google/wiki40b huggingface dataset:
Adams Gontjērs

Jaunība

Gontjērs piedzima 1978. gada 21. maijā, Norvudā, Ontārio. Viņš apmeklēja Norvudas Apgabala Vidusskolu.

Solo karjera

Adams Gontjērs 2012. gadā piedalījās Mārtina Sekstona koncerttūrē "Fall Like Rain", piesaistot sev uzmanību kā solistam. 2011. gadā Gontjērs saviem faniem sacerēja solo dziesmas Try to Catch Up With the World un I Will Stay. 2012. gadā viņš sacerēja kompozīciju Lost Your Shot.

Cita darbība

Ārpus grupas Three Days Grace, Gontjērs piedzlījies vairāku citu albumu veidošanā. 2007. gadā viņš iedziedāja dziesmu I Don't Care grupas Apocalyptica albumā Worlds Collide.
Viņš piedalījās arī grupas Art of Dying dziesmas 'Raining' veidošanā, viņu albumā Vices and Virtues.
2006. gadā Gontjērs bija kanādiešu supergrupas Big Dirty Band loceklis.
2011. gadā Gontjērs dibināja Sludge Factory Records un noslēdza līgumu ar vietējo grupu Before the Curtain.
2013. gada 9. janvārī Gontjērs paziņoja, ka pamet paša dibināto grupu Three Days Grace.
Amatas svīta

Amatas svīta ir augšdevona Frānas stāva stratigrāfiskā vienība Latvijā, kas ir izplatīta gandrīz visā valsts teritorijā, izņemot Latvijas ziemeļu un dienvidaustrumu malu. Svītas slāņu biezums svārstās no 17-45 metriem, (parasti 20-30 m.). Nosaukums veidots no Amatas upes, kuras krastos atsedzas svītas stratotipa griezums (Ainavu krauja Amatas labajā krastā pie Kārļiem). Tāpat šīs svītas atsegumi ir Lielā Ellīte, Dolomītu krauja, Stūķu iezis, Kautraka grava, Nurmižu grava, Vējupītes un Vinterstrauta krastu klintis, kā arī atsegumi Riežupes, Abavas, Ventas un Daugavas krastos. Amatas svītu (D₃amt) 1951. gadā izdalīja P. Liepiņš horizonta a₄ [E. Krauss, 1927., 1934.] apjomā. Svītas apakšējā robeža iet pa Gaujas svītas augšējās daļas aleirolītu un mālu kontaktu ar jaunā Amatas sedimentācijas cikla bazālajiem smilšakmeņu slāņiem. Augstāk virs bazālajiem smilšakmeņiem sāk parādīties aleirolītu slāņi, kas Latvijas dienvidos sastāda nozīmīgu svītas griezuma daļu, vai reizēm pat dominē.
Amatas smilšakmeņi ir pieskaitāmi oligomiktisko smilšu grupai, kas satur vidēji 83% kvarcu, 7,9% laukšpatu un 3,6% vizlu. Starp smagajiem akcesorajiem minerāliem visvairāk ir melnās rūdas, cirkons, leikoksens, granāts, turmalīns, staurolīts un rutils. Granulometriski smiltis ir vidēji vai sīkgraudainas. Tām ir raksturīga dzeltenīga un gaiši pelēka nokrāsa. Diezgan bieži ir sastopami arī sarkanīgi rudi smilšakmeņi. Smilšakmeņos ir daudz rupja drupu materiāla ieslēgumu. Visbiežāk tie ir aleirolītu oļi, retāk ir kvarca olīši un zivju kauli.
Amatas svītas aleirolīti maz atšķiras no senākiem aleirolītiem. Parasti tie ir sarkanīgi vai raibi. Diezgan bieži satur karbonātus, kas ir izplatīti gan nevienmērīgi, gan vienmērīgi. Šo iežu mālu frakcijā krasi dominē hidrovizla, bet kaolinīts ir izplatīts sporādiski un sastāda ne vairāk par 5-10%.
Svītas augšējā robeža teritorijas lielākajā daļā ir krasi izteikta. Tā tiek vilkta pa izskalojuma virsmu zem pļaviņu svītas sņetogoras slāņu smilšaino dolomītu vai tos faciāli nomainīto smilšakmeņu slāņa. Vienīgi republikas dienvidrietumu daļā robeža starp šīm abām stratigrāfiskajām vienībām izplūst.

