google/wiki40b huggingface dataset:
Gata Kamskis

Jaunība

Piedzimis tatāru ģimenē Sibīrijā. Šahu iemācījies spēlēt 7 gadu vecumā. Šaha spēles pamatus apguvis Ļeņingradā un Kazaņā. 1987. gadā uzvarējis PSRS junioru čempionātā Kapsukā. 1988. gadā Ivanofrankivskā atkārtojis šo panākumu.

Pārcelšanās uz ASV

1989. gadā Kamska ģimene saņēmusi politisko patvērumu ASV. Pēc emigrācijas izvirzījies par vienu no ASV spēcīgākajiem šahistiem. 1990. gadā kopā ar Vasiļu Ivančuku uzvarējis starptautiskajā turnīrā Tilburgā. Tajā pat gadā debitējis starpzonu turnīrā Manilā, kur, būdams vienīgais dalībnieks bez FIDE titula, ieguvis 5,5 punktus no 13 iespējamiem. 1991. gadā pirmo reizi uzvarējis ASV šaha čempionātā.

Pasaules čempiona nosaukuma pretendents

1993. gadā vienlaicīgi startēja divi Pasaules šaha čempiona izcīņas cikli, kurus organizēja FIDE un Profesionālā šaha asociācija (PCA). Abos ciklos Kamskis iekļuva pretendentu mačos. 1994. gadā PCA cikla ceturtdaļfinālā viņš uzvarēja Vladimiru Kramņiku ar 4½:1½, pēc tam pusfinālā sagrāva Naidželu Šortu ar 5½:1½, bet finālā 1995. gadā nācās atzīt Višvanatana Ananda pārākumu ar 4½:6½. Paralēlajā FIDE ciklā 1994. gadā Kamskim izdevās pusfināla mačā pieveikt Anandu ar 6:4, bet finālā viņš neatstāja nekādas cerības Valērijam Salovam - 5½:1½. 1996. gadā Elistē notika Kamska mačs par FIDE Pasaules šaha čempiona nosaukumu ar Anatoliju Karpovu. Pieredzējušā Karpova pārsvars neradīja šaubas - 10½:7½ (+6, −3, =9). Zaudējuma iespaidā Kamskis nolēma beigt savu šahista karjeru.

Jurists

Pēc mača par Pasaules čempiona nosaukumu Kamskis pabeidza savu izglītību - sākumā tās bija mācības jūras medicīnas akadēmijā, pēc tam - jurista diploms Arizonas universitātē. Viņš nodibināja savu juridisko firmu Ņujorkā un apmetās uz dzīvi Longailendā. 1999. gadā Kamskis vēl piedalījās Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas un 1. kārtā zaudēja Aleksandram Halifmanam. Pēc tam viņa šaha sacensībās iestājās ilgstošāks pārtraukums.

Šahista karjeras turpinājums

2005. gadā Kamskis atgriezās profesionālajā šahā. Pasaules kausa izcīņā Hantimansijskā viņš palika 9. vietā. 2007. gadā Elistē viņš iekļuva pretendentu maču finālā, kur zaudēja Borisam Gelfandam ar 1½:3½. Tajā pat gadā Kamskis gūst savu pirmo lielāko panākumu pēc atgriešanās. Pasaules kausa izcīņas finālā viņš pieveica Alekseju Širovu ar 2½:1½. 2009. gadā Sofijā Kamskis zaudēja pretendentu finālmaču Veselinam Topalovam ar 2½:4½. 2011. gadā Kazaņā pretendentu maču pusfinālā Kamskis zaudēja Gelfandam ar 4:6. Sekmīgi spēlējis ASV šaha čempionātos: 2010., 2011. un 2013. gadā kļuvis par čempionu, bet 2012. gadā - par vicečempionu.
Alverto Kontadors

ONCE/Liberty Seguros (2004–2006)

A. Kontadors profesionālo karjeru uzsāka 2003. gadā, parakstot līgumu ar pasaules klases komandu — ONCE-Eroski. Viņš piedalījās Tour de Pologne un uzvara tās posmā bija viņa pirmais sasniegums. Nākamajā gadā komanda jau saucās Liberty Seguros, bet A. Kontadors ar īpašiem sasniegumiem neizcēlās. 2005. gadā viņš piedalījās savā pirmajā Tour de France, ierindojās debitantam cienīgajā 31. vietā un bija 3. labākais starp jaunajiem braucējiem. 2006. gadā viņš izcīnīja 2. vietu Tour de Romandie un uzvarēja Tour de Suisse posmā.

