka šis jautājums novedīs pie patiesības. Sokrats aiz sevis neatstāja filozofiskus rakstus, jo viņa filozofijas pamatā bija dialogs. Informācija par Sokratu līdz mūsdienām ir saglabājusies no vēlākiem filozofijas autoriem — Platona un Aristoteļa. Šie trīs vīri, Sokrats, Platons un Aristotelis, ir atslēga, lai saprastu ētiku Rietumu kultūrā.

Mediju ētikas morālās dispozīcijas

Žurnālista pienākums ir apgaismot sabiedrību, vadoties pēc taisnības un demokrātijas principiem. Žurnālists pārstāv sabiedrības intereses un kalpo tām, meklējot un nodrošinot taisnīgu un visaptverošu informāciju par svarīgākajiem notikumiem un jautājumiem sabiedrībā. Izveidojot ētikas kodeksu, žurnālists atzīst sabiedrības principus un, vadoties pēc izstrādātajām vadlīnijām, pielieto tos praksē.
Abrahams Olano

Amatiera karjera

Olano trenēties sāka 11 gadu vecumā Oria riteņbraukšanas skolā un junioru vecumā uzvarēja vairākās sacensībās.
Vēlāk Olano pievērsās treka riteņbraukšanai un kļuva par Spānijas čempionu iedzīšanā (kopā ar Ečegojenu, Peresu, un Huaresu), 1 km braucienā no vietas un sprintā.
Šosejas riteņbraukšanā viņš startēja amatieru komandās Kaiku un AVSA. Viņš tolaik specializējās sprintā.

Profesionālā karjera

1992. gadā Olano uzsāka profesionāļa karjeru, pievienojieties CHCS komandai. Šī komanda drīz tika likvidēta un viņš pievienojās Lotus komandai. Ar Lotus Olano uzvarēja savās pirmajās profesionālajās sacensībās — Gran Premio de Villafranca de Ordizia in Gipuzkoa.
1993. gadā Olano nomainīja komandu uz CLAS Cajastur, kuru vēlāk apvienoja ar Mapei. Šajā komandā viņš sāka uzvarēt svarīgās sacensībās kā piemēram Vuelta a Asturias un Spānijas čempionātā grupas un individuālajā braucienā.
1995. gadā Olano uzvarēja pasaules čempionātā Kolumbijā, pārspējot tautieti Migelu Indurainu un uzvarēja trijos Vuelta a España posmos. Olano daudzu skatījumā tika uzskatīts par pieckārtējā Tour de France uzvarētāja Induraina panākumu turpinātāju.
1996. gadā A. Olano nostiprināja savas spējas vairāku dienu sacensībās, uzvarot Tour de Romandie, finišējot trešais Giro d'Italia (būdams vadībā priekšpēdējā sacensību dienā) un finišējot devītais Tour de France. Viņš ieguva arī individuālā brauciena sudraba medaļu Olimpiskajās spēlēs.
Vēl pēc gada Olano finišēja ceturtajā vietā 1997. gada Tour de France.
1998. gadā viņš atkal kļuva par Pasaules čempionu, šoreiz individuālajā braucienā un uzvarēja vienīgo no savām Lielajām tūrēm, Vuelta a España.
1999. gadā Olano pievienojās Spānijas komandai ONCE un palika tajā līdz savas karjeras beigām 2001. gadā. Viņa augstākais sasniegums šajā periodā bija otrā vieta 2001. gada Giro d'Italia.

Pēc karjeras beigām

Olano darbojās kā viens no Vuelta a España organizatoriem un bija atbildīgs par sacensību posmu maršruta izveidi. Tomēr viņš zaudēja darbu pēc tam, kad 2013. gada jūlijā tika publiskoti Francijas senāta ziņojums par 1998. gada Tour de France veiktajām dopinga analīzēm.
2006. gada novembrī viņš noskrēja Sansebastjanas maratonu ar rezultātu 2:39:19.
Osvalds Tīlmanis

Dzīvesgājums

Dzimis 1900. gadā Šķibes pagastā Friča Tīlmaņa ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, uzsāka studijas Tērbatas Universitātē, piedalījās Brīvības cīņās.
Pēc kara beigām studēja arhitektūru Latvijas Universitātē.
Arhitekta darbi ir pilsētas blokēkas un skolas. Osvalds Tīlmanis bija Nacionālās celtniecības komisijas padomes loceklis un Latvijas arhitektu biedrības priekšnieks. Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Beninā