Paleontoloģiskais raksturojums

Amatas svītu raksturo Asterolepis radiata izplatības zona. Tai atbilst arī divas zonas Bothriolepis prima un B. obrutschewi. Bez jau minētajam sugām svītas nogulumos ir sastopami bezžokļaiņi: Psammolepis undulata, Psammosteus maeandrinus, P. livonicus, P. praecursor, P. cuneatus, P. levis. Tāpat ir zināmas bruņuzivis Plourdosteus livonicus un akantodes Devononchus concinnus. Kaulzivis pārstāv Glyptolepis baltica, Laccognathus panderi, Panderichthys sp., Eusthenopteron obrutshewi, Onychodus sp., Holoptychius sp. un Dipterus sp. Amatas svītā bezmugurkaulnieku komplekss praktiski nav zināms. Izņēmums ir reti divvākčauļu Glyptoasmussia vulgaris atradumi svītas augšējā daļā.
Radko Gudass

Spēlētāja karjera

Profesionāļa karjeru Gudass sāka 2007.—08. gada sezonas izskaņā, kad Čehijas Ekstralīgas izslēgšanas kārtā aizvadīja vienu spēli HC Kladno sastāvā. Nākamajā sezonā komandas rindās jaunais aizsargs aizvadīja septiņas spēles. 2009.—10. gada sezonu Gudass aizvadīja Rietumu hokeja līgas klubā Everetas "Silvertips".
2010. gadā sāka spēlēt AHL vienībā Norfolkas "Admirals". Kopā ar "Admirals" 2012. gadā izcīnīja Kaldera kausu. 2012.—13. gada sezonā aizvadīja 22 spēles NHL klubā Tampabejas "Lightning". 2013.—14. gada sezonā aizsargs "Lightning" rindās jau bija nostiprinājies. "Lightning" hokejists spēlēja līdz 2015. gada martam, kad tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers".
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis 2014. gada Olimpisko spēļu turnīrā.
Sendija Denija

Dzīve un karjera

Denija piedzima 1947. gada 6. janvārī Nelsona slimnīcā, Londonā. Bērnībā viņa apguva klavierspēli. Viņas skotu vecmāmiņa bija tautasdziesmu dziedātāja. Sendija jau agrā vecumā izrādīja interesi par mūziku, bet viņas vecāki neatbalstīja šo ideju. Sendija apmeklēja Kombē meiteņu skolu Ņūmaldenā. Pēc skolas pabeigšanas viņa sāka medmāsas apmācību Karaliskajā Bromptonas slimnīcā. Pēc medmāsas daba pamešanas Sendija Denija uzsāka mācības mākslas koledžā.
Koledžā viņa iepazinās ar vairākiem citiem folkmūzikas žanra pārstāvjiem un kopīgi muzicēja. Viņas pirmie profesionālie ieraksti tika veikti dažus mēnešu vēlāk, 1967. gada vidū, Saga ierakstu kompānijā. Lielākā daļa šo ierakstu bija folkmūzikas dziesmu kaverversijas un dažādas tautasdziesmas. Šie ieraksti tika izdoti albumos Alex Campbell and his Friends un Sandy and Johnny, kurš tika veidots sadarbībā ar Džoniju Silvo. Vēlāk dziesmas tika izdotas mākslinieces 1970. gada albumā It's Sandy Denny, bet tām papildus tika ierakstīti jauni vokāla fragmenti un papildināts ģitāru skanējums. 2005. gadā visi ieraksti ar Saga tika izdoti albumā Where The Time Goes.
Pēc kāda laika Sendija Denija pameta mācības, lai spētu vairāk pievērsties mūzikai. Kamēr viņa koncertēja ar grupu The Troubadour, viņu pamanīja kāds no grupas Strawbs dalībniekiem un 1967. gadā aicināja pievienoties grupai. Ar grupu viņa Dānijā ierakstīja albumu All Our Own Work, kurā viņa izpildīja savu atpazīstamāko dziesmu Who Knows Where the Time Goes. 1968. gadā dziesmas demo ieraksts nonāca pie amerikāņu mākslinieces Džūdijas Kolinsas, kas izvēlējās to par tituldziesmu savam 1968. gada albumam. Vēlāk šo dziesmu ierakstīja Nīna Simouna, 10,000 Maniacs, Cat Power un citi. Pateicoties Kolinsas kaverversijai, Denija guva starptautisku atpazīstamību kā dziesmu autore, pirms viņa kļuva par slavenu dziedātāju. 
1968. gadā Sendija Denija pameta Strawbs un pievienojās grupai Fairport Convention. Grupas pirmie trīs albumi ar Deniju tika veidoti grupai līdz tam netipiskajā britu folkrokā. Grupas dalībnieki atsaucas uz Sendiju Deniju kā šīs stila maiņas iedvesmu. Grupas darbība bija nozīmīgs ieguldījums britu folkroka attīstībā.
1969. gadā Denija pameta grupu un īslaicīgi pievienojās grupai Fotheringay gadu vēlāk, bet 1971. gadā to pameta un uzsāka solo karjeru. Starp 1971. un 1977. gadu Sendija Denija izdeva četrus solo albumus: The North Star Grassman and the Ravens, Sandy, Like an Old Fashioned Waltz un Rendezvous.

