google/wiki40b huggingface dataset:
Mākslīgais intelekts protezēšanā

"Inteliģentas" protēzes uzbūve un darbība

Zinātnieki ir izstrādājuši "inteliģento" protēzi, kas imitē cilvēka kājas darbību. Tāda protēze varētu maksāt no 12 000$ līdz 18 000$. Līdzīgas protēzes izstrādā Ossur. Protēzēs tiek iebūvēts kustības sensors, izpildmehānismi un programmatūra, lai aizstātu zaudēto muskuļu funkciju un izsekot, kurā pozīcijā atrodas kāja un cik tālu no zemes, ja cilvēks, lietojot to, pacēlis kāju augšā. Protēzēšanas kājā ir akumulators, protezēšanas ligzda un sensors, kas 1000 reizes sekundē apkopo informāciju par kājas kustību, svaru un attālumu no zemes.

Atšķirībā no iepriekšējām parastām protēzēm ar mākslīgo intelektu, tā automātiski atpazīst pareizu kājas stāvokli, kas ļauj tās lietotājam izmantot vairākiem pastaigu veidiem (ejot atpakaļ gaitā, uz priekšu, uz sāniem, ejot pa kāpnēm un nogāzēm). Protēze ir unikāla protēze, jo tā spēj prognozēt un aktīvi nodrošināt, nepieciešamas ikdienas darbības, kāju funkcijas.

Mākslīgais intelekts Power knee protēzā

Mākslīgais intelekts (angļu: Artificial intelligence - AI) apstrādā informāciju no sensoriem un aktivizē vispiemērotāko kājas pozīciju, lai veiktu nākamo soli. Programmatūra salīdzina kājas pārvietošanas kustības un atbilstoši tām piemēro pēdas un potītes pozīciju. Ierīce dod dažādas protēza pirkstgalu pozīciju iespējas, kas ļauj cilvēka gaitai izskatīties dabīgai.
Sistēma arī novērtē gaitas simetriju, tādējādi veicina augsti efektīvus gaitas modeļus, kas palīdz samazināt muguras, gūžas un kāju spriedzi. Programmatūra, kas apstrādā informāciju par cilvēka kāju un ķermeņa kustībām var tikt precizēta, saskaņā ar personas fizisko stāvokli un rehabilitāciju, tā spēj pielāgoties cilvēka gaitai.
Krako

Vēsture

Ap 540. gadu pilsētu apdzīvoja grieķi un tās nosaukums bija “Montedoro”. Agrāk pilsēta piederējusi arhibīskapam Ornaldo de Trikario, kurš, iekarojis šo pilsētu, paziņoja, ka tagad pilsēta ir baznīcas pārvaldībā. 1060. gadā pilsētas nosaukums bija "Garkulum", kas tulkojumā nozīmē "maza uzrakta zeme". Kamēr pilsēta bija baznīcas pārvaldībā, tā auga un attīstījās, bet pēc pāris desmitiem gadu, kad pie varas nāca Frīdrihs II Hohenštaufens, tā kļuva par nozīmīgu militāru nocietinājumu. Tā kā Frīdrihs II bija Vācijas karalis, tad arī Krako tika pievienota Svētās Romas impērijai. No 1892. līdz 1922. gadam vairāk nekā 1300 pilsētas iedzīvotāju izceļoja uz Ziemeļameriku, zemkopības apstākļu pasliktināšanās dēļ. Lauksaimniecībai nelabvēlīgi apstākļi, lielais noziegumu skaits, Otrais Pasaules karš dabas kataklizmas un fakts, ka klints, uz kuras uzbūvēta pilsēta varēja nogrūt jebkurā brīdī, noveda pie tā, ka iedzīvotāji arvien pieaugošā skaitā pameta pilsētu. 1963. gadā notikumi mainīja visu pilsētas dzīvi. Nogruvumu, kuri šajā valsts pusē ir bieža parādība, laikā liela daļa ēku pazuda un ap 2000 iedzīvotāju piespiedu kārtā tika pārvietoti uz citām vietām un pilsēta palika tukša un pamesta.