Sarakstā apkopotas tās vietas Beninā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Beninas ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts), savukārt 7 vietas Beninā ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Benina Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1982. gada jūnijā.
Bezpajumtnieks

Bezpajumtnieks ir cilvēks bez reālas dzīves vietas. Žargonā šādus cilvēkus sauc par bomžiem (akronīms no krievu: Без определённого места жительства — 'bez noteiktas dzīves vietas'). Šo abreviatūru ieviesa padomju milicija 1970. gados.
Drustu pagasts

Upes

Dzestrene, Gauja, Naucupīte, Palsa, Pērļupe, Stādiņupīte, Ubeja.

Ezeri

Pagasta teritorijā ir 22 ezeri un 25 ūdenskrātuves ar platību lielāku par 1 ha.
Aldaru ezers, Auļukalna ezers, Brengūzis, Draudzesskolas ezers, Duniju ezers, Dūķis, Jaundrustu ezers, Jēcu ezers, Kreiļu ezers, Krogus ezers, Līnaizis, Naucu ezers, Nesaules ezers, Papalsis, Raudu ezers, Seisums, Slepkavu ezers, Stādiņu ezers, Tabiņu ezers, Valdieris un Vieslavēnu ezers.

Ūdenstilpes

Bumberģa dīķis, Glāznieku dīķi, Lībiešu dīķis, Tulču dīķis.

Vēsture

Drusti pirmoreiz minēti 13. gs. 1262. gadā tie kļūst par bīskapa Alberta īpašumu. Dzērbenes—Drustu draudzes novads bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.
1935. gadā pagasta platība bija 120 km² un tajā bija 1521 iedzīvotājs.
1945. gadā pagastā izveidoja Drustu un Pērļupes ciema padomes. 1951. gadā Drustu ciemam pievienoja daļu Pērļupes ciema, 1956. gadā Launkalnes ciemu, 1975. gadā Gatartas ciemu. 1990. gadā Drustu ciems pārdēvēts par pagastu. 2009. gadā Drustu pagasts apvienots ar Raunas pagastu izveidojot Raunas novadu.

Apdzīvotās vietas

Apdzīvotās vietas: Auļukalns, Baižas, Briņģi, Drusti, Dūķi, Gatarta, Jaundrusti, Mīlakšas, Skripsti, Tulči, Vāgāni.
Trikātas viduslaiku pils

Trikātas viduslaiku pils (latīņu: Castrum Tricatue, vācu: Schloß Trikaten) bija Livonijas ordeņa pils Trikātā 13.-17. gadsimtā. Ar kokiem apaugušais pilskalns paceļas 30 m augstā stāvkrastā starp Trikātas ezeru un Abula upi pie senā Valmieras - Gaujienas - Alūksnes lielceļa.

Vēsture

Vēstures avotos Trikātas pils pirmo reizi pieminēta Indriķa hronikā kā Tālavas vecākā Tālivalža mītnes vieta, kur viņš tika nogalināts 1215. gadā. Pēc 1224. gada Tālavas dalīšanas līguma Trikāta nokļuva Zobenbrāļu ordeņa pārvaldē. Vartbergas Hermaņa Livonijas hronikā minēts, ka ordeņa mestrs Villekens no Endorpas 1284. gadā cēlis baznīcu Trikātā. Savukārt Rusova Livonijas hronikā minēts, ka Livonijas ordeņa mestrs cēlis trīs pilis - Valmieru, Burtniekus un Trikātu. Dokumentos Trikātas ordeņa pils (Trikaten) pirmo reizi minēta 1429. gadā, kad tā kalpojusi par ordeņa fogta rezidenci.
Livonijas kara laikā Trikātas pilī bijusi Livonijas konfederācijas karaspēka nometne pirms Ērģemes kaujas, 1577.-1582. gadā tajā atradās krievu karaspēks. Pēc kara beigām 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līguma sarunu laikā krievi Trikātas pili dēvēja par Трекат, pēc līguma noslēgšanas Trikātas novadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Pārdaugavas hercogistes teritorijā. Poļu-zviedru kara laikā 1600. gadā Trikātu ieņēma zviedri un 1622. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs pili uzdāvināja valsts kancleram Akselam Oksenšernam. Pils pilnīgi nopostīta Lielā Ziemeļu kara laikā.