Nāve

1978. gadā Sendija ar vecākiem un savu meitu Džordžiju devās atpūtas ceļojumā uz Kornvolu. Ceļojuma laikā māksliniece guva galvas traumas pēc kritiena no kāpnēm. Pēc negadījuma mūziķei radās spēcīgas galvassāpes un ārsti viņai izrakstīja pretsāpju medikamentu Distalgesic, kam ir letāli blakusefekti, ja tas tiek lietots kopā ar alkoholu. 1978. gada 1. aprīlī, vairākas dienas pēc kritiena, Sendija Denija uzstājās labdarības koncertā Baifīldā, Northemptonšīrā. 
17. aprīlī mūziķe saļima un nokļuva komā. Četras dienas vēlāk viņa mira Atkinsona Morlija slimnīcā Vimbldonā, Londonā. Tika paziņots, ka nāves iemesls bijusi smadzeņu asiņošana un trieciens pa galvu.
Konstanca (Rumānija)

Vēsture

Pilsēta ar vārdu Tomisa (Tomis) ap 500. gadu p. m. ē. dibinājuši sengrieķi. 29. gadā p. m. ē. reģionu no Odrisas atkaroja romieši.
8. gadā pēc Oktaviāna pavēles Tomisā tika nometināts Ovīdijs, kurš 17. gadā šeit mira. Pēc Romas impērijas šķelšanās tā iekļāvās Bizantijā
Vēlāk pilsētu pārsauca par Konstantiju par godu Flāvijai Jūlijai Konstantijai (Flavia Julia Constantia) — Konstantīna Lielā pusmāsai.
No 1419. gada — Osmaņu impērijas sastāvā, bet pēc 1878. gada — Rumānijā.
Austris Bērziņš

Biogrāfija

Austris Bērziņš piedzima 1905. gada 2. novembrī. Ieguvis pamatskolas izglītību, strādājis par krāsotāju.
1931. gadā ievēlēts Cēsu pilsētas domē no Kreiso arodnieku saraksta. Kandidējis 4. Saeimas vēlēšanās no Strādnieku un zemnieku partijas (Latvijas Komunistiskās partijas) saraksta, bet nav ticis ievēlēts. Amatā stājies 1932. gada jūlijā, pēc tam, kad no mandāta atteicies viņa partijas biedrs Ernests Miezis. Decembrī nolicis mandātu, viņu Saeimā nomainīja Augusts Matisons.
1936. gada 13. jūlijā, viņam klāt neesot, Austrim Bērziņam tika piespriesta brīvības atņemšana. Viņš tika izsludināts meklēšanā.
Opportunity