Discovery Channel (2007)

2007. gadā A. Kontadors parakstīja līgumu ar Discovery Channel riteņbraukšanas komandu. Uzvarot divus posmus Parīzes-Nicas velobraucienā, viņš kļuva par tā uzvarētāju un reizē arī labāko jauno braucēju, bet viņa lielākais panākums vēl bija tikai priekšā - A. Kontadors uzvarēja 2007. gada Tour de France, kļūstot arī par labāko jauno braucēju konkurencē.

Astana (2008-2010)

2008. gadā A. Kontadors Tour de France nestartēja, jo viņa jaunā komanda Astana netika uzaicināta tajā piedalīties, toties viņam izdevās kļūt par divu pārējo prestižāko riteņbraukšanas daudzdienu Giro d'Italia un Vuelta a España uzvarētāju. 25 gadu vecumā A. Kontadors bija kļuvis par jaunāko braucēju riteņbraukšanas vēsturē, kam izdevies uzvarēt visos trijos prestižākajos velobraucienos.
2009. gadā Astana tika atļauts startēt Tour de France un komanda bija tik spēcīga kā nekad, jo A. Kontadora palīgi bija septiņkārtējais Tour de France uzvarētājs amerikānis Lānss Ārmstrongs un divkārtējais otrās vietas ieguvējs vācietis Andreass Klēdens. Brīnumi nenotika un A. Kontadors pārliecinoši uzvarēja 2009. gada Tour de France, uzvarot arī trijos atsevišķos posmos. Pēc uzvaras A. Kontadors pagarināja līgumsaistības ar Astana riteņbraukšanas komandu, kurā turpmāk vairs nestartēja L. Ārmstrongs un A. Klēdens. A. Kontadors uzvarēja arī 2010. gada Tour de France un kļuva par trīskārtējo prestižākā velobrauciena uzvarētāju, sīvā cīņā pārspējot jauno Andi Šleku no Luksemburgas.
Ballīte

Vēsture

Albums "Ballīte" ir vienīgais "Pērkona" albums, kas grupas aktīvas darbības laikā iznācis oficiālā skaņuplatē. Tajā apkopotas dziesmas, kas 1989. gadā ierakstītas studijā "Melodija". 
Naura Puntuļa dziedātā dziesma "Mēs pārtiekam viens no otra" 1989. gadā uzvarēja "Mikrofona" aptaujā, savukārt Raimonda Bartaševiča dziedātā "Zibens gaismā tavas acis" iekļuva 14. vietā un Ievas Akurateres dziedātā "Laimes lējējam" - 22. vietā. Albuma tituldziesma 1990. gadā piedalījās "Mikrofona" "Vecā Ratiņa" šlāgerdziesmu aptaujā, iegūstot 3. vietu.
Visas albuma dziesmas, izņemot "Viss rudens", iekļautas "Dziesmu izlasē #3" (2002).
46. autobusu maršruts (Rīga)

Maršruts

Zolitūde — Ziepniekkalns kursē pa šādām ielām: Rostokas iela, Zolitūdes iela, Kurzemes prospekts, Slokas iela, Dzirciema iela, Vīlipa iela, Melnsila iela, Lapu iela, Nometņu iela, Mārupes iela, O. Vācieša iela, Torņakalna iela, Vienības gatve, Ģimnastikas iela, Tadaiķu iela, Valdeķu iela un Ozolciema iela.
Ziepniekkalns — Zolitūde kursē pa šādām ielām: Ozolciema iela, Valdeķu iela, Tadaiķu iela, Ģimnastikas iela, Vienības gatve, Torņakalna iela, O. Vācieša iela, Mārupes iela, Nometņu iela, Lapu iela, Melnsila iela, Vīlipa iela, Dzirciema iela, Slokas iela, Kurzemes prospekts, Zolitūdes iela, Gramzdas iela, Anniņmuižas iela un Rostokas iela.
Krievijas vēsture