Mūsdienas

Mūsdienās Krako dēvē par spoku pilsētu. Oficiālu ekskursiju uz Krako nav: tie kas ir droši par sevi dodas uz pilsētu pilnībā atbildot par sevi, jo klints var nogrūt jebkurā brīdī. Tomēr pilsētu tūristi ir iemīļojuši, jo ir daudz stāstu par to, ka Krako spokojas. Skaisto ainavu dēļ šo vietu ir iecienījuši arī itāļu filmu veidotāji. Šeit veidotas tādas filmas kā "Vilcene"(La Lupa) (1935), "Ķēniņš Dāvids" (1985), "Zvaigžņu radītājs" (L'Uomo delle stelle) (1995), Kristus ciešanas (2004) citas.
Fraternitas Vesthardiana

Fraternitas Vesthardiana (latviešu: Viestarda brālība) ir studentu korporācija, kas dibināta 1924. gada 8. oktobrī Rīgā. Fraternitas Vesthardiana krāsas ir pelēks-sarkans-zelts, devīzes "Tautas slava - paša gods" un "Būt vai nebūt". Korporācijas nosaukums atvasināts no senās Zemgales ķēniņa Viestarda vārda.
Kopīgo korporāciju komanu Fraternitas Vesthardiana garantēja pie studentu korporācijas Selonija, LU Prezidiju konventā uzņemta 1926. gada 27. aprīlī. 1928. gadā nodibinājās Filistru biedrība. Pēc Latvijas okupācijas korporācijas darbība tika aizliegta, pēc Otrā pasaules kara 1953. gadā Fraternitas Vesthardiana atjaunoja darbību trimdā, bet 1990. gadā Latvijā.
Funikulers

Funikulers, arī funikulieris vai trosu dzelzceļš (no latīņu: funiculus — 'virve') ir kopš 19. gadsimta beigām pazīstams sabiedriskā transporta veids, kas savieno dažādā augstumā esošus maršruta galapunktus pa vienmērīgā slīpumā izbūvētu sliežu ceļu, kur kā vilcējspēku izmanto motoru un trosu un zobratu iekārtas. Funikulerus parasti izmanto pilsētās ar stāvu zemes reljefu, to maršruti ir īsi, ar 1—2 pieturām. Senākie funikuleri kā tehnikas pieminekļi ir tūristu piesaistei, piemēram, Tbilisi Gruzijā un Šamonī Francijā.
Zvejnieku bastions

Zvejnieku bastions (ungāru: Halászbástya) ir neogotikas un neoromantisma stila terase, kas atrodas Ungārijā, Budapeštas rietumu daļā Budā, uz Budas kalna, pie Maķāša katedrāles. Tā tika uzcelta laika posmā no 1895. līdz 1902. gadam pēc arhitekta Friģeša Ščuleka projekta. Bastiona celtniecība padarīja blakus esošās 13. gadsimtā celtās dominikāņu baznīcas pamatus nestabilus, tādēļ šī baznīca bija jāpārvieto lejup. Bastiona galvenā daļa ir aptuveni 140 metrus gara un atrodas paralēli Donavai. No 1947. līdz 1948. gadam Jānošs Ščuleks, Friģēša Ščuleka dēls, pārraudzīja Zvejnieku bastiona rekonstrukciju pēc tam, kad Otrā pasaules karā tas tika gandrīz iznīcināts.
No bastiona torņiem un terasēm ir redzami skati uz Donavu, Margitas salu, pilsētas austrumu daļu Peštu un Gellērta kalnu.
Zvejnieku bastions ir veltīts Ungārijas dibināšanas tūkstošgadei, un tā septiņi torņi pārstāv septiņas ungāru ciltis, kas 896. gadā apmetās dzīvot Karpatu baseinā.
Zvejnieku bastions savu nosaukumu ir ieguvis no zvejnieku ģildes, kuru pienākums viduslaikos bija aizsargāt bastiona vietā esošo pilsētas aizsargmūri, lai gan ir arī teorijas, ka nosaukums ir gūts no bastionam netālu esošā zivju tirgus vai arī zvejniekiem, kas dzīvojuši tam tuvumā, nevis to aizsargājuši.
1906. gadā starp bastionu un Maķāša katedrāli tika uzstādīta bronzas statuja, kurā redzams Svētais Ištvāns I uz zirga. Statuju veidoja Alajošs Štrobls, bet tās neoromantisma stila pjedestāls tika veidots pēc Friģeša Ščuleka plāna, attēlojot uz tā ainas no Ištavāna I dzīves.
Bastions bija pieturas punkts ASV televīzijas šova "Skrējiens pēc miljona" sestajā sezonā.
Mstislavs Rostropovičs

