google/wiki40b huggingface dataset:
Urīnceļu infekcija

Urīnceļu infekcija ir infekcija, kas skar urīnceļus. Biežāk ar to slimo sievietes, tas saistāms ar anatomiskām īpatnībām – īsu urīnizvadkanālu. Galvenokārt ierosinātāji ir gramnegatīvi mikroorganismi. Pirmajā vietā ir Escherichia coli, kas ierosina aptuveni 80 % akūtu urīnceļu infekciju. Ja skarti augšējie urīnceļi (nieres) vairāk izteikti sistēmiskie simptomi - paaugstināta ķermeņa temperatūra, nespēks, svīšana, sāpes nieru apvidū, bet ja apakšējie (urīnpūslis, urīnizvadkanāls) – biežāka, sāpīga urinācija un urīna nesaturēšana.

Patoģenēze

Nozīmīgākais ir ascendējošais jeb augšupejošais izplatīšanās veids. Urīnizvadkanāls normā ir baktēriju kolinizēts, taču urīnpūslis ir praktiski sterils. Tas, ka urīnceļu infekciju biežāk novēro sievietēm, uzsver ascendējošā ceļa nozīmi – sievietēm urīnizvadkanāls ir īss; kaunuma lūpu un perirektālā rajonā siltā, mitrā vide veicina urīnizvada kolonizāciju ar tur esošajām baktērijām. Sievietēm urīnizvadkanāla masāža un dzimumkontakts veicina baktēriju iekļūšanu urīnpūslī, tādējādi izraisot urīnpūšļa iekaisumu jeb cistītu.
Pastāvot vezikouretrālam atvilnim, kas atvieglo mikroorganismu nokļūšanu nierēs, var rasties augšējo urīnceļu infekcija. Retākos gadījumos var novērot infekcijas izplatīšanos hematogēnā (no asinīm) veidā pacientiem ar bakterēmiju.

Etioloģija

Galvenokārt ierosinātāji ir gramnegatīvi mikroorganismi. Pirmajā vietā ir Escherichia coli, kas ierosina aptuveni 80 % akūtu UCI (kā augšējos, tā apakšējos urīnceļos). No citām gramnegatīvām baktērijām nozīme ir Klebsiella, Proteus, Pseudomona spp (gadījumos, kad urīnceļos ir organiskas pārmaiņas vai arī notikusi intrahospitāla inficēšanās.
Jaunām sievietēm Staphylococcus saphrophyticus ir ierosinātājs 10 % gadījumu.
Nigērijas administratīvais iedalījums

Nigērijas administratīvo iedalījumu veido 36 štati un 1 federālā teritorija, kas sīkāk iedalās 774 vietējo pašvaldību apgabalos.
3. Saeima

3. Saeimas darbība

3. Saeimas priekšsēdētājs visu tās darbības laiku bija Pauls Kalniņš (LSDSP). 3. Saeimā bija 20 pastāvīgās komisijas. Notika 223 sēdes, kurās apsprieda 344 likumprojektus.
3. Saeimas laikā darbojās Celmiņa 2. Ministru kabinets un Ulmaņa 3. Ministru kabinets.
Podolīneca

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1235. gadā. Atšķirībā no citām Slovākijas pilsētām, kas gadsimtiem ietilpa Ungārijā, Podolīneca no 1412. līdz 1772. gadam, kad notika Polijas dalīšanas, ietilpa Polijā. Svētās Romas imperators 1412. gadā Sigismunds to iznomāja Polijai. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (94,71 %), čigāni (4,00 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (90,89 %).
No 1715. gada vietējā piāristu klosterī mācījās Staņislavs Konarskis (Stanisław Konarski, 1700-1773).
Jūliuss Brede

Šaha kompozīcija

Brede bija idejas Novotnija aizsegšanās pirmatklājējs (1844). Viens no pirmajiem, kas sastādīja uzdevumus ar sazarotu risinājumu un klusu ievadgājienu. Savā, 1844. gadā izdotajā uzdevumu krājumā aprakstījis šaha kompozīcijas teorijas pamatus. Bredes vārdā ir nosaukta tēma ar baltās figūras piesaistīšanu un atsaistīšanu pie savstarpējiem krusteniskiem šahiem.
Japānas nogrimšana