Aizvēsture

Aizvēsturiskajos laikos Dienvidkrievijas stepes bija mājvieta klejotāju lopkopju ciltīm. Pontiešu stepe klasiskajā antīkajā pasaulē tika saukta par Skitiju. 20. gadsimtā šīs stepes civilizāciju paliekas tika atklātas Ipatovā, Sintaštā, Arkaimā un Pazirikā.

Senie laiki (5.—7. gs. m.ē.)

Astotā gadsimta p.m.ē. beigās grieķu tirgotāji atnesa klasisko civilizāciju līdz Tanaisas un Fanagorijas tirdzniecības centriem.
No 5. gadsimta p.m.ē. līdz pat 4. gadsimtam m.ē. mūsdienu Ukrainas un Krievijas Federācijas teritorijā Melnās un Azovas jūras piekrastē pastāvēja hellēniska Bosporas valsts, ko pārvaldīja valdnieki jeb "Bospora bazileji" (grieķu: Βασίλειο του Βοσπόρου). Tai bija jāatvaira nemitīgi klejotāju cilšu iebrukumi.
Stepju zonā uz ziemeļiem no Bospora valsts atradās Skītija, ko ap 3. gadsimtu p.m.ē. pakļāva sarmati. Antīko autoru darbos ar vārdu "Sarmatija" tika apzīmēta visa teritorija uz austrumiem no ģermāņu apdzīvotajām zemēm. Mūsu ēras 2. gadsimtā Aleksandrijas zinātnieks Ptolemajs teritoriju starp Vislas un Dņepras upēm dēvēja par Eiropas Sarmatiju, bet uz austrumiem no tās pletās Āzijas Sarmatija. Sarmatijas ziemeļu robeža sasniedza Baltijas jūru, ko viņš sauca par "Sarmatu okeānu". Sarmatu ietekmi šajā teritorijā pārtrauca goti, kas tur iebruka no ziemeļiem 3. gadsimtā un huņņi, kas pārplūdināja arvien plašākus Āzijas un Eiropas reģionus virzoties no austrumiem 4. gadsimtā.
6. gadsimtā Krievijas dienvidus iekaroja tjurku avāru ciltis. 628. gadā viena no tjurku tautām, bulgāri atbrīvojās no avāru pakļautības un nodibināja Onogurijas kaganātu, ko bizantieši vēlāk dēvēja par Seno Lielo Bulgāriju (grieķu: Παλαιά Μεγάλη Βουλγαρία). Galvenā Onogurijas pilsēta bija grieķu nodibinātā Fanagorija (Φαναγόρεια) Kerčas jūras šauruma austrumu pusē. Pēc bulgāru kagana Kubrata nāves 665. gadā hazāri sagrāva šo cilšu konfederāciju. Līdz 8. gadsimtam Volgas lejteces baseina stepes starp Kaspijas un Melno jūru pārvaldīja hazāri.
Mūsdienu krievu tiešie priekšteči ir slāvu ciltis, kuru sākotnējā mājvieta pēc dažu zinātnieku domām ir atradusies Pinskas purvos. Agrīnie austrumslāvi Tautu staigāšanas laikā pamazām apmetās uz dzīvi tagadējā Rietumkrievijā, virzoties pa diviem ceļiem: vieni no Kijevas uz mūsdienu Suzdaļu un Muromu, bet otri no Polockas uz Novgorodu un Rostovu.
Kopš 7. gadsimtu tagadējās Rietumkrievijas iedzīvotāju lielākā daļa bija austrumslāvi un viņi pakāpeniski pārtautoja vietējās austrumbaltu (austrumgalindus, Dņepras baltus) un somugru ciltis (meriešus, muromiešus, meščerus un citus).
Mezitiloksīds

Iegūšana

Iegūst no acetona aldolās kondensācijas reakcijā. Vispirms rodas diacetonspirts, kurš dehidratējoties dod mezitiloksīdu:
Tālākas kondensācijas rezultātā rodas forons.