Dzīvesgājums

Dzimis 1927. gadā Baku poļu-lietuviešu izcelsmes čellista Leopolda Rostropoviča un viņa sievas Sofijas, dzimušas Fedotovas, ģimenē. 1943. gadā Rostropoviču ģimene pārcēlās uz dzīvi Maskavā, un viņš 16 gadu vecumā uzsāka studijas Maskavas Konservatorijā (1943-1948). Pēc uzvarām vairākos starptautiskos konkursos Prāgā un Budapeštā (1947, 1949, 1950) viņam 1950. gadā piešķīra Staļina prēmiju. 1955. gadā viņš apprecēja Maskavas Lielā teātra operdziedātāju Gaļinu Višņevsku.
Rostropovičs ar sievu bija arī redzami cilvēktiesību aizstāvji un padomju režīma kritiķi. 1970. gadā, kad pret rakstnieku tika vērsta propagandas kampaņa, Rostropovičs savā vasarnīcā izmitināja Aleksandru Solžeņicinu. 1974. gadā Rostropovičs un Višņevska pameta PSRS un apmetās ASV. 1978. gadā viņiem tika atņemta PSRS pilsonība (atjaunota 1990. gadā). No 1977. līdz 1994. gadam Rostropovičs bija ASV Nacionālā simfoniskā orķestra diriģents.
Pēc PSRS sabrukuma Rostropovičs un Višņevska iesaistījās sabiedriskos procesos Krievijā, atbalstot prezidentu Borisu Jeļcinu. Vēlāk bija draudzīgās attiecībās arī ar Vladimiru Putinu. Miris 2007. gadā.
Trenčanske Teplice

Vēsture

Pirmoreiz rakstos minēta 1247. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Trenčēnteplica (ungāru: Trencsénteplic). Karstie avoti pazīstami kopš 14. gadsimta. Kopš 18. gadsimta kļuva par vienu no iecienītākajiem Ungārijas kūrortiem. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (96,6 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (77,7 %), nereliģiozi (13,6 %), luterāņi (4,6 %).
Paneru seņūnija

Vēsture

Ciemats visticamāk radies 14. gadsimtā. 1390. gadā to savā īpašumā ieguva Viļņas bīskaps un tas drīz kļuva par galveno ķieģeļu piegādātāju   pilsētai. Tam ir bijusi kopīga vēsture ar Viļņu. Pēc pēdējās Polijas dalīšanas 1795. gadā tas kļuva par daļu no Viļņas guberņas Krievijas Impērijā. Novembra sacelšanās laikā 1831. gada 19. jūnijā pie ciemata notika Ponaru kauja, kurā Polijas spēkus sakāva Krievijas kājnieki.
Krievijai pēc Pirmā Pasaules kara atkāpjoties un parakstot Brestļitovskas miera līgumu, teritoriju ieguva Vācija un nodeva to Baltkrievijas Tautas Republikai. Pāris mēnešus vēlāk Vācijai piedzīvojot sakāvi, teritorija piedzīvoja politisku apvērsumu, bet pēc Polijas—Padomju un Polijas—Lietuvas kara tā kļuva par daļu no Polijas. 1939. gadā pēc Polijas kampaņas to pārņēma PSRS un pievienoja Lietuvas teritorijai, bet pēc gada to anektēja.
Starp 1941. gada jūliju un 1944. gada augustu Paneros notika masu slepkavības, nogalinot ap 100 000 ebreju un poļu, lielāko daļu no tuvējās Viļņas. Tās izpildīja vācu SD un SS vienības ar vietējo lietuviešu veidoto speciālās SD un drošības policijas vienības "Ypatingasis būrys" palīdzību. Slaktiņa vieta tiek godināta ar memoriālu Holokausta upuriem, atsevišķu memoriālu poļu upuriem un nelielu muzeju.
Kopš 1991. gada tā ir neatkarīgās Lietuvas sastāvā un nesen tika iekļauta Viļņas pilsētā.
Eusebio Di Frančesko