Sižets

1960. gadu beigās Japānu aizvien biežāk satricina zemestrīces. Vulkāniskas izcelsmes salās uz dienvidiem no Japānas arhipelāga notiek izvirdumi, tās uzsprāgst vai nogrimst. Zinātnieks, profesors Tadokoro uzskata, ka visa cēlonis ir saistīts ar to, ka Japānas salu tuvumā Klusā okeāna litosfēras plātne sāk iegrimt mantijā. Tadokoro paredz, ka šī procesa sekas valstij būs katastrofālas un divu gadu laikā tā pilnīgi nogrims, pie kam šo procesu pavadīs spēcīgi vulkānu izvirdumi.
Tehniķis Tosio Onodera, dziļūdens pētniecības batiskafa vadītājs, sāk strādāt slepenas grupas sastāvā, kuras uzdevums ir Klusā okeāna dibena pētīšana Japānas salu tuvumā. Pēc kāda laika, izmantojot iegūtos datus datormodelēšanai, grupa iegūst rezultātu: Japāna nogrims pēc 10 mēnešiem. 
Valdība sāk rīkoties, lai evakuētu iedzīvotājus: notiek pārrunas ar Austrāliju, Ameriku, Padomju Savienību un citām valstīm. Japāna caur ANO vēršas pie pasaules, lūdzot piedāvāt dzīves vietu, notiek vērtīgāko mākslas darbu izvešana. Evakuācija norisinās uz saasinātu militāro pretrunu fona pasaules valstu starpā, kuras vēlas sadalīt japāņu zinātnisko un tehnisko potenciālu pēc iespējas izdevīgāk sev. 
Vienlaikus manāma tektonisko aktivitāšu pastiprināšanās Japānas salu rajonā: visā valstī notiek zemestrīces, grunts pacelšanās un nolaišanās, pārtrūkst sakari ar veseliem valsts rajoniem, sāk pietrūkt pārtikas, degvielas un enerģijas, iet bojā simtiem tūkstošu vai pat miljoniem iedzīvotāju, tai skaitā arī Onoderas draudzene Reiko. 
Līdz brīdim, kad praktiski vairs nav iespējamas glābšanas kuģu operācijas un aviācijas nolaišanās, no valsts izdodas evakuēt aptuveni 70 miljonus no 120 miljoniem iedzīvotāju. kas valstī mita pirms kataklizmas sākšanās.
Galu galā Japāna nogrimst zem ūdens, atstājot miljoniem japāņu visā pasaulē kā bāreņus svešā zemē, vairākkārt tiek atkārtots aicinājums šiem izdzīvojušajiem radīt bērnus, lai tādā veidā atjaunotu nāciju.
Romāna finālā profesors Tadokoro, atteicies no evakuēšanas, paliek grimstošajā valstī un iet bojā. Onodera, kam izdevies izglābties, kopā ar Masuko, ar kuru viņš iepazinies glābšanas darbu laikā, ar vilcienu brauc caur Sibīriju, dodoties pretī nezināmajam.
Jakovs Kameņeckis

Biogrāfija

Pirms Otrā Pasaules kara aktīvi piedalījies Baltkrievijas šaha dzīvē - spēlējis vietējos turnīros un nodarbojies ar šaha kompozīciju. Daudzi Kameņecka sastādītie uzdevumi ir ieguvuši balvas dažādos konkursos. 1940. gadā kļuvis par Minskas pilsētas čempionu šahā. 1941. gadā dienējis Sarkanajā armijā Latvijas teritorijā un kā armijas pārstāvis piedalījies 1941. gada Latvijas šaha čempionātā, kurā dalījis 11.-12. vietu ar Lūciju Endzelīnu.
Otrā Pasaules kara gados piedalījies karadarbībā, ticis apbalvots. 1942. gadā, strādājot Gorkijas apgabala rajona avīzē «Рабочая Балахна», ticis nepamatoti represēts, tomēr pēc mēneša atbrīvots.
Pēc kara sasniedzis savus labākos rezultātus Baltkrievijas šaha čempionātos: 5. vieta 1947. gadā un 2.-3. vieta 1949. gadā.
1951. gadā kā atbildīgais sekretārs piedalījies Baltkrievijas sporta laikraksta «Физкультурник Белоруссии» (tagad «Спортивная панорама») dibināšanā. Bijis PSRS Žurnālistu savienības biedrs.
Baltkrievijas izlases sastāvā kļuvis par PSRS komandu šaha kompozīcijas čempionātu divkārtēju uzvarētāju (1969, 1971), kā arī izcīnījis sudraba medaļu (1964) un divas bronzas medaļas (1957, 1958).
Gramatiskā dzimte