Īpašības

Šāda tipa savienojumos, kur dubultsaite atrodas blakus karbonilgrupai (Δα,β - ketonos), dubultsaite ir ķīmiski visai aktīva un spēj pievienot tādas vielas, kas parasti ar dubultsaiti nesaistās (amonjaku, zilskābi u.c.).
Bannerets

Bannerets, arī bruņinieks bannerets (angl. Knight banneret) - viduslaikos bruņinieks, kuram ir tiesības vest kaujā karaspēka vienību (arī bruņiniekus), zem sava karoga, uz kura attēlots viņa ģerboņa heraldiskais simbols.
Nosaukums cēlies no franču valodas vārda bannière (karogs), kā saīsinājums no "senjors bannerets" (seigneur banneret), vai "kavalieris bannerets" (chevalier banneret).
Bannereta karogam lielāko tiesu bija kvadrāta forma, lai kaujā to varēt atšķirt no parasto bruņinieku standartiem vai vimpeļiem. Rangu tabulā bannerets atradās zemāk, nekā barons vai baronets, bet augstāk nekā bakalaurs vai eskvairs.
Nepiederēja pie titulētās aristokrātijas, t.i. nebija mantojams (izņemot vienu posmu Francijas vēsturē).
Kā bruņinieku rangs radies Anglijas karalistē, karaļa Edvarda I Plantageneta laikā (1272.-1307.).
Kontaktu līdzstrāvas elektromotors

Rotors

Rotors ir izveidots no viena vai vairākiem vadu tinumiem. Kad cauri šiem tinumiem plūst strāva, ap rotoru inducējas magnētiskais lauks. Magnētisko īpašību dēļ rotora magnētiskie poli tiek pievilkti klāt pretēji polarizētajiem statora poliem, jo stators ģenerē konstantu magnētisko lauku. Rezultātā, rotors veic cirkulāru, rotējošu kustību pretēji polarizēto statora polu virzienā. Elektromotora rotoram griežoties, tinumos radītās magnētiskās indukcijas vektora virziens tiek mainīts, noteiktā secībā mainot tinumos plūstošās strāvas virzienu. Strāvas vadību sauc par strāvas komutāciju un BDC elektromotoros to nodrošina komutators un sukas.

Komutaturs un sukas

Komutators sastāv no vara plāksnēm, kuras ir viena no otras atdalītas, un ir piestiprināts pie rotora ass. Katrs no komutatora plāksnīšu pāriem ir pievienots atsevišķam rotora vadu tinumam. Sukas ir izveidotas no oglekļa materiāla un pievienotas barošanas avotam. Rotoram griežoties, sukas slīd pāri komutatora plāksnēm, pievienojot barošanas avota spriegumu rotora tinumam, ar kuru ir savienotas attiecīgās komutācijas fāzes komutatora plāksnes. Tātad, komutators kopā ar sukām veido slēdzi, kas dinamiski maina magnētiskās indukcijas vektora virzienu rotora tinumos.

Atšķirība no bezkontaktu līdzstrāvas elektromotora

Galvenā atšķirība starp kontaktu līdzstrāvas elektromotoru un bezkontaktu līdzstrāvas elektromotoru ir tā vadībā. BDC elektromotoram nav nepieciešams izstrādāt īpašu elektronisku vadības sistēmu, kas komutētu strāvu elektromotora tinumos, jo šo procesu nodrošina elektromotorā iebūvēta mehānika – komutators un sukas.

Priekšrocības

Galvenās BDC elektromotoru priekšrocības ir zemas sākotnējās izmaksas motora izgatavošanai, relatīvi zema tirgus cena un liela pieejamība tirgū, kā arī relatīvi vienkārša elektromotora vadība.