Karjera

Futbolista karjeru sāka Empoli. Pēc tam ir pārstāvējis Itālijas klubus Lucchese un Piacenza. 1997. gadā pievienojās AS Roma, kurā nospēlēja četras sezonas. 2000.—2001. gada sezonā Romas kluba sastāvā kļuva par A sērijas čempionu. 2001. gadā atgriezās Piacenza, bet karjeras noslēgumā spēlēja klubos Ancona un Perugia.
Itālijas izlasē debitēja 1998. gada 5. septembrī 2000. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Velsu. Kopumā izlases rindās aizvadījis 12 spēles. 1998. gada decembrī aizvadījis arī vienu neoficiālu spēli izlases rindās pret FIFA Pasaules zvaigžņu izlasi un guvis vārtus. Šī spēle dažos avotos arī tiek pieskaitīta spēlēm izlasē.
Trenera karjeru sāka 2008. gadā Lega Pro komandā Virtus Lanciano. Vēlāk bija galvenais treneris klubos Pescara un Lecce. 2012. gadā kļuva par Sassuolo, kas tolaik spēlēja B sērijā, galveno treneri. Jau savā pirmajā sezonā ar šo klubu uzvarēja līgā un iekļuva A sērijā. 2015.—2016. gada sezonā aizveda klubu līdz 6. vietai A sērijā un izcīnīja ceļazīmi uz UEFA Eiropas līgu.
2017. gada jūnijā kļuva par AS Roma galveno treneri. 2017.—2018. gada UEFA Čempionu līgas sezonā aizveda komandu līdz pusfinālam. 2019. gada 7. martā pēc zaudējuma UEFA Čempionu līgas astotdaļfinālā pret FC Porto tika atbrīvots no amata.
2019. gada jūnijā kļuva par Sampdoria galveno treneri. Tā paša gada oktobrī pēc neveiksmīga sezonas sākuma amatu atstāja.
Čārlzs Bukovskis

Biogrāfija

Čārlzs Bukovskis piedzima 1920. gadā Andernahā Vācijā. Viņa tēvs bija amerikāņu karavīrs, bet māte vāciete. Trīs gadu vecumā viņš tika aizvests uz Losandželosu, kur nodzīvoja piecdesmit gadus. 1994.gada 9.martā Bukovskis nomira no leikēmijas, nenodzīvojis līdz paša izvēlētajai nāves stundai: "Esmu visu saplānojis. Aiziešu 2000. gadā, kad paliks 80."

Darbi

Bukovskis ietekmējās no sociālās vides Losandželosā, uzsverot parasto dzīvi, alkoholismu, sievietes un darbu. Pirmo stāstu viņš publicēja 24 gadu vecumā.
Viņa darbi parādījās avīzēs no 1940. gada līdz 1990. gadam un vēlāk tika pārpublicēti izdevniecībā Black Sparrow Press. Bukovskis alkohola ietekmē stāstus par viņa mīļo Losandželosu lasīja pa radio. Bukovskis esot sarakstījis tūkstošiem dzejoļu, simtiem īso stāstu un sešus romānus. Jānis Elsbergs tulkojis romānus "Sievietes" un "Holivuda", kā arī atdzejojis vairākus Bukovska darbus.