Mūsdienās

Līdz mūsdienām saglabājies ap 2 m augsts dienvidaustrumu malas mūris un torņa drupu fragmenti ap 4-5 m augstumā. 20. gadsimta otrajā pusē pils pagalmā ierīkota estrāde.
Zvezda (SKS)

Zvezda (no krievu — 'zvaigzne') ir Starptautiskās kosmiskās stacijas (SKS) krievu segmenta modulis. Tas bija stacijas trešais komponents, kas nodrošināja dzīvības nodrošināšanas sistēmas, stacijas vadību, sakarus, kā arī dzīvošanas vietas diviem apkalpes locekļiem. Līdz ar citu komponentu pievienošanu, ar laiku daļa no šīm funkcija pārgāja uz citiem moduļiem. Modulis izgatavots Krievijas korporācijā Eņergija. Zvezda tika palaista 2000. gada 12. jūlijā, saslēdzās ar SKS 2000. gada 26. jūlijā.

Uzbūve

Zvezda modulis sastāv no trīs nodalījumiem. Lielākais ir darba nodalījums, kurā apkalpe dzīvo un strādā. Tam vienā galā ir pārejas nodalījums, kurā ir trīs saslēgšanās mezgli. Otrā galā ir nehermētisks iekārtu nodalījums ar dzinējiem un degvielas tvertnēm, kuram vidū ir eja uz ceturto saslēgšanās portu. Moduļa masa ir 18 051 kg, tā garums ir 13,1 m. Zvezda ir divi saules bateriju paneļi, kuru izpletums ir 29,7 m. 
Pārejas nodalījums ir hermētiski noslēdzams, un to ārkārtas gadījumā var izmantot kā slūžu kameru, tomēr šādam mērķim tā vēl nav izmantota, jo tas ir riskanti — lūkas bojājuma gadījumā Zvezda modulis tiktu nošķirts no pārējās stacijas daļas. Iziešanai kosmosā no krievu segmenta tiek izmantota Pirs slūžu kamera, kas pievienota pie Zvezda apakšējā porta.
Zvezda modulī ir guļvietas diviem kosmonautiem atsevišķās kabīnēs, tualete un citas higiēnas ierīces, kā arī virtuve ar ledusskapi un saldētājkameru. Tajā ir galvenie krievu segmenta datori vadībai un navigācijai. Moduļa sienās ir 14 iluminatori. Skābekļa iegūšanai tiek izmantots Eļektron ģenerators, kurš no kondensētā un izlietotā ūdens iegūst skābekli un ūdeņradi. Ūdeņradis kā lieks tiek izvadīts ārā kosmosā, bet skābekli izmanto elpošanai. Modulim ir 16 mazi dzinēji un divi lieli dzinēji. Elektroenerģijas uzkrāšanai ir astoņas akumulatoru baterijas.

Starptautiskajā kosmiskajā stacijā

2000. gada 26. jūlijā Zvezda automātiskā režīmā pievienojās Zarja moduļa galā. Jūlija beigās SKS vadības funkcijas pārņēma Zvezda datori (pirms tam to veica Zarja).
2000. gada 11. septembrī Space Shuttle misijas STS-106 laikā Edvards Lu un Jurijs Maļenčenko 6 stundu 14 minūšu iziešanā veica kabeļu savienošanas darbus abu moduļu ārpusē (4 elektroenerģijas kabeļi, 4 video un datu kabeļi, kā arī optiskais vads telemetrijai). Nākamajā dienā STS-106 apkalpe pirmo reizi atvēra lūkas un iegāja modulī.
Pirmo reizi Zvezda divi lielie dzinēji tika izmantoti 2007. gada 25. aprīlī, lai paaugstinātu stacijas orbītas augstumu.
Vastlāvji

Svinību vēsture

Vastlāvju svinēšana un dejas Jaunajā namā minēti jau 1354. gada Svētā Jura tirgotāju brālības statūtos. Īpaši Vastlāvju mielasta un turnīra noteikumi bijuši jau 1416. gada Melngalvju brālības statūtos, bet 1510. gadā tika izstrādāts vesels Vastlāvju svētku reglaments, ko vēlāk papildināja rātes izdoti svinēšanas noteikumi.