Trūkumi

Komutatora un suku mijiedarbības (slīdēšanas) rezultātā rodas berze, kas liek šīm elektromotora detaļām nolietoties. Vēl viena problēma, kas rodas suku un komutatora kontakta vietā, ir dzirksteļošana, kas neļauj šāda tipa elektromotora pielietošanu sprādzienbīstamu gāzu atmosfērā. Iepriekš minētie iemesli, kopā ar augstajām uzturēšanas izmaksām, kas ir saistītas ar komutatora un suku nolietošanos, ir galvenie faktori, kāpēc BDC elektromotori tiek aizstāti ar bezkontaktu līdzstrāvas elektromotoriem, kuriem nav šādu detaļu.
Jūlija gads (astronomija)

Jūlija gads ir laika mērvienība astronomijā. Apzīmē a. Viens Jūlija gads ir 365,25 dienas garš. Tā kā dienā ir 86 400 sekundes, tad viens Jūlija gads ir 31 557 600 sekunžu garš. Tas bija vidējais gada garums Jūlija kalendārā, kuru lietoja pirms Gregora kalendāra.
Jūlija gads nav fundamentāla mērvienība. Tas nav apstiprināts arī Starptautiskajā mērvienību sistēmā, tomēr astronomi un citi zinātnieki to izmanto, mērot ļoti ilgus notikumus, kurus būtu neērti izteikt vienkārši dienās. Tā kā Jūlija gads aptuveni atbilst laikam, kuru vairums cilvēku uzskata par gadu, tā lietošana veicina izpratni. Piemēram, ir vieglāk izteikt un saprast Plutona orbitālo periodu kā 248 Jūlija gadi (248 a), nevis kā 90 590 dienas. Šā iemesla dēl Jūlija gada lietošanu rekomendē Starptautiskā Astronomiskā apvienība .
Jūlija gads tiek izmantots par pamatu gaismas gada noteikšanai.
Ukrainas Centrālā Rada

Centrālā rada (ukrainiski - Центральна Рада) bija pirmā Ukrainas pārvaldes institūcija (1917. gada 17. marts - 1918. gada 29. aprīlis). Nodibinājās Kijevā pēc Februāra revolūcijas. Līdz boļševiku revolūcijai atbalstīja Ukrainas autonomiju Krievijas sastāvā. Pēc Oktobra revolūcijas pasludināja Ukrainas Tautas Republikas nodibināšanu. Sarkanās armijas uzbrukuma laikā evakuējās uz Žitomiru. Kad Brestas miera noslēgšanas laikā vācu karaspēks okupēja Ukrainu, ģenerālis Pavlo Skoropadskis padzina Centrālo Radu un nodibināja Ukrainas valsti. Ievērojamākie Centrālās Radas darbinieki bija Mihails Gruševskis, Volodimirs Viņičenko, Simons Petļura.
Paralepas bāka (aizmugurējā vaduguns)

Raksturojums

Bākas augstums ir 34 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks betona tornis ar galeriju un laternu. Tornis pamatā ir baltā krāsā. Melna ir tā augšējā ¼, kā arī ir melna horizontāla josla baltajā daļā. Galerija un laterna ir melnas. Gaismas elements atrodas 38 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (2 s deg, 2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 9 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.
Svītrainais cūkšņukura skunkss

Izskats un īpašības

Svītrainais cūkšņukura skunkss ir vidēji liels, tā ķermeņa vidējais garums ir apmēram 57 cm, svars 1,6 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm. Kā visiem cūkšņukura skunksiem tam ir gari priekšķepu nagi un pagarināts, kustīgs purns, kas nedaudz atgādina cūkas šņukuru.
Svītrainais cūkšņukura skunksa kažoks ir melns ar divām baltām svītrām pāri mugurai, kas sākas uz galvas un beidzas muguras krustu daļā. Baltās svītras atrodas diezgan tuvu viena otrai, un tās atdala šaura, melna svītra. Aste ir divkrāsaina — melna ar baltu. Astes matojums ir īsāks kā citiem cūkšņukura skunksiem.
Kā visiem skunksiem tam ir labi attīstīti anālie dziedzeri, kas, lai aizbaidītu ienaidniekus, izdala muskusu ar ļoti spēcīgu smaku. Dziedzeriem ir nelieli ārēji izaugumi, kas atgādina krūšu galus un kas skunksam ļauj sekrētu nomērķēt pret ienaidnieku un precīzi trāpīt mērķī. Šķidrumu skunkss var izšļākt 3 metru attālumā. Ja sekrēts trāpa uz ādas, tas ādu apdedzina, bet, ja trāpa acīs, tas var izraisīt aklumu. Pat, ja šķidrums netrāpa, tā smaka ir tik kodīga, ka izraisa acu asarošanos, deguna tecēšanu un šķaudīšanas reakciju. Tomēr svītrainais cūkšņukura skunkss, ja netiek izprovocēts, ir miermīlīgs un draudzīgs dzīvnieks. To nokaitinot, pirms šķidruma izšļākšanas tas brīdinot skaļi mīņājas, sitot kājas pret zemi.