Filmās

Ar Bukovska rakstiem ir saistītas vairākas filmas un pats ir skatāms vismaz četrās. (1982. gadā Marko Fereri ekranizējis Erections, Ejaculations, Exhibitions and General Tales of Ordinary Madness.) 1987. gadā pēc Bukovska scenārija uzņemta filma Barfly, kurā galveno varoni Henriju Činaski atveido Holivudas "sliktais zēns" Mikijs Rurks. Pēc filmas uzņemšanas Bukovskis uzrakstīja romānu "Holivuda."
Zemgales dalīšanas līgums

Līguma nozīme

Saskaņā ar šo līgumu Rīgas arhibīskapija, tās domkapituls un Livonijas ordenis sadalīja uz laiku pakļautās Zemgales pilsnovadus savā starpā. Katrā no sešiem minētajiem pilsnovadiem tika iecelts savs fogts, kurus zemgaļi padzina pēc Zemgaļu sacelšanās sākuma 1259. gadā.

Līguma priekšvēsture

1251. gada 3. februārī pēc Vācu ordeņa neveiksmēm Zemgales un Žemaitijas iekarošanā, Romas pāvesta Inocenta IV kūrija nolēma, ka Zemgales bīskapija ir likvidējama un tās teritorija pievienojama Rīgas bīskapijai, tomēr vēlāk tika nolemts jau agrāk kristītās Upmales, gan agrāk ķēniņam Viestardam pakļautos Zemgales pilsnovadus sadalīt starp trīs Livonijas feodālajiem senioriem - Rīgas arhibīskapu, domkapitulu un Vācu ordeni.
Bermudu Divstūris

Dalībnieki

M. Ogļezņevs ir bijušais grupas Device dalībnieks, ar ko tika izdoti 3 studijas albumi. Balceris ir vairāku starptautisku un nacionālo konkursu dalībnieks. Abi dziedātāji  ir arī veidojuši grupu Musiqq un piedalījās TV3 šova Koru kari 1. sezonā Chilli vadītajā Liepājas sarkanajā korī.
Dzelzceļa līnija Ventspils—Tukums II

Dzelzceļa līnija Ventspils—Tukums II ir dzelzceļa līnija Latvijā, kas savieno Tukuma un Ventspils pilsētas. Līnija iet caur Ventspils novadu, Talsu novadu, Kandavas novadu un Tukuma novadu. Līnija ir 108 km gara, tajā ir tikai viens sliežu ceļš, tai ir piešķirta 1. — visaugstākā kategorija. Līnijā pastāv tikai kravas vilcienu satiksme, galvenokārt kravu pārvadāšanai uz un no Ventspils ostas.

Vēsture

Ideja par dzelzceļa līnijas būvi radās 1880. gados, kad Rīgas un Liepājas ostas vairs nevarēja nodrošināt visu preču eksportu, bet par risinājumu varēja izmantot Ventspils ostu. Pirmie mēģinājumi uzbūvēt dzelzceļa līniju beidzās neveiksmīgi, naudas trūkuma dēļ, taču jau 1890. gados, sakarā ar rūpniecības uzplaukumu, ideja par līnijas būvi atdzima. Līnija tika atklāta 1901. gadā kā privātās dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava daļa. To izbūvēja Maskavas—Ventspils—Ribinskas dzelzceļa sabiedrība, taču 1918. gadā līnija pārgāja valsts īpašumā. Kopš 2010. gada līnijā pārtraukti pasažieru pārvadājumi.