Norise

Paši Vastlāvju svētki sākās pirmdienā pirms Vastlāvjiem ar mazo mielastu. Tajā pašā dienā notika alus nogaršošana. Arī otrdienā notika mazais mielasts - tikai bez viesiem. Abās šajās dienās melngalvji rotāja sienas ar flāmu paklājiem un gleznām. Svētku kulminācija sākās trešdien un ilga 8 dienas ar grezniem svētku mielastiem, daudziem viesiem, mūziku, izjādēm, turnīriem tirgus laukumā, parādēm, dejošanu un atkal ar plašu dzīrošanu. Dejošana notika gan tirgus laukumā, gan pašā Melngalvju namā.

Svētku tēriņš

Parastais svētku tēriņš Melngalvju namā bija 11 lastu alus un medalus, kas gatavots no 5 podiem medus; gaļas ēdieniem garšvielu vien tika izlietots 2 mārciņas ingvera, 2 mārciņas muskatriekstu, 4 mārciņas Āfrikas piparu; maize, gaļa, zivis, dārzeņi un augļi - cik katrreiz vajadzīgs, turklāt vēl 2 mārciņas konfekšu.

Līvu tradīcijas

"Vastlāvji mums ir augsti svētki (..). To otrdienas vakaru pēc saules noiešanas meitas to Vastlāvju sāk dzīt. Tad tās skraida no vienām mājām uz otrām un dzied tādas bezkaunīgas dziesmas, ko kaunos še ierakstīt. Kad tās labu brīdi priekšnamā izbļaustījušās, tad saiminiece atver durvis un ielaiž istabā, kur tās vēl jo trakāki dzied. Ja ierauga vīrieti, tad plēš, rausta to zemē un vazā pa plānu apkārt. Nama māte pa tam uz galda salikusi lielu čupu pīrāgu (ar zivīm ceptus raušus), brandvīna blašķi un alus ķipi, un lielu bļodu ar vārītām pupām un zirņiem klāt, ved tad tos godīgos viesus pie tā piekrauta galda un lūdz, lai ēd un dzer, cik sirds saņem. Jo zināms, ja šos viesus labi nemielo, tad jēri un kazlēni visi klibos. Labi izmielots gāžas viss meitu tracis atkal projām uz citām majām un taisa tur tādus pašus godus". 
(No Kolkas jūrmalas. "Ziņas un stāsti par Dieva valstības lietām." 1852.)

Latviešu tautas dziesma par vastlāvju svinēšanu

Dzeŗam, brāļi, šodieniņ
Ar ozola kanniņām!
Ieš' vasaru Jelgavā,
Pirkš' sudraba biķerīti.
(40-1 [Bigauņciems, nr. 30909]).
Lasis meta maigu mirgu, 
Kad es dzēru Vastlāvos; 
Nemet, lasi maigu mirgu, 
Drīz tu būsi iedzirknī. 
(Z, Vāne)
Dzer, brālīti, šo dieniņu, 
Šī dieniņa dzeramā; 
Rītu vilksim zēģelītes 
Līdz pašam vakaram 
(V, Taurene)
Japānas āpsis

Sistemātikas izmaiņas

Vēl nesenā pagātnē Eirāzijas āpšu ģintī bija tikai viena suga — Eirāzijas āpsis (Meles meles). Tomēr DNS pētījumi ir ieviesuši izmaiņas āpšu klasifikācijā. Divas Eiropas āpša pasugas ir kļuvušas par sugām: Āzijas āpsis (Meles leucurus) un Japānas āpsis (Meles anakuma). Daudzos informācijas avotos tās joprojām tiek sauktas par Eirāzijas āpša pasugām: Meles meles leucurus un Meles meles anakuma.