Opportunity, precīzāk MER-B (angļu: Mars Exploration Rover - B), ir otrais no diviem NASA nosūtītajiem pašgājējiem uz Marsa. Opportunity nolaidās uz Marsa virsmas 2004. gada 25. janvārī 5:05 pēc Griničas laika, trīs nedēļas pēc tam, kad uz Marsa nolaidās pirmais pašgājējs Spirit (MER-A).
Sākotnēji bija plānots, ka Opportunity darbosies tikai trīs mēnešus, bet nu jau tas darbojas 17 reizes ilgāk. Tas NASA vieš pārliecību, ka drīzumā uz Sarkanās planētas varētu spert kāju arī pirmais astronauts.

Nolaišanās vieta

Opportunity starts jau no paša sākuma bija sekmīgs. Opportunity nolaidās plašajā Meridiani līdzenumā (354,47° E, 1,94° S). Tas necerēti veiksmīgi piezemējās tieši vidū nelielam krāterim, kam tika dots nosaukums Eagle. Krāteris bija diezgan dziļš, un tajā atrastās pēdas ļāva secināt, ka līdzenumā kādreiz atradies sālsūdens ezers vai pat Mare Borealis — jūra, kas, pēc daudzu ģeologu domām, bijusi uz Marsa pirms 3—4 miljardiem gadu.

Turpmākā darbība

No Eagle krātera Opportunity uzsāka garāku braucienu, līdz sasniedza Endurance krāteri, kur atkal tika atrastas liecības par ūdens klātbūtni pagātnē.

Grūtības misijas laikā

Sākotnēji NASA necerēja, ka Opportunity izdosies pētīt Marsu ilgāk par trim mēnešiem. Gandrīz gadu pēc nolaišanās NASA paziņoja, ka misija tiek pagarināta līdz 2006. gada septembrim, bet Opportunity joprojām darbojas arī pašlaik (2008. gada aprīlis).
Protams, tika piedzīvotas arī dažādas grūtības. Vienubrīd Opportunity saules baterijas bija pilnībā noklātas ar putekļiem, taču laimīgā kārtā vējš tās atkal notīrīja. Kā arī Opportunity infrasarkanais spektrometrs nav labākajā kārtībā, taču pašgājējs turpina darboties.

Misijas beigas

2018. gada jūnijā Opportunity saskārās ar planetāra mēroga smilšu vētru aptuveni Ziemeļamerikas kontinenta platībā. Kā rezultātā saules baterijas nespēja dot pietiekošu elektroenerģijas daudzumu, un pašgājējs pārgāja enerģijas taupīšanas režīmā. Pēdējais seanss ar to notika 2018. gada 10. jūnijā. Visi mēģinājumi atjaunot sakarus beidzās neveiksmīgi. 2019. gada 8. janvārī Opportunity vēlreiz nokļuva smilšu vētrā. 12. februārī NASA aizsūtīja aparātam beidzamo komandu, bet 2019. gada 13. februārī oficiāli paziņoja par Opportunity misijas izbeigšanu. Kopumā pašgājējs uz planētas nostrādāja 15. gadus.
17. šaha olimpiāde

17. šaha olimpiāde notika no 1966. gada 25. oktobra līdz 20. novembrim Kubas galvaspilsētā Havanā.
Olimpiādes galvenais tiesnesis bija starptautiskais tiesnesis Jaroslavs Šaitars (Čehoslovākija).

"B" fināls

15. Nīderlande, 16. Polija, 17. Austrija, 18. Šveice, 19. Izraēla, 20. Somija, 21. Anglija, 22. Kolumbija, 23. Kanāda, 24. Zviedrija, 25. Beļģija, 26. Francija, 27. Indonēzija, 28. Skotija.

"C" fināls

29. Itālija, 30. Mongolija, 31. Filipīnas, 32. Grieķija, 33. Urugvaja, 34. Tunisija, 35. Turcija, 36. Venecuēla 37. Portugāle 38. Čīle 39. Ekvadora, 40. Īrija, 41. Puertoriko, 42. Luksemburga.