Pasažieru vilcienu satiksme

Padomju laikā pa līniju kursēja 2 pasažieru vilcienu pāri dienā maršrutā Rīga—Ventspils caur Jelgavu — no Rīgas no rīta, bet no Ventspils pievakarē, un no Rīgas vakarā, bet no Ventspils no rīta. 1995. gadā rīta vilciens no Rīgas un vakara vilciens no Ventspils tika novirzīti caur Jūrmalu, 1998. gadā arī otrs vilciens. 2001. gada augustā pasažieru vilcienu satiksme tika pārtraukta, bet tā tika atjaunota pēc 7 gadiem — 2008. gada augustā. Tad vilciens līnijā kursēja tikai vienreiz dienā — vakarā no Rīgas, bet no rīta — no Ventspils (šajā līnijā pieturēja Kandavā, Sabilē, Stendē, Spārē un Ugālē). No 2009. gada oktobra vilciens kursēja tikai nedēļas nogalēs, vilcienu daļēji aizstājot ar autobusiem, bet 2010. gada februārī atkal atcelts.
Tautas partija

Vadība

Partiju vadīja priekšsēdētājs un ievēlētā valde.

Pašvaldībās

2001. gadā iekļuva Rīgas domē, bet palika opozīcijā. 2005. gadā iekļuva valdošajā koalīcijā Rīgas domē. 2009. gada pašvaldību vēlēšanās piedzīvoja sagrāvi un Rīgas domē ievēlēta netika.

Darbība

Dibināta partijas 1. kongresā 1998. gada 2. maijā Rēzeknē.
2007.-2010. gados līdzdarbojās I. Godmaņa otrajā valdībā un V. Dombrovska valdībā (atsauca no Dombrovska valdības savus ministrus 2010. gada martā). 2010. gada martā par aiziešanu no TP paziņoja tās Līvānu nodaļa.

Naudassods

Tautas partija savās priekšvēlēšanu reklāmas kampaņās vairākkārt ir pārsniegusi likumā noteiktos tēriņu limitus. Tas ir novedis līdz tiesu darbiem. 2010. gada novembrī administratīvā apgabaltiesa lika Tautas partijai pārskaitīt valsts budžetā pretlikumīgi saņemtos un iztērētos 1,03 miljonus latu. Apelācijas instances tiesa noraidīja TP sūdzību, atstājot spēkā Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja 2008. gada lēmumu par ziedojumu atmaksu. Prasību tiesa skatīja slēgtā tiesas sēdē, jo tā bija lūguši TP pārstāvji.
Latava (upe)

Vēsture

13. gadsimtā Šventojas upes baseinā atradās Lietavas zeme.  
Pēc Mindauga kristīšanās viņš 1255. gadā atteicās no puses savu zemju. Dāvinātās teritorijas dienvidu robeža gāja pa Sventas (tagad Šventojas) upi, Latuvas upi, Lavenas upi līdz Mūsas upei.
Apakšžoklis

Apakšžokļa ķermenis

Apakšžokļa ķermenis (corpus mandibulae) ir kaula vidējā daļa, no kuras simetriski uz augšu atiet apakšžokļa zari (ramus mandibulae). Apakšžokļa ķermenim ir divas daļas - apakšžokļa pamats (basis mandibulae) un zobu jeb alveolārā daļa (pars alveolaris).

Apakšžokļa pamats

Apakšžokļa pamats (basis mandibulae) ir ķermeņa apakšējā, sabiezinātā un noapaļotā daļa. Tam ir divas virsmas - ārējā un iekšējā. Ārējās virsmas vidū atrodas zoda izcilnis (protuberantia mentalis), uz sāniem no izciļņa ir zoda pauguriņš (tuberculum mentale). Vēl vairāk uz sāniem un nedaudz augstāk no pauguriņa atrodas zoda atvere (foramen mentale), kur atveras apakšžokļa kanāls. Aiz šīs atveres ir slīpa līnija (linea obliqua), kas pāriet uz apakšžokļa zaru.
Iekšējās virsmas vidū izvirzās zoda smaile (spina mentalis), bet uz sāniem no zoda smailes, pie apakšžokļa pamata apakšējās malas, tās katrā pusē ir divvēderiņmuskuļa bedre (fossa digastrica). Uz augšu un uz sāniem no tās ir saskatāma žokļa un mēles kaula muskuļa līnija (lienea mylohyoidea). Zem līnijas ir zemžokļa bedrīte (fovea submandibularis), bet virs tās - zemmēles dziedzera bedrīte (fovea sublingualis).