Uzvedība

Novērojot un izsekojot svītraino cūkšņukura skunksu ar raidītāju, noskaidrojās, ka tas ir vientuļnieks un aktīvs tikai naktī. Novērotais indivīds barības meklējumus uzsāka vakarā, laikā no 20:00 līdz 24:00, un tas bija aktīvs apmēram 6 stundas.
Svītrainā cūkšņukura teritorija ir mainīga atkarībā no sezonas. Sausajā sezonā viens dzīvnieks pārmeklē apmēram 53 ha teritoriju, toties lietus sezonā tā samazinās līdz 18 ha. Šo teritorijas samazināšanu lietus sezonā zinātnieki skaidro ar barības pieejamību un daudzveidību, līdz ar to nav nepieciešams pārmeklēt tik lielu teritoriju.

Barība

Svītrainais cūkšņukura skunkss kā citi skunksi ir visēdājs, tomēr tā galvenā barība ir kukaiņi, ķirzakas, nelieli putni un to olas. Pie iespējas tas barojas arī ar augļiem un sēklām, medī oposumus, bruņnešus un nelielus grauzējus.

Vairošanās

Svītrainā cūkšņukura skunksa pārošanās un vairošanās savvaļā nav novērota, tomēr tiek pieņemts, ka tā ir līdzīga pārējiem cūkšņukura skunksiem: pārošanās notiek agri pavasarī, grūsnības periods ilgst apmēram 42 dienas, un parasti piedzimst 2—5 mazuļi. Ar pienu māte mazuļus zīda apmēram 3 mēnešus. Dzimumbriedumu jaunie cūkšņukura skunksi sasniedz 10 mēnešu vecumā.
Jevgeņija Doluhanova

Biogrāfija

2004. gadā Aluštā izcīnījusi 3. vietu Ukrainas sieviešu šaha čempionātā. 2009. gadā Eipatorijā uzvarējusi Ukrainas sieviešu šaha čempionātā.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte. 2005. gadā bijusi otrā Harkovas starptautiskajā šaha turnīrā Temīda-2005 (uzvarējusi Oksana Vozovika). 2007. gadā bijusi otrā Harkovas Rektora kausa izcīņā. 2009. gadā Suzdaļā uzvarējusi Jeļizavetas Bikovas memoriālā, bet Harkovā bijusi pirmā starptautiskajā šaha turnīrā Kaīsa-2009. 2011. gadā Sanktpēterburgā izcīnījusi otro vietu Ludmilas Rudenko memoriālā (uzvarējusi Aleksandra Gorjačkina). 2012. gadā Džakartā bijusi 3. vietā starptautiskajā šaha turnīrā Japfa Chess Festival. 2014. gadā uzvarējusi starptautiskajā šaha turnīrā Sautronā (Francija).
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā Doluhanovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2006. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Fomalhauts

Fomalhauts b

Fomalhauts b jeb Dagons ir citplanēta, kas atrodas orbītā ap zvaigzni Dienvidu Zivs Alfu jeb Fomalhautu.
Santjago de Kompostela

Vecpilsēta

1985. gadā Santjago de Kompostelas vecpilsēta tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma objektu sarakstā. 10. gadsimtā musulmaņi pilnībā iznīcināja Santjago de Kompostelas vecpilsētu. Nākamajos gadsimtos pilsēta tika uzcelta pilnībā no jauna. Vecpilsētā atrodas gan romānikas, gan gotikas, gan baroka stilā uzceltas ēkas. Vecākās ēkas atrodas Jēkaba iespējamo mirstīgo atlieku atdusas vietas un Santjago de Kompostelas katedrāles tuvumā.