Dzimte – gramatiskā lokāmo vārdšķiru kategorija, kas nosaka vārdu un formu sadalījumu klasēs, kas tradicionāli saistītas ar dzimumiem vai to neesamību. Sadalījums dzimtēs ir raksturīgs semītu un indoeiropiešu valodām.
Daļā no indoeiropiešu saimes valodām, piemēram, armēņu, un daļēji arī angļu valodā, dalījums dzimtēs vairs nepastāv. Parasti valodās, kurās ir dzimtes kategorija, ikviens lietvārds ir vai nu vīriešu, vai sieviešu dzimtes. Taču ir valodas, kurās lietvārds var būt ne tikai vīriešu vai sieviešu, bet arī nekatras dzimtes. Lietvārdu, kas apzīmē personu, dzimte visbiežāk ir atkarīga no personas dzimuma. Citu lietvārdu dzimte nav predefinēta.
Dzimti parasti norāda celma īpašības vai galotnes, bet dažās valodās (piemēram, franču, vācu) – artikuli. Īpašības vārdu, divdabju un citu vārdšķiru, kas teikumā parasti saskaņojas ar lietvārdu, dzimte ir mainīga un ir atkarīga no lietvārda (piemēram, "silts ūdens" (vīr.dz.), "silta diena" (siev.dz.), "šodien ir silts/silti" (nek.dz., jo nav lietvārda, ar ko saskaņoties)).
Latviešu valodā daļai īpašības vārdu (piemēram, "lillā"), kārtas skaitļa vārdam ("(visu)pirms", tagad apstākļa vārdam), pamata skaitļa vārdam "(vis)viens", divdabjiem ("gaidāms / protams / domājams" u.c.), daļai no attieksmes vietniekvārdiem ir arī no lietvārda neatkarīga forma, tradicionāli saukta par nekatru dzimti, jo šī forma ir no tās cēlusies. Baltu pirmvalodā, no kuras cēlusies arī latviešu valoda, nekatra dzimte bija arī lietvārdiem. Mūsdienās vairumam senāko nekatras dzimtes lietvārdu ir vīriešu dzimtes galotne, sal.: senprūšu: azaran, stiklan, krēslan, latviešu: ezers, stikls, krēsls. Bez nekatras dzimtes var izšķirt arī t.s. kopējo dzimti, pie kuras pieskaitāmi vārdi, kuriem ir nemainīga forma neatkarīgi no dzimuma, piemēram, latviešu: pļāpa, guļava, aizmārša, čamma, auša, paziņa u.c. Nereti pie kopējās dzimtes pieskaita vīriešu dzimumam atbilstošus vārdus ar sieviešu dzimtes galotnēm, piemēram, latviešu: puika, lauva, Janka, kā arī sieviešu un vīriešu uzvārdus ar galotnēm -a, -e, -us, piem., Liepa, Zvaigzne, Didžus u.c.
Sākotnēji indoeiropiešu pirmvalodā ir bijušas tikai dzīvu un nedzīvu būtņu (priekšmetu) dzimtes. Pirmajai piederēja dzīvi, kustošies organismi, bet otrajai – visi pārējie objekti. Vēlāk, dzīvo būtņu dzimte sadalījās vīriešu un sieviešu dzimtē, bet nedzīvo objektu dzimte deva pamatu nekatrai dzimtei (latīņu: neutrum). Šī dzimte pamatā tiek piešķirta lietvārdiem, kam ir abstrakta, pirmatnēja nozīme (sal. latīņu: coelum, sanskritā: vyoman, krievu: небо – 'debess'). Atsevišķās valodās dzīvo un nedzīvo būtņu dzimtes ir sadalījušās vīriešu dzīvajā un vīriešu nedzīvajā dzimtē (sal. čehu: muž 'vīrs', čehu: stroj 'mašīna').
Perleberga