Apakšžokļa zobu (alveolārā) daļa

Zobu jeb alveolārā daļa (pars alveolaris) iet uz augšu no apakšžokļa ķermeņa un ir veidota līdzīgi augšžokļa zobu izaugumam. Tās augšmala veido zobu loku (arcus alveolaris) ar zobu ligzdiņām jeb alveolām (alveoli dentales). Katru ligzdiņu citu no citas atdala ligzdiņu starpsienas (septa interalveolaria). Dzerokļu ligzdiņās atsevišķu sakņu dobumus arī atdala satrpsienas (septa interradicularia). Zobu daļas ārējā virsmā ir zobu ligzdiņu izliekumi (juga alveolaria).

Apakšžokļa zars

Apakšžokļa zars (ramus mandibulae) atiet uz augšu no ķermeņa zem noteikta leņķa. Vieta kur sākas apakšžokļa zars ir apakšžokļa leņķis (angulus mandibulae). Zara augšējā daļā ir divi izaugumi: priekšējais jeb vainagizaugums (processus coronoideus) un mugurējais jeb locītavas izaugums (processus condylaris). Starp abiem izaugumiem ir apakšžokļa ierobs (incisura mandibulae). Locītavas izaugumam (processus condylaris) ir apakšžokļa galva (caput mandibulae) un apakšžokļa kakliņš (collum mandibulae). Apakšžokļa kakliņa priekšpusē ir spārnmuskuļa bedrīte (fovea pterygoidea). Zara iekšējā virsmā zem apakšžokļa ieroba (incisura mandibulae) ir apakšžokļa atvere (foramen mandibulae), ko norobežo apakšžokļa mēlīte (lingula mandibulae). Apakšžokļa atvere ved apakšžokļa kanālā (canalis mandibulae), kas beidzas ķermeņa ārējā virsmā ar zoda atveri. Uz leju no apakšžokļa atveres ir žokļa un mēles kaula rieva (sulcus mylohyoideus) un spārnmuskuļa nelīdzenums (tuberositas pterygoidea). Zara ārējā virsmā ir košļāšanas muskuļa nelīdzenums (tuberositas masseterica).
Haubice

Haubice (vācu: Haubitze) ir artilērijas ieroča veids, kurš paredzēts šaušanai pa mērķiem, kuri neatrodas tiešas redzamības zonā, ir aiz šķēršļiem. Pēc šaušanas veida, atrodas pa vidu starp lauka lielgabaliem (garš stobrs, šauj zemā leņķi ar lielu šāviņa sākumātrumu) un mortīrām (īss stobrs, šauj stāvā leņķī). Haubices raksturīgās pazīmes ir relatīvi īss stobrs (15 — 30 kalibri), kalibrs ir lielāks par 100 mm, šāviņus izšauj trajektorijās ar stāvu krišanas leņķi, šaušanas ātrums 1 — 6 šāvieni minūtē, šaušanas attālums līdz 17 km. Mūsdienu haubices šauj pat līdz 10 — 12 šāvieniem minūtē attālumā līdz 50 km un vairāk.
2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

Norises vieta

Izraēla iespēju rīkot Eirovīzijas dziesmu konkursu trešo reizi tā vēsturē izcīnīja pēc Netta uzvaras ar dziesmu Toy 2018. gada konkursā.
Expo Tel Aviv ir izstāžu un kongresu centrs, kura 2. paviljonā, kas ir ar 7 300 cilvēku ietilpību un tika atklāts 2015. gadā janvārī, notiks konkurss. Centrs ir dažādu pasākumu, kā, piemēram, koncerti, izstādes, tirgi un konferences. Tur atrodas 10 zāles un paviljoni, kā arī liela ārpustelpu zona. 2. paviljonā noticis 2018. gada Eiropas čempionāts džudo.

Eirovīzijas ciemats

Eirovīzijas ciemats ir oficiāla Eirovīzijas dziesmu konkursa fanu un sponsoru zona konkursa norises laikā, kur uzstājas vairāki mākslinieki, bet tiešraides šovu laikā šeit tiek pārraidīts konkurss.