Katedrāle

Santjago de Kompostelas katedrāle, uz kurieni, saskaņā ar tradīciju, Jēkaba mirstīgās atliekas tika aizvestas, ir svētceļojumu (Svētā Jēkaba ceļa) galamērķis.
Lolita (romāns)

Ekranizācija

Divas reizes romāns ticis ekranizēts. Pirmo ekranizāciju veica Stenlijs Kubriks 1962. gadā. Šai filmai Nabokovs bija scenārija autors un tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko adaptēto scenāriju. Otro reizi romāns ekranizēts 1997. gadā ar Džeremiju Aironsu profesora Hamberta lomā.
Lijas

Latvijā

Latvijā sastopmas 4 liju ģints sugas: lauku lija (Circus cyaneus), stepes lija (Circus macrourus), pļavas lija (Circus pygargus) un niedru lija (Circus aeruginosus).

Izskats un īpašības

Liju ģints sugas ir vidēja auguma un liela auguma plēsīgie putni. To ķermeņa garums ir no 41 līdz 60 cm. Lijām līdzīgi kā pūcēm ir sejas plīvurs, tikai tas ir mazāks. Tām ir gari spārni un aste, kas nodrošina klusu lidojumu tieši virs zemes. Tās medī dažādus grauzējus, putnus, ķirzakas, vardes un citus nelielus dzīvniekus. Lijām ir garas kājas, kas atvieglo medījuma sagrābšanu zālē.
Ibisu apakšdzimta

Kopīgās īpašības

Ibisu apakšdzimtas putniem ir raksturīgi slaidi ķermeņi, garas kājas un kakls, garš, izliekts knābis ar asu galu. Tie mājo mitros biotopos, stāvošu vai lēni plūstošu ūdenstilpņu krastos. Sastopami gandrīz visur pasaulē, izņemot Antarktīdā. Lielākā sugu dažādība mājo tropos. Latvijā sastopama viena ibisu apakšdzimtas suga — brūnais ibiss (Plegadis falcinellus), kas Latvijā ir rets ieceļotājs.
Barības meklēšanai ibisi izmanto garo knābi, ar to iztaustot dūņas un dubļus. Barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem (ūdens kukaiņiem un vēžveidīgajiem). Ibisi veido monogāmus pārus, ligzdo kolonijās, bieži kopā ar gārņiem un karošknābjiem. Ligzda parasti tiek vīta kokos ūdenstilpnes krastā. Visas mūsdienās dzīvojošās ibisu sugas spēj lidot, bet lielākā daļa izmirušo sugu (Havaju ibisi (Apteribis) un Jamaikas ibisi (Xenicibis)) bija nelidojoši putni.
Madlēnas kapela

Vēsture

Marijas Magdalēnas kapela ir viena no vecākajām Briselē, ko būvēja Žēlsirdības brāļu ordeņa locekļi 13. gadsimtā. Izrakumi, kurus veica no 1956. līdz 1958. gadam, pārvietojot baznīcu uz jauno vietu, atklāja, ka jau līdzšinējās kapelas vietā ir atradusies Tempļa bruņinieku svētnīca, uz kuras pamatiem vēlāk tika būvēta šī baznīca. 15. gadsimta sākumā dievnamam bija piebūvētas divas navas, kā arī fasāde ar lielo vitrāžas logu un zvanu tornis virs fasādes. Ārdurvis, kuras tika izgatavotas 1637. gadā, pieder baroka stilam. Baznīca piedzīvojusi daudz izmaiņas un pārbūves — tā tika atjaunota pēc franču komandiera Maršala Villeruā vadītās Briseles centra bombardēšanas 1695. gadā, kā arī rekonstruēta 1864. gadā. Savukārt, trīs altāri, vitrāžu logi un ērģeles no jauna tika izgatavotas un uzstādītas pēc baznīcas pārvietošanas 1958. gadā. Baznīca atstāj vienotu iespaidu, radot iespēju nodrošināt vērtīgu vietu lūgšanām un liturģijai, jo harmonizē baznīcas izmēri ar materiāliem, kas izmantoti būvniecībā un vitrāžas logiem. Baznīcu, sakarā ar Briseles pārbūvi 20. gadsimta sākumā, bija nolemts nojaukt tāpat kā visu apkārtējo apkārtni, tāpēc tā bija iztukšota un pamesta. Taču, rodoties iespējām, tā tika pārvietota un atjaunota laika periodā no 1956. līdz 1958. gadam. Svētās Annas kapela, kas atradās Kalnu ielā (franču: ru de la Montagne) arī tika nolemta nojaukšanai, bet to izdevās daļēji pārvietot un atjaunojot jaunajā vietā Svētās Marijas Magdalēnas kapelu, izmantot arī Svētās Annas kapelas daļu. Kapelai ir saglabājusies fasāde, kas saglabājusies no 1615. gada.