Vēsture

Pilsētas tiesības no 1239. gada. 14. gadsimtā bija Hanzas savienības biedre. Smagi cietusi Trīsdesmitgadu kara laikā. Pēc Otrā pasaules kara līdz 1990. gadam ietilpa VDR. Pie pilsētas atradās Padomju armijas karabāze.
Stereotips

Sociālie stereotipi

Sociālie stereotipi ir vecāku un sabiedrības iemācītās uztveres shēmas, relatīvi stabili un parasti vienkāršoti priekšstati par sociālajiem objektiem — cilvēkiem, grupām, notikumiem. Stereotipi ir ļoti daudzveidīgi. Izplatītākie no tiem ir dzimuma, rasu, etniskie un vecuma stereotipi.

Dzimuma stereotipi

Dzimuma stereotipi ir uzskati par sievietei un vīrietim piemītošām īpašībām, kas balstīti uz aizspriedumiem, nekritiskiem pieņēmumiem un neobjektīvu vērtējumu. Tieši dzimumstereotipi ļoti bieži veido dzimumdiskriminācijas pamatu, liedzot viena vai otra dzimuma pārstāvim izvēlēties noteiktu nodarbinātības veidu vai uzvedību. Dzimuma stereotipi norāda, kādam ir jābūt vīrietim, kādai sievietei. Ja cilvēki neatbilst šiem tradicionālajiem stereotipiem, pret viņiem var tikt izrādīta negatīva attieksme. Bieži vien vīriešiem tiek piedēvēta uzņēmība, sāncensība, pašpārliecinātība, patstāvība, arī neatkarība un agresivitāte. Pastāv stereotips, ka sievietēm ir daudz tuvākas attiecības ar saviem bērniem . Savukārt sievietēm tiek piedēvēts maigums, iejūtīgums, izpalīdzība, gādīgums un pazemīgums. Sievietēs dominē īpašības, kas saistītas ar gādīgumu, jo evolūcijas gaitā viņām galvenais ir bijušas rūpes par bērniem. Bet vīriešos dominē īpašības, kas saistītas ar agresivitāti, jo evolūcijas gaitā viņiem galvenās bijušas cīņas un medības. Lielākoties dzimuma stereotipi ir diezgan precīzi. Ja cilvēki neatbilst tradicionālajiem stereotipiem, bieži pret viņiem tiek izrādīta negatīva attieksme.

Vecuma stereotipi

Vecuma stereotipi lielākoties ir negatīvi,  bet, neraugoties uz to, vispārinājumi, kas attiecas uz cilvēka vecumu var būt daļēji patiesi . Gados vecāki cilvēki tiek uzskatīti par slimiem, lēnīgiem, aizmāršīgiem, skopiem, vientuļiem . Pastāv stereotips, ka pusaudži velkā ādas jakas, klausās rokmūziku un skatās šausmu filmas .
Pilsētu sadraudzība

Pilsētu sadraudzība vai pašvaldību sadraudzība ir pilsētu un dažāda līmeņa pašvaldību sadarbības forma dažādu sociālo, kultūras un ekonomisko saišu veicināšanai. Mūsdienu pilsētu sadraudzības koncepcija attīstījusies pēc 2. pasaules kara, lai stiprinātu sapratni starp dažādām kultūrām un veicinātu starptautisko biznesa un tūrisma saišu veidošanos. Eiropas Savienībā noslēgti ap 17 000 sadraudzības līgumi starp dažāda līmeņa pašvaldībām. Latvijā noslēgti 294 sadraudzības līgumi ar citu valstu dažāda līmeņa pašvaldībām.
Pilsētu sadraudzības veicināšanai 1957. gadā izveidota Starptautiskā Sadraudzības pilsētu federācija ar galveno mītni Parīzē, kas apvieno 160 valstu vairāk nekā 3500 pilsētas. Pēc federācijas iniciatīvas aprīļa pēdējā svētdienā tiek atzīmēta Vispasaules sadraudzības pilsētu diena.
Eiropas Savienībā sadraudzības pilsētu kustību koordinē Eiropas Municipalitāšu un reģionu padome (CEMR).
Salaca