Izskats

Japānas āpsis ir mazākais Eirāzijas āpšu ģintī. Tā vidējais ķermeņa garums kopā ar asti tēviņiem ir 79 cm, mātītēm 72 cm. Astes garums 19—20 cm, augstums skaustā 36—38 cm. Japānas āpšiem ir arī mazāk izteikts seksuālais dimorfisms. Tāpat kā citiem āpšiem tā ķermenim ir masīva ķermeņa uzbūve, pagarināta ķermeņa forma un īsas, spēcīgas kājas. Galvas forma saplacināta, ar trīstūrveida seju. Priekšķepas platas, ar spēcīgiem, gariem, melniem nagiem, kas piemēroti zemes rakšanai. Acis mazas, ausis vidēji lielas, noapaļotas. Zem astes smaržu sekrēta dziedzeris. Āpsis spēj izdalīt diezgan nepatīkamu smaku.
Kažoka matojums ir rupjš, un tā garums virzienā no galvas uz asti palielinās. Spalvu Japānas āpsis maina pakāpeniski visu gadu. Kažoka krāsa tumši brūna, bet katra mata gals ir sudrabaini pelēks. Uz gaiši brūnās galvas ir 2 tumši brūnas vai melnas svītras, kas ir mazāk kontrastainas kā pārējiem Eirāzijas āpšiem. Tās pakāpeniski saplūst ar pārējo galvas matojumu. Pakakle, kājas melnas.

Uzvedība

Japānas āpsim patīk apmesties mežā dažādu ūdenstilpju tuvumā. Tas ir visēdājs un barojas ar dažādiem kukaiņiem, grauzējiem, zivīm, ogām un augļiem, tie ir kāri uz dateļplūmēm.
Japānas āpsis ir nakts dzīvnieks, lai gan reizēm tie barojas arī dienas laikā, īpaši mātītes ar mazuļiem pavasara laikā. 
Aukstās ziemās Japānas āpsis dodas ziemas miegā. Ziemas miegs atkarībā no gaisa temperatūras aizņem 42—80 dienas. Tēviņi ziemas guļā dodas vieni paši, bet mātītes var doties ziemas miegā gan vienas pašas, gan kopā ar mazuļiem. Ziemas laikā āpši reizēm maina alu. Miega laikā āpši no sava svara zaudē apmēram 32%, un ķermeņa vidējā temperatūra ir 35 °C. Japānas āpši ir visizteiktākie vientuļnieki starp Eirāzijas āpšiem. Tie neveido nekādas sociālās attiecības viens ar otru. Tēviņš ar mātīti satiekas tikai pārošanās brīdī. Katram āpsim ir sava teritorija, riesta laikā tēviņš paplašina teritoriju tādā veidā, lai tā pārklātos ar vairāku (2—3) mātīšu teritorijām.

Vairošanās

Dzimumbriedumu Japānas āpsis sasniedz 2 gadu vecumā. Pavasarī piedzimst 2—3 akli mazuļi. Drīz pēc tam mātīte sapārojas atkal, bet, tā kā mātītei ir embrioniskā diapauze, embrija attīstība tiek atlikta, un nākamais mazulis dzimst nākamajā gadā. Māte mazuļus zīda ar pienu 3 mēnešus. Mazuļu acis atveras pēc 37—42 dienām. Pieauguša indivīda svaru tēviņi sasniedz 24 mēnešu vecumā, mātītes 12 mēnešos. Japānas āpsis savvaļā dzīvo 10—12 gadus.
Daugavgrīvas iela (Rīga)

Vēsture

Daugavgrīvas ielas pamatā ir ceļš uz Daugavgrīvas cietoksni, Rīgas priekšostu un Ziemas ostu. Pēc Pārdaugavas pievienošanas Rīgas pilsētai, ceļš pārtapa par ielu. Līdz 1905. gadam Daugavgrīvas iela tika dēvēta par Dinamindes ielu. Sākot ar 1860. gadu, ap ielu sāka veidoties Iļģuciema rūpniecības zona.

Ievērojamas celtnes

Daugavgrīvas ielā atrodas vai atradās vairākas no senajām Pierīgas muižiņām: Šrēdera nams (Daugavgrīvas ielā 11), Švarcmuiža jeb Hāgena muiža (Daugavgrīvas ielā 19/21), Heija muižiņa (Daugavgrīvas ielā 25, nodega 20. gadsimta 80. gados, vēlāk nojaukta), Drēzdena muiža (Daugavgrīvas ielā 37/39, nojaukta 2011. gadā, veicot Daugavgrīvas ielas satiksmes mezgla izbūvi), Iļģuciema fabrikas īpašnieka muižiņa (Daugavgrīvas ielā 67).
Daugavgrīvas ielā atrodas Iļģuciema alus darītava (SIA "Ilgezeem", Daugavgrīvas iela 82/84), "Rīgas laku un krāsu rūpnīca". Latvijas PSR laikā ielā atradās "Baltijas Zivsaimniecības zinātniskās pētniecības institūts" (Daugavgrīvas iela 6), "Rīgas lauksaimniecības mašīnbūves rūpnīca" (Daugavgrīvas iela 23a), "Latvijas stikls" (Daugavgrīvas iela 77), "Rīgas ēku celtniecības kombināts" (Daugavgrīvas iela 93) un citas ražotnes.
Daugavgrīvas ielā 140 atrodas Spilves lidlauks.
Metināšana