"D" fināls

43. Dienvidāfrika, 44. Meksika, 45. Bolīvija, 46. Monako, 47. Maroka, 48. Nikaragva, 49. Panama, 50. Libāna, 51. Kipra, 52. Honkonga.
Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzejs

Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas muzejs ir Latvijas Nacionālā mākslas muzeja filiāle Rīgā, Elizabetes ielā 57a. Muzejs atvērts 2008. gada oktobrī latviešu mākslinieku Romana Sutas un Aleksandras Beļcovas memoriālajā dzīvoklī, kurā mākslinieki dzīvoja kopš 1935. gada.
Muzeju izveidoja pēc mākslinieku meitas Tatjanas Sutas iniciatīvas, ekspozīciju balstot uz mantojumā iegūtajiem abu mākslinieku darbiem un personisko arhīvu. Muzeja ekspozīcija izvietota trīs istabās. Ekspozīcijā ietverti mākslinieku darbi, skices, grafika un citas ar māksliniekiem saistītas lietas.
Kalama tricornis

Pieauguša īpatņa apraksts

Ķermeņa garums 2,7—3.8 mm. Cieti matiņi uz antenu III segmenta diezgan gari, ne īsāki par smailēm kā antenu pamatnē. III antenu segments ir garāks (mātītēm 0,97-1,23 reizes un tēviņiem 1,29-1,45 reizes) nekā galvas platums.
Svētes muiža

Svētes muižas jeb Lielsvētes muižas (vācu: Groß-Swehthof) kungu māja jeb Svētes pils atradās tagadējā Jelgavas novada Svētes ciemā, netālu no autoceļa P95 9 km attālumā no Jelgavas. 
Tā savulaik bija Kurzemes un Zemgales hercoga Pētera vasaras rezidence, ko pēc hercoga pasūtījuma 1774. gadā uzbūvēja galma arhitekts Severīns Jensens. Pili armijas vajadzībām pilnībā pārbūvēja no 1876. līdz 1878. gadam. 
Mūsdienās pamestās kazarmu ēkas pēc PSRS armijas izvākšanās pārvērtušās graustā.

Vēsture

Pirmā Svētes muižas kungu māja, iespējams, celta 1730. gados Svētes upes labajā krastā. No 1774. līdz 1775. gadam hercogs Pēteris Bīrons ēku lika pārbūvēt par vasaras atpūtas rezidenci pēc arhitekta Severīna Jensena projekta. Pilij bija izteikts centrālais korpuss un gari sānu korpusi, kuros divstāvu augstumā atradās oranžērija un gleznu galerija. Ovālās zāles interjeru un fasāžu pilastru kapiteļus veidojis tēlnieks J. M. Grafs. Pie pils bija stallis un kalpu mājas, kā arī parks. 
Pēc hercogistes inkorporācijas Krievijas impērijā 1795. gadā Svētes muižā uzcēla kazarmas kirasieru pulkam un vienā pils spārnā ierīkoja baznīcu. 
Pēc Otrā pasaules kara bijušajās muižas ēkās atradās Padomju armijas kazarmas.
1917. gada 2. decembra deklarācija par Latvijas autonomiju

Priekšvēsture

Par Latvijas autonomijas idejas aizsācējiem var uzskatīt uz Šveici emigrējušos jaunstrāvniekus M. Valteru, E. Rolavu un E. Skubiķi un filozofu P. Zālīti, kas 1905. gada revolūcijas laikā 1906. gadā izstrādāja nosūtīšanai Stolipinam apskatu “Nemieru cēloņi Baltijā”, kurā bija 14 reformu punkti, kas paredzēja plašu latviešu nacionālo autonomiju.
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 12. aprīlī Krievijas Republikas Pagaidu valdība izdeva rīkojumu par Vidzemes guberņas sadalīšanu divās daļās un igauņu apdzīvoto apriņķu apvienošanu Autonomā Igaunijas guberņā. Līdzīgi Pirmais Latgales latviešu kongress 1917. gada 9. - 10. maijā prasīja latviešu apdzīvoto Vitebskas guberņas apriņķu apvienošanu pēc nacionālā principa ar Vidzemes un Kurzemes guberņām, tomēr Krievijas valdība vilcinājās pieņemt šādu lēmumu.
Savukārt ķeizariskās Vācijas karaspēka okupētajā Kurzemē pēc Kurzemes landtāga 1917. gada 18. septembra lēmuma 21. - 22. septembrī sanāca Kurzemes Zemes sapulce, kas 4. oktobrī ievēlēja Kurzemes Zemes padomi. Tā pieņēma lēmumu par Kurzemes pievienošanu Vācijas valstu savienībai.