Raksturojums

Salacas krastos vairākās vietās ir skaisti sārta smilšakmens atsegumi, piemēram Pietraga Sarkanās klintis un Skaņaiskalns. Upē vairākās vietās krāces, ievērojamākās — pie Mērniekiem. Vasaras beigās ūdens līmenim krītoties, dziļums dažās platākajās vietās ir tikai ap 15 cm. Upei ir arī dziļi, lēni posmi. Vasarā ūdens Salacā dzidrs, silts, zied ūdensrozes. Sākot no Mazsalacas sākas Salacas ielejas dabas parks, visā tecējumā upe atrodas Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā.
Mīt vairākas zivju sugas: augšdaļā — sapali, līdakas, ālanti, asari, lejasdaļā arī plauži, raudas. Pavasaros daudz vimbu, rudeņos lašveidīgo. Salacas krastos pie Staiceles regulāri pavasarī tiek rīkotas makšķerēšanas sacensības "Staiceles vimba".

Vēsture

No Indriķa hronikas zināms, ka 1216. gada pavasarī iebrucēji no Sāmsalas pa Salacas upi (latīņu: Saletsa) iebruka letu zemēs ap Burtnieku ezeru, bet leti viņus sakāva un piespieda bēgt.
Aivars Drupass

Spēlētāja karjera

Spēlētāja karjeras sākumā trenējies pie Gunāra Ulmaņa, 18 gadu vecumā viņš pievienojās FK Daugava Rīga komandai. Sava pirmajā sezonā Daugavas sastāvā viņš nospēlēja tikai vienu spēli. Tā kā viņam bija jādien PSRS armijā, vairākus gadus Drupass spēlēja armijas klubos Habarovskas "SKA" un Maskavas "CSKA", bet 1986. gadā atgriezās Daugavas sastāvā (6 vārti 33 spēlēs). 1992. gadā viņš aizvadīja divas spēles FC Skonto, kļūstot par Latvijas čempionu. Drupass aizvadīja arī trīs spēles Latvijas izlases rindās (ieskaitot pirmo spēli pēc Latvijas neatkarības atgūšanas), gūstot vienus vārtus draudzības spēlē pret Maltas izlasi. Viņš mira 36 gadu vecumā no nopietnas slimības.
Žoržs Volinskis

Dzīves sākums

Žoržs Davids Volinskis piedzima 1934. gada 28. jūnijā Tunisā, Francijas protektorātā Tunisijā, ebreju ģimenē Lolai Bembaronai un Zigfrīdam Volinskim. Viņa tēvs bija no Polijas un 1936. gadā tika nogalināts, kad Žoržam bija tikai divi gadi. Viņa māte bija tunisiete no Itālijas. 1945. gadā, īsi pēc Otrā pasaules kara viņš pārvācās uz Franciju. Parīzē viņš sāka arhitektūras studijas, betpēc to pabeigšanas pievērsās karikatūru veidošanai.

Karjera

1958. gadā Volinskis sāka zīmēt karikatūras laikrakstam Rustica, bet 1960. gadā pievērsās politiskās karikatūras žanram. 1961. gadā viņš sāka veidot politiskas un erotiskas karikatūras un komiksu slejas satīriskajam ikmēneša izdevumam Hara-Kiri.
1968. gada maija studentu nemieru laikā Volinskis kopā ar Žanu Žaku Povēru un Sinē bija viens no satīriskā žurnāla L'Enragé dibinātājiem. No 1961. līdz 1970. gadam viņš bija arī Hara-Kiri galvenais redaktors. 1970. gadu sākumā Volinskis sadarbojās ar komiksu mākslinieku Žoržu Pišāru, radot Paulette tēlu, kas parādījās komiksu žurnālā Charlie Mensuel un publicēšanas laikā izprovocēja dažādas reakcijas. Volinska darbs parādījās ikdienas laikrakstā Libération, iknedēļas Paris-Match, L'Écho des savanes un Charlie Hebdo.
2005. gadā viņš saņēma Grand Prix de la ville d'Angoulême balvu Angulemas festivālā. Tajā pašā gadā viņš saņēma Goda leģiona ordeni.