Metināšana ir process, kurā tiek savienoti dažādi materiāli, parasti metāli vai termoplasti. Savienojums starp materiāliem veidojas atomu vai molekulu mijiedarbības rezultātā, metināmās virsmas sakausējot. Šim savienojumam ir jābūt neizjaucamam, kaut gan ne vienmēr tā ir, jo metināšanas procesā var būt dažādi defekti.
Ķīķu apakšdzimta

Kopīgās īpašības

Tā ir viena no visvecākajām un primitīvākajām vanagu dzimtas grupām, kas evolūcijas gaitā no aizvēsturiskā priekšteča atdalījās viena no pirmajām. Visas šīs apakšdzimtas sugas ir vidēja auguma plēsīgie putni ar platiem spārniem un garu asti. Visiem ķīķiem virs acs iztrūkst izliektais uzacs kauls, kāds ir pārējiem vanagu dzimtas putniem. Dažām sugām augšējā knābja daļā ir papildus zobiņi. Kājas samērā vājas, nagi neasi. Apspalvojums raibumoti pelēkbrūns. Vairākām sugām ir cekuli.
Vairākas ķīķu sugas barojas tikai ar kukaiņiem un to kāpuriem, kā arī ir sugas, kas galvenokārt barojas ar lapseņu kāpuriem, izārdot kukaiņu pūžņus. Dažas sugas medī arī rāpuļus un abiniekus.
Kanādas latvieši

Kanādas latvieši (angļu: Latvian Canadians) ir Kanādas pilsoņi, kuru izcelsme ir saistīta ar Latvijas teritoriju. Kopumā Kanādā dzīvo ap 20 000 – 25 000 Latvijas valstspiederīgo un kanādiešu ar latvisku izcelsmi, kas vēl apzinās savu saikni ar izcelsmes zemi.

Vēsture

Pirmie latviešu ieceļotāji tālaika Britu Kanādas prērijas provincēs bijuši zemnieki, vēlāk arī sociālas taisnības meklētāji.
Pirmā latviešu luterāņu draudze Albertas provincē dibināta 1897. gada 4. jūlijā Jozefsburgā pie Medisinhetas (Medicine Hat), kas līdz 1905. gadā piederēja Asinibojas (Assiniboia) distriktam, latviešu draudzes bijušas arī Loblejā (Alberta) un Siftonā (Manitoba).
Pēc 1905. gada revolūcijas sakāves sākās otrais latviešu ieceļošanas vilnis Britu Kanādā, nodibinājās latviešu sociāldemokrātu pulciņi, kas piederēja pie Kanādas Sociālistu Partijas un tai pašā laikā pie Amerikas Latviešu Strādnieku Koporganizācijas. Ieradās aģitatori no Bostonas, 1925. gadā arī vēlākais PSRS spiegs Nikolajs Dozenbergs,  no 1920. līdz 1926. gadam pulciņos notika asas cīņas starp sociāldemokrātiem un komūnistiem, līdz pēdējie guva virsroku.
Lielākās latviešu kolonijas bija Lakdibonnetā (Lac du Bonnet) Manitobā un Vinipegā, kur notika koru, orķestru koncerti, teātra izrādes, priekšlasījumi un iekārtoja arī bibliotēkas. 1912. gadā Vinipegā nodibinājās Vinipegas Latviešu Sadraudzības Biedrība, kas 1913. gadā sāka izdot savu laikrakstu "Kanadeetis" redaktora J. Šmita vadībā. Vērtē, ka līdz trešajam latviešu ieceļošanas viļņa sākumam 1947. gadā Kanadā dzīvoja tikai 1000 latviešu.
Pēc Otrā Pasaules kara no Eiropas ieceļoja daudz vairāk latviešu, kas ilgstoši spēja uzturēt savu kultūrvēsturisko identitāti. Edmontonas latvietis Konrāds Dobelis, kas dzīvoja Kanādā kopš 1927. gada, un Mariss Vētra, kas 1946. gadā bija ieradies Helifeksā no Zviedrijas, 1950. gadā izveidoja Latviešu nacionālo apvienību Kanādā.
1953. gadā Toronto norisinājās pirmie Latviešu dziesmu svētki Kanādā.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā sākās ceturtais latviešu ieceļošanas vilnis, no kuriem lielākā daļa sākotnēji brauca turpināt studijas vai papildināties profesijā, bet vēlāk nolēma apmesties uz pastāvīgu dzīvi. Precīzs šo jauno ieceļotāju skaits nav zināms.