Interjers

Kapelas kreisajā pusē atrodas atsevišķa kapela, kas nosaukta Svētās Ritas vārdā, tā ir ļoti apmeklēta. Pirms ieejas kapelā redzamas divas skulptūras — Svētās Marijas Magdalēnas tēls viduslaiku tērpā un Svētās Annas, kura rokās tur bērnu Jēzu (18. gadsimts). Pretējā, labajā, pusē ir redzama Bizantijas Dievmātes Debessbraukšanas ikona, kas atrodas virs Svētā Sakramenta altāra, kur norisinās lūgšanas par baznīcas vienotību. Virs ikonas atrodas logs ar vitrāžu, kurā atainota Jaunava Marija, logu vitrāžās pa kreisi un labi no tās atainoti Svētais Augustīns un Svētā Monika, kas bija patroni Debessbraukšanas ordenim, kas pildīja pienākumus no 1924. gada. Piecas vitrāžas virs galvenā altāra ataino stāstus no Svētās Marijas Magdalēnas dzīves, centrā redzams Jēzus Kristus krusts, caur Kristus upuri cilvēks tiek atbrīvots no grēkiem (vitrāžā labās puses logā), kā arī Kunga augšāmcelšanās (rezorekcija) un kontemplācija (vitrāža kreisās puses logā). Citos logos redzamas vitrāžas no citu Svēto dzīves. Uz centrālā pīlāra redzams skulpturāls veidojums — Svētā Marija Magdalēna pie Jēzus Kristus krustā kājām.
Nokian Jalkineet

Atsevišķs uzņēmums

1990. gadā Nokia gumijas apavu bizness tika atdalīts patstāvīgā uzņēmumā Nokian Jalkineet Oy.
Ražošana pamazām tika pārcelta uz Centrāleiropu.
2005. gadā Nokian Jalkineet nopirka Somijas ģimenes uzņēmums Berner Oy.
Reimsa

Vēsture

Pirms romiešu ienākšanas Gallijā, Reimsa bija belģu un remu cilts galvenais centrs. Kad Jūlijs Cēzars sāka Gallijas iekarošanu, remi bija vieni no romiešu uzticamākajiem sabiedrotajiem.
3. gadsimtā pilsētā izplatījās kristietība, un tā kļuva par bīskapijas centru. 406. gadā pilsētu nopostījā vandaļi. 496. gadā franku karalis Hlodvigs I.
Reimsā kristīja katolismā, un kopš tā laika Reimsa kļuva par Francijas karaļu kronēšanas vietu. Sevišķi zīmīga bija karaļa Šarla VII kronēšana 1429. gadā, kad Žannas d'Arkas vadībā no pilsētas bija padzīti angļi.
Pilsēta cieta ievērojamus postījumus Pirmā pasaules kara laikā. Izpostītā katedrāle ilgi tika izmantota propagandas cīņā pret Vāciju. Pēc kara katedrāli atjaunoja. 1945. gada 7. maijā Sabiedroto virspavēlnieks Eiropā ģenerālis Eizenhauers, atrodoties Reimsā, saņēma ziņu par Vērmahta bezierunu kapitulāciju.