Vēsture

No 1917. gada 29. novembra līdz 2. decembrim Valkas pilsētas valdes telpās notika Latviešu Pagaidu Nacionālās Padomes pirmā sesija. Sesijā ar balsstiesībām piedalījās delegāti no Vidzemes Zemes padomes (O. Nonācs, V. Skubiņš, V. Zamuels), no Latgales Pagaidu zemes padomes (S. Kambala, J. Rubulis, P. Lazdāns, V. Streļevičs), no Kurzemes Pagaidu zemes padomes (J. Goldmanis, K. Pauļuks, A. Klīve, A. Dobelis, J. Jakstiņš), kā arī no Latviešu kareivju nacionālās savienības (J.Akuraters, F. Vītoliņš, J. Palcmanis), no Latgaliešu kareivju sekcijas pie latviešu apvienoto strēlnieku pulku izpildu komitejas (D. Lāčkāja-Lāce), no Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejas (A. Bergs, J. Kreicbergs), no Baltijas latviešu bēgļu apgādāšanas komitejas (M. Antons), no Latgaliešu bēgļu centrālkomitejas (V. Rubulis), no Latviešu zemnieku sabiedrības centrālpadomes (Z. Meierovics, K. Ozoliņš, E. Laursons), no Latviešu nacionāldemokrātu partijas centrālpadomes (K. Bahmanis, J. Lapiņš, K. Skalbe), no Latvijas demokrātu partijas (P. Zālīte), no Latviešu radikālpartijas (J. Zālītis, Z. Ziediņš), no Latviešu kooperatoru kongresa organizācijas komitejas (V. Siliņš).

Deklarācijas saturs

1917. gada 30. novembrī Nacionālā Padome vienbalsīgi pieņēma LPNP deklarāciju ārvalstīm un tautām par Latvijas autonomiju sekojošā redakcijā:

„Ievērojot latvju tautas sensenās tieksmes pēc politiskās brīvības un autonomās Latvijas, kas jo spilgti parādījās 1905. gadā atsvabināšanās cīņās, un, nostājoties uz tautu pašnoteikšanās tiesību principu pamata, Latviešu Pagaidu Nacionālā Padome uz visstingrāko protestē pret jebkuru Latvijas sadalīšanu un it īpaši pret Kurzemes vai ari visas Latvijas pievienošanu vai kaut kādu saistīšanu pie Vācijas, un līdz ar to pasludina, ka Latvija, kurā ieiet Vidzeme, Kurzeme un Latgale, ir autonoma valstsvienība, kuras stāvokli, attiecībās uz ārieni un iekšējo iekārtu noteiks viņas Satversmes sapulce un tautas plebiscīts.”
Saistību apkalpošanas koeficients

Saistību apkalpošanas koeficients (DSCR) ir rādītājs, kas sniedz informāciju par uzņēmuma spēju segt saistību maksājumus konkrētajā periodā. Tā ir bieži izmantota mēraukla, kas rāda, vai uzņēmums spēj nopelnīt pietiekami daudz naudas, lai spētu segt savas saistības. Jo augstāks ir šis rādītājs, jo lielākas izredzes saņemt aizdevumu.

Pielietošana

DSCR izmanto, lai izvērtētu uzņēmuma spēju izpildīt savas saistības. Ja šis rādītājs ir lielāks par 1, tad var uzskatīt, ka uzņēmuma maksātspēja ir pietekama, bet, ja tas ir zem 1, tas norāda uz potenciālām problēmām. Lai uzņēmums darbotos ar rezervi, pieņemts, ka DSCR rādītājam jābūt 1,2 - 1,3. Pieaugot DSCR, samazinās saistību neizpildes gadījuma iestāšanās, ka arī zaudējumu rašanās iespēja.