Lielākās latviešu kopienas

Galvenie latviešu diasporas centri atrodas Toronto, Otavā, Hamiltonā, Monreālā, Edmontonā, Kalgarijā, Vankūverā, Kelovnā (Britu Kolumbija), kā arī Halifaksā (Jaunskotija).
Vilis Segliņš

Biogrāfija

Dzimis kalēja ģimenē. 1901. gadā sācis aktiera karjeru, no 1904. gada režisors Jaunajā Rīgas teātrī. No 1914. līdz 1920. gadam bijis aktieris Krievijas teātros, piedalījis filmās. Latvijas pirmās aktierfilmas "Es karā aiziedams" scenārists un režisors. Piedalījās a/s "Latvju Filma" darbā, kopā ar Pjotru Čardiņinu vadīja sabiedrības aktieru kursus, tēloja a/s "Latvju Filma" uzņemtajās lentēs. Filmas "Kaķīša dzirnavas" scenārists un režisors. No 1929. līdz 1940. gadam Kuldīgas teātra režisors. Pēc Otrā pasaules kara teātra režisors un kultūras namu vadītājs Madonā un Jēkabpilī.
Apglabāts Meža kapos Rīgā.
Jasmuižas katoļu baznīca

Vēsture

Jasmuižas pirmā katoļu koka baznīca bijusi jau senos laikos un tās celšanas laiks nav zināms. 1815. gadā ap šo baznīcu muižkungs Ksaverijs Šadurskis uzcēla jaunu dievnamu, veltītu Svētā Krusta paaugstināšanas godam. Tas bija taisnstūrveida 24 metrus garš, 12 metrus plats nams. Uz pīlāriem pie gala durvīm balstījās lievenis, zem kura uz sienas bija uzgleznoti Svētā Pētera un Svētā Pāvila attēli. Baznīca bija bez torņa. Tāda tā pastāvēja līdz 1926. gadam, kad prāvesta Ostrovska darbības laikā baznīcu nojauca, atstājot tikai mūrus un sāka pārbūvi. Lai piebūvētu kapelas, tika izlauztas sānu sienas 9 metru platumā, vēlāk katrā sānā izbūvējot 9 metrus platu un 3 metrus garu kapelu. No priekšpuses dievnama tika pagarināts par 6 metriem, virs pagarinājuma uzliekot nelielu tornīti. No iepriekšējās baznīcas iekšējā iekārtojuma paturēja tikai lielo altāri, divus biktskrēslus, skulptūras un gleznu ar Svētā Jura attēlojumu, pārējo inventāru iegādājās no jauna.

Draudze

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Onufrijs Pujats. Jasmuižas draudze izveidojās jau 1815. gadā, kad uzcēla mūra baznīcu, jo koka baznīcu apkalpoja Nīdermuižas priesteri. Draudzei ir sešas kapsētas — Bleidenes kapsēta, Daugaviešu kapsēta, Džeriņu kapsēta, Gāgu kapsēta, Raipoles kapsēta un Aizkalnes vecā kapsēta.

Draudzes lielākie svētki

Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Krusta paaugstināšanas svētki, Svētā Jāzepa diena.

Tehniska informācija

Jasmuižas baznīca ir mūra vairāknavu krustveida celtne ar skārda jumtu un flīžu jumtu. Tā ir 30 metrus gara un 20 metrus plata. Apkārt baznīcas dārzam ir laukakmeņu mūra žogs un ķieģeļu laukakmeņu vārti.

Interjers

Dievnamā ir aplūkojams no vecās baznīcas pārnestais lielais altāris ar koka krustu, Svētā Jura glezna, Jaunavas Marijas un Svētā Jāņa ģipša statujas, koka tabernakuls ar eņģeļu figūrām. Uzmanību piesaista divi veci biktskrēsli.