Nāve

Volinski kopā ar viņa septiņiem kolēģiem un diviem policistiem un vēl divām citām personām nogalināja 2015. gada 7.janvāra Charlie Hebdo apšaudē, kad bruņoti džihādistu teroristi iebruka laikraksta Charlie Hebdo redakcijā Parīzē.
Jakša nams

Jakša nams, arī J. Jakša un Ko tirdzniecības nams, bija lielākais Rīgas tirdzniecības nams, kas atradās Vecrīgā pie Rātslaukuma. Šo impozanto namu ar mozaīkā veidotiem slavenu stikla un porcelāna meistaru portretiem nama fasādē uzskatīja par pirmo moderno universālveikalu Rīgā.
Otrā pasaules kara laikā 1941. gada jūnijā pilnīgi sagrauts, nav atjaunots.

Vēsture

1841. gadā dibinātā J. Jakša un Ko tirdzniecības firma 1901. gada 2. decembrī Svērtuves ielā pretim Rātslaukumam atklāja lielveikalu, kas nodarbojās ar porcelāna, kristāla un stikla izstrādājumu, fajansa, lampu, pulksteņu un citu preču tirdzniecību. Ēka bija uzcelta pēc K. D. Felsko un T. Eiriha projekta. Jakša tirdzniecības nams nodega Vērmahta uzbrukuma laikā un kopā ar namu nodega arī visi unikālie mākslas priekšmeti, kas tajā atradās. 
Pēc kara šī nama vietā uzcēla Rīgas Politehniskā institūta galveno ēku.
De'Longhi

Vēsture

1902. gadā De’Longhi ģimene Trevizo, Itālijas ziemeļos, izveidoja nelielu darbnīcu izejmateriālu izgatavošanai vietējām ražotnēm. 1950. gados uzņēmums reģistrēts par kapitālsabiedrību. Tas piegādāja komonentes citiem uzņēmumiem, kuri ražoja apsildes sistēmas.
Uzņēmums sāka pārveidoties, kad par tā vadītāju 1970. gados kļuva Guiseppe De'Longhi. 1975. gadā izlaists pirmais gatavais produkts — elektriskais eļļas radiators. Tā veiksmīga pārdošana ļāva attīstīt arī citus produktus. 1979. gadā iegādāts pirmais uzņēmums Supercalor.
1980. gados sākta pārdošana ASV. Bez sava zīmola precēm tika izlaista arī produkcija ar zīmolu Black & Decker. 1980. gadu otrajā pusē veikta vikne uzņēmumu iegāžu. 1986. gadā nopirkts cepeškrāšņu ražotājs Elba, kā arī centrālapkures sistēmu ražotājs Radel. 1987. gadā iegādāts gaisa kondicionieru ražotājs Ariagel. 1988. gadā ASV izveidots meitas uzņēmums mikroviļņu krāšņu ražošanai. 1989. gadā nopirkts putekļu sūcēju un grīdas uzkopšanas ierīču ražotājs Vetrella. 1994. gadā iegādāts saldēšānas sistēmu un kondicionieru ražotājs Climaveneta. 1995. gadā nopirkts uzņēmums Simac Micromax.
2000. gadu sākumā De’Longhi bija 13 ražotnes un meitas uzņēmumi 30 valstīs ar pārdošanas pārstāvniecībām vairāk nekā 75 valstīs. 2000. gados uzņēmums sāka vairāk pievērsties virtuves ierīcēm. 2001. gadā nopirkts Apvienotās Karalistes ēdiena pagatavošanas iekārtu ražotājs Kenwood Appliances. Kenwood bija arī ražotne Ķīnā, kas deva iespēju De’Longhi daļu ražošanas pārcelt uz Ķīnu. Bez tam Kenwood piederēja arī zīmols Ariete (gludekļi un putekļu sūcēji). Pēc Kenwood iegādes De’Longhi akcijas sāka piedāvāt Milānas fondu biržā.
2012. gada aprīlī De’Longhi no Procter & Gamble nopirka Braun zīmolu mazajām sadzīves ierīcēm.
Zaļmuiža