Aprēķināšana

DSCR aprēķināšanai nepieciešams zināt uzņēmuma EBITDA rādītāju.
DSCR = EBITDA / saistību maksājumi pārskata periodā (procenti + pamatsummas).

Interpretācija

Ja DSCR ir mazāk par 1, tas nozīmē, ka uzņēmuma naudas plūsma ir negatīva, un uzņēmums nespēs veikt parāda atmaksu, nepiesaistot papildus līdzekļus no citiem avotiem. Piemēram, DSCR 0.95 nozīmē, ka uzņēmums būs spējīgs izpildīt tikai 95% no savām saistībām. Ja DSCR ir lielāks par 1, tad uzņēmums ir spējīgs pildīt esošās saistības, tomēr, ja tas ir tuvu 1, piemēram, 1.1, pietiks ar mazu naudas plūsmas samazinājumu, lai uzņēmuma spēja izpildīt saistības tiktu negatīvi ietekmēta.
Andrāšs Adorjāns

Šahista karjera

1969. gadā kļuvis par Eiropas junioru čempionu šahā. Tajā pašā gadā Stokholmā bijis otrais Pasaules junioru čempionātā šahā aiz uzvarētāja Anatolija Karpova. 1970. gadā kļuvis par FIDE starptautisko meistaru (IM), bet 1973. gadā par starptautisko lielmeistaru (GM). Trīskārtējs Ungārijas šaha čempionāta uzvarētājs (1984, 1992, 1993).
Lielāko panākumu guvis starpzonu turnīrā Rīgā, kad dalījis 3.-4. vietu ar savu tautieti Zoltānu Ribli. Papildmaču Budapeštā noslēdzis neizšķirti ar 3:3, izlīdzinot rezultātu pēc neveiksmīga starta ½:2½, un pēc labāka koeficienta pamatturnīrā iekļuvis pretendentu mačos. Tomēr pretendentu maču ceturdaļfinālā zaudējis Robertam Hībneram ar 4½:5½ un izstājies no tālākas cīņas par Pasaules šaha čempiona nosaukumu.
Turpmākajos Pasaules čempiona nosaukuma izcīņas ciklos nav spējis iekļūt pretendentu mačos. 1982. gadā starpzonu turnīrā Tolukā (Meksika) dalījis 9.-10. vietu, bet 1987. gada starpzonu turnīrā Sirakā (Ungārija) dalījis tikai 13.-14. vietā.
1978. gadā bijis Ungārijas izlases sastāvā, kas Pasaules šaha olimpiādē Buenosairesā pirmo un vienīgo reizi pārtrauca PSRS šahistu dominanci šaha olimpiādēs. Kopumā Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 6 reizes (1978, 1984-1992).
Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 6 reizes (1970-1983, 1992) un komandas sastāvā izcīnījis 3 sudraba (1970, 1977, 1980) un 2 bronzas medaļas (1973, 1983), kā arī individuālo zelta (1983) un 2 bronzas medaļas (1970, 1980). Pasaules komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (1985-1989) un izcīnījis sudrabu komandas sastāvā (1985). Pasaules studentu komandu šaha čempionātos piedalījies 2 reizes (1972-1974) un komandas sastāvā izcīnījis sudraba (1972) un bronzas (1974) medaļas.
1981. gadā piedalījies Rīgas starptautiskajā šaha turnīrā, taču ierindojies tikai 11. vietā. 1983. gadā starptautiskajā šaha turnīrā Baņa Lukā dalījis pirmo vietu kopā ar Džonatanu Spīlmenu un Krunoslavu Hulaku.
1994. gadā kļuvis par FIDE starptautisko arbitru. Vairāku šaha grāmatu autors.
Plakanciema kauja

Plakanciema kauja jeb kauja pie Plakaniem bija viena no pirmajām latviešu strēlnieku kaujām Pirmā pasaules kara laikā pret Vācijas armijas uzbrukumu Rīgas frontē, kas notika 1915. gada 29. oktobrī pie Misas upes tilta. Kaujas rezultātā 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljons piepieda pretinieku atkāpties aiz Vidzemes un Kurzemes guberņu robežas.