Vizuālais dizains

Konkursa sauklis Dare to Dream jeb "Uzdrīksties sapņot" tika paziņots 2018. gada 28. oktobrī, bet vizuālais dizains, kas ir logo un sastāv no trijstūriem, kuri veido zelta zvaigzni — 2019. gada 8. janvārī. Logo ir arī 2 citas alternatīvas versijas.

Vadītāji

2019. gada 25. janvārī IPBC paziņoja, ka konkursa trīs šovus vadīja 4 vadītāji: televīzijas raidījumu vadītājs Erezs Tals un supermodele Bara Refaeli, kas bija galvenie konkursa vadītāji, kā arī Asī Azārs un Lūsija Ajūba, kuri bija green room vadītāji.

Dalībvalstis

2019. gada 7. novembrī EBU paziņoja, ka konkursā piedalīsies 42 valstis, bez Bulgārijas, kas no konkursa izstājās finansiālu apsvērumu dēļ.
2019. gada 27. februārī Ukraina paziņoja, ka strīdu ap nacionālo atlasi dēļ izstājas no dalības konkursā, kas nozīmē, ka konkursā piedalījās 41 valsts.
Pjemontiešu valoda

Statuss

Pjemontā, tāpat kā citur Itālijā, ikdienas komunikācijā dominē itāļu valoda. Pjemontiešu valodas lietošana tikusi apkarota gan Itālijas Karalistes, gan Itālijas Republikas laikā. Oficiālais iemesls bijis diskriminācijas novēršana attieksmē pret ieceļotājiem no citiem (nabadzīgākajiem) Itālijas reģioniem.
2004.g. Pjemontas reģionālais parlaments pasludināja pjemontiešu valodu par reģionālo valodu, bet Itālijas valdība šo lēmumu neatzīst. Ierobežotos apmēros pjemontiešu valoda tiek lietota skolu izglītības programmās.
Mozambikas administratīvais iedalījums

Mozambikas administratīvo iedalījumu veido 10 provinces (provincias) un 1 galvaspilsēta (cidade capital). Provinces sīkāk tiek iedalītas 129 distriktos (distritos). Savukārt distirkti sīkāk tiek iedalīti 405 postos (postos)
Hnūštja

Vēsture

Pirmoreiz rakstos minēta 1334. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Hnūštja gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tas ungāriskais nosaukums ir Ņušķa (Nyustya). No 19. gadsimta sākuma līdz 1923. gadam - metalurģiskās rūpniecibas centrs, vēlāk, līdz 20. gadsimta beigām, pie pilsētas atradās ķīmiskā rūpnīca. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Pilsētu izveidoja 1960. gadā, apvienojot Hnūštjas un Likieras apdzīvotās vietas. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (93,12 %), dzīvo arī čigāni (3,36 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (36,4 %), nereliģiozi (35,44 %) un luterāņi (21,62 %).
Alvas zaldātiņi (dziesma)

"Alvas zaldātiņi" ir viena no Imanta Kalniņa septiņām dziesmām ar Māra Čaklā vārdiem, kuru viņš 1967. gadā komponēja Rolanda Kalniņa filmai „Elpojiet dziļi”. Dziesmas sākonējais nosaukums ir „Dziesmiņa par Napoleonu” un tajā izmantots padomju rakstnieka Iļjas Ērenburga citāts: „Es zinu tikai to, ka beigtu Napoleonu aprok bedrē, lai tas nesmirdētu, bet dzīvu kaķēnu baro ar siltu pienu”. 
Par spīti tam, ka filmas izrādīšanu Latvijas PSR varas iestādes aizliedza, dziesma kļuva populāra, to izpildīja Liepājas grupas „Santa” un „2xBBM”, bet kopš 1971. gada grupa „Menuets”. Dziesma tika dziedāta arī Gunāra Priedes lugā „Trīspadsmitā” Valsts Jaunatnes teātrī.
2018. gadā „Alvas zaldātiņi" ieguva 50. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.