Vēsture

Zaļmuižas senākais nosaukums ir bijis Togenen, vēlāk Zalmuyża. 1784. gadā muiža piederēja Frīdriham fon Korfam. Muižas platība bija 12 579 desetīnas, tajā skaitā aramzeme – 5875, pļavas – 915, lietaskoku mežs – 105, mežs malkai – 4259, nederīgā zeme – 1289, bet zeme zem ēkām – 136 desetīnas.
Muižu ģenerālmērīšanas akti liecina, ka 1784. gadā Zaļmuižas īpašniekam piederēja 200 zemnieku saimniecības, kurās dzīvoja 1026 vīrieši un 984 sievietes, pavisam 2010 dzimtcilvēki.
Labākais spēlfilmas režisors (Lielais Kristaps)

Labākais spēlfilmas režisors ir balva, kas tiek piešķirta Latvijas Nacionālajā filmu festivālā "Lielais Kristaps". Balva tiek pasniegta kopš 1988. gada, kad to saņēma režisore Ada Neretniece par filmu "Zīlēšana uz jēra lāpstiņas".
Vecdoles pils

Vecdoles pils jeb Dolena pils (latīņu: castrum de Dolen) bija Rīgas arhibīskapijas pils Doles salas ziemeļaustrumu malā, kas sākotnēji piederēja Rīgas arhibīskapu vasalim Johanam Dolenam. Pēc tās sagraušanas Rīgas domkapituls uzcēla savu pili Doles salas dienvidrietumu malā (Jaundoles pili). Līdz mūsdienām saglabājušies piļu mūra sienu pamatu fragmenti.

Vēsture

Kad bīskaps Alberts 13. gadsimta sākumā izlēņoja Daugavas līvu pilsnovadus saviem vasaļiem, Ķēniņa sala (latīņu: Insula regis) tika piešķirta bruņiniekam Johanam no Dolenes (Johannes de Dolen). Domājams, ka Autines sacelšanās laikā krustneši nodedzināja senāko līvu koka pili un bruņinieks Johans uzcēla mūra pili, kas pirmo reizi pieminēta Daugavgrīvas klostera hronikā 1226. gada maijā. Sakarā ar to, ka bruņinieks Johans no Dolenes nepakļāvās arhibīskapa varai un pats organizēja karagājienus uz Viruzemi, viņš tapa divreiz nolādēts un viņa īpašumus Romas pāvesta legāts Modenas Viļums piešķīra Rīgas pilsētai. 1255. gada 31. martā pāvests Aleksandrs IV bijušo Dolena pili piešķīra Rīgas arhibīskapam Albertam II. 1276. gadā arhibīskaps Johans I atjaunoja Dolenu dzimtas tiesības uz pilnovadu, bet ahibīskaps Johans II atkal viņiem atņēma "par Doleni saukto pili, atrodošos Dolenu salā" (latīņu: castrum dictum Dolen, situm in insula de Dolen) un 1288. gadā to piešķīra Rīgas domkapitulam. Livonijas pilsoņu kara laikā 1298. gadā Livonijas ordenis ieņēma Dolenu pili.
1318. gada 23. februārī pāvests Jānis XXII pavēlēja Livonijas ordenim atdot Doles pili (castrum Dolen) Rīgas arhibīskapam. Pēdējo reizi Vecdoles pils pieminēta 1355. gadā kā "Johana pirmā Doles pils, kas atrodas Doles salā" (Johannes primo castrum Dolen, situm in insula Dolen).
14. gadsimta vidū Rīgas domkapituls viņiem 1316. gadā piešķirtajā Doles salā uzcēla savu pili, kas pirmo reizi pieminēta 1359. gadā.

Pils apraksts

Arbibīskapa vasaļu Dolenu pils bija būvēta no dolomīta un atradās Daugavas kreisajā stāvkrastā nelielā uzkalniņā pie Rumbulas krācēm. Tās pamati aizņēma ap 60х25 metrus lielu laukumu. No dienvidaustrumu un dienvidrietumu puses to aizsargāja 1,0-1,2 metrus augsts zemes valnis ar ārējo sienu. Ziemeļrietumu pusē bijis pils sargtornis, ziemeļaustrumu sienas pamati gar krastu nav atrodami, uzskata, ka tos plūdu laikā izskalojusi Daugava.
Kriviči

Kriviči, arī krīviči, ir 9. — 17. gadsimta rakstos sastopams apzīmējums cilšu savienībai, kas dzīvoja uz austrumiem no latgaļu ciltīm un bija viens no svarīgākajiem elementiem ziemeļu krievu un baltkrievu tautas etnoģenēzē. No vārda "kriviči" latviešu valodā ir radušies vārdi "krievi" un "baltkrievi".

Teritorija

Krīviči ir dzīvojuši Daugavas, Dņepras un Volgas augštecē un zemēs starp Pleskavas ezeru un Ilmeņa ezeru. Viņu galvenās pilsētas ir bijušas Polocka, Smoļenska, Izborska, Pleskava un Toropeca. 9. — 15. gadsimtā kriviču zemēs pastāvēja Polockas un Smoļenskas kņazistes un daļa no Novgorodas republikas, kurās runāja senkrievu valodas izloksnēs, kas radušās uz kriviču valodas pamata.
Jevgeņijs Umnovs

Šaha kompozīcija

Starptautiskais meistars (1975) un starptautiskais tiesnesis (1956) šaha kompozīcijā. Vairāku grāmatu par šaha kompozīciju autors. Izstrādājis tēmu, kas nosaukta viņa vārdā. No 1927. gada publicējis vairā nekā 200 uzdevumu (galvenokārt stratēģiskā stila divvilčus, daudzi no tiem apbalvotie ar atsauksmēm, tai 16 ar pirmo godalgu. 1929. gada PSRS čempions divvilčos un daudzu konkursu dalībnieks.
Dāvids Bīskaps

Dzīvesgājums

Dzimis 1879. gada 3. jūnijā Jēkabnieku pagasta "Milleros" (tagad Zaļenieku pagastā). Mācījās Jelgavas ģimnāzijā. Bija ārsts Jelgavā (1912—1914). Latvijas brīvības cīņu laikā 1918. gada decembrī nodibināja Latvijas Sarkanā Krusta Jelgavas nodaļu ar ambulanci un slimnīcu.
Bija Jelgavas slimnīcas direktors un Jelgavas un Bauskas apriņķa ārsts. Žēlsirdīgo māsu skolas direktors. Jelgavas laikraksta "Jaunais Zemgalietis" redaktors (1923—1925). Zemgales muzeja biedrības priekšnieks.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk — uz ASV. Miris 1972. gada 30. martā Leikvjū, Mičiganā, ASV.
1993. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā

1993. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Oslo, Norvēģijā. Čempionātā sacensības notika šādās disciplīnās: grupas un komandas brauciens vīriešiem, grupas un komandas brauciens sievietēm, grupas brauciens vīriešiem amatieriem.
Lazars Šustermans

Dzīves gājums

No 1963. gada apmeklējis Moldāvijas Nopelniem bagātā trenera Lazara Begeļmana (1937—1996) vadīto Belcu Pionieru pils šaha studiju. Pēc Belcu Pedagoģiskā institūta beigšanas (1973) strādājis par skolotāju Čadirlungas rajona Haidaru ciemā. Pēc tam strādājis L. Begeļmana organizētajā Belcu Olimpisko rezervju bērnu un jaunatnes sporta skolā par šaha treneri, vēlāk kļuvis par tās direktoru. Vadījis pilsētas pionieru pils šaha pulciņu.
No 1974. gada PSRS Sporta meistars. Moldāvijas čempions (1970), vicečempions (1965). Moldovas republikas šaha federācijas treneru padomes priekšsēdētājs.
L. Šustermana skolnieki ir lielmeistari Anna Vagenere (viņa meita) un Vasile Senduljaks, pasaules jaunatnes čempionāta godalgoto vietu ieguvēja Irina Zaka.
Belcos regulāri notiek Lazara Šustermana piemiņas turnīri.