Vēsture

1917. gada oktobra vidū 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljons saņēma uzdevumu apturēt straujo Vācijas armijas uzbrukumu Rīgai un nostabilizēt frontes līniju gar Vidzemes guberņas robežu.
Strēlniekiem vajadzēja uzbrukt vācu armijas 376. kājnieku pulka 2. bataljonam, kas nesen bija pārnācis pāri Misas upei un sācis ierīkot priekštilta pozīciju, izvietojot tur ierakumus ar četriem ložmetējiem.
Latviešu strēlnieku uzbrukums tika balstīts uz pārsteigumu, ātru rīcību un dažādu darbību koordināciju. Katram 1. rotas strēlniekam tika izsniegtas četras rokas granātas, 60 karavīri uzvilka baltos apmetņus, jo tikko bija uzsnidzis plāns sniegs. Kad uzbrucēji pielīda pietiekoši tuvu vācu pozīcijām, desmitos vakarā tika dots signāls un sākās trieciens.
Metot rokas granātas, latviešu strēlnieki strauji iebruka vācu ierakumos. Tajā pašā laikā krievu artilēristi apšaudīja Misas upes laipas un pretinieka galveno aizsardzības līniju. Ienaidnieka karavīri apjuka un, ciešot smagus zaudējumus, atkāpās pāri upei, atstājot placdarmu latviešu strēlnieku rokās.

Zaudējumi

Kaujā strēlnieki zaudēja sešus kritušos – Juri Butenieku, Frici Ērmani, Rūdolfu Hofmani, Kristapu Krūmiņu, Jāni Nauri un Kirijanu Šnurovu. Viņi visi apbedīti Rīgas Brāļu kapos, bet no astoņiem ievainotajiem vēlāk nomira Jāzeps Brūveris un Jānis Skuja. Vāciešu pusē krita 31 karavīrs, 34 tika saņemti gūstā un 45 ievainoti. Strēlnieki kaujā ieguva vācu ložmetēju un 35 šautenes.

Piemiņa

Kaujas simtgades atcerei Ķekavas novada pašvaldība 2015. gadā Plakanciemā uzstādīja piemiņas akmeni (akmeņkaļi Guntis Pandars un Pēteris Zvaunis).
Valmieras Valsts ģimnāzija

Izglītības programmas

Pamatizglītības otrā posma (7.-9. klase) matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma(kods: 23013111), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (31011011), Vispārējās vidējās izglītības humanitārā un sociālā virziena programma(31012011), Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (dabaszinības, 31013011), Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (31013011)

Skolas vēsture

Valmieras Valsts ģimnāzijas ēka (arhitekts Aleksejs Kīzelbašs) celta 1902. gadā Vidzemes Skolotāju semināra vajadzībām, Pirmā pasaules kara laikā semināra ēkā 1915. gadā ierīkoja Krievijas armijas kara hospitāli. 
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām 1920. gada 1. augustā Izglītības ministrija izdeva rīkojumu par Valmieras sieviešu ģimnāzijas un Valmieras reālskolas pārņemšanu valsts uzturēšanā, tās apvienojot un pārdēvējot par Valmieras Valsts vidusskolu. Skola darbojās bijušā Valmieras skolotāju semināra ēkā, 1929. gadā to pārdēvēja par Valmieras Valsts ģimnāziju. 
Otrā pasaules kara laikā skolas ēkā izveidojās Vērmahta lazarete. 1944. gadā skolu pārdēvēja par Valmieras vidusskolu, 1949. gadā par Valmieras 11 varoņu-komjauniešu vidusskolu. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas tā ieguva Valmieras 1. vidusskolas, 1996. gadā Valmieras ģimnāzijas nosaukumu, bet 2004. gadā skolai atjaunoja Valsts ģimnāzijas